1969R1265 — SL — 04.02.1999 — 001.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

spremenjena z:







(*) Ta akt ni bil nikoli objavljen v slovenščini.









▼B

UREDBA (EGS) št. 1265/69 KOMISIJE

z dne 1. julija 1969

o metodah za določanje kakovosti sladkorja, ki ga odkupujejo intervencijske agencije







KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, ob upoštevanju Uredbe Sveta št. 1009/67/EGS z dne 18. decembra 1967 o skupni ureditvi trga za sladkor ( 1 ), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EGS) št. 2100/68 ( 2 ), in zlasti člena 9(8) Uredbe, ker so v Uredbi Komisije (EGS) št. 782/68 z dne 26. junija 1968 o podrobnih pravilih uporabe za odkup sladkorja s strani intervencijskih agencij ( 3 ), določene različne kakovostne značilnosti za beli sladkor in surovi sladkor; ker je potrebno zagotoviti enotna pravila na ravni Skupnosti, da bi državam članicam preprečili uporabo različnih metod za določanje navedenih značilnosti; ker je treba za taka pravila uporabljati splošno sprejete analitske metode; ker je treba zagotoviti, da se zadevne metode uporabljajo za odkupe, ki jih opravljajo intervencijske agencije od datuma začetka veljavnosti Uredbe št. 1009/67/EGS, ker so bile pogodbe sklenjene pogojno, kadar ni bilo takih metod; ker so ukrepi, predvideni s to uredbo, v skladu z mnenjem Upravljalnega odbora za sladkor, SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:







Člen 1

Uvedejo se metode za določanje kakovostnih značilnosti sladkorja iz Uredbe ►M2 2103/77/EEC ◄ , kakor so navedene v Prilogi k tej uredbi.

Člen 2

Ta uredba začne veljati tretji dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti.

Za sladkor, ki ga odkupijo intervencijske agencije, se Uredba veljavno uporablja od 1. julija 1968.

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.









PRILOGA

METODE ZA DOLOČANJE KAKOVOSTI BELEGA SLADKORJA V EGS

A. POSTOPEK ZA PODELJEVANJE TOČK

1. Vsebnost pepela

ICUMSA: konduktometrično določen pepel (vir: zapisnik 14. zasedanja ICUMSA 1966, str. 88).

Aparati

Inštrument za merjenje prevodnosti do 0,5 μS cm-1 ( 4 ) s točnostjo ± 2 %.

Priporoča se uporaba merilnih celic, katerih temperatura se lahko z vodno kopeljo ohranja pri 20 °C ± 0,2 °C.

Merilne bučke 100 ± 0,05 cm3, 500 ± 0,25 cm3 in 1 000 ± 0,40 cm3; polnilne pipete 10 ± 0,02 cm3 ( 5 ).

Za pripravo vseh raztopin (raztopin sladkorja in raztopin kalijevega klorida) je treba uporabljati dvakrat destilirano ali deionizirano vodo s specifično prevodnostjo pod 2 μS cm-1.

Vse posode in pipete je treba pred uporabo temeljito sprati z vodo navedene kakovosti.

Inštrumenti za merjenje prevodnosti se umerijo z N/5 000 raztopino kalijevega klorida.

V ta namen 745,5 mg kalijevega klorida (p.a.), predhodno sušenega s segrevanjem do približno 500 °C – to pomeni do temno rdečega žara – raztopimo v vodi v 1-litrski merilni bučki in dopolnimo z vodo do oznake.

S pipeto se prenese 10 cm3 te raztopine (N/100) v merilno bučko s prostornino 500 cm3 in dopolnimo z vodo do oznake.

Pri točno 20 °C bo imela ta N/500 raztopina kalijevega klorida specifično prevodnost 26,6 ± 0,3 μS cm-1, potem ko se odšteje specifična prevodnost uporabljene vode.

V skladu z načinom delovanja uporabljenega instrumenta mora biti instrument nastavljen tako, da pokaže zgoraj navedeno vrednost s prišteto specifično prevodnostjo uporabljene vode; ali pa se zgoraj navedeno vrednost s prišteto specifično prevodnostjo uporabljene vode uporabi za izračun konstante celice.

Pred vsakim umerjanjem je treba pripraviti svežo raztopino kalijevega klorida.

Postopek

Pripravimo 28-odstotno raztopino sladkorja, bodisi tako da v merilni bučki s prostornino 100 cm3 raztopimo 31,3 ± 0,1 g sladkorja pri 20 °C ± 0,2 °C ali tako, da 28 g sladkorja raztopimo v vodi in dopolnimo do 100 g.

Raztopino najprej temeljito premešamo, nato jo nalijemo v merilno celico. Rezultat odčitamo, ko je temperatura raztopine točno 20 °C ± 0,2 °C. Od odčitane vrednosti odštejemo 50 % vrednosti, odčitane za uporabljeno vodo.

Dobljeni rezultat je torej:

C28 = odčitani C – 0,5 C vode

C = specifična prevodnost v μS cm-1.

Indeks 28 pomeni, da je bila uporabljena 28-odstotna raztopina sladkorja.

Število točk = 0,320 × C28.

to pomeni, da je 3,13 μS cm-1 enako 1 točki ali 1 točka = 0,0018 % pepela.

Pepel v % = 0,320 ×18 × 10-4 × C28.

Specifična prevodnost uporabljene vode se določi po naslednjem postopku:

V merilni bučki s prostornino 100 cm3 zmešamo enako količino vode in na enak način kot pri raztapljanju sladkorja. Dopolnimo do 100 cm3 in merimo pri približno 20 °C. Pri merjenju natančno termostatsko nadzorovanje temperature ni potrebno, ker so vsi morebitni temperaturni popravki popolnoma v mejah napake.

2. Barva

Metoda Inštituta Braunschweig

(Vir: Schneider F., A. Emmerich in J. Dubourg, Zucker 18, 571 (1965) in Sucr. Franç., 106, 219 (1965)).

Aparati

Standardna barvna lestvica Braunschweig 0–6.

Fluorescentno cev, ki oddaja svetlobo, podobno dnevni, namestimo v majhno škatlo, ki je spredaj odprta, 20 cm globoka, 120 cm široka, 50 cm visoka, in sicer tako, da je pravokotna razdalja med fluorescentno cevjo in vzorci sladkorja približno 35 cm.

Oči izvajalca morajo biti zaščitene pred neposredno svetlobo fluorescentne cevi z zaščitnim trakom, visokim približno 15 cm.

Kot primerne za to metodo se priporočajo fluorescentne cevi Osram HNT 120 ali Phillips TL 25 W/55.

Ne uporabljamo drugih fluorescentnih cevi brez predhodnega preizkusa, zaradi pomena spektralne porazdelitve oddajane svetlobe.

Da bi bile rumenkaste do rjave barve vzorcev sladkorja dobro vidne, notranje stene škatle pobarvamo z nesvetlečo rjavo barvo (na primer z barvo temnega oreha).

Površina dna škatle naj bo pokrita z belim pivnikom, na katerem je barva sladkorja dobro vidna.

Majhna škatla mora biti postavljena tako, da je fluorescentna cev približno v višini oči. Med primerjanjem vzorci ne smejo biti niti na neposredni dnevni svetlobi niti osvetljeni z drugimi svetilkami, ker to otežuje preizkušanje.

Postopek

Sladkor natresemo v majhne kvadratne škatle z belo ali svetlomodro notranjo oblogo (dolžina stranic 60 mm, višina 28 mm) in s pokrovom škatle zravnamo površino sladkorja.

Poskrbeti moramo, da so škatle, ki vsebujejo vzorec in standardne vzorce, napolnjene do roba.

Barva obloge mora biti v vseh škatlah popolnoma enaka, sicer lahko dobimo povsem napačne rezultate.

Škatle morajo biti postavljene ena poleg druge brez praznega prostora med njimi; okrogle škatle torej niso primerne.

Najprej opravimo približno primerjavo vzorca tako, da ga vstavimo na različna mesta na barvni lestvici. Potem ga natančno primerjamo z barvami, ki so najbližje.

To naredimo z izmeničnim postavljanjem vzorca levo in desno od barve, ki jo uporabljamo za primerjavo.

Končni rezultat je povprečje rezultatov treh neodvisnih opazovalcev.

To povprečje izrazimo v desetinkah barvne enote.

Pri sladkorju, pri katerem se velikost kristalov razlikuje od standardnih vzorcev, moramo opazovati barvo in ne odboj kristalov.

Število točk = barvna enota × 2, to pomeni 0,5 barvne enote = 1 točka.

3. Barva v raztopini

Metoda ICUMSA 4 – po filtraciji skozi membranski filter z velikostjo por bodisi 0,45 μm (po metodi iztiskanja živega srebra) bodisi 0,6 μm (po metodi Hagen-Poiseuille).

(Vir: De Whalley, ICUMSA Methods of Sugar Analysis (1964, str. 57, zapisnik 12. zasedanja ICUMSA 1958, str. 55)).

Aparati

Za pripravo raztopine potrebujemo: erlenmajerice (200 cm3), vakumsko filtracijsko napravo za membranske filtre, presesalne buče (prostornina 500 ali 250 cm3), vakumsko črpalko in membranske filtre s povprečnim premerom por 0,45 μm (po metodi iztiskanja živega srebra) ali 0,6 μm (po metodi Hagen-Poiseuille).

Koncentracijo raztopine določimo refraktometrično.

Za merjenje absorbance lahko uporabimo kateri koli fotometer, ki omogoča meritve pri 420 ± 10 mm z dovolj veliko točnostjo.

Kivete moramo izbrati tako, da je pri dveh kivetah, ki sta napolnjeni z destilirano vodo in se med seboj primerjata, absorbanca nič.

Dolžina poti mora biti najmanj 3 cm.

Postopek

V erlenmajerico s širokim vratom zatehtamo 50 g ± 0,1 g sladkorja. Dodamo bodisi 50 g bodisi 50 cm3 destilirane vode (merilni valj), nato raztopimo s stresanjem ali s stresalnikom.

Natančnejša določitev koncentracije ni potrebna, ker se koncentracija med filtracijo lahko spremeni.

Medtem membranski filter najmanj deset minut namakamo v destilirani vodi in ga namestimo v filtracijsko napravo.

Med filtracijo se iz raztopine odstrani tudi zrak.

Koncentracijo določimo refraktometrično (°Brix), pri čemer kiveto najprej speremo z nekaj raztopine in nato napolnimo.

Kiveto takoj zapremo, da preprečimo nastanek prog v tekočini.

Primerjalno kiveto napolnimo z destilirano vodo in takoj izvedemo meritev pri 420 nm.

Vodo, ki jo uporabimo za primerjalno kiveto, moramo prej filtrirati skozi membranski filter.

enote ICUMSA = 1000 x ε420 =

A absorbanca

ε420 absorpcijski koeficient

l dolžina poti (v cm)

d specifična gostota

število točk =

to pomeni, da je 7,5 enote ICUMSA enako 1 točki.

B. DODATNA MERILA

1. Polarizacija

Metoda ICUMSA 1 za surovi sladkor (vir: zapisnik 12. zasedanja ICUMSA 1958, str. 84 in naslednje; zapisnik 13. zasedanja ICUMSA 1962, str. 83 in naslednje; zapisnik 14. zasedanja ICUMSA 1966).

Oprema

Polarimeter z mednarodno sladkorno skalo (°S), ki ustreza definicijam ICUMSA.

Analitska tehtnica s točnostjo do ± 0,001 g.

Merilne bučke s prostornino 100 cm3.

Merilne bučke morajo biti posebej umerjene.

Njihova prostornina mora biti 100,00 ± 0,02 cm3 ali popravljena na to stopnjo točnosti. 200-milimetrske polarimetrske kivete morajo biti v mejah tolerance ± 0,03 mm.

Če uporabimo krajše kivete, morajo imeti podobno relativno točnost, na primer 100 mm ± 0,015 mm.

Površini na konceh kivete morata biti vzporedni znotraj deset kotnih minut. Vrtenje nameščene kivete okrog njene optične osi ne sme povzročiti vidne spremembe merjene vrednosti.

Krovna stekelca ne smejo kazati notranje napetosti, to pomeni, da ne smejo pokazati nikakršne optične aktivnosti. Njihove površine morajo biti vzporedne znotraj pet kotnih minut.

Uporabljeni filtrirni papir mora imeti vsebnost vlage med 6 in 8 %.

Postopek

Zatehtamo 26 g ± 0,002 g sladkorja in ga prenesemo v merilno bučko (glej zgoraj) s približno 60 cm3 destilirane ali demineralizirane vode.

Sladkor raztopimo brez segrevanja.

Če je treba raztopino zbistriti, dodamo 0,5 cm3 bazične raztopine svinčevega acetata.

Ta reagent mora izpolnjevati zahteve ICUMSA (vir: De Whalley, ICUMSA Methods of Sugar Analysis (1964), str. 122).

Po temeljitem mešanju dodamo vodo skoraj do oznake.

Če nastane pena, jo odpravimo s kapljico alkohola ali etra.

Bučko postavimo za petnajst minut v termostatsko nadzorovano vodno kopel (za temperaturo glej spodaj).

Notranjo steno vratu bučke obrišemo do suhega s filtrirnim papirjem.

S pipeto s tanko konico dopolnimo bučko točno do oznake.

Vsebino bučke premešamo, tako da bučko vsaj petkrat obrnemo in jo pri tem držimo tako, da zapiramo zamašek.

Če smo morali raztopino bistriti, je moramo zdaj filtrirati.

Velikost filtrirne naprave mora biti taka, da lahko naenkrat vlijemo 100 cm3 tekočine.

Lij mora imeti zelo kratko izlivno cev, da ga lahko namestimo na čašo tako, da raztopina ne hlapi. Zaradi istega razloga moramo lij pokriti z urnim stekelcem.

Polarimetrsko kiveto po predhodnem čiščenju in sušenju dvakrat speremo s približno dvema tretjinama volumna sladkorne raztopine. Pri polnjenju moramo paziti, da v kiveti ni zračnih mehurčkov.

Kiveto vstavimo v polarimeter in opravimo pet meritev s točnostjo 0,05 °S.

(a) Če uporabimo saharimeter s kvarčno zagozdo, je optična rotacija celote odvisna od temperature. V tem primeru raztopino najprej segrejemo do temperature saharimetra, preden jo dopolnimo do 100 cm3. Razlika med obema temperaturama ne sme presegati 0,5 °C. Vizualne instrumente moramo odčitati petkrat do 0,05 °S natančno. Povprečno vrednost izrazimo na stotinko °S. Saharimeter moramo preveriti s kvarčno ploščo, katere ekvivalentna vrednost mora biti približno 100 °S. Korekcija temperature za saharimetre s kvarčno zagozdo: Prištejemo 0,03 °S za vsako °C nad 20 °C ali odštejemo 0,03 °S za vsako °C pod 20 °C.

(b) Če merimo s polarimetrom s krožno skalo, se priporoča uporaba kivet v plašču. Povezane morajo biti z vodno kopeljo z nadzorovano temperaturo 20 ° ± 0,2 °C. Tudi merilne bučke moramo dopolniti do oznake pri 20 °C ± 0,2 °C. Temperatura kvarčne kontrolne plošče mora biti prav tako 20 °C ± 0,2 °C. Če to ni možno, moramo njeno vrednost določiti na naslednji način: . Primer: S20 = 98,45 °S; t = 23,8 °C St = 98,45 (1 + 0,00014 × 3,8) 98,45 × 1,00053 = 98,50 °S.

2. Reducirajoče snovi (invertni sladkor)

Metoda ICUMSA - metoda Berlinskega inštituta.

(Vir: De Whalley, ICUMSA Methods of Sugar Analysis (1964), str. 25; Schneider F. in Emmerich A., Zucker – Beih. 1, 17 (1951)).

Oprema

Vodna kopel, erlenmajerice s prostornino 300 cm3, pipete, birete s prostornino 50 cm3.

Reagenti

Müllerjeva raztopina: 35 g kristalnega bakrovega sulfata (CuSO4 × 5 H2O) (p.a.) raztopimo v 400 cm3 vroče destilirane vode.

Raztopimo tudi 173 g Rochellejeve soli (K-Na tartrat) in 68 g brezvodnega natrijevega karbonata v 500 cm3 vroče vode.

Po ohladitvi zmešamo obe raztopini v 1-litrski merilni bučki in dopolnimo z vodo do oznake.

Raztopino temeljito pretresemo z 2 g aktivnega oglja, pustimo stati nekaj ur in filtriramo skozi trdi filtrirni papir ali membranski filter.

Če se pri hranjenju izloči majhna količina bakrovega oksida, moramo raztopino ponovno filtrirati.

Ocetna kislina, 5 N.

Raztopina joda, 0,0333 N.

Raztopina natrijevega tiosulfata, 0,0333 N.

Raztopina škroba: 1-odstotna raztopina topnega škroba v nasičeni raztopini NaCl.

Točno koncentracijo raztopin joda in tiosulfata določimo z običajno metodo (na primer s kalijevim jodatom).

Postopek

V erlenmajerici s prostornino 300 cm3 raztopimo 10 g sladkorja v destilirani ali demineralizirani vodi.

Raztopino razredčimo z vodo do 100 cm3. Dodamo 10 cm3 Müllerjeve raztopine (s pipeto); temeljito premešamo in za deset minut ± pet sekund postavimo v vrelo vodno kopel.

Ko erlenmajerico postavimo v vodno kopel, se vretje vode ne sme prekiniti.

Erlenmajerico namestimo tako, da je nivo raztopine 2 cm pod nivojem vode.

Po segrevanju raztopino hitro ohladimo pod tekočo hladno vodo. Pri tem raztopine ne smemo stresati, ker lahko kisik v zraku ponovno raztopi del oborine bakrovega oksida.

Ko se raztopina ohladi, dodamo 5 cm3 5 N ocetne kisline in takoj nato, brez mešanja, še znani presežek 0,0333 N raztopine joda (med 20 in 40 cm3). S stresanjem raztopine raztopimo oborino.

Presežni jod retitriramo z 0,0333 N raztopino tiosulfata.

Od dobljene vrednosti porabljenega joda (cm3), imenovane „vrednost po vretju“, odštejemo naslednje korekcije:

— „slepa“ vrednost je poraba joda pri preizkusu, pri katerem uporabimo vodo namesto raztopine sladkorja in ga izvedemo na enak način, kot je opisano za „vrednost po vretju“. To korekcijo moramo določiti samo enkrat za vsako serijo Müllerjeve raztopine.

— Pri uporabi čistih reagentov ne znaša več kot 0,1 cm3.

— „vrednost brez vretja“ je poraba joda v preizkusu, pri katerem zmesi raztopine sladkorja in Müllerjeve raztopine ne segrevamo, temveč jo pustimo deset minut pri sobni temperaturi preden dodamo ocetno kislino,

„korekcija saharoze“, pri kateri se upošteva redukcijski učinek saharoze. Pri opisanih pogojih (če uporabimo 10 g sladkorja) je enaka 2,0 cm3,

Ko odštejemo vse tri korekcije, dobimo vrednost za porabo 0,0333 N raztopine joda, kjer 1 cm3 ustreza 1 mg invertnega sladkorja v vzorcu. 1 cm3 raztopine joda torej ustreza 0,01 % invertnega sladkorja.

3. Vlaga

Metoda ICUMSA (vir: D. Whalley, ICUMSA Methods of Sugar Analysis (1964), str. 44).

V predhodno stehtano aluminijasto izparilnico s tesno prilegajočim se pokrovom ali v stekleni tehtič z brušenim zamaškom natehtamo vsaj 20 g nezmletega sladkorja.

Premer posode izberemo tako, da debelina plasti sladkorja ne presega 1 cm.

Za težo 20 g mora biti premer posode vsaj 6 cm.

Vzorec postavimo za tri ure v sušilnik pri 105 °C.

Med sušenjem odstranimo pokrove iz izparilnic.

Izparilnice damo zaprte hladiti v eksikator. Ko se ohladijo na sobno temperaturo, jih ponovno stehtamo. Uporabimo analitsko tehtnico s točnostjo do 0,1 mg.

.