02015R2446 — SL — 25.07.2019 — 003.001

To besedilo je zgolj informativne narave in nima pravnega učinka. Institucije Unije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti. Verodostojne različice zadevnih aktov, vključno z uvodnimi izjavami, so objavljene v Uradnem listu Evropske unije. Na voljo so na portalu EUR-Lex. Uradna besedila so neposredno dostopna prek povezav v tem dokumentu

spremenjena z:





popravljena z:









▼B

DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/2446

z dne 28. julija 2015

o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o podrobnih pravilih v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije







NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE







POGLAVJE 1

Področje uporabe carinske zakonodaje, poslanstvo carine in opredelitev pojmov

Člen 1

Opredelitev pojmov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „ukrep kmetijske politike“ pomeni določbe v zvezi z uvoznimi in izvoznimi dejavnostmi za proizvode, ki jih zajemajo točke 1, 2 in 3 Priloge 71-02;

(2) „zvezek ATA“ pomeni mednarodni carinski dokument za začasni uvoz, izdan v skladu s Konvencijo ATA ali Istanbulsko konvencijo;

(3) „Konvencija ATA“ pomeni carinsko konvencijo o zvezku ATA za začasen uvoz blaga, sprejeto v Bruslju 6. decembra 1961;

(4) „Istanbulska konvencija“ pomeni Konvencijo o začasnem uvozu, sprejeto v Istanbulu 26. junija 1990;

(5) „prtljaga“ pomeni vse blago, ki se prevaža s kakršnimi koli sredstvi v okviru potovanja fizične osebe;

(6) „zakonik“ pomeni Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije;

(7) „letališče Unije“ pomeni vsako letališče na carinskem območju Unije;

(8) „pristanišče Unije“ pomeni vsako pristanišče na carinskem območju Unije;

(9) „Konvencija o skupnem tranzitnem postopku“ pomeni Konvencijo o skupnem tranzitnem postopku ( 1 );

(10) „država skupnega tranzita“ pomeni vsako državo, ki ni država članica Unije in je pogodbenica Konvencije o skupnem tranzitnem postopku;

(11) „tretja država“ pomeni državo ali ozemlje zunaj carinskega območja Unije;

(12) „zvezek CPD“ pomeni mednarodni carinski dokument, ki se uporablja za začasni uvoz prevoznega sredstva in izda v skladu z Istanbulsko konvencijo;

(13) „carinski urad odhoda“ pomeni carinski urad, ki sprejme carinsko deklaracijo za dajanje blaga v postopek tranzita;

(14) „namembni carinski urad“ pomeni carinski urad, ki se mu predloži blago, dano v postopek tranzita, da se postopek lahko konča;

(15) „carinski urad prvega vstopa“ pomeni carinski urad, pristojen za carinski nadzor na kraju, kjer prevozno sredstvo, ki prevaža blago, vstopi na carinsko območje Unije z ozemlja zunaj tega območja;

(16) „carinski urad izvoza“ pomeni carinski urad, ki mu je bila predložena carinska deklaracija za izvoz ali deklaracija za ponovni izvoz blaga, ki se iznese s carinskega območja Unije;

(17) „carinski urad prepustitve“ pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za posebni postopek iz člena 211(1) zakonika in pooblaščen za prepustitev blaga v posebni postopek;

(18) „registracijska in identifikacijska številka gospodarskega subjekta“ (številka EORI) je identifikacijska številka, enolična na carinskem območju Unije, ki jo carinski organ dodeli gospodarskemu subjektu ali drugi osebi za namen registracije za carinske namene;

▼M3

(19) „izvoznik“ pomeni:

(a) fizično osebo, ki prenaša blago, ki se bo izneslo s carinskega območja Unije, če je to blago v njeni osebni prtljagi;

(b) v drugih primerih, v katerih se točka (a) ne uporablja:

(i) oseba s sedežem na carinskem območju Unije, ki ima pooblastilo za odločanje o iznosu blaga z navedenega carinskega območja, o čemer je tudi sprejela odločitev;

(ii) kadar se točka (i) ne uporablja, oseba s sedežem na carinskem območju Unije, ki je stranka pogodbe, v skladu s katero se bo blago izneslo z navedenega carinskega območja;

▼B

(20) „splošno priznana računovodska načela“ so načela, ki so priznana ali imajo ob določenem času znatno podporo strokovne javnosti v državi glede tega, katere ekonomske vire in obveznosti knjižiti kot aktivo in pasivo, katere spremembe v aktivi in pasivi knjižiti, kako meriti aktivo in pasivo in spremembe v njiju, katere podatke razkriti in kako jih razkriti in katera finančna poročila pripraviti;

(21) „blago nekomercialne narave“ pomeni

(a) blago, ki ga ena fizična oseba pošlje drugi, pri čemer imajo takšne pošiljke naslednje značilnosti:

(i) so priložnostne,

(ii) vsebujejo blago, ki je izključno za osebne potrebe prejemnika ali njegove družine in ki po naravi ali količini nima komercialnega pomena, ter

(iii) pošiljatelj jih pošlje prejemniku povsem brezplačno;

(b) blago v osebni prtljagi potnikov, pri čemer:

(i) so pošiljke priložnostne ter

(ii) pošiljke vsebujejo izključno blago, namenjeno osebni uporabi potnikov ali njihovih družinskih članov, ali blago, namenjeno za darila; narava in količina takega blaga ne smeta dopuščati domneve, da se blago uvaža za komercialne namene;

(22) „glavna referenčna številka“ (MRN) pomeni evidenčno številko, ki jo pristojni carinski organ dodeli deklaraciji ali obvestilu iz člena 5(9) do (14) zakonika, operaciji TIR ali dokazilu o statusu Unije;

(23) „rok za zaključek“ pomeni rok, do katerega morajo biti blago, dano v posebni postopek, razen v postopek tranzita, ali oplemeniteni proizvodi dani v nadaljnji carinski postopek, uničeni, izneseni s carinskega območja Unije ali jim mora biti dodeljena predpisana posebna raba. Pri pasivnem oplemenitenju rok za zaključek pomeni rok, v katerem mora biti začasno izvoženo blago ponovno uvoženo na carinsko območje Unije v obliki oplemenitenih proizvodov in sproščeno v prosti promet, da je lahko upravičeno do popolne ali delne oprostitve uvoznih dajatev;

(24) „blago v poštni pošiljki“ pomeni blago razen pisemskih pošiljk, vsebovano v poštni pošiljki ali paketu, ki ga prevaža ali odgovornost za njegov prevoz prevzame izvajalec poštnih storitev v skladu z določbami konvencije Svetovne poštne zveze, sprejete 10. julija 1984 v okviru Organizacije Združenih narodov;

(25) „izvajalec poštnih storitev“ pomeni subjekt, ki ima sedež v državi članici in ki ga je ta imenovala za izvajanje mednarodnih storitev, ki jih ureja konvencija Svetovne poštne zveze;

(26) „pisemske pošiljke“ pomeni pisma, razglednice, braillova pisma in tiskovine, ki niso zavezane plačilu uvozne ali izvozne dajatve;

(27) „pasivno oplemenitenje IM/EX“ pomeni predhodni uvoz oplemenitenih proizvodov, pridobljenih iz enakovrednega blaga v okviru postopka pasivnega oplemenitenja pred izvozom blaga, ki ga zamenjuje, v skladu s členom 223(2)(d) zakonika;

(28) „pasivno oplemenitenje EX/IM“ pomeni izvoz unijskega blaga v okviru postopka pasivnega oplemenitenja pred uvozom oplemenitenih proizvodov;

(29) „aktivno oplemenitenje EX/IM“ pomeni predhodni izvoz oplemenitenih proizvodov, pridobljenih iz enakovrednega blaga v okviru postopka aktivnega oplemenitenja pred uvozom blaga, ki ga zamenjuje, v skladu s členom 223(2)(c) zakonika;

(30) „aktivno oplemenitenje IM/EX“ pomeni uvoz neunijskega blaga v okviru postopka aktivnega oplemenitenja pred izvozom oplemenitenih proizvodov;

(31) „fizična oseba“ pomeni fizične osebe, ki niso davčni zavezanci, ki delujejo kot taki, kot so opredeljeni v Direktivi Sveta 2006/112/ES;

(32) „javno carinsko skladišče tipa I“ pomeni javno carinsko skladišče, pri čemer sta za izpolnjevanje obveznosti iz člena 242(1) zakonika odgovorna imetnik dovoljenja in imetnik postopka;

(33) „javno carinsko skladišče tipa II“ pomeni javno carinsko skladišče, pri čemer je za izpolnjevanje obveznosti iz člena 242(2) zakonika odgovoren imetnik postopka;

(34) „enotna prevozna listina“ v kontekstu carinskega statusa pomeni prevozno listino, izdano v državi članici, ki zajema prevoz blaga z odhodnega kraja na carinskem območju Unije do namembnega kraja na tem ozemlju na odgovornost prevoznika, ki izda listino;

(35) „ozemlje s posebno davčno ureditvijo“ pomeni del carinskega območja Unije, v katerem se določbe Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ali Direktiva Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS ne uporabljajo;

(36) „nadzorni carinski urad“

(a) v primeru začasne hrambe iz naslova IV zakonika ali v primeru posebnih postopkov, razen tranzitnega postopka, iz naslova VII zakonika pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za nadzor začasne hrambe blaga ali zadevnega posebnega postopka;

(b) v primeru poenostavljene carinske deklaracije iz člena 166 zakonika, centraliziranega carinjenja iz člena 179 zakonika in vpisa v evidence iz člena 182 pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za nadzor dajanja blaga v zadevni carinski postopek;

(37) „Konvencija TIR“ pomeni Carinsko konvencijo o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov, ki je bila sklenjena v Ženevi 14. novembra 1975;

(38) „operacija TIR“ pomeni gibanje blaga na carinskem območju Unije v skladu s Konvencijo TIR;

(39) „pretovarjanje“ pomeni natovarjanje ali raztovarjanje proizvodov in blaga z enega prevoznega sredstva na drugega;

(40) „potnik“ pomeni vsako fizično osebo, ki:

(a) začasno vstopi na carinsko območje Unije, kjer nima običajnega prebivališča, ali

(b) se vrne na carinsko območje Unije, kjer ima običajno prebivališče, po začasnem bivanju zunaj tega območja, ali

(c) začasno zapusti carinsko območje Unije, kjer ima običajno prebivališče, ali

(d) po začasnem bivanju zapusti carinsko območje Unije, kjer nima običajnega prebivališča.

(41) „odpadki in ostanki“ pomeni eno od naslednjega:

(a) blago ali izdelke, ki so razvrščeni kot odpadki in ostanki v skladu s kombinirano nomenklaturo;

(b) v okviru posebne rabe ali aktivnega oplemenitenja: blago ali izdelki, ki izhajajo iz oplemenitenja ter nimajo ekonomske vrednosti ali je ta majhna in jih ni mogoče uporabiti brez nadaljnje predelave;

(42) „paleta“ pomeni pripravo, na katero je mogoče naložiti določeno količino blaga, da predstavlja eno tovorno enoto, te pa se lahko prevažajo, natovarjajo ali nalagajo ena vrh druge z mehanskimi napravami. Ta priprava je sestavljena iz dveh ploskev, ki sta med seboj ločeni z nosilci, ali iz ene ploskve, ki stoji na nogah; njena celotna višina je zmanjšana na najnižjo višino, ki je še primerna za rokovanje z viličarjem ali vozičkom za premeščanje palet; lahko ima nadgradnjo ali ne;

(43) „predelovalna ladja Unije“ pomeni plovilo, registrirano na delu ozemlja države članice, ki je del carinskega območja Unije, pluje pod zastavo države članice in ne lovi proizvodov morskega ribolova, vendar take proizvode predeluje na krovu;

(44) „ribiško plovilo Unije“ pomeni plovilo, registrirano na delu ozemlja države članice, ki tvori del carinskega območja Unije, pluje pod zastavo države članice, lovi proizvode morskega ribolova in jih po potrebi predeluje na krovu;

(45) „redni ladijski prevoz“ pomeni storitev prevoza blaga s plovili, ki plujejo le med pristanišči Unije in ne prihajajo iz nobenega kraja zunaj carinskega območja Unije ali iz proste cone pristanišča Unije niti tja niso namenjena ali tam pristajajo.







POGLAVJE 2

Pravice in obveznosti oseb v zvezi s carinsko zakonodajo







Oddelek 1

Predložitev informacij







Pododdelek 1

Skupne podatkovne zahteve za izmenjavo in shranjevanje informacij

Člen 2

Skupne podatkovne zahteve

(člen 6(2) zakonika)

1. Za izmenjavo in shranjevanje informacij, zahtevanih za zahtevke in odločbe, veljajo skupne podatkovne zahteve iz Priloge A.

2. Za izmenjavo in shranjevanje informacij, zahtevanih za deklaracije, obvestila in dokazila o carinskem statusu, veljajo skupne podatkovne zahteve iz Priloge B.

▼M1

3. Z odstopanjem od odstavka 1 tega člena se do datuma začetka prve faze posodobitve sistema zavezujoče tarifne informacije in sistema nadzor 2 iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU stolpec 1a Priloge A k tej uredbi ne uporablja, uporabljajo pa se zadevne zahteve glede podatkov iz prilog 2 do 5 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2016/341 ( 2 ).

Z odstopanjem od odstavka 1 tega člena se do datuma posodobitve sistema AEO iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU stolpec 2 Priloge A k tej uredbi ne uporablja, uporabljajo pa se zadevne zahteve glede podatkov iz prilog 6 in 7 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341.

4. Z odstopanjem od odstavka 2 tega člena se do zadevnih datumov začetka delovanja ali posodobitve zadevnih sistemov IT iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU za sisteme IT iz Priloge 1 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341 skupne zahteve glede podatkov iz Priloge B te uredbe ne uporabljajo.

Do zadevnih datumov začetka uporabe ali posodobitve ustreznih sistemov IT iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU za izmenjavo in shranjevanje informacij, ki se zahtevajo za deklaracije, obvestila in dokazila o carinskem statusu, v povezavi s sistemi IT iz Priloge 1 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341, veljajo zahteve glede podatkov iz Priloge 9 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341.

Kadar zahteve glede podatkov za izmenjavo in shranjevanje informacij, ki se zahtevajo za deklaracije, obvestila in dokazila o carinskem statusu, niso določene v Prilogi 9 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341, države članice zagotovijo, da so zadevne zahteve glede podatkov take, da dopuščajo uporabo določb, ki urejajo te deklaracije, obvestila in dokazila o carinskem statusu.

5. Do datuma začetka uporabe sistema za odločbe carinskih organov v okviru zakonika iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU lahko carinski organi odločijo, da se uporabijo zahteve glede podatkov, ki so alternativne zahtevam glede podatkov iz Priloge A k tej uredbi, in sicer za naslednje zahtevke in dovoljenja:

(a) zahtevki in dovoljenja v zvezi s poenostavitvijo za določitev zneskov, ki so del carinske vrednosti blaga;

(b) zahtevki in dovoljenja v zvezi s splošnimi zavarovanji;

(c) zahtevki in dovoljenja za odlog plačila;

(d) zahtevki in dovoljenja za upravljanje prostorov za začasno hrambo iz člena 148 zakonika;

(e) zahtevki in dovoljenja za redni ladijski prevoz;

(f) zahtevki in dovoljenja za pooblaščenega izdajatelja;

(g) zahtevki in dovoljenja za status pooblaščenega tehtalca banan;

(h) zahtevki in dovoljenja za samooceno;

(i) zahtevki in dovoljenja za status pooblaščenega prejemnika operacij TIR;

(j) zahtevki in dovoljenja za status pooblaščenega pošiljatelja za tranzit Unije;

(k) zahtevki in dovoljenja za status pooblaščenega prejemnika za tranzit Unije;

(l) zahtevki in dovoljenja za uporabo posebnih carinskih oznak;

(m) zahtevki in dovoljenja za uporabo tranzitne deklaracije z zmanjšanim naborom podatkov;

(n) zahtevki in dovoljenja za uporabo elektronske prevozne listine kot carinske deklaracije.

6. Če država članica v skladu z odstavkom 5 odloči, da je treba uporabljati alternativne zahteve glede podatkov, zagotovi, da te alternativne zahteve glede podatkov državi članici omogočajo, da preveri, ali so pogoji za izdajo zadevnega dovoljenja, izpolnjeni, in ali vključujejo vsaj naslednje zahteve:

(a) Identifikacija vložnika/imetnika dovoljenja (podatkovni element 3/2 Identifikacija vložnika/imetnika dovoljenja ali odločbe, ali, če ni veljavne številke EORI vložnika, podatkovni element 3/1 Vložnik/imetnik dovoljenja ali odločbe);

(b) Vrsta zahtevka ali dovoljenja (podatkovni element 1/1 Oznaka vrste zahtevka/odločbe)

(c) Uporaba dovoljenja v eni ali po potrebi več državah članicah (podatkovni element 1/4 Ozemeljska veljavnost – Unija).

7. Do datuma začetka uporabe sistema odločb carinskih organov v okviru zakonika carinski organi lahko dovolijo, da se zahteve glede podatkov za zahtevke in dovoljenja iz Priloge 12 k Delegirani uredbi Komisije (EU) 2016/341 uporabljajo namesto zahtev glede podatkov iz Priloge A k tej uredbi, in sicer za naslednje postopke:

(a) zahtevki in dovoljenja za uporabo poenostavljene deklaracije;

(b) zahtevki in dovoljenja za centralizirano carinjenje;

(c) zahtevki in dovoljenja za vpis podatkov v evidence deklaranta;

(d) zahtevki in dovoljenja za uporabo postopka aktivnega oplemenitenja;

(e) zahtevki in dovoljenja za uporabo postopka pasivnega oplemenitenja;

(f) zahtevki in dovoljenja za uporabo posebne rabe;

(g) zahtevki in dovoljenja za uporabo začasnega uvoza;

(h) zahtevki in dovoljenja za upravljanje prostorov za hrambo za carinsko skladiščenje.

8. Ne glede na odstavek 7, kadar zahtevek za dovoljenje temelji na podlagi carinske deklaracije v skladu s členom 163(1) te uredbe se do datumov začetka uporabe avtomatiziranega izvoznega sistema (AES) v okviru zakonika ali in posodobitve nacionalnih sistemov uvoza, carinska deklaracija vsebuje tudi naslednje podatke:

(a) Zahteve glede podatkov, skupne vsem postopkom:

— vrsto oplemenitenja ali uporabe blaga,

— tehnične opise blaga in/ali oplemenitenih proizvodov ter način identifikacije,

— predvideni rok za zaključek postopka,

— predlagani urad zaključka postopka (ne za posebno rabo); in

— kraj oplemenitenja ali uporabe.

(b) Posebne zahteve glede podatkov za aktivno oplemenitenje:

— oznake gospodarskih pogojev iz Dodatka k Prilogi 12 Delegirane uredbe (EU) 2016/341,

— ocenjeni normativ porabe ali način za določitev tega normativa; in

— ali se znesek uvozne dajatve izračuna v skladu s členom 86(3) zakonika (označite „da“ ali „ne“).

▼B







Pododdelek 2

Registracija oseb, ki jo opravijo carinski organi

Člen 3

Nabor podatkov v zapisu EORI

(člen 6(2) zakonika)

Ob registraciji osebe carinski organi zberejo in shranijo podatke iz Priloge 12-01 v zvezi s to osebo. Navedeni podatki tvorijo zapis EORI.

▼M1

Z odstopanjem od odstavka 1 se do datuma posodobitve sistema EORI iz Priloge k Izvedbenemu sklepu 2014/255/EU skupne zahteve glede podatkov iz Priloge 12-01 ne uporabljajo.

Do datuma posodobitve sistema EORI države članice zbirajo in hranijo podatke iz dodatka E Priloge 9 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341, ki predstavljajo evidenco EORI, in sicer:

(a) podatke iz točk 1 do 4 iz dodatka E Priloge 9 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341;

(b) podatke iz točk 5 do 12 iz dodatka E Priloge 9 k Delegirani uredbi (EU) 2016/341, kadar to zahtevajo nacionalni sistemi;

Države članice zbrane podatke redno vnašajo v sistem EORI v skladu s tretjim odstavkom tega odstavka.

Z odstopanjem od drugega in tretjega odstavka tega člena za države članice zbiranje podatkovnih elementov iz točke 4, poglavja 3 dela I Priloge 12-01, ni obvezno. Kadar država članica element zbere, ga mora vnesti v sistem EORI takoj, ko je to mogoče po posodobitvi tega sistema.

▼B

Člen 4

Predložitev podatkov za registracijo EORI

(člen 6(4) zakonika)

Carinski organi lahko osebam dovolijo, da podatke, ki so potrebni za registracijo EORI, predložijo z drugimi sredstvi, kot so tehnike elektronske obdelave podatkov.

Člen 5

Gospodarski subjekti, ki nimajo sedeža na carinskem območju Unije

(člen 22(2) in člen 9(2) zakonika)

1. Gospodarski subjekt, ki nima sedeža na carinskem območju Unije, se registrira, preden:

(a) na carinskem območju Unije vloži carinsko deklaracijo, ki ni:

(i) carinska deklaracija, vložena v skladu s členi 135 do 144;

(ii) carinska deklaracija za dajanje blaga v postopek začasnega uvoza ali deklaracija za ponovni izvoz za zaključek postopka;

(iii) carinska deklaracija, ki jo v okviru Konvencije o skupnem tranzitnem postopku12 vloži gospodarski subjekt s sedežem v državi skupnega tranzita;

(iv) carinska deklaracija, ki jo v okviru postopka tranzita Unije vloži gospodarski subjekt s sedežem v Andori ali San Marinu;

(b) na carinskem območju Unije vloži izstopno ali vstopno skupno deklaracijo;

(c) na carinskem območju Unije vloži deklaracijo za začasno hrambo;

(d) deluje kot prevoznik za prevoz po morju, celinskih plovnih poteh ali zraku;

(e) deluje kot prevoznik, ki je povezan v carinski sistem in želi prejemati obvestila iz carinske zakonodaje v zvezi z vložitvijo ali spreminjanjem vstopnih skupnih deklaracij;

▼M3

(f) zahteva registracijo in potrditev dokazila o carinskem statusu unijskega blaga.

▼B

2. Ne glede na odstavek 1(a)(ii) se gospodarski subjekti, ki nimajo sedeža na carinskem območju Unije, registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo za dajanje blaga v postopek začasnega uvoza ali deklaracijo za ponovni izvoz za zaključek postopka, kadar se zahteva registracija za uporabo skupnega sistema za upravljanje zavarovanj.

3. Ne glede na odstavek 1(a)(iii) se gospodarski subjekti s sedežem v državi skupnega tranzita registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo v skladu s Konvencijo o skupnem tranzitnem postopku, kadar se ta deklaracija vloži namesto vstopne skupne deklaracije ali uporabi kot predodhodna deklaracija.

4. Ne glede na odstavek 1(a)(iv) se gospodarski subjekti s sedežem v Andori ali San Marinu registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo v okviru postopka tranzita Unije, kadar se ta deklaracija vloži namesto vstopne skupne deklaracije ali uporabi kot predodhodna deklaracija.

5. Z odstopanjem od odstavka 1(d) se gospodarski subjekt, ki deluje kot prevoznik za prevoz po morju, celinskih plovnih poteh ali zraku, ne registrira pri carinskih organih, če mu je bila dodeljena enolična identifikacijska številka v tretji državi v okviru programa trgovinskega partnerstva tretje države, ki ga priznava Unija.

6. Kadar se v skladu s tem členom zahteva registracija, se ta izvede pri carinskih organih, pristojnih v kraju, v katerem gospodarski subjekt vloži deklaracijo ali zahtevek za izdajo odločbe.

Člen 6

Osebe, ki niso gospodarski subjekti

(člen 9(3) zakonika)

1. Od oseb, ki niso gospodarski subjekti, se zahteva registracija pri carinskih organih, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:

(a) takšno registracijo zahteva zakonodaja države članice;

(b) oseba se ukvarja z dejavnostmi, za katere se zahteva številka EORI v skladu s Prilogo A in Prilogo B.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 se registracija ne zahteva, kadar oseba, ki ni gospodarski subjekt, carinske deklaracije vlaga le občasno in carinski organi menijo, da je to utemeljeno.

Člen 7

Neveljavnost številke EORI

(člen 9(4) zakonika)

1. Carinski organi izrečejo številko EORI za neveljavno v vseh naslednjih primerih:

(a) na zahtevo registrirane osebe;

(b) če jim je znano, da je registrirana oseba prenehala opravljati dejavnosti, ki zahtevajo registracijo.

2. Carinski organ evidentira datum izreka številke EORI za neveljavno in ga uradno sporoči registrirani osebi.







Oddelek 2

Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

▼M3







Pododdelek 0

Sredstva za izmenjavo informacij, ki se uporabljajo za zahtevke in odločbe, za katere zadevne podatkovne zahteve niso določene v Prilogi A

Člen 7a

Zahtevki in odločbe, pri katerih se uporabijo druga sredstva, ki niso tehnike elektronske obdelave podatkov

(člen 6(3)(a) zakonika)

Carinski organi lahko dovolijo uporabo drugih sredstev, ki niso tehnike elektronske obdelave podatkov, v zvezi z zahtevki in odločbami, za katere zadevne podatkovne zahteve niso določene v Prilogi A, in za naknadne zahtevke in dejanja v zvezi z upravljanjem teh odločb.

▼B







Pododdelek 1

Pravica do izjave

Člen 8

Rok za uveljavitev pravice do izjave

(člen 22(6) zakonika)

1. Rok, v katerem lahko vložnik izrazi svoje stališče pred sprejetjem odločbe, ki bi imela zanj negativne posledice, znaša 30 dni.

2. Ne glede na odstavek 1 lahko carinski organi od zadevne osebe zahtevajo, da izrazi svoje stališče v 24 urah, če se odločba nanaša na rezultate kontrole blaga, za katero ni bila vložena skupna deklaracija, deklaracija za začasno hrambo, deklaracija za ponovni izvoz ali carinska deklaracija.

Člen 9

Sredstva za sporočanje razlogov

(člen 6(3)(a) zakonika)

Kadar se razlogi v skladu s prvim pododstavkom člen 22(6) zakonika sporočijo v okviru postopka preverjanja ali kontrole, se to lahko stori tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Če se zahtevek vloži ali če se vložnika o odločbi obvesti kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, se razlogi lahko sporočijo po isti poti.

Člen 10

Izjeme pri pravici do izjave

(drugi pododstavek člena 22(6) zakonika)

Vložniku se ne omogoči, da izrazi svoje stališče, v naslednjih posebnih primerih:

▼M3

(a) če zahtevek za izdajo odločbe ni sprejet v skladu s členom 11 te uredbe ali v skladu z drugim pododstavkom člena 12(2) Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 ( 3 );

▼B

(b) če carinski organi osebo, ki je vložila vstopno skupno deklaracijo, v primeru pomorskega kontejnerskega prometa in letalskega prometa obvestijo, da se blago ne sme natovoriti;

(c) če odločba zadeva obvestitev vložnika o sklepu Komisije iz člena 116(3) zakonika;

(d) če se številka EORI izreče za neveljavno.







Pododdelek 2

Splošna pravila za odločbe, sprejete na podlagi zahtevka

Člen 11

Pogoji za sprejem zahtevka

(člen 22(2) zakonika)

1. Zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje se sprejme, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) če to zahteva postopek, na katerega se nanaša zahtevek: vložnik je registriran v skladu s členom 9 zakonika;

(b) če to zahteva postopek, na katerega se nanaša zahtevek: vložnik ima sedež na carinskem območju Unije;

(c) zahtevek je bil predložen carinskemu organu, določenemu za sprejemanje zahtevkov v državi članici pristojnega carinskega organa iz tretjega pododstavka člena 22(1) zakonika;

(d) zahtevek ne zadeva odločbe z enakim namenom kot ga ima predhodna odločba, naslovljena na istega vložnika, ki je bila v enem letu pred vložitvijo zahtevka odpravljena ali razveljavljena, ker vložnik ni izpolnil obveznosti v skladu z navedeno odločbo.

2. Z odstopanjem od odstavka 1(d) obdobje iz navedenega odstavka znaša tri leta, kadar je bila predhodna odločba odpravljena v skladu s členom 27(1) zakonika ali kadar gre za zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta v skladu s členom 38 zakonika.

Člen 12

Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe

(člen 22(1) zakonika)

Kadar ni mogoče določiti pristojnega carinskega organa v skladu s tretjim pododstavkom člena 22(1) zakonika, je pristojen carinski organ organ v kraju, v katerem se hranita oziroma sta dostopni evidenca in dokumentacija vložnika, ki carinskemu organu omogočata sprejetje odločbe (glavna računovodska evidenca za carinske namene).

Člen 13

Podaljšanje roka za sprejetje odločbe

(člen 22(3) zakonika)

1. Kadar po sprejemu zahtevka carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, meni, da je treba za sprejetje odločbe od vložnika zahtevati dodatne informacije, določi rok največ 30 dni, v katerem mora vložnik predložiti navedene informacije.Rok za sprejetje odločbe iz člena 22(3) zakonika se podaljša za navedeno obdobje. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka za sprejetje odločbe.

2. Kadar se uporablja člen 8(1), se rok za sprejetje odločbe iz člena 22(3) zakonika podaljša za 30 dni. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka.

3. Če je carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, podaljšal obdobje za posvetovanje z drugim carinskim organom, se rok za sprejetje odločbe podaljša za enako obdobje. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka za sprejetje odločbe.

4. Če obstajajo utemeljeni razlogi za sum kršitve carinske zakonodaje in carinski organi izvajajo preiskave na podlagi teh razlogov, se rok za sprejetje odločbe lahko podaljša za čas, ki je potreben za izvedbo teh preiskav. Takšno podaljšanje ne presega devet mesecev. Če to ne ogroža preiskav, se vložnika obvesti o podaljšanju.

Člen 14

Začetek veljavnosti

(člen 22(4) in (5) zakonika)

Odločba začne učinkovati na dan, ki se razlikuje od dneva, ko jo vložnik prejme oziroma se šteje, da jo je prejel, v naslednjih primerih:

(a) če bo imela pozitivne posledice za vložnika in je vložnik zahteval drugačen datum začetka veljavnosti; v tem primeru odločba začne učinkovati na dan, ki ga je zahteval vložnik, če je poznejši od datuma, ko prejme odločbo oziroma se šteje, da jo je prejel;

(b) če je bila predhodna odločba izdana za omejeno obdobje in je edini namen nove odločbe podaljšanje njene veljavnosti; v tem primeru začne odločba učinkovati dan po izteku veljavnosti predhodne odločbe;

(c) če je začetek veljavnosti odločbe odvisen od vložnikove izpolnitve nekaterih formalnosti; v tem primeru začne odločba učinkovati na dan, ko vložnik prejme obvestilo pristojnega carinskega organa o tem, da so bile formalnosti uspešno izpolnjene, ali na dan, ko se šteje, da ga je prejel.

Člen 15

Ponovna ocena odločbe

(člen 23(4)(a) zakonika)

1. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, ponovno oceni odločbo v naslednjih primerih:

(a) v primeru sprememb ustrezne zakonodaje Unije, ki vplivajo na odločbo;

(b) če je to potrebno na podlagi rezultatov spremljanja;

(c) če je to potrebno zaradi informacij, ki jih je predložil imetnik odločbe v skladu s členom 23(2) zakonika ali so jih predložili drugi organi.

2. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, imetniku odločbe sporoči rezultat ponovne ocene.

Člen 16

Zadržanje odločbe

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Carinski organ, ki je pristojen za sprejetje odločbe, zadrži odločbo namesto da bi jo odpravil, razveljavil ali spremenil v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika, če:

(a) meni, da obstajajo zadostni razlogi za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe, vendar še nima vseh potrebnih informacij za odločanje o odpravi, razveljavitvi ali spremembi;

(b) meni, da pogoji iz te odločbe niso izpolnjeni ali da imetnik odločbe ne izpolnjuje obveznosti po tej odločbi, ter je primerno, da se imetniku odločbe da na voljo dovolj časa za sprejetje ukrepov za zagotovitev izpolnjevanja pogojev ali obveznosti;

(c) imetnik odločbe zahteva takšno zadržanje, ker začasno ne more izpolniti pogojev iz odločbe ali obveznosti po tej odločbi.

2. V primerih iz točk (b) in (c) odstavka 1 imetnik odločbe obvesti carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, o ukrepih, ki jih bo sprejel za zagotovitev izpolnjevanja pogojev ali obveznosti, ter času, ki ga potrebuje za sprejetje navedenih ukrepov.

Člen 17

Obdobje zadržanja odločbe

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. V primerih iz člena 16(1)(a) obdobje zadržanja, ki ga določi pristojni carinski organ, ustreza času, ki ga ta potrebuje, da preveri, ali so pogoji za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe izpolnjeni. To obdobje ne sme biti daljše od 30 dni.

Kadar pa carinski organ meni, da imetnik odločbe ne izpolnjuje meril iz člena 39(a) zakonika, odločbo zadrži, dokler se ne ugotovi, ali je prišlo do hujše ali ponavljajoče se kršitve, ki jo je storila katera od naslednjih oseb:

(a) imetnik odločbe;

(b) oseba, ki vodi družbo imetnico zadevne odločbe ali nadzoruje njeno upravljanje;

(c) oseba, odgovorna za carinske zadeve v družbi imetnici zadevne odločbe.

2. V primerih iz člena 16(1)(b) in (c) obdobje zadržanja, ki ga določi carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, ustreza času iz obvestila imetnika odločbe v skladu s členom 16(2). Obdobje zadržanja se lahko na zahtevo imetnika odločbe po potrebi dodatno podaljša.

Obdobje zadržanja se lahko dodatno podaljša za čas, ki ga pristojni carinski organ potrebuje, da preveri, ali se z navedenimi ukrepi zagotavlja izpolnjevanje pogojev ali obveznosti. Navedeno obdobje ne sme presegati 30 dni.

3. Če po zadržanju odločbe carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, namerava odpraviti, razveljaviti ali spremeniti navedeno odločbo v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika, se obdobje zadržanja iz odstavkov 1 in 2 tega člena po potrebi podaljša, dokler ne začne učinkovati odločba o odpravi, razveljavitvi ali spremembi.

Člen 18

Konec zadržanja

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Zadržanje odločbe se konča ob izteku obdobja zadržanja, razen če se pred iztekom tega obdobja ne zgodi nekaj od naslednjega:

(a) zadržanje se prekliče, ker v primeru iz člena 16(1)(a) ni razlogov za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan preklica;

(b) zadržanje se prekliče, ker je v primeru iz člena 16(1)(b) in (c) po mnenju carinskega organa, pristojnega za sprejetje odločbe, imetnik odločbe sprejel potrebne ukrepe za zagotovitev izpolnjevanja pogojev iz odločbe ali obveznosti po tej odločbi; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan preklica;

(c) zadržana odločba se odpravi, razveljavi ali spremeni; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan odprave, razveljavitve ali spremembe.

2. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, imetnika odločbe obvesti o zaključku zadržanja.







Pododdelek 3

Odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami

Člen 19

Zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami

(tretji pododstavek člena 22(1) in člen 6(3)(a) zakonika)

1. Z odstopanjem od tretjega pododstavka člena 22(1) zakonika se zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami in vse spremne listine predložijo pristojnemu carinskemu organu v državi članici, v kateri ima vložnik sedež, ali pristojnemu carinskemu organu v državi članici, v kateri bodo informacije uporabljene.

2. Šteje se, da se vložnik z vložitvijo zahtevka za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami strinja z javnim razkritjem vseh podatkov iz odločbe, vključno s fotografijami, slikami in brošurami, na spletišču Komisije, razen zaupnih informacij. Pri vsakršnem javnem razkritju podatkov se spoštuje pravica do varstva osebnih podatkov.

3. Če elektronski sistem za vložitev zahtevkov za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga (ZIPB) ni vzpostavljen, lahko države članice dovolijo, da se navedeni zahtevki vložijo kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Člen 20

Roki

(člen 22(3) zakonika)

1. Kadar Komisija carinske organe obvesti o zadržanju sprejetja odločb ZTI in ZIPB v skladu s členom 34(10) zakonika, se rok za sprejetje odločbe iz prvega pododstavka člena 22(3) zakonika dodatno podaljša, dokler Komisija carinskih organov ne obvesti, da je zagotovljena pravilna in enotna tarifna uvrstitev ali opredelitev porekla.

Ta podaljšani rok iz pododstavka 1 ne sme biti daljši od 10 mesecev, v izjemnih okoliščinah pa se lahko uporabi dodatno podaljšanje največ 5 mesecev.

2. Rok iz drugega pododstavka člena 22(3) zakonika lahko presega 30 dni, če v tem času ni mogoče zaključiti analize, ki je po mnenju carinskega organa, pristojnega za sprejetje odločbe, potrebna za sprejetje navedene odločbe.

Člen 21

Obveščanje o odločbah ZIPB

(člen 6(3)(a) zakonika)

Če je bil zahtevek za izdajo odločbe ZIPB vložen kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, lahko carinski organi vložnika zahtevka obvestijo po drugi poti kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Člen 22

Omejitev uporabe pravil za ponovno oceno in zadržanje

(člen 23(4) zakonika)

Členi od 15 do 18 v zvezi s ponovno oceno in zadržanjem odločb se ne uporabljajo za odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami.







Oddelek 3

Pooblaščeni gospodarski subjekt







Pododdelek 1

Ugodnosti, ki izhajajo iz statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta

Člen 23

Olajšave v zvezi s predodhodnimi deklaracijami

(člen 38(2)(b) zakonika)

▼C2

1. Kadar pooblaščeni gospodarski subjekt za varnost in varstvo iz člena 38(2)(b) zakonika (v nadaljnjem besedilu: AEOS) za svoj račun vloži predodhodno deklaracijo v obliki carinske deklaracije ali deklaracije za ponovni izvoz, se poleg podatkov, zahtevanih v teh deklaracijah, ne zahtevajo nobeni drugi podatki.

2. Če AEOS vloži predodhodno deklaracijo v obliki carinske deklaracije ali deklaracije za ponovni izvoz za račun druge osebe, ki je tudi AEOS, se poleg podatkov, zahtevanih v teh deklaracijah, ne zahtevajo nobeni drugi podatki.

▼B

Člen 24

Ugodnejša obravnava pri oceni tveganja in kontrolah

(člen 38(6) zakonika)

1. Pri pooblaščenih gospodarskih subjektih (v nadaljnjem besedilu: AEO) se fizične kontrole in kontrole dokumentov izvajajo bolj poredko kot pri drugih gospodarskih subjektih.

2. Če je AEOS vložil vstopno skupno deklaracijo ali, v primerih iz člena 130 zakonika, carinsko deklaracijo ali deklaracijo za začasno hrambo ali če je vložil obvestilo in omogočil dostop do navedb iz svoje vstopne skupne deklaracije v svojem računalniškem sistemu v skladu s členom 127(8) zakonika, carinski urad prvega vstopa iz prvega pododstavka člena 127(3) zakonika obvesti AEOS, da je bila pošiljka izbrana za fizično kontrolo. Carinski organ prvega vstopa obvesti AEOS pred prihodom blaga na carinsko območje Unije.

O tem obvesti tudi prevoznika, če se razlikuje od AEOS iz prvega pododstavka, če je prevoznik AEOS in je povezan z elektronskimi sistemi, ki se nanašajo na deklaracije iz prvega pododstavka.

Navedeno obveščanje se opusti, če bi lahko ogrozilo načrtovane kontrole ali njihove rezultate.

3. Če AEO vloži deklaracijo za začasno hrambo ali carinsko deklaracijo v skladu s členom 171 zakonika, carinski urad, pristojen za prejem te deklaracije za začasno hrambo ali carinske deklaracije, AEO obvesti, če je bila pošiljka izbrana za carinsko kontrolo. Carinski organ obvesti AEO pred predložitvijo blaga carini.

Navedeno obveščanje se opusti, če bi lahko ogrozilo načrtovane kontrole ali njihove rezultate.

4. Če so bile pošiljke, ki jih je prijavil AEO, izbrane za fizično kontrolo ali kontrolo dokumentov, se ta kontrola opravi prednostno.

Na zahtevo AEO se kontrole lahko opravijo na kraju, ki ni kraj predložitve blaga carini.

5. Obvestila iz odstavkov 2 in 3 ne zadevajo carinskih kontrol, določenih na podlagi deklaracije za začasno hrambo ali carinske deklaracije po predložitvi blaga.

Člen 25

Izvzetje iz ugodne obravnave

(člen 38(6) zakonika)

Ugodnejša obravnava iz člena 24 se ne uporablja za carinske kontrole v zvezi s posebnimi visokimi stopnjami nevarnosti ali obveznosti glede kontrol iz druge zakonodaje Unije.

Vendar carinski organi pošiljke, ki jih prijavi AEOS, obravnavajo prednostno, enako pa velja tudi za potrebne formalnosti in kontrole v zvezi z njimi.







Pododdelek 2

Zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta

Člen 26

Pogoji za sprejem zahtevka za status pooblaščenega gospodarskega subjekta

(člen 22(2) zakonika)

1. Poleg pogojev za sprejem zahtevka iz člena 11(1) se od vložnika, ki zaprosi za status pooblaščenega gospodarskega subjekta (AEO), zahteva, da skupaj z zahtevkom predloži izpolnjen vprašalnik za samooceno, ki mu ga zagotovijo carinski organi.

2. Gospodarski subjekt vloži en sam zahtevek za status AEO, ki zajema vse njegove stalne poslovne enote na carinskem območju Unije.

Člen 27

Pristojni carinski organ

(tretji pododstavek člena 22(1) zakonika)

Če pristojnega carinskega organa ni mogoče določiti v skladu s tretjim pododstavkom člena 22(1) zakonika ali členom 12 te uredbe, se zahtevek vloži pri carinskih organih države članice, v kateri ima vložnik stalno poslovno enoto in kjer se hranijo ali so dostopne informacije o njegovih splošnih logističnih dejavnostih upravljanja v Uniji, kot je navedeno v zahtevku.

Člen 28

Rok za sprejemanje odločb

(člen 22(3) zakonika)

1. Rok za sprejetje odločbe iz prvega pododstavka člena 22(3) zakonika se lahko podaljša za največ 60 dni.

2. Če potekajo kazenski postopki, ki zbujajo dvome o tem, ali vložnik izpolnjuje pogoje iz člena 39(a) zakonika, se rok za izdajo odločbe podaljša za čas, ki je potreben za zaključek teh postopkov.

Člen 29

Začetek veljavnosti dovoljenja AEO

(člen 22(4) zakonika)

Z odstopanjem od člena 22(4) zakonika začne dovoljenje, s katerim se podeljuje status pooblaščenega gospodarskega subjekta (v nadaljnjem besedilu: dovoljenje AEO), veljati peti dan po sprejetju odločbe.

Člen 30

Pravni učinki zadržanja

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Kadar se dovoljenje AEO zadrži zaradi neizpolnjevanja meril iz člena 39 zakonika, carinski organ zadrži odločbo, ki jo je sprejel v zvezi z AEO in temelji na dovoljenju AEO na splošno ali na katerem od posebnih meril, ki so privedle do zadržanja dovoljenja AEO.

2. Zadržanje odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, sprejete v zvezi z AEO, ne povzroči samodejnega zadržanja dovoljenja AEO.

3. Če se odločba o osebi, ki je AEOS in pooblaščeni gospodarski subjekt za carinske poenostavitve iz člena 38(2)(a) zakonika (AEOC), zadrži v skladu s členom 16(1) zaradi neizpolnjevanja pogojev iz člena 39(d) zakonika, se njegovo dovoljenje AEOC zadrži, dovoljenje AEOS pa ostane veljavno.

Če se odločba o osebi, ki je tako AEOS kot AEOC, zadrži v skladu s členom 16(1) zaradi neizpolnjevanja pogojev iz člena 39(e) zakonika, se njegovo dovoljenje AEOS zadrži, dovoljenje AEOC pa ostane veljavno.







NASLOV II

DEJAVNIKI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, IN DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO







POGLAVJE 1

Poreklo blaga







Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo

Člen 31

Blago, v celoti pridobljeno v posamezni državi ali na ozemlju

(člen 60(1) zakonika)

Za v celoti pridobljeno blago v posamezni državi ali na ozemlju se štejejo:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni v tej državi ali na tem ozemlju;

(b) tam pridelani rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(f) proizvodi morskega ribolova in drugi proizvodi, pridobljeni s plovili, ki so registrirana v zadevni državi ali ozemlju in plujejo pod zastavo navedene države ali ozemlja, iz morja zunaj teritorialnih voda katere koli države;

(g) blago, pridobljeno ali proizvedeno na predelovalnih ladjah iz proizvodov iz točke (f) s poreklom iz te države ali ozemlja, če so te predelovalne ladje registrirane v tej državi ali ozemlju in plujejo pod njeno ali njegovo zastavo;

(h) proizvodi, pridobljeni z morskega dna ali iz slojev pod njim zunaj teritorialnih voda, pod pogojem, da ima ta država ali ozemlje izključno pravico za izkoriščanje tega morskega dna ali sloja pod njim;

(i) odpadki in ostanki, ki nastanejo pri proizvodnih postopkih, in rabljeni predmeti, če so bili zbrani v tej državi ali na tem ozemlju in so primerni le za pridobivanje surovin;

(j) blago, tam izdelano izključno iz proizvodov, navedenih v točkah (a) do (i).

Člen 32

Blago, katerega proizvodnja vključuje več kot eno državo ali ozemlje

(člen 60(2) zakonika)

Za blago, navedeno v Prilogi 22-01, se šteje, da je bila opravljena njegova zadnja bistvena predelava ali obdelava, katere izid je izdelava novega proizvoda ali ki predstavlja pomembno stopnjo proizvodnje, v državi ali na ozemlju, na katerem se izpolnijo pravila iz navedene priloge ali ki ga ta pravila opredeljujejo.

Člen 33

Predelava ali obdelava, ki ni gospodarsko upravičena

(člen 60(2) zakonika)

Za kakršno koli predelavo ali obdelavo, opravljeno v drugi državi ali na drugem ozemlju, se šteje, da ni bila gospodarsko upravičena, če se na podlagi razpoložljivih dejstev ugotovi, da je bil namen te operacije izogibanje uporabi ukrepov iz člena 59 zakonika.

Za blago, ki je zajeto v Prilogi 22-01, se uporabljajo preostala pravila za navedeno blago za to poglavje.

Za blago, ki ni zajeto v Prilogi 22-01 se, če se za zadnjo obdelavo ali predelavo ugotovi, da ni gospodarsko upravičena, šteje, da je bila opravljena njegova zadnja bistvena gospodarsko upravičena predelava ali obdelava, katere izid je izdelava novega proizvoda ali ki predstavlja pomembno stopnjo proizvodnje, v državi ali na ozemlju, s katerega izvira večji del uporabljenih materialov, kot je določen na podlagi vrednosti uporabljenih materialov.

Člen 34

Minimalni postopki

(člen 60(2) zakonika)

Naslednji postopki ne štejejo za bistveno, gospodarsko upravičeno predelavo ali obdelavo za namen pridobitve porekla:

(a) postopki, ki so potrebni za ohranitev blaga v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem (prezračevanje, razprostiranje, sušenje, odstranjevanje pokvarjenih delov in podobni postopki) ali postopki za lajšanje pošiljanja ali prevoza;

(b) enostavno odstranjevanje prahu, sejanje ali prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, usklajevanje, pranje, razrezovanje;

(c) zamenjava embalaže ter razdeljevanje in združevanje pošiljk, preprosto pakiranje v steklenice, pločevinke, čutare, vrečke, zaboje, škatle, pritrjevanje na lepenko ali plošče in vsi drugi preprosti postopki pakiranja;

(d) pakiranje blaga v sete ali komplete ali za prodajo na drobno;

(e) pritrjevanje oznak, nalepk ali drugih podobnih razpoznavnih znakov na izdelke ali njihovo embalažo;

(f) enostavno sestavljanje delov izdelka v popoln izdelek;

(g) razstavljanje ali sprememba namembnosti;

(h) kombinacija dveh ali več postopkov iz točk (a) do (g)

Člen 35

Dodatki, nadomestni deli ali orodje

(člen 60 zakonika)

1. Za dodatke, nadomestne dele ali orodje, ki so dobavljeni z blagom iz oddelkov XVI, XVII in XVIII kombinirane nomenklature ter so del njegove standardne opreme, se šteje, da imajo enako poreklo kakor navedeno blago.

2. Za bistvene nadomestne dele, ki se uporabljajo z blagom iz oddelkov XVI, XVII in XVIII kombinirane nomenklature, ki je bilo predhodno sproščeno v prosti promet v Uniji, se šteje, da imajo enako poreklo kakor navedeno blago, če vključitev bistvenih nadomestnih delov v fazi proizvodnje ne bi spremenila njihovega porekla.

3. Za namene tega člena bistveni nadomestni deli pomenijo dele, ki so:

(a) sestavni deli, brez katerih ni mogoče zagotoviti pravilnega delovanja opreme, stroja, naprave ali vozila, ki je bilo sproščeno v prosti promet ali predhodno izvoženo,

(b) značilni za navedeno blago ter

(c) namenjeni za normalno vzdrževanje blaga in za nadomestitev enakih delov, ki so poškodovani ali so postali neuporabni.

Člen 36

Nevtralne sestavine in pakiranje

(člen 60 zakonika)

1. Pri presoji, ali ima blago poreklo v določeni državi ali ozemlju, se ne upošteva poreklo naslednjih elementov:

(a) energije in goriva;

(b) obratov in opreme;

(c) strojev in orodja;

(d) materialov, ki niso vključeni ali namenjeni za vključitev v končno sestavo blaga.

2. Kadar se v skladu s splošnim pravilom 5 za razlago kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 ( 4 ) embalažni materiali in embalaža štejejo za del izdelka za namene uvrščanja, pa se ne upoštevajo pri določanju porekla, razen če pravilo v Prilogi 22-01 za zadevno blago temelji na odstotku dodane vrednosti.







Oddelek 2

Preferencialno poreklo

Člen 37

Opredelitev pojmov

V tem oddelku se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „upravičena država“ pomeni državo, upravičeno do splošnega sistema preferencialov (GSP) v skladu s seznamom v Prilogi II k Uredbi (EU) št. 978/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ( 5 );

(2) „izdelava“ pomeni vsako obdelavo ali predelavo, vključno s sestavljanjem;

(3) „material“ pomeni vsako sestavino, surovino, sestavni del ali del itd., ki se uporablja pri izdelavi izdelka;

(4) „izdelek“ pomeni izdelek, ki se izdeluje, četudi je namenjen za poznejšo uporabo v drugem postopku izdelave;

(5) „blago“ pomeni materiale in izdelke;

(6) „bilateralna kumulacija“ pomeni sistem, ki izdelkom s poreklom v Uniji omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v upravičeni državi štejejo za materiale s poreklom iz te upravičene države;

(7) „kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo“ pomeni sistem, ki izdelkom s poreklom iz Norveške, Švice ali Turčije omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v upravičeni državi ali pri uvozu v Unijo štejejo za materiale s poreklom iz te upravičene države;;

(8) „regionalna kumulacija“ pomeni sistem, ki izdelkom, ki imajo v skladu s tem oddelkom poreklo v državi članici neke regionalne skupine, omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v drugi državi članici te iste regionalne skupine štejejo za materiale s poreklom v tej drugi državi (ali državi članici druge regionalne skupine, kadar je možna kumulacija med skupinami);

(9) „razširjena kumulacija“ pomeni sistem, ki ga na zahtevo upravičene države odobri Komisija in v okviru katerega se nekateri materiali s poreklom iz države, s katero ima Unija sklenjen veljaven sporazum o prosti trgovini v skladu s členom XXIV Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT), pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v zadevni upravičeni državi štejejo za materiale s poreklom iz te države;

(10) „zamenljivi materiali“ pomenijo materiale, ki so enake vrste in tržne kakovosti z enakimi tehničnimi in fizičnimi lastnostmi in ki jih med seboj ni mogoče ločiti, potem ko so vključeni v končni izdelek;

(11) „regionalna skupina“ pomeni skupino držav, med katerimi se uporablja regionalna kumulacija;

(12) „carinska vrednost“ pomeni vrednost, kot je določena v skladu s Sporazumom o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (Sporazum STO o določanju carinske vrednosti);

(13) „vrednost materialov“ pomeni carinsko vrednost pri uvozu uporabljenih materialov brez porekla ali, če ta ni znana in je ni mogoče ugotoviti, prvo preverljivo ceno, plačano za materiale v državi proizvodnje; kadar je treba določiti vrednost uporabljenih materialov s poreklom, bi bilo treba določbe te točke smiselno uporabljati;

(14) „cena franko tovarna“ pomeni ceno, ki se za izdelek franko tovarna plača proizvajalcu, pri katerem se opravi zadnja obdelava ali predelava, če ta cena vključuje vrednost vseh uporabljenih materialov in vse druge stroške v zvezi s proizvodnjo, zmanjšano za vse notranje dajatve, ki se ali se lahko povrnejo ob izvozu pridobljenega izdelka;

kadar dejanska cena ne odraža vseh stroškov, povezanih s proizvodnjo izdelka, ki so dejansko nastali v državi proizvodnje, cena franko tovarna pomeni vsoto vseh teh stroškov, zmanjšano za vse notranje dajatve, ki se ali se lahko povrnejo ob izvozu pridobljenega izdelka;

če je bila zadnja obdelava ali predelava oddana v podizvajanje proizvajalcu, se izraz „proizvajalec“ iz prvega pododstavka lahko nanaša na podjetje, ki je podizvajalca najelo;

(15) „največja dovoljena vsebnost materialov brez porekla“ pomeni največjo vsebnost materialov brez porekla, ki je dovoljena, da se izdelava šteje za zadostno obdelavo ali predelavo , da izdelku dodeli status izdelka s poreklom. Izražena je lahko v odstotku cene izdelka franko tovarna ali v deležu neto mase teh uporabljenih materialov, ki se uvrščajo pod določeno skupino poglavij, poglavje, tarifno številko ali tarifno podštevilko;

(16) „neto masa“ pomeni maso blaga samega brez kakršnega koli embalažnega materiala ali embalaže;

(17) „poglavja“, „tarifne številke“ in „tarifne podštevilke“ pomenijo poglavja, tarifne številke in tarifne podštevilke (štirimestne ali šestmestne številčne oznake), uporabljene v nomenklaturi, ki sestavlja harmonizirani sistem, s spremembami v skladu s Priporočilom z dne 26. junija 2004 Sveta za carinsko sodelovanje;

(18) „uvrščen“ se nanaša na uvrstitev izdelka ali materiala v določeno tarifno številko ali tarifno podštevilko harmoniziranega sistema;

(19) „pošiljka“ pomeni izdelke, ki:

(a) jih en izvoznik hkrati pošlje enemu prejemniku, ali

(b) so zajeti v eni sami prevozni listini, s katero izvoznik te izdelke dobavlja prejemniku, ali, če ni takšnega dokumenta, zajeti na enem računu;

(20) „izvoznik“ pomeni osebo, ki izvaža blago v Unijo ali v upravičeno državo in je sposobna dokazati poreklo blaga, ne glede na to, ali je sama proizvajalec oziroma sama opravlja izvozne formalnosti;

(21) „registriran izvoznik“ pomeni:

(a) izvoznika, ki ima sedež v upravičeni državi in je registriran pri pristojnih organih te upravičene države za izvoz izdelkov v okviru sheme, najsibo v Unijo ali drugo upravičeno državo, s katero je možna regionalna kumulacija, ali

▼M3

(b) izvoznik, ki ima sedež v državi članici in je registriran pri carinskih organih te države članice za namene izvoza izdelkov s poreklom iz Unije, v državo ali na ozemlje, s katerim je Unija sklenila preferencialni trgovinski sporazum, ali

(c) prepošiljatelj blaga, ki ima sedež v državi članici in je registriran pri carinskih organih te države članice za namene dajanja nadomestnih navedb o poreklu pri prepošiljanju izdelkov s poreklom v druge dele carinskega območja Unije ali, kadar je to primerno, na Norveško ali v Švico („registrirani prepošiljatelj“);

▼B

(22) „navedba o poreklu“ pomeni navedbo, ki jo sestavi izvoznik ali prepošiljatelj blaga, s katero izjavlja, da izdelki, ki jih ta zajema, izpolnjujejo pravila sheme o poreklu.







Pododdelek 1

Izdaja ali izdelava dokazil o poreklu

Člen 38

Sredstva za vložitev zahtevka za in izdajo informativnega potrdila INF 4

(člen 6(3)(a) zakonika)

1. Zahtevek za izdajo informativnega potrdila INF 4 se lahko vloži tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov in mora izpolnjevati zahteve po podatkih iz Priloge 22-02.

2. Informativno potrdilo INF 4 mora izpolnjevati podatkovne zahteve iz Priloge 22-02.

Člen 39

Sredstva za vložitev zahtevka za in izdajo dovoljenj za pooblaščenega izvoznika

(člen 6(3)(a) zakonika)

Zahtevek za status pooblaščenega izvoznika za izdelavo dokazil o preferencialnem poreklu se lahko predloži tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, isto pa velja tudi za izdajo dovoljenja za pooblaščenega izvoznika.

▼M3

Člen 40

Sredstva za vložitev zahtevka za registracijo izvoznika in za izmenjavo informacij z registriranimi izvozniki

(člen 6(3)(a) zakonika)

Druga sredstva, ki niso tehnike elektronske obdelave podatkov, se lahko uporabljajo za vse sporočanje in izmenjavo informacij v zvezi z zahtevki in odločbami o statusu registriranega izvoznika in za naknadne zahtevke in dejanja v zvezi z upravljanjem teh odločb.

▼B







Pododdelek 2

Opredelitev pojma „izdelki s poreklom“Uporaba v okviru splošnega sistema preferencialov Unije

Člen 41

Splošna načela

(člen 64(3) zakonika)

Za izdelke s poreklom v upravičeni državi štejejo:

(a) izdelki, v celoti pridobljeni v tej državi v smislu člena 44;

(b) izdelki, pridobljeni v tej državi, ki vsebujejo materiale, ki niso bili v celoti pridobljeni v tej državi, če so bili ti materiali zadosti obdelani ali predelani v smislu člena 45.

Člen 42

Načelo teritorialnosti

(člen 64(3) zakonika)

1. Pogoji iz tega pododdelka za pridobitev statusa izdelka s poreklom morajo biti izpolnjeni v zadevni upravičeni državi.

2. Izraz „upravičena država“ zajema tudi teritorialno morje te države v smislu Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, vendar njegovih meja ne sme presegati (Konvencija iz Montego Baya z dne 10. decembra 1982).

3. Če se izdelki s poreklom, izvoženi iz upravičene države v drugo državo, vrnejo, se morajo šteti za izdelke brez porekla, razen če se pristojnim organom lahko zadovoljivo dokaže, da sta izpolnjena naslednja pogoja:

(a) vrnjeni izdelki so isti kot izdelki, ki so bili izvoženi, in

(b) na njih se medtem, ko so bili v drugi državi, ali med izvozom niso opravili nikakršni postopki, razen tistih, ki so potrebni, da se izdelki ohranijo v dobrem stanju.

Člen 43

Neposeganje v blago

(člen 64(3) zakonika)

1. Izdelki, ki se prijavijo za sprostitev v prosti promet v Uniji, morajo biti isti kot izdelki, ki so bili izvoženi iz upravičene države, v kateri imajo poreklo. Preden se izdelki prijavijo za sprostitev v prosti promet, ne smejo biti na noben način spremenjeni ali preoblikovani, niti se na njih ne smejo opraviti nikakršni postopki, razen postopkov za ohranitev blaga v dobrem stanju ali dodajanje ali pritrjevanje oznak, nalepk, pečatov ali druge dokumentacije za zagotovitev skladnosti s specifičnimi notranjimi zahtevami, ki se uporabljajo v Uniji.

2. Izdelki, uvoženi v upravičeno državo za namene kumulacije v skladu s členi 53, 54, 55 ali 56, morajo biti isti kot izdelki, ki so bili izvoženi iz države, v kateri imajo poreklo. Preden se prijavijo za ustrezne carinske postopke v državi uvoza, ne smejo biti na noben način spremenjeni ali preoblikovani, niti se na njih ne smejo opraviti nikakršni postopki, razen postopkov za ohranitev blaga v dobrem stanju.

3. Izdelki se lahko skladiščijo, če ostanejo pod carinskim nadzorom v državi ali državah tranzita.

4. Pošiljke se lahko delijo, kadar delitev opravi izvoznik ali se ta opravi na njegovo odgovornost, v kolikor zadevno blago ostane pod carinskim nadzorom v državi ali državah tranzita.“

5. Šteje se, da so odstavki od 1 do 4 upoštevani, razen če imajo carinski organi razlog, da verjamejo nasprotno; v takih primerih lahko od deklaranta zahtevajo, da predloži dokazilo o izpolnjevanju zahtev, in sicer v kakršni koli obliki, vključno s pogodbenimi prevoznimi listinami, kot so nakladnice, ali dejanska oziroma konkretna dokazila, ki temeljijo na označevanju ali številčenju tovorkov, ali katero koli dokazilo v zvezi z blagom samim.“.

Člen 44

V celoti pridobljeni izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Za v celoti pridobljene v upravičeni državi štejejo:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni iz njene zemlje ali njenega morskega dna;

(b) tam pridelani rastline in rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, pridobljeni iz zaklanih, tam skotenih ali izvaljenih in vzrejenih živali;

(f) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(g) proizvodi iz akvakulture, če gre za tam izvaljene in vzrejene ribe, rake in mehkužce;

(h) proizvodi morskega ribolova in drugi morski proizvodi, pridobljeni z njenimi plovili zunaj katerega koli teritorialnega morja;

(i) proizvodi, proizvedeni na njenih predelovalnih ladjah izključno iz proizvodov iz točke (h);

(j) tam zbrani rabljeni predmeti, primerni le za pridobivanje surovin;

(k) odpadki in ostanki, ki nastanejo tam pri proizvodnih postopkih;

(l) proizvodi, pridobljeni z morskega dna ali podzemlja zunaj katerega koli teritorialnega morja, pod pogojem, da ima ta država izključno pravico za izkoriščanje tega morskega dna ali podzemlja;

(m) blago, tam proizvedeno izključno iz proizvodov iz točk (a) do (l).

2. Izraza „njena plovila“ in „njene predelovalne ladje“ v odstavku 1(h) in (i) se uporabljata samo za plovila in predelovalne ladje, ki izpolnjujejo vse izmed naslednjih zahtev:

(a) registrirani so v upravičeni državi ali v državi članici;

(b) plujejo pod zastavo upravičene države ali države članice;

(c) izpolnjujejo enega izmed naslednjih pogojev:

(i) so v najmanj 50-odstotni lasti državljanov upravičene države ali držav članic ali

(ii) so v lasti podjetij, ki

— imajo sedež in glavni kraj poslovanja v upravičeni državi ali državi članici in

— so v najmanj 50-odstotni lasti upravičene države ali držav članic ali subjektov javnega sektorja ali državljanov upravičene države ali držav članic.

3. Posamična pogoja iz odstavka 2 sta lahko izpolnjena v državah članicah ali različnih upravičenih državah, v kolikor vse zadevne upravičene države uživajo ugodnosti regionalne kumulacije v skladu s členom 55(1) in (5). V tem primeru se šteje, da imajo izdelki poreklo tiste upravičene države, pod katere zastavo pluje plovilo ali predelovalna ladja v skladu s točko (b) odstavka 2.

Prvi pododstavek se uporablja samo, če so izpolnjeni pogoji iz člena 55(2)(a), (c) in (d).

Člen 45

Zadostno obdelani ali predelani izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v člena 47 in 48 se za izdelke, ki niso v celoti pridobljeni v zadevni upravičeni državi v smislu člena 44, šteje, da imajo poreklo te države, če so za zadevno blago izpolnjeni pogoji s seznama v Prilogi 22-03.

2. Če se izdelek, ki je pridobil status izdelka s poreklom v državi v skladu z odstavkom 1, v tej državi nadalje obdela in se uporablja kot material pri izdelavi drugega izdelka, se materiali brez porekla, ki bi lahko bili uporabljeni pri njegovi izdelavi, ne upoštevajo.

Člen 46

Povprečja

(člen 64(3) zakonika)

1. Izpolnjevanje zahtev iz člena 45(1) se preveri za vsak izdelek posebej.

Vendar se lahko v primeru, ko določeno pravilo temelji na izpolnjevanju zahteve glede največje dovoljene vsebnosti materialov brez porekla, vrednost materialov brez porekla izračuna na podlagi povprečnih vrednosti, kot je opisano v odstavku 2, da se upoštevajo nihanja v stroških in deviznih tečajih.

2. V primeru iz drugega pododstavka odstavka 1 se povprečna cena izdelka franko tovarna in povprečna vrednost uporabljenih materialov brez porekla izračunata tako, da se seštejejo vse cene franko tovarna, zaračunane za vse prodaje izdelkov v predhodnem poslovnem letu, oziroma tako, da se sešteje vrednost vseh materialov brez porekla, uporabljenih pri izdelavi izdelkov v predhodnem poslovnem letu, kot je opredeljeno v državi izvoznici ali, kadar podatki za celotno poslovno leto niso na voljo, v krajšem obdobju, ki ne sme biti krajše od treh mesecev.

3. Izvozniki, ki se odločijo za izračunavanje na povprečni osnovi, morajo to metodo dosledno uporabljati med letom, ki sledi referenčnemu poslovnemu letu, ali, kadar je to primerno, med letom, ki sledi krajšemu obdobju, ki se je upoštevalo kot referenca. To metodo lahko prenehajo uporabljati, kadar ugotovijo, da so se med danim poslovnim letom ali krajšim reprezentativnim obdobjem najmanj treh mesecev prenehala nihanja v stroških ali deviznih tečajih, ki so upravičevala uporabo take metode.

4. Povprečne vrednosti iz odstavka 2 se uporabijo kot cena franko tovarna oziroma vrednost materialov brez porekla za namen izpolnjevanja zahteve glede največje dovoljene vsebnosti materialov brez porekla.

Člen 47

Nezadostna obdelava ali predelava

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v odstavek 3 se naslednji postopki štejejo za nezadostno obdelavo ali predelavo, da bi izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ne glede na to, ali so zahteve iz člena 45 izpolnjene:

(a) postopki za ohranitev izdelkov v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem;

(b) razstavljanje in sestavljanje tovorkov;

(c) pranje, čiščenje; odstranjevanje prahu, oksidov, olja, barve ali drugih prevlek;

(d) likanje ali stiskanje tekstila in tekstilnih izdelkov;

(e) preprosti postopki barvanja in loščenja;

(f) luščenje in delno ali popolno mletje riža; loščenje in glaziranje žit in riža;

(g) postopek barvanja sladkorja, dodajanja arome ali oblikovanja sladkornih kock; delno ali popolno mletje kristalnega sladkorja;

(h) lupljenje, razkoščičevanje in luščenje sadja, oreškov in zelenjave;

(i) ostrenje, preprosto brušenje ali preprosto rezanje;

(j) sejanje, prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, razvrščanje po stopnjah, usklajevanje (vključno s sestavljanjem garnitur izdelkov);

(k) preprosto pakiranje v steklenice, konzerve, čutare, vrečke, zaboje, škatle, pritrjevanje na lepenke ali plošče in vsi drugi preprosti postopki pakiranja;

(l) pritrjevanje ali tiskanje oznak, nalepk, logotipov in drugih podobnih razpoznavnih znakov na izdelke ali njihovo embalažo;

(m) preprosto mešanje izdelkov, ne glede na to, ali so različnih vrst ali ne; mešanje sladkorja s katerim koli materialom;

(n) preprosto dodajanje vode ali redčenje, izsuševanje ali denaturacija izdelkov;

(o) enostavno sestavljanje delov izdelkov v popoln izdelek ali razstavljanje izdelkov na dele;

(p) zakol živali;

(q) kombinacija dveh ali več postopkov iz točk od (a) do (p).

2. V odstavku 1 se postopki štejejo za preproste, kadar ne zahtevajo posebnih veščin oziroma strojev, naprav ali orodij, ki bi bili posebej izdelani ali nameščeni za izvajanje navedenih postopkov.

3. Pri presoji, ali se predelava ali obdelava, opravljena na posameznem izdelku, šteje za nezadostno v smislu odstavka 1, se upoštevajo vsi postopki, opravljeni na tem izdelku v upravičeni državi.

Člen 48

Splošno dovoljeno odstopanje

(člen 64(3) zakonika)

1. Z odstopanjem od člena 45 in ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 tega člena se materiali brez porekla, ki se v skladu s pogoji s seznama iz Priloge 22-03 ne smejo uporabljati pri izdelavi določenega izdelka, vseeno lahko uporabijo, če njihova skupna vrednost ali neto masa, ocenjena za ta izdelek, ne presega:

(a) 15 % mase izdelka pri izdelkih, ki spadajo v poglavje 2 ter poglavja od 4 do 24 harmoniziranega sistema, z izjemo predelanih ribiških proizvodov iz poglavja 16;

(b) 15 % cene izdelka franko tovarna pri drugih izdelkih, razen pri izdelkih, ki se uvrščajo v poglavja od 50 do 63 harmoniziranega sistema, pri katerih se uporabljajo odstopanja iz opomb 6 in 7 dela I Priloge 22-03.

2. V skladu z odstavkom 1 ni dovoljeno presegati katerega koli odstotka za največjo dovoljeno vsebnost materialov brez porekla, kot je določeno v pravilih na seznamu v Prilogi 22-03.

3. Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata za izdelke, v celoti pridobljene v upravičeni državi v smislu člena 44. Kljub temu pa se brez poseganja v člen 47 in člen 49(2) odstopanje iz navedenih odstavkov vseeno uporablja za vsoto vseh materialov, uporabljenih pri izdelavi izdelka in za katere pravilo s seznama v Prilogi 22-03 za zadevni izdelek zahteva, da so taki materiali v celoti pridobljeni.

Člen 49

Enota kvalifikacije

(člen 64(3) zakonika)

1. Enota kvalifikacije za uporabo določb tega pododdelka je določen izdelek, ki se šteje za osnovno enoto pri določanju uvrstitve z uporabo harmoniziranega sistema.

2. Kadar je pošiljka sestavljena iz določenega števila enakih izdelkov, ki se uvrščajo pod isto tarifno številko harmoniziranega sistema, se pri uporabi določb tega pododdelka vsak izdelek obravnava posebej.

3. Če je v skladu s splošnim pravilom 5 za razlago harmoniziranega sistema embalaža del izdelka zaradi uvrščanja, mora biti vključena tudi pri določanju porekla.

Člen 50

Dodatki, nadomestni deli in orodje

(člen 64(3) zakonika)

Dodatki, nadomestni deli in orodje, poslani skupaj z delom opreme, stroja, naprave ali vozila, ki so del običajne opreme in vključeni v njeno ceno franko tovarna, se štejejo za del te opreme, stroja, naprave ali vozila.

Člen 51

Garniture

(člen 64(3) zakonika)

Garniture, opredeljene v splošnem pravilu 3(b) za razlago harmoniziranega sistema, se obravnavajo kot izdelki s poreklom, kadar so vsi sestavni deli izdelki s poreklom.

Če je garnitura sestavljena iz izdelkov s poreklom in izdelkov brez porekla, se garnitura kot celota obravnava kot izdelek s poreklom, pod pogojem, da vrednost izdelkov brez porekla ne presega 15 % cene garniture franko tovarna.

Člen 52

Nevtralne sestavine

(člen 64(3) zakonika)

Da bi določili, ali ima izdelek poreklo, ni treba ugotavljati porekla naslednjih sestavin, ki bi lahko bile uporabljene pri njegovi izdelavi:

(a) energija in gorivo;

(b) obrati in oprema;

(c) stroji in orodja;

(d) katero koli drugo blago, ki ni vključeno ali ni namenjeno za vključitev v končno sestavo izdelka.







Pododdelek 3

Pravila o kumulaciji in upravljanju zalog materialovVeljavna v okviru sheme GSP Unije

Člen 53

Bilateralna kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

Bilateralna kumulacija omogoča, da se izdelki s poreklom iz Unije štejejo kot materiali s poreklom iz upravičene države, kadar so vključeni v izdelek, ki je izdelan v tej državi, pod pogojem, da tam opravljena obdelava ali predelava presega postopke iz člena 47(1).

▼M3

členi 41 do 52 te uredbe in člen 108 Izvedbene uredbe (EU) 2015/2447 se smiselno uporabljajo za izvoz iz Unije v upravičeno državo za namene bilateralne kumulacije.

▼B

Člen 54

Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo

(člen 64(3) zakonika)

1. Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo omogoča, da se izdelki s poreklom iz teh držav štejejo za materiale s poreklom iz te države, pod pogojem, da tam opravljena obdelava ali predelava presega postopke iz člena 47(1).

2. Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo se ne uporablja za izdelke, ki sodijo v poglavja 1 do 24 harmoniziranega sistema.

Člen 55

Regionalna kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

1. Regionalna kumulacija se uporablja za naslednje štiri ločene regionalne skupine:

(a) skupina I: Brunej, Filipini, Indonezija, Kambodža, Laos, Malezija, Mjanmar/Burma, Tajska, Vietnam;

(b) skupina II: Bolivija, Ekvador, Gvatemala, Honduras, Kolumbija, Kostarika, Nikaragva, Panama, Peru, Salvador, Venezuela;

(c) skupina III: Bangladeš, Butan, Indija, Maldivi, Nepal, Pakistan, Šri Lanka;

(d) skupina IV: Argentina, Brazilija, Paragvaj in Urugvaj.

2. Regionalna kumulacija med državami znotraj iste skupine se uporablja samo, kadar so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) države, udeležene pri kumulaciji, so v času izvoza izdelka v Unijo upravičene države, za katere preferencialni režimi niso bili začasno preklicani v skladu z Uredbo (EU) št. 978/2012;

(b) za namene regionalne kumulacije med državami iz iste regionalne skupine se uporabljajo pravila o poreklu pododdelka 2;

(c) države znotraj iste regionalne skupine so se zavezale k:

(i) ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom in

(ii) zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka, tako z Unijo kot med njimi samimi;

(d) o zavezah iz točke (c) je Komisijo obvestil sekretariat zadevne regionalne skupine ali drug pristojni skupni organ, ki zastopa vse članice zadevne skupine.

Kadar zahtevani postopek iz dela II Priloge 22-03 ni enak za vse države, udeležene pri kumulaciji, se za namene točke (b) poreklo izdelkov, ki se izvozijo iz ene države v drugo državo regionalne skupine za namene regionalne kumulacije, določi na podlagi pravila, ki bi se uporabljalo, če bi se izdelki izvažali v Unijo.

Če so države v regionalni skupini že pred 1. januarjem 2011 izpolnile pogoje iz točk (c) in (d) prvega pododstavka, nova zaveza ni potrebna.

3. Materiali iz seznama v Prilogi 22-04 so izključeni iz regionalne kumulacije iz odstavka 2, kadar:

(a) tarifni preferencial, ki se uporablja v Uniji, ni enak za vse države, udeležene pri kumulaciji; ter

(b) kadar bi zadevni materiali prek kumulacije uživali prednosti tarifne obravnave, ki bi bila ugodnejša od tiste, ki bi je bili deležni, če bi bili neposredno izvoženi v Unijo.

▼M3

4. Regionalna kumulacija med upravičenimi državami znotraj iste regionalne skupine se uporablja samo pod pogojem, da obdelava ali predelava, opravljena v upravičeni državi, v kateri so materiali dodatno obdelani ali vgrajeni, presega postopke iz člena 47(1) in, v primeru tekstilnih izdelkov, tudi postopke iz Priloge 22-05.

Kadar pogoj iz prvega pododstavka ni izpolnjen, se kot država porekla na dokazilo o poreklu, izdano ali sestavljeno za namene izvoza izdelkov v Unijo, navede tista država iz regionalne skupine, iz katere izhaja največji delež vrednosti materialov, uporabljenih za izdelavo končnega izdelka.

▼B

5. Na zahtevo organov upravičene države iz skupine I ali skupine III lahko Komisija odobri regionalno kumulacijo med državami teh skupin, kadar je prepričana, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) pogoji iz odstavka 2(a) in (b) so izpolnjeni in

(b) države, ki bodo udeležene pri taki regionalni kumulaciji, so se zavezale in so skupaj obvestile Komisijo o svoji zavezi k:

(i) ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom, pododdelkom 2 ter vsemi drugimi določbami glede izvajanja pravil o poreklu ter

(ii) zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka ter pododdelka 2, tako z Unijo kot med njimi samimi.

Zahteva iz prvega pododstavka se podpre z dokazili, da so pogoji iz tega pododstavka izpolnjeni. Naslovi se na Komisijo. Komisija se bo glede ugoditve zahtevka odločila ob upoštevanju vseh elementov v zvezi s kumulacijo, ki se ji zdijo pomembni, vključno z materiali, ki bodo kumulirani.

▼M3

6. Če bo odobrena, bo regionalna kumulacija med upravičenimi državami skupine I ali skupine III omogočila, da se bodo materiali s poreklom iz države v eni regionalni skupini šteli kot materiali s poreklom iz države v drugi regionalni skupini, kadar bodo vključeni v tam pridobljeni izdelek, pod pogojem, da obdelava ali predelava, opravljena v slednji upravičeni državi presega postopke iz člena 47(1) in, v primeru tekstilnih izdelkov, tudi postopke iz Priloge 22-05.

Kadar pogoj iz prvega pododstavka ni izpolnjen, se kot država porekla na dokazilo o poreklu, izdano ali sestavljeno za namene izvoza izdelkov v Unijo, navede tista država, ki sodeluje pri kumulaciji, iz katere izhaja največji delež vrednosti materialov, uporabljenih za izdelavo končnega izdelka.

▼B

7. Komisija bo v Uradnem listu Evropske unije (serije C) objavila datum začetka kumulacije iz odstavka 5 med državami iz skupine I in skupine III, države, udeležene pri tej kumulaciji, in, če je to primerno, seznam materialov, za katere se kumulacija uporablja.

▼M3

8. Členi 41 do 52 te uredbe in členi 108 do 111 Izvedbene uredbe (EU) 2015/2447 se smiselno uporabljajo za izvoz iz ene upravičene države v drugo za namene regionalne kumulacije.

▼B

Člen 56

Razširjena kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

1. Na zahtevo organov katere koli upravičene države lahko Komisija odobri razširjeno kumulacijo med upravičeno državo in državo, s katero ima Unija v veljavi sporazum o prosti trgovini v skladu s členom XXIV Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT), pod pogojem, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) države, udeležene pri kumulaciji, so se zavezale k ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom, pododdelkom 2 in vsemi drugimi določbami o izvajanju pravil o poreklu in zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka ter pododdelka 2, tako z Unijo kot med njimi samimi;

(b) o zavezi iz točke (a) je Komisijo uradno obvestila zadevna upravičena država.

Zahtevek iz prvega pododstavka vsebuje seznam materialov, ki pri kumulaciji pridejo v poštev, in je podprt z dokazili, da so pogoji iz točk (a) in (b) prvega pododstavka izpolnjeni. Naslovi se na Komisijo. Kadar pride do spremembe v materialih, ki pridejo v poštev, se predloži nov zahtevek.

Materiali, ki spadajo v poglavja 1 do 24 harmoniziranega sistema, so izključeni iz razširjene kumulacije.

2. V primerih razširjene kumulacije iz odstavka 1 se poreklo uporabljenih materialov in dokazilo o njihovem poreklu določita v skladu s pravili iz ustreznega sporazuma o prosti trgovini. Poreklo izdelkov, ki bodo izvoženi v Unijo, se določi v skladu s pravili o poreklu iz pododdelka 2.

Da bi sestavljen izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ni potrebno, da bi bili na materialih s poreklom v državi, s katero ima Unija sklenjen sporazum o prosti trgovini, ki so bili uporabljeni v državi upravičenki pri izdelavi izdelka za izvoz v Unijo, opravljeni zadostni postopki obdelave ali predelave, pod pogojem, da obdelava ali predelava v zadevni upravičeni državi presega postopke iz člena 47(1).

3. Komisija bo v Uradnem listu Evropske unije (serije C) objavila datum začetka razširjene kumulacije, države, udeležene pri tej kumulaciji, in seznam materialov, za katere se kumulacija uporablja.

Člen 57

Uporaba bilateralne kumulacije ali kumulacije z Norveško, Švico ali Turčijo v kombinaciji z regionalno kumulacijo

(člen 64(3) zakonika)

Kadar se bilateralna kumulacija ali kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo uporabi v kombinaciji z regionalno kumulacijo, dobi pridobljeni izdelek poreklo ene izmed držav članic zadevne regionalne skupine, ki je določeno v skladu s prvim in drugim pododstavkom člena 55(4) ali po potrebi v skladu s prvim in drugim pododstavkom člena 55(6).

Člen 58

Ločeno knjigovodsko izkazovanje zalog materialov izvoznikov iz Unije

(člen 64(3) zakonika)

1. Če so bili pri obdelavi ali predelavi izdelka uporabljeni zamenljivi materiali s poreklom in taki brez porekla, lahko carinski organi držav članic na pisno zahtevo gospodarskih subjektov s sedežem na carinskem območju Unije dovolijo upravljanje materialov v Uniji z uporabo metode ločenega knjigovodskega izkazovanja za namene poznejšega izvoza v upravičeno državo v okviru bilateralne kumulacije, ne da bi bili materiali skladiščeni ločeno.

2. Carinski organi držav članic lahko dovoljenje iz odstavka 1 izdajo pod kakršnimi koli pogoji, za katere menijo, da so primerni.

Dovoljenje se odobri samo, če se z uporabo metode iz odstavka 1 lahko zagotovi, da je število pridobljenih izdelkov, ki se lahko štejejo za „izdelke s poreklom iz Unije“, v vsakem trenutku enako številu, ki bi ga dobili z uporabo metode fizičnega ločevanja zalog.

Če se dovoljenje odobri, se metoda uporablja in njena uporaba beleži na podlagi splošnih računovodskih načel, ki se uporabljajo v Uniji.

3. Upravičenec do metode iz odstavka 1 izda oziroma, dokler se ne začne uporabljati sistem registriranih izvoznikov, zaprosi za dokazila o poreklu za tiste količine izdelkov, ki se lahko štejejo za izdelke s poreklom iz Unije. Na zahtevo carinskih organov držav članic upravičenec da izjavo o tem, kako so bile količine vodene.

4. Carinski organi držav članic nadzorujejo uporabo dovoljenja iz odstavka 1.

Dovoljenje lahko odvzamejo v naslednjih primerih:

(a) kadar imetnik dovoljenje na kakršen koli način nepravilno uporablja ali

(b) kadar imetnik ne izpolnjuje katerega koli od drugih pogojev iz tega pododdelka, poddodelka 2 ter katerih koli drugih določb o izvajanju pravil o poreklu.







Pododdelek 4

Opredelitev pojma izdelka s poreklom, ki se uporablja v okviru pravil o poreklu za namene preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih je Unija enostransko sprejela za določene države ali ozemlja

Člen 59

Splošne zahteve

(člen 64(3) zakonika)

1. . Za namene izvajanja določb glede preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih je enostransko sprejela Unija v korist nekaterih držav, skupin držav ali ozemelj (v nadaljnjem besedilu: „upravičena država ali upravičeno ozemlje“), razen tistih iz pododdelka 2 tega oddelka, ter čezmorskih držav in ozemelj, povezanih z Unijo, se naslednji izdelki štejejo kot izdelki s poreklom iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja:

(a) izdelki, ki so v celoti pridobljeni v tej upravičeni državi ali na tem upravičenem ozemlju v smislu člena 60;

(b) izdelki, pridobljeni v tej upravičeni državi ali na tem upravičenem ozemlju, pri izdelavi katerih se uporabljajo drugi izdelki, kakor so tisti iz točke (a), če so bili navedeni izdelki zadosti obdelani ali predelani v smislu člena 61.

2. Za namene tega pododdelka se izdelki s poreklom iz Unije v smislu odstavka 3 tega člena, katerih obdelava ali predelava v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju presega postopke iz člena 62, štejejo kot izdelki s poreklom iz te upravičene države ali s tega upravičenega ozemlja.

3. Odstavek 1 se smiselno uporablja za določanje porekla izdelkov, pridobljenih v Uniji.

Člen 60

V celoti pridobljeni izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Šteje se, da so bili v celoti pridobljeni v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali v Uniji:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni iz njene zemlje ali njenega morskega dna;

(b) tam pridelani rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, pridobljeni iz zaklanih, tam skotenih ali izvaljenih in vzrejenih živali;

(f) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(g) proizvodi morskega ribolova in drugi morski proizvodi, pridobljeni z njenimi plovili zunaj teritorialnih voda;

(h) proizvodi, proizvedeni na njenih predelovalnih ladjah izključno iz proizvodov iz točke (g);

(i) tam zbrani rabljeni predmeti, primerni le za obnavljanje surovin;

(j) odpadki in ostanki, ki nastanejo tam pri proizvodnih postopkih;

(k) izdelki, pridobljeni iz morskega dna ali podzemlja zunaj teritorialnih voda, pod pogojem, da ima upravičena država ali upravičeno ozemlje ali država članica izključno pravico do obdelave morskega dna ali podzemlja;

(l) blago, tam proizvedeno izključno iz proizvodov iz točk (a) do (k).

2. Izraza „njena plovila“ in „njene predelovalne ladje“ v odstavku 1(g) in (h) se uporabljata samo za plovila in predelovalne ladje, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) so registrirani ali vpisani na seznam v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali v državi članici;

(b) plujejo pod zastavo upravičene države ali upravičenega ozemlja ali države članice;

(c) so v najmanj 50-odstotni lasti državljanov upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic ali družbe s sedežem v tej državi ali na tem upravičenem ozemlju ali eni od držav članic, v kateri so direktor ali direktorji, predsednik upravnega odbora ali nadzornega sveta in večina članov takšnih odborov državljani te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic, in še dodatno, če v družbah vsaj polovica kapitala pripada tej upravičeni državi ali temu upravičenemu ozemlju ali državam članicam ali javnim organom ali državljanom te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic;

(d) kapitan in častniki plovil in predelovalnih ladij so državljani upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic;

(e) najmanj 75 odstotkov članov posadke je državljanov upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic.

3. Izraza „upravičena država ali upravičeno ozemlje“ in „Unija“ zajemata tudi teritorialne vode te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic.

4. Plovila, ki plujejo na odprtem morju, vključno s predelovalnimi ladjami, na katerih se ulovljene ribe obdelajo ali predelajo, se obravnavajo kot del ozemlja upravičene države ali upravičenega ozemlja ali države članice, ki ji pripadajo, če izpolnjujejo pogoje iz odstavka 2..

Člen 61

Zadostno obdelani ali predelani izdelki

(člen 64(3) zakonika)

Za namene člena 59 se izdelki, ki niso v celoti pridobljeni v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali Uniji, štejejo za zadosti obdelane ali predelane, če so izpolnjeni pogoji s seznama v Prilogi 22-11.

Ti pogoji za vse izdelke, za katere velja ta pododdelek, navajajo postopke obdelave ali predelave, ki jih je treba opraviti na materialih brez porekla, uporabljenih pri izdelavi teh izdelkov, uporabljajo pa se samo za takšne materiale.

Če se izdelek, ki je pridobil poreklo z izpolnitvijo pogojev s tega seznama, uporablja pri izdelavi drugega izdelka, se pogoji, ki se uporabljajo za izdelek, v katerega je ta vključen, ne uporabljajo zanj in se ne upoštevajo materiali brez porekla, ki bi bili lahko uporabljeni pri njegovi izdelavi.

Člen 62

Nezadostna obdelava ali predelava

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v odstavek 2 se naslednji postopki štejejo za nezadostno obdelavo ali predelavo, da bi izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ne glede na to, ali so zahteve iz člena 61 izpolnjene:

(a) postopki za ohranitev izdelkov v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem;

(b) razstavljanje in sestavljanje tovorkov;

(c) pranje, čiščenje; odstranjevanje prahu, oksidov, olja, barve ali drugih prevlek;

(d) likanje in stiskanje tekstila in tekstilnih izdelkov;

(e) preprosti postopki barvanja in loščenja;

(f) luščenje, delno ali popolno mletje, loščenje in glaziranje žit in riža;

(g) postopek barvanja sladkorja, dodajanja arome ali oblikovanja sladkornih kock; delno ali popolno mletje sladkorja;

(h) lupljenje, razkoščičevanje in luščenje sadja, oreškov in zelenjave;

(i) ostrenje, preprosto brušenje ali preprosto rezanje;

(j) sejanje, prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, razvrščanje po stopnjah, usklajevanje; (vključno s sestavljanjem garnitur izdelkov);

(k) preprosto pakiranje v steklenice, konzerve, čutare, vrečke, zaboje, škatle, pritrjevanje na kartone ali plošče in vsi drugi preprosti postopki pakiranja;

(l) pritrjevanje ali tiskanje oznak, nalepk, logotipov in drugih podobnih razpoznavnih znakov na izdelke ali njihovo embalažo;

(m) preprosto mešanje izdelkov, ne glede na to, ali so različnih vrst ali ne; mešanje sladkorja s katerim koli materialom;

(n) preprosto dodajanje vode ali redčenje, izsuševanje ali denaturacija izdelkov;

(o) enostavno sestavljanje delov izdelkov v popoln izdelek ali razstavljanje izdelkov na dele;

(p) zakol živali;

(q) kombinacija dveh ali več postopkov iz točk od (a) do (p).

2. Vsi postopki, ki se na danem izdelku opravijo v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali Uniji, se upoštevajo skupaj, ko se ugotavlja, ali se obdelava ali predelava, opravljena na tem izdelku, razume kot nezadostna v smislu odstavka 1.

Člen 63

Enota kvalifikacije

(člen 64(3) zakonika)

1. Enota kvalifikacije za uporabo določb tega pododdelka je določen izdelek, ki se šteje za osnovno enoto, kadar se določa uvrstitev blaga ob uporabi nomenklature harmoniziranega sistema.

Iz tega sledi:

(a) kadar se izdelek, ki ga sestavlja skupina predmetov ali je sestavljen iz izdelkov, uvršča po pogojih harmoniziranega sistema v eno tarifno številko, potem celota pomeni enoto kvalifikacije;

(b) kadar je pošiljka sestavljena iz določenega števila enakih izdelkov, ki se uvrščajo v enako tarifno številko harmoniziranega sistema, je treba pri uporabi določb tega pododdelka vsak izdelek obravnavati posebej.

2. Če je v skladu s splošnim pravilom 5 za razlago harmoniziranega sistema embalaža vključena v izdelek zaradi uvrščanja, mora biti vključena tudi pri določanju porekla.

Člen 64

Splošno dovoljeno odstopanje

(člen 64(3) zakonika)

1. Z odstopanjem od določb člena 61 se materiali brez porekla lahko uporabijo pri izdelavi zadevnega izdelka, če njihova skupna vrednost ne presega 10 % cene izdelka franko tovarna.

Če pravilo na seznamu navaja enega ali več odstotkov za največjo vrednost materialov brez porekla, ki se lahko uporabijo, potem takšni odstotki ne smejo biti preseženi na podlagi uporabe prvega pododstavka.

2. Odstavek 1 se ne uporablja za izdelke, ki se uvrščajo v poglavja od 50 do 63 harmoniziranega sistema.

Člen 65

Dodatki, nadomestni deli in orodje

(člen 64(3) zakonika)

Dodatki, nadomestni deli in orodje, poslani skupaj z delom opreme, stroja, naprave ali vozila, ki so del običajne opreme in so vključeni v njeno ceno ali pa niso posebej zaračunani, se štejejo za del te opreme, stroja, naprave ali vozila.

Člen 66

Garniture

(člen 64(3) zakonika)

Garniture, opredeljene v splošnem pravilu 3 za razlago harmoniziranega sistema, se obravnavajo kot garniture s poreklom, kadar imajo poreklo vsi njihovi sestavni deli. Kljub temu pa se takrat, kadar je garnitura sestavljena iz izdelkov s poreklom in brez njega, šteje, da ima garnitura kot celota poreklo, če vrednost izdelkov brez porekla ne presega 15 % cene garniture franko tovarna.

Člen 67

Nevtralne sestavine

(člen 64(3) zakonika)

Da bi določili, ali ima izdelek poreklo, ni treba ugotavljati porekla za naslednje sestavine, ki bi lahko bile uporabljene pri njegovi izdelavi:

(a) energija in gorivo;

(b) obrati in oprema;

(c) stroji in orodja;

(d) blago, ki ni vključeno ali ni namenjeno za vključitev v končno sestavo izdelka.







Pododdelek 5

Zahteve glede ozemlja, ki se uporabljajo v okviru pravil o poreklu za namene preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih je Unija enostransko sprejela za določene države ali ozemlja

Člen 68

Načelo teritorialnosti

(člen 64(3) zakonika)

Pogoji za pridobitev statusa blaga s poreklom iz pododdelka 4 in tega pododdelka morajo biti v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali v Uniji izpolnjeni neprekinjeno.

Če se izdelki s poreklom, izvoženi iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja ali iz Unije v drugo državo, vrnejo, se morajo šteti za izdelke brez porekla, razen če se pristojnim organom lahko zadovoljivo dokaže, da sta izpolnjena naslednja pogoja:

(a) vrnjeni izdelki so isti kot izdelki, ki so bili izvoženi,

(b) na njih se medtem, ko so bili v drugi državi, ali med izvozom niso opravili nikakršni postopki, razen tistih, ki so potrebni, da se izdelki ohranijo v dobrem stanju.

Člen 69

Neposredni prevoz

(člen 64(3) zakonika)

1. Kot neposredni prevoz iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja v Unijo ali iz Unije v upravičeno državo ali na upravičeno ozemlje se šteje naslednje:

(a) izdelki, ki se ne prevažajo čez ozemlje nobene druge države;

(b) izdelki, ki sestavljajo eno samo pošiljko, ki se prevaža čez ozemlja, ki niso ozemlje upravičene države ali upravičenega ozemlja ali Unije, s pretovarjanjem ali začasnim skladiščenjem, če se že to zgodi, na teh ozemljih, pod pogojem, da so izdelki v državi tranzita ali skladiščenja ostali pod nadzorom carinskih organov in da na njih niso bili opravljeni drugi postopki, razen raztovarjanja, ponovnega natovarjanja ali kakršnega koli postopka za ohranitev izdelkov v dobrem stanju;

(c) izdelki, ki se pošiljajo po cevovodih brez prekinitev čez ozemlja, ki niso ozemlje upravičene države izvoznice ali upravičenega ozemlja Unije.

2. Kot dokazilo, da so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1(b), je treba pristojnim carinskim organom predložiti kar koli od naslednjega:

(a) enotno prevozno listino, ki zajema prevoz iz države izvoznice skozi državo tranzita;

(b) potrdilo, ki ga izdajo carinski organi države tranzita, ki:

(i) vsebuje natančen opis izdelkov;

(ii) navaja datume raztovarjanja in ponovnega natovarjanja izdelkov ter, kadar je primerno, imena ladij ali drugih uporabljenih prevoznih sredstev in

(iii) potrjuje pogoje, pod katerimi so bili izdelki zadržani v državi tranzita;

(c) ali če tega ni, katere koli dokumente, ki to dokazujejo.

Člen 70

Razstave

(člen 64(3) zakonika)

1. Izdelki s poreklom, ki se pošiljajo iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja na razstavo v drugo državo in so po razstavi prodani za uvoz v Unijo, so pri uvozu upravičeni do uporabe tarifnih preferencialov, navedenih v členu 59, če izpolnjujejo pogoje iz pododdelka 4 in tega pododdelka, ki jim podelijo poreklo iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja, in če se pristojnim carinskim organom Unije zadovoljivo dokaže, da:

(a) je izvoznik te izdelke poslal iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja v državo, v kateri je razstava, in jih je tam razstavljal;

(b) je ta izvoznik izdelke prodal ali jih kako drugače dal na razpolago osebi v Uniji;

(c) so bili izdelki med razstavo ali takoj zatem poslani v Unijo v enakem stanju, kakor so bili poslani na razstavo;

(d) izdelki od tedaj, ko so bili poslani na razstavo, niso bili uporabljeni za noben drug namen, razen za predstavitev na razstavi.

2. Potrdilo o gibanju blaga EUR.1 mora biti predloženo carinskim organom Unije na običajen način. Na njem morata biti navedena ime in naslov razstave. Po potrebi se lahko zahtevajo dodatna dokumentarna dokazila o naravi izdelkov in o pogojih, pod katerimi so bili razstavljeni.

3. Odstavek 1 se uporablja za vse trgovinske, industrijske, kmetijske ali obrtne razstave, sejme ali podobne javne prireditve ali prikaze, ki niso organizirani za zasebne namene v trgovinah ali poslovnih prostorih zaradi prodaje tujih izdelkov in med katerimi izdelki ostanejo pod carinskim nadzorom.







POGLAVJE 2

Carinska vrednost blaga

Člen 71

Poenostavitev

(člen 73 zakonika)

1. Dovoljenje iz člena 73 zakonika se lahko odobri, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) uporaba postopka iz člena 166 zakonika bi v takih okoliščinah predstavljala nesorazmerne upravne stroške;

(b) določena carinska vrednost se ne bo bistveno razlikovala od vrednosti, določene brez uporabe dovoljenja.

2. Odobritev dovoljenja je odvisna od tega, ali vložnik izpolnjuje naslednje pogoje:

(a) izpolnjuje merilo iz člena 39(a) zakonika;

(b) vzdržuje računovodski sistem, ki je skladen s splošno sprejetimi računovodskimi načeli, veljavnimi v državi članici, kjer se vodi knjigovodstvo, in ki bo olajšal carinski kontrolo, ki temelji na reviziji. V računovodskem sistemu se vzdržuje evidenca podatkov, ki zagotavlja revizijsko sled od trenutka, ko se podatki vnesejo v spis;

(c) ima upravno organizacijo, ki ustreza vrsti in obsegu poslovanja ter upravljanju pretoka blaga, njena notranja kontrola pa je sposobna odkriti nezakonite ali nepravilne transakcije.







NASLOV III

CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE







POGLAVJE 1

Nastanek carinskega dolga







Oddelek 1

Določbe, ki so skupne za carinski dolg, nastal pri uvozu ali izvozu







Pododdelek 1

Pravila za izračun zneska uvozne ali izvozne dajatve

Člen 72

Izračun zneska uvozne dajatve za oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja

(člen 86(3) zakonika)

1. Da se določi znesek uvoznih dajatev, ki se obračuna na oplemenitene proizvode v skladu s členom 86(3) zakonika, se količina blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja, za katero se šteje, da je prisotna v oplemenitenih proizvodih, pri katerih je nastal carinski dolg, določi v skladu z odstavki 2 do 6.

2. Količinska metoda iz odstavkov 3 in 4 se uporabi v naslednjih primerih:

(a) kadar se z oplemenitenjem dobi le ena vrsta oplemenitenih proizvodov;

(b) kadar se z oplemenitenjem dobijo različne vrste oplemenitenih proizvodov in so v vsakem od njih vse sestavine ali sestavni deli blaga, danega v postopek.

3. V primeru iz odstavka 2(a) se količina blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja, za katero se šteje, da je prisotna v oplemenitenih proizvodih, pri katerih je nastal carinski dolg, določi kot odstotek oplemenitenih proizvodov, pri katerih je nastal carinski dolg, glede na celotno količino oplemenitenih proizvodov, nastalih z oplemenitenjem, v primerjavi s celotno količino blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja.

4. V primeru iz odstavka 2(b) se količina blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja, za katero se šteje, da je prisotna v oplemenitenih proizvodih, pri katerih je nastal carinski dolg, določi kot odstotek glede na celotno količino blaga, danega v postopek oplemenitenja, ki se izračuna z množenjem naslednjih dejavnikov:

(a) odstotka, ki ga pomenijo oplemeniteni proizvodi, za katere je nastal carinski dolg, glede na celotno količino oplemenitenih proizvodov enake vrste, nastalih z oplemenitenjem;

(b) odstotka, ki ga pomeni celotna količina oplemenitenih proizvodov enake vrste, ne glede na to, ali je carinski dolg nastal ali ne, glede na celotno količino vseh oplemenitenih proizvodov, nastalih z oplemenitenjem.

5. Blago, dano v postopek, ki se med oplemenitenjem uniči in izgubi, zlasti z izhlapevanjem, sušenjem, sublimacijo ali uhajanjem, se ne upošteva pri uporabi količinske metode.

6. Z izjemo primerov iz odstavka 2 se v vseh drugih primerih uporabi vrednostna metoda v skladu z drugim, tretjim in četrtim pododstavkom.

Količina blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja, za katero se šteje, da je prisotna v oplemenitenih proizvodih, pri katerih je nastal carinski dolg, določi kot odstotek glede na celotno količino blaga, nastalega z oplemenitenjem, ki se izračuna z množenjem naslednjih dejavnikov:

(a) odstotka, ki ga pomenijo oplemeniteni proizvodi, za katere je nastal carinski dolg, glede na celotno vrednost oplemenitenih proizvodov enake vrste, nastalih z oplemenitenjem;

(b) odstotka, ki ga pomeni celotna vrednost oplemenitenih proizvodov enake vrste, ne glede na to, ali je carinski dolg nastal ali ne, glede na celotno vrednost vseh oplemenitenih proizvodov, nastalih z oplemenitenjem.

Za namene uporabe vrednostne metode se vrednost oplemenitenih proizvodov določi na podlagi trenutnih cen franko tovarna na carinskem območju Unije, ali, če takšnih cen franko tovarna ni mogoče določiti, na podlagi trenutnih prodajnih cen enakih ali podobnih proizvodov na carinskem območju Unije. Cene, ki veljajo med strankami, ki se zdijo povezane ali ki imajo medsebojni kompenzacijski dogovor, se ne smejo uporabiti za določitev vrednosti oplemenitenih proizvodov, razen če je določeno, da navedena medsebojna povezava nanje ne vpliva.

Kadar vrednosti oplemenitenih proizvodov ni mogoče določiti v skladu s tretjim pododstavkom, se določi s katero koli smiselno metodo.

Člen 73

Uporaba določb o postopku posebne rabe za oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja

(člen 86(3) zakonika)

1. Za namene uporabe člena 86(3) zakonika je pri določitvi zneska uvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu za oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja, blago, dano v ta postopek, upravičeno do izvzetja od dajatve ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi njegove posebne rabe, ki bi se uporabila za to blago, če bi bilo dano v postopek posebne rabe v skladu s členom 254 zakonika.

2. Odstavek 1 se uporablja, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) lahko bi bilo izdano dovoljenje za dajanje blaga v postopek posebne rabe in

(b) pogoji za izvzetje od dajatve ali njeno znižano stopnjo zaradi posebne uporabe tega blaga bi bili izpolnjeni ob sprejemu carinske deklaracije za dajanje blaga v postopek aktivnega oplemenitenja.

Člen 74

Uporaba preferencialne tarifne obravnave za blago, dano v postopek aktivnega oplemenitenja

(člen 86(3) zakonika)

Za namene uporabe člena 86(3) zakonika je uvoženo blago, ki v trenutku sprejema carinske deklaracije za dajanje blaga v postopek aktivnega oplemenitenja izpolnjuje pogoje za preferencialno tarifno obravnavo v okviru tarifnih kvot in plafonov, upravičeno do katere koli preferencialne tarifne obravnave, predvidene za enako blago v trenutku sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet.

Člen 75

Posebne uvozne dajatve na oplemenitene proizvode iz postopka pasivnega oplemenitenja ali nadomestne proizvode

(člen 86(5) zakonika)

Kadar se za oplemenitene proizvode iz postopka pasivnega oplemenitenja ali nadomestne proizvode uporabljajo posebne uvozne dajatve, se znesek uvozne dajatve izračuna na podlagi carinske vrednosti oplemenitenih proizvodov v času sprejema carinske deklaracije za sprostitev v prosti promet, od česar se odšteje statistična vrednost ustreznega blaga na začasnem izvozu na dan, ko je bilo dano v postopek pasivnega oplemenitenja, pomnožena z zneskom uvozne dajatve, ki se uporablja za oplemenitene ali nadomestne proizvode, ter deljena s carinsko vrednostjo oplemenitenih ali nadomestnih proizvodov.

Člen 76

Odstopanje od izračuna zneska uvozne dajatve za oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja

(člen 86(3) in člen 86(4) zakonika)

Člen 86(3) zakonika se uporablja, ne da bi deklarant to zahteval, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja uvaža neposredno ali posredno zadevni imetnik dovoljenja v obdobju enega leta po njihovem ponovnem izvozu;

▼M3

(b) blago bi bilo ob sprejemu carinske deklaracije za dajanje blaga v postopek aktivnega oplemenitenja predmet ukrepa kmetijske ali trgovinske politike, začasne ali dokončne protidampinške dajatve, izravnalne dajatve, zaščitnega ukrepa ali dodatne dajatve, ki je posledica začasne opustitve koncesij, če je bilo prijavljeno za sprostitev v prosti promet;

▼B

(c) opraviti ni bilo treba nobenega preverjanja gospodarskih pogojev v skladu s členom 166.







Pododdelek 2

Rok za določitev kraja, kjer je nastal carinski dolg

Člen 77

Rok za določitev kraja, kjer je nastal carinski dolg v postopku tranzita Unije

(člen 87(2) zakonika)

Za blago v postopku tranzita Unije velja eden od naslednjih rokov iz člena 87(2) zakonika:

(a) sedem mesecev od najpoznejšega datuma, na katerega bi bilo treba blago predložiti namembnemu carinskemu uradu, razen če je bil pred iztekom tega roka zahtevek za prenos izterjave carinskega dolga poslan organu, pristojnemu za kraj, kjer so se v skladu z dokazili, ki jih je pridobil carinski organ države članice odhoda, zgodili dogodki, zaradi katerih je nastal carinski dolg, pri čemer se navedeni rok podaljša za največ en mesec;

(b) en mesec po izteku roka, ki ga je imel imetnik postopka za odgovor na zahtevo za informacije, ki so potrebne za zaključek postopka, če carinski organ države članice odhoda ni bil obveščen o prihodu blaga in imetnik postopka ni predložil zadostnih ali nobenih informacij.

Člen 78

Rok za določitev kraja, kjer je nastal carinski dolg v postopku tranzita v skladu s Konvencijo TIR

(člen 87(2) zakonika)

Za blago, ki je dano v postopek tranzita v skladu s Carinsko konvencijo o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov, vključno z vsemi poznejšimi spremembami Konvencije (v nadaljnjem besedilu: Konvencija TIR), je rok iz člena 87(2) zakonika sedem mesecev od najpoznejšega