1992R2913 — SL — 01.01.2007 — 005.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B UREDBA SVETA (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, 19.10.1992, p.1)

spremenjena z:





spremenjena z:







Opomba: Ta konsolidirana različica vsebuje sklicevanja na evropsko obračunsko enoto in/ali eku, kar se od 1. januarja 1999 praviloma razume kot sklicevanje na euro – Uredba Sveta (EGS) št. 3308/80 (UL L 345, 20.12.1980, str. 1) in Uredba Sveta (ES) št. 1103/97 (UL L 162, 19.6.1997, str. 1).









▼B

UREDBA SVETA (EGS) št. 2913/92

z dne 12. oktobra 1992

o carinskem zakoniku Skupnosti







SVET EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti in zlasti členov 28, 100a in 113 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Komisije ( 1 ), v sodelovanju z Evropskim parlamentom ( 2 ), ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora ( 3 ), ker Skupnost temelji na carinski uniji; ker je priporočljivo tako v korist gospodarskih subjektov v Skupnosti kot carinskih organov določbe carinske zakonodaje, ki so zdaj vsebovane v številnih uredbah in direktivah Skupnosti, zbrati v enoten zakonik; ker je to osnovnega pomena z vidika notranjega trga; ker mora tak carinski zakonik Skupnosti (v nadaljevanju „zakonik“) vsebovati tekočo carinsko zakonodajo; ker je vseeno priporočljivo to zakonodajo spremeniti, tako da bo bolj konsistentna, jo poenostaviti in odpraviti praznine, ki še vedno obstajajo, da se lahko na tem področju sprejme popolna zakonodaja Skupnosti; ker mora zakonik zaradi načela skupnega trga vsebovati splošna pravila in postopke, ki zagotavljajo izvajanje ukrepov v zvezi s carinsko tarifo in drugih ukrepov, sprejetih na ravni Skupnosti v zvezi z blagovno menjavo med Skupnostjo in tretjimi državami; ker mora med drugim zajemati tudi izvajanje ukrepov skupne kmetijske in trgovinske politike, s tem da se upošteva zahteve teh skupnih politik; ker bi bilo smiselno poudariti, da se ta zakonik uporablja brez poseganja v posebne določbe, ki veljajo na drugih področjih; ker taka posebna pravila lahko obstajajo ali so uvedena, med drugim, v okviru zakonodaje na področju kmetijstva, statistike, trgovinske politike ali lastnih sredstev; ker morajo zaradi zagotavljanja ravnotežja med potrebami carinskih organov pri zagotavljanju pravilnega izvajanja carinske zakonodaje na eni strani, in pravico gospodarskih subjektov do poštenega obravnavanja na drugi strani, ti organi, med drugim, dobiti široka pooblastila za nadzor, gospodarski subjekti pa pravico do pritožbe; ker izvajanje sistema carinskih pritožb zahteva, da Združeno kraljestvo uvede nove administrativne postopke, ki pa niso izvedljivi pred 1. januarjem 1995; ker je treba zaradi izrednega pomena, ki ga ima zunanja trgovina za Skupnost, carinske formalnosti in nadzor opustiti ali ju vsaj zmanjšati na minimum; ker je pomembno, da se zagotovi enotna uporaba tega zakonika in v ta namen predvidi postopek Skupnosti, s katerim je mogoče v ustreznih rokih sprejeti postopke za njegovo izvajanje; ker je treba ustanoviti Odbor za carinski zakonik, da se zagotovi tesno in učinkovito sodelovanje med državami članicami in Komisijo; ker je treba pri sprejemanju potrebnih ukrepov za izvajanje tega zakonika posvetiti največjo pozornost preprečevanju vsakršne goljufije ali nepravilnosti, ki lahko negativno vplivajo na splošni proračun Evropskih skupnosti; SPREJEL NASLEDNJO UREDBO:







NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE







POGLAVJE 1

PODROČJE UPORABE IN OSNOVNE OPREDELITVE POJMOV

Člen 1

Carinski predpisi obsegajo ta zakonik in predpise za njegovo izvajanje, sprejetih na ravni Skupnosti ali na nacionalni ravni. Zakonik se brez poseganja v posebne predpise, ki veljajo za druga področja, uporablja:

— v trgovini med Skupnostjo in tretjimi državami,

— za blago, ki je zajeto v Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo, Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti ali Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo.

Člen 2

1. Carinski predpisi Skupnosti se na celotnem območju Skupnosti uporabljajo enotno, če geografsko in gospodarsko omejene mednarodne konvencije oziroma običajna praksa ali avtonomni ukrepi Skupnosti ne določajo drugače.

2. Nekatere določbe carinskih predpisov se lahko uporabljajo tudi zunaj območja Skupnosti bodisi v okviru predpisov, ki urejajo posebna področja, ali mednarodnih konvencij.

Člen 3

▼A1

1. Carinsko območje Skupnosti bo obsegalo:

— ozemlje Kraljevine Belgije,

— ozemlje Kraljevine Danske, razen Ferskih otokov in Grenlandije,

— ozemlje Zvezne republike Nemčije, razen otoka Heligoland in ozemlja Büsingena (Pogodba z dne 23. novembra 1964 med Zvezno republiko Nemčijo in Švicarsko Konfederacijo),

— ozemlje Kraljevine Španije, razen Ceuta in Melilla,

▼M1

— območje Francoske republike, z izjemo čezmorskih ozemelj ter San Pierra, Miquelona in Mayotte,

▼A1

— ozemlje Helenske republike,

— ozemlje Irske,

— ozemlje Italijanske republike, razen občin Livigno in Campione d'Italia ter nacionalnih voda jezera Lugano, ki se razprostirajo med obrežjem in politično mejo območja med Ponte Tresa in Porto Ceresio,

— ozemlje Velikega vojvodstva Luksemburg,

— ozemlje Kraljevine Nizozemske v Evropi,

— ozemlje Republike Avstrije,

— ozemlje Portugalske republike,

▼M1

— območje Republike Finske,

▼A1

— ozemlje Kraljevine Švedske,

— ozemlje Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska ter Channel Islands in Isle of Man,

▼A2

— ozemlje Češke republike,

— ozemlje Republike Estonije,

— ozemlje Republike Ciper,

— ozemlje Republike Latvije,

— ozemlje Republike Litve,

— ozemlje Republike Madžarske,

— ozemlje Republike Malte,

— ozemlje Republike Poljske,

— ozemlje Republike Slovenije,

— ozemlje Slovaške republike,

▼M5

— ozemlje Republike Bolgarije,

— ozemlje Romunije.

▼A2

2. Naslednja ozemlja, ki ležijo zunaj ozemlja držav članic, se ob upoštevanju zanje veljavnih konvencij in pogodb štejejo za del carinskega območja Skupnosti:

(a) FRANCIJA Ozemlje Kneževine Monako, kot je opredeljeno v carinski konvenciji, podpisani v Parizu 18. maja 1963 (Uradni list Francoske republike z dne 27. septembra 1963, str. 8679).

(b) CIPER Ozemlje suverenih con Združenega kraljestva Akrotiri in Dhekelia, kot je opredeljeno v Pogodbi o ustanovitvi Republike Ciper, podpisani v Nikoziji 16. avgusta 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).

▼B

3. Carinsko območje Skupnosti obsega teritorialne vode, notranje morske vode in zračni prostor držav članic ter ozemlja iz odstavka 2 razen teritorialnih voda, notranjih morskih voda in zračnega prostora tistih ozemelj, ki v skladu z odstavkom 1 niso del carinskega območja Skupnosti.

Člen 4

V tem zakoniku veljajo naslednje opredelitve:

(1) „Oseba“ pomeni: — fizično osebo, — pravno osebo, — združenje oseb, ki jim je priznana sposobnost izvajanja pravnih aktov, a nimajo pravnega statusa pravne osebe, če je taka možnost predvidena v veljavnih predpisih.

(2) „Osebe s sedežem v Skupnosti“ pomeni: — osebo, ki ima tam običajno prebivališče, če gre za fizično osebo, — osebo, ki ima sedež registriran v Skupnosti, če gre za pravno osebo ali združenje oseb.

(3) „Carinski organi“ pomeni organe, ki so med drugim pristojni za uveljavljanje carinskih predpisov.

(4) „Carinski urad“ pomeni vsak urad, kjer je mogoče opraviti vse ali nekatere formalnosti, določene s carinskimi predpisi.

▼M4

(4a) „Carinski urad vstopa“ pomeni carinski urad, ki ga določijo carinski organi v skladu s carinskimi predpisi, kamor mora biti brez odlašanja prepeljano blago, ki vstopa na carinsko območje Skupnosti, in kjer se opravijo ustrezne vhodne kontrole, ki temeljijo na oceni tveganja.

(4b) „Carinski urad uvoza“ pomeni carinski urad, ki ga določijo carinski organi v skladu s carinskimi predpisi, kjer je treba opraviti formalnosti, vključno z ustreznimi kontrolami, ki temeljijo na oceni tveganja, za pridobitev carinsko dovoljene rabe ali uporabe blaga, ki je bilo vneseno na carinsko območje Skupnosti.

(4c) „Carinski urad izvoza“ pomeni carinski urad, ki ga določijo carinski organi v skladu s carinskimi predpisi, kjer je treba opraviti formalnosti, vključno z ustreznimi kontrolami, ki temeljijo na oceni tveganja, za pridobitev carinsko dovoljene rabe ali uporabe blaga, ki zapušča carinsko območje Skupnosti.

(4d) „Carinski urad izstopa“ pomeni carinski urad, ki ga določijo carinski organi v skladu s carinskimi predpisi, kjer je treba predložiti blago preden zapusti carinsko območje Skupnosti in kjer se opravijo carinske kontrole glede izpolnitve izstopnih formalnosti in ustrezne kontrole, ki temeljijo na oceni tveganja.

▼B

(5) „Odločba“ pomeni upravni akt carinskih organov, s katerim le-ti v skladu s carinskimi predpisi odločijo o določeni zadevi, pri čemer ima to dejanje pravni učinek za eno ali več določenih ali določljivih oseb; ►M1 ta izraz, med drugim, pomeni, zavezujoče potrdilo v smislu člena 12 ◄ .

(6) „Carinski status“ pomeni, da gre za skupnostno ali neskupnostno blago.

(7) „Skupostno blago“ pomeni blago, ki je: ▼M1 — v celoti pridobljeno na carinskem območju Skupnosti pod pogoji iz člena 23 in ne vključujoč blaga, uvoženega iz držav ali območij, ki niso sestavni del carinskega območja Skupnosti. Za blago, pridobljeno iz blaga, danega v odložni postopek, se ne šteje, da ima skupnostni status v primerih posebnega gospodarskega pomena v skladu s postopkom odbora, ▼B — uvoženo iz držav ali ozemelj, ki niso del carinskega območja Skupnosti, in je sproščeno v prosti promet, — pridobljeno ali proizvedeno na carinskem območju Skupnosti bodisi izključno iz blaga, navedenega v drugi alinei, bodisi iz blaga, navedenega v prvi in drugi alinei.

(8) „Neskupnostno blago“ pomeni vse blago, razen naštetega v pododstavku 7. Skupnostno blago izgubi svoj status, ko dejansko zapusti carinsko območje Skupnosti, kar pa ne vpliva na člena 163 in 164.

(9) „Carinski dolg“ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) ali izvozne dajatve (carinski dolg pri izvozu) v višini, ki veljajo za določeno blago po veljavnih predpisih Skupnosti.

(10) „Uvozne dajatve“ pomeni: — carine in druge dajatve, ki imajo enak učinek kot carine, ki se plačujejo ob uvozu blaga, — kmetijske ►M1 ————— ◄ , uvedene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih dogovorov, ki veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov.

(11) „Izvozne dajatve“ pomeni: — carine in druge dajatve, ki imajo enak učinek kot carine, ki se plačujejo pri izvozu blaga, — kmetijske ►M1 ————— ◄ , uvedene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih dogovorov, ki veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov.

(12) „Dolžnik“ pomeni osebo, ki je dolžna plačati carinski dolg.

(13) „Carinski nadzor“ pomeni splošne ukrepe carinskih organov za zagotovitev spoštovanja carinskih predpisov, po potrebi pa tudi drugih predpisov, ki veljajo za blago, zavezano carinskemu nadzoru.

▼M4

(14) „Carinska kontrola“ pomeni posebna dejanja, ki jih izvajajo carinski organi za zagotovitev pravilne uporabe carinskih predpisov in druge zakonodaje v zvezi z vstopom, izstopom, tranzitom, prenosom in končno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in tretjimi državami kot tudi v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima statusa Skupnosti; taka dejanja lahko vključujejo pregledovanje blaga, preverjanje podatkov iz deklaracije, preverjanje obstoja in avtentičnosti elektronskih ali pisnih dokumentov, pregledovanje poslovnih knjig in drugih evidenc, pregledovanje prevoznih sredstev, pregledovanje prtljage in drugih stvari, ki jih potniki nosijo s seboj ali na sebi, ter izvajanje uradnih preiskav in drugih podobnih dejanj.

▼B

(15) „Carinsko dovoljena raba ali uporaba blaga“ pomeni: (a) vnos blaga v carinski postopek; (b) vnos blaga v prosto cono ali prosto skladišče; (c) ponovni izvoz blaga s carinskega območja Skupnosti; (d) uničenje blaga; (e) odstop blaga državni blagajni.

(16) „Carinski postopek“ pomeni: (a) sprostitev v prosti promet; (b) tranzit; (c) carinsko skladiščenje; (d) aktivno oplemenitenje; (e) predelavo pod carinskim nadzorom; (f) začasni uvoz; (g) pasivno oplemenitenje; (h) izvoz.

(17) „Carinska deklaracija“ pomeni dejanje, s katerim oseba v predpisani obliki in na predpisan način izrazi voljo dati blago v določen carinski postopek.

(18) „Deklarant“ pomeni osebo, ki izdela carinsko deklaracijo v svojem imenu, ali osebo, v imenu katere je izdelana carinska deklaracija.

(19) „Predložitev blaga carini“ pomeni uradno obvestilo carinskim organom, ki se opravi na predpisan način, da je blago prispelo k carinskemu uradu oziroma na drug kraj, ki so ga carinski organi določili oziroma odobrili.

(20) „Prepustitev blaga“ pomeni dejanje, s katerim carinski organi prepustijo blago za namene, ki jih določa carinski postopek, v katerega je blago dano.

(21) „Imetnik postopka“ pomeni osebo, v imenu katere je bila carinska deklaracija izdelana, ali osebo, na katero so bile prenesene pravice in obveznosti zgoraj omenjene osebe v zvezi z določenim carinskim postopkom.

(22) „Imetnik dovoljenja“ pomeni osebo, ki je pridobila dovoljenje.

(23) „Veljavni predpisi“ pomeni predpise Skupnosti ali nacionalne predpise.

▼M3

(24) „Postopek Odbora“ pomeni postopek iz členov 247 in 247a ali iz členov 248 in 248a.

▼M4

(25) „Tveganje“ pomeni verjetnost primera, ki nastopi v zvezi z vstopom, izstopom, tranzitom, prenosom in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in tretjimi državami, in pri prisotnosti blaga, ki nima statusa Skupnosti, ki — preprečuje pravilno uporabo ukrepov Skupnosti ali nacionalnih ukrepov, ali — ogroža finančne interese Skupnosti in njenih držav članic, ali — predstavlja grožnjo varstvu in varnosti Skupnosti, javnemu zdravju, okolju ali potrošnikom.

(26) „Obvladovanje tveganj“ pomeni sistematično prepoznavanje tveganj in izvajanje vseh ukrepov, potrebnih za omejitev izpostavljenosti tveganju. To vključuje dejavnosti, kot so zbiranje podatkov in informacij, analizo in oceno tveganja, predpisovanje in izvajanje ukrepov in redno spremljanje in pregled postopka in njegovih izidov, na temelju mednarodnih, Skupnostnih in nacionalnih virov in strategij.

▼B







POGLAVJE 2

RAZNE SPLOŠNE DOLOČBE, KI SE NANAŠAJO ZLASTI NA PRAVICE IN OBVEZNOSTI OSEB GLEDE NA CARINSKE PREDPISE







Oddelek 1

Pravica do zastopanja

Člen 5

1. Pod pogoji iz člena 64(2) in ob upoštevanju določb, sprejetih v okviru člena 243(2)(b), lahko vsakdo imenuje zastopnika, ki zanj pri carinskih organih izvršuje opravila in formalnosti v skladu s carinskimi predpisi.

2. Tako zastopanje je lahko:

— neposredno, pri čemer zastopnik nastopa v tujem imenu in za tuj račun, ali

— posredno, pri čemer zastopnik nastopa v svojem imenu a za tuj račun.

Država članica lahko omeji pravico do vlaganja carinske deklaracije:

— preko neposrednega zastopnika, ali

— preko posrednega zastopnika,

s tem, da mora biti zastopnik carinski posrednik, ki opravlja svojo dejavnost na ozemlju tiste države.

3. Razen v primerih iz člena 64(2)(b) in (3) mora zastopnik imeti svoj sedež v Skupnosti.

4. Zastopnik mora izjaviti, da nastopa v imenu zastopane osebe, pojasniti ali gre za neposredno ali za posredno zastopanje, ter biti pooblaščen, da nastopa kot zastopnik.

Oseba, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.

5. Carinski organi lahko od osebe, ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, zahtevajo dokazilo, da je pooblaščena, da nastopa kot zastopnik.

▼M4







Oddelek 1a

Pooblaščeni gospodarski subjekti

Člen 5a

1. Carinski organi, po potrebi po posvetovanju z drugimi pristojnimi organi, ob upoštevanju meril iz odstavka 2, podelijo status „pooblaščeni gospodarski subjekt“ vsakemu gospodarskemu subjektu, ustanovljenem na carinskem območju Skupnosti.

„Pooblaščeni gospodarski subjekt“ je upravičen do olajšav pri carinskih kontrolah v zvezi z varstvom in varnostjo in/ali poenostavitev, predvidenih v carinskih predpisih.

Status „pooblaščeni gospodarski subjekt“ priznajo carinski organi v vseh državah članicah, ob upoštevanju pravil in pogojev iz odstavka 2 in brez poseganja v carinske kontrole. Carinski organi na podlagi priznavanja statusa „pooblaščeni gospodarski subjekt“ in če so izpolnjene vse zahteve glede posebne vrste poenostavitve, predvidene v carinski zakonodaji Skupnosti, subjektu dovolijo, da koristi to poenostavitev.

2. Merila za podelitev statusa „pooblaščeni gospodarski subjekt“ vključujejo:

— ustrezno evidenco o zagotavljanju skladnosti s carinskimi zahtevami,

— zadovoljiv sistem vodenja poslovnih in, kadar je primerno, transportnih evidenc, ki omogočajo ustrezne carinske kontrole,

— kadar je primerno, dokazano finančno solventnost, in

— kjer je to potrebno, ustrezne varstvene in varnostne standarde.

Postopek odbora se uporabi za določanje pravil

— za podelitev statusa „pooblaščeni gospodarski subjekt“,

— za izdajo dovoljenj za uporabo poenostavitev;

— za določitev carinskega organa, ki je pristojen za podelitev takega statusa in izdajo dovoljenj,

— za vrsto in obseg olajšav, ki se lahko dodelijo za carinske kontrole v zvezi z varstvom in varnostjo, ob upoštevanju pravil za skupno obvladovanje tveganj,

— za posvetovanje z drugimi carinskimi organi in posredovanje podatkov tem organom,

in pogoje, pod katerimi

— se dovoljenje lahko omeji na eno ali več držav članic,

— se status „pooblaščenega gospodarskega subjekta“ lahko začasno odvzame ali razveljavi, in

— se lahko odstopi od zahteve po sedežu v Skupnosti za posebne kategorije pooblaščenih gospodarskih subjektov zlasti ob upoštevanju mednarodnih sporazumov.

▼B







Oddelek 2

Odločbe o izvajanju carinskih predpisov

Člen 6

1. Če oseba zaprosi carinski organ za odločbo v zvezi z izvajanjem carinskih predpisov, mora predložiti vse podatke in dokumente, ki jih ta organ potrebuje za sprejem odločbe.

2. Taka odločba se sprejme in o njej obvesti vložnika v najkrajšem možnem času.

Če je zahtevek za odločbo podan pisno, carinski organ izda odločbo v roku, določenem v skladu z obstoječimi predpisi, ki začne teči od dneva prejema zahtevka. Vložnik mora biti o taki odločbi uradno pisno obveščen.

Če carinski organ tega roka ne more izpolniti, ga lahko prekorači. V tem primeru carinski organ pred potekom gornjega roka o tem seznani vložnika ter navede opravičljive razloge za podaljšanje roka za čas, ki ga potrebuje za odločitev o zahtevku.

3. Carinski organi morajo odločbe, ki jih sprejmejo pisno in s katerimi zavrnejo zahtevke ali pa so za naslovnika neugodne, ustrezno utemeljiti. Navedena mora biti pravica do pritožbe, predvidena v členu 243.

4. Lahko se predpiše, da prvi stavek odstavka 3 velja tudi za druge odločbe.

Člen 7

Sprejete odločbe carinski organi lahko izvršujejo takoj, razen v primerih, predvidenih v drugem pododstavku člena 244.

Člen 8

1. Odločba, ki je za udeleženca ugodna, se razveljavi, če je bila izdana na podlagi nepravilnih ali nepopolnih podatkov in:

— je vložnik vedel ali bi moral vedeti, da so bili podatki nepravilni ali nepopolni, in

— taka odločba ne bi mogla biti izdana na osnovi pravilnih ali popolnih podatkov.

2. Osebo, na katero se nanaša odločba, je treba o razveljavitvi uradno obvestiti.

3. Razveljavitev začne veljati na dan, ko je bila sprejeta odločba o razveljavitvi.

Člen 9

1. Odločba, ki je za udeleženca ugodna, se prekliče ali spremeni v primerih, ki niso našteti v členu 8, kadar ni bil ali ni več izpolnjen eden ali več pogojev za izdajo odločbe.

2. Odločba, ki je za udeleženca ugodna, se lahko prekliče, če oseba, na katero se nanaša, ne izpolni naloženih obveznosti.

3. Osebo, na katero se nanaša odločba, je treba o preklicu ali spremembi obvestiti.

4. Preklic ali sprememba odločbe začne veljati na dan obvestila. V izjemnih primerih pa lahko carinski organ zaradi upravičenih interesov osebe, na katero se odločba nanaša, odloži začetek veljavnosti preklica ali spremembe.

Člen 10

Člena 8 in 9 ne posegata v nacionalne predpise, ki določajo, da so odločbe neveljavne ali postanejo nične zaradi razlogov, ki niso povezani s carinskimi predpisi.







Oddelek 3

Informacije

Člen 11

1. Vsakdo lahko carinske organe prosi za informacije o izvajanju carinskih predpisov.

Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predvideni uvoz ali izvoz.

2. Vložnik dobi informacije brezplačno. Če pa ima carinski organ s tem stroške, zlasti zaradi analiz ali izvedenskega mnenja o blagu ali zaradi vračila blaga vložniku, se le-temu lahko zaračuna ustrezni znesek.

▼M1

Člen 12

1. Carinski organi izdajo zavezujočo tarifno informacijo ali zavezujočo informacijo o poreklu na pisno zahtevo v skladu s postopkom odbora.

2. Zavezujoča tarifna informacija ali zavezujoča informacija o poreklu sta zavezujoči za carinske organe glede imetnika potrdila le v zvezi s tarifno uvrstitvijo ali določitvijo porekla blaga.

Zavezujoča tarifna informacija ali zavezujoča informacijo o poreklu sta zavezujoči za carinske organe le glede blaga, za katerega so bile carinske formalnosti izpolnjene po datumu, ko je bila informacija izdana.

V zadevah glede porekla so to formalnosti, ki se nanašajo na uporabo členov 22 in 27.

3. Imetnik takšne informacije mora biti sposoben dokazati, da:

— za tarifne namene: prijavljeno blago v vseh točkah ustreza blagu, opisanemu v potrdilu,

— za namene porekla: zadevno blago in okoliščine, ki opredeljujejo pridobitev porekla, ustrezajo v vseh točkah blagu in okoliščinam, opisanim v informaciji.

4. Zavezujoče informacije veljajo šest let za tarife in tri leta za poreklo od dne izdaje. Z odstopanjem od člena 8 se razveljavi, če vložnik da netočne in nepopolne podatke.

5. Zavezujoča informacija preneha veljati:

(a) v primeru tarifne informacije: (i) če se sprejme uredba in informacija ni več v skladu s tako določeno zakonodajo; (ii) če se ne ujema več z razlago ene od nomenklatur iz člena 20(6): — na ravni Skupnosti zaradi sprememb pojasnjevalnih opomb h kombinirani nomenklaturi ali zaradi sodbe Sodišča Evropskih skupnosti, — na mednarodni ravni zaradi mnenja o tarifni uvrstitvi ali sprememb pojasnjevalnih opomb k nomenklaturi harmoniziranega sistema poimenovanj in šifrskih oznak blaga, ki jo je sprejela Svetovna carinska organizacija, ustanovljena leta 1952, pod imenom „Svet za carinsko sodelovanje“; (iii) če je informacija preklicana ali spremenjena v skladu s členom 9, pod pogojem, da je imetnik informacije o preklicu ali spremembi uradno obveščen. Dan prenehanja veljavnosti zavezujoče informacije je za primere iz (i) in (ii) dan objave navedenih ukrepov ali v primeru mednarodnih ukrepov dan obvestila Komisije v Uradnem listu Evropskih skupnosti, serija „C“;

(b) za informacijo o poreklu: (i) če se sprejme uredba ali Skupnost sklene sporazum in informacija ni več v skladu s tako določeno zakonodajo; (ii) če ni več združljiva: — na ravni Skupnosti s pojasnjevalnimi opombami in mnenji, sprejetimi za razlago pravil, ali s sodbo Sodišča Evropskih skupnosti, — na mednarodni ravni s Sporazumom o pravilih o poreklu, ki ga je sprejela Svetovna trgovinska organizacija (WTO) ali z pojasnjevalnimi opombami ali mnenjem o poreklu, sprejetimi za razlago tega sporazuma; (iii) če je potrdilo preklicano ali spremenjeno v skladu s členom 9, pod pogojem, da je bil imetnik potrdila o tem vnaprej obveščen. Dan, ko zavezujoča informacija preneha veljati za primere iz (i) in (ii), je navedeni dan objave teh ukrepov ali v primeru mednarodnih ukrepov dan, naveden v sporočilu Komisije v Uradnem listu Evropskih skupnosti, serija „C“.

6. Imetnik zavezujoče informacije, ki preneha veljati v skladu z odstavkom 5(a)(ii) ali (iii) ali (b)(ii) ali (iii), lahko še vedno uporabi to informacijo v šestih mesecih od dne objave ali uradnega obvestila, pod pogojem, da je sklenil zavezujoče pogodbe za nakup ali prodajo zadevnega blaga na osnovi zavezujoče informacije, preden je bil ukrep sprejet. Če je za izdelke predloženo potrdilo o uvozu, izvozu ali o vnaprejšnji določitvi v času, ko carinske formalnosti že potekajo, se obdobje šestih mesecev nadomesti s časom veljavnosti potrdila.

Za odstavek 5(a)(i) in (b)(i) se lahko z uredbo ali sporazumom določi rok, v katerem se uporablja prvi pododstavek.

7. Uvrstitev ali določitev porekla v zavezujoči informaciji se pod pogoji iz odstavka 6 lahko uporabi izključno za:

— določanje uvoznih in izvoznih dajatev,

— izračun izvoznih povračil ali drugih odobrenih zneskov za izvoz ali uvoz v skladu s skupno kmetijsko politiko,

— uporabo potrdil za izvoz, uvoz in o vnaprejšnji določitvi, ki so predložena v času, ko formalnosti za sprejetje carinske deklaracije za to blago že potekajo, pod pogojem, da so bila ta potrdila izdana na podlagi ustreznih informacij.

Poleg tega je mogoče v izjemnih primerih, ko bi bil ogrožen neoviran potek ureditev, sprejetih v okviru skupne kmetijske politike, sprejeti odločitev o odstopanju od člena 6 v skladu s postopkom, določenim v členu 38 Uredbe Sveta št. 136/66/EGS z dne 26. septembra 1966 o ustanovitvi skupne organizaciji trga olj in maščob ( 4 ) in v ustreznih členih drugih uredb o skupni ureditvi trga.

▼B







Oddelek 4

Druge določbe

▼M4

Člen 13

1. Carinski organi lahko v skladu s pogoji iz veljavnih predpisov opravljajo vse kontrole, ki jih štejejo za potrebne in zagotavljajo pravilno izvajanje carinskih predpisov in druge zakonodaje, ki ureja vstop, izstop, tranzit, prenos in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in tretjimi državami kot tudi v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima statusa Skupnosti. Če mednarodni sporazumi tako predvidevajo, se za pravilno izvajanje zakonodaje Skupnosti carinske kontrole lahko opravijo tudi v tretji državi.

2. Carinske kontrole, razen kontrole na kraju samem, temeljijo na analizi tveganj z uporabo metod avtomatske obdelave podatkov, z namenom določitve in kvantifikacije tveganj in razvoja potrebnih ukrepov za oceno tveganj na osnovi meril, razvitih na nacionalni ravni, na ravni Skupnosti in, če je primerno, na mednarodni ravni.

Postopek odbora se uporabi za določitev skupnega okvira za obvladovanje tveganj in za določitev skupnih meril in prednostnih kontrolnih območij.

Države članice v sodelovanju s Komisijo izdelajo elektronski sistem za izvajanje obvladovanja tveganj.

3. Kadar kontrole opravljajo organi, ki niso carinski organi, se take kontrole izvajajo v tesnem sodelovanju s carinskimi organi, kadar koli je to mogoče istočasno in na istem mestu.

4. V okviru kontrol, ki so predvidene v tem členu, si lahko carinski in drugi pristojni organi, kot na primer veterinarski organi in organi policije, podatke, prejete v zvezi z vstopom, izstopom, tranzitom, prenosom in posebne uporabe blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in tretjimi državami kot tudi v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima skupnostnega statusa, izmenjujejo med seboj, med carinskimi organi držav članic in Komisijo, kadar je to potrebno zaradi minimiziranja tveganj.

Posredovanje zaupnih podatkov carinskim upravam in drugim organom (na primer varnostnim agencijam) tretjih držav je dovoljeno samo v okviru mednarodnih sporazumov, pod pogojem, da se upoštevajo veljavne določbe o varstvu podatkov, predvsem Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o zaščiti posameznikov v zvezi z obdelavo osebnih podatkov in o prostem pretoku takšnih podatkov ( 5 ) in Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 45/2001 z dne 18. decembra 2000 o zaščiti posameznikov v zvezi z obdelavo osebnih podatkov s strani institucij in organov Skupnosti in o prostem pretoku takšnih podatkov ( 6 ).

▼B

Člen 14

Z namenom izvajanja carinske zakonodaje vse osebe, ki so neposredno ali posredno udeležene v teh postopkih zaradi blagovne menjave, carinskim organom na njihovo zahtevo in do predpisanega roka predložijo vso dokumentacijo in podatke, ne glede na uporabljen nosilec, ter vso potrebno pomoč.

▼M4

Člen 15

Za vse podatke, ki so zaupne narave ali so zaupno posredovani, velja dolžnost varovanja poslovne skrivnosti. Carinski organi ga ne sme razkriti brez izrecnega dovoljenja osebe ali organa, ki ga je predložil. Vendar pa je posredovanje podatkov dovoljeno, če so pristojni organi to dolžni storiti v skladu z veljavnimi predpisi, zlasti v zvezi s sodnimi postopki. Razkritje ali posredovanje podatkov se opravi ob polnem spoštovanju predpisov o varstvu podatkov, predvsem Direktive 95/46/ES in Uredbe (ES) št. 45/2001.

▼B

Člen 16

Udeleženci, ne glede na uporabljen nosilec, hranijo dokumente iz člena 14 zaradi ►M4 carinske kontrole ◄ v obdobju, ki je določeno v veljavnih predpisih, najmanj pa tri koledarska leta. Obdobje se začne šteti od konca leta, v katerem:

(a) če gre za blago, ki je sproščeno v prosti promet v drugačnih okoliščinah, kot so navedene v (b), ali blago, deklarirano za izvoz, so bile sprejete deklaracije za sprostitev blaga v prosti promet ali za izvoz;

(b) če gre za blago, sproščeno v prosti promet po znižani stopnji uvozne dajatve ali po stopnji nič zaradi njegove uporabe v posebne namene, blago ni več zavezano carinskemu nadzoru;

(c) če gre za blago, ki je dano v drug carinski postopek, se zaključi zadevni carinski postopek;

(d) če gre za vnos blaga v prosto cono ali v prosto skladišče, blago zapusti zadevno podjetje.

Če carinski organi pri preverjanju carinskega dolga ugotovijo, da je treba neko računovodsko vknjižbo popraviti, se taki dokumenti hranijo dlje, kot določa prvi odstavek, in sicer toliko časa, da se vknjižba lahko popravi in preveri, kar pa ne posega v določbe drugega stavka člena 221(3).

Člen 17

Če carinska zakonodaja določa obdobja, datume ali roke za izvajanje zakonodaje, potem se tako obdobje podaljša oziroma datum ali rok odloži samo, če zakonodaja to izrecno predvideva.

▼M1

Člen 18

1. Vrednost ekuja, ki se uporablja v nacionalnih valutah za določanje tarifne uvrstitve blaga in uvoznih dajatev, se določi enkrat mesečno. Stopnje, ki se uporabljajo za takšno pretvarjanje, se objavijo v Uradnem listu Evropskih skupnosti na predzadnji delovni dan v mesecu. Te stopnje se uporabljajo ves naslednji mesec.

Če se stopnja, ki se uporablja na začetku meseca, razlikuje od stopnje, objavljene na predzadnji delovni dan za več kakor 5 % pred 15. istega meseca, se uporablja kasnejša stopnja od 15. do konca tega meseca.

2. Vrednost ekuja v nacionalnih valutah, ki se uporablja v okviru carinske zakonodaje za primere, z izjemo primerov, navedenih v odstavku 1, se določi enkrat letno. Za pretvorbo se uporabljajo stopnje, objavljene v Uradnem listu Evropskih skupnosti na prvi delovni dan v oktobru in stopijo v veljavo s 1. januarjem naslednjega leta. Če za določeno nacionalno valuto stopnja ni navedena, se za to valuto uporabi stopnja, dobljena na zadnji dan, ko je bila stopnja objavljena v Uradnem listu Evropskih skupnosti.

3. Carinski organi lahko vsoto, dobljeno s pretvorbo zneska, izraženega v ekujih, v nacionalno valuto, zaokrožijo navzgor ali navzdol za druge namene, kakor je določitev tarifne uvrstitve blaga ali uvozne ali izvozne dajatve.

Zaokroženi znesek se ne sme razlikovati od prvotnega zneska za več kakor 5 %.

Carinski organi lahko obdržijo nespremenjeno protivrednost v nacionalni valuti zneska, izraženega v ekujih, če ima v času letnega usklajevanja, predvidenega v odstavku 2, pretvorba tega zneska pred navedeno zaokrožitvijo za posledico spremembo, ki je manjša od 5 % protivrednosti v nacionalni valuti ali zmanjšanje te vrednosti.

▼B

Člen 19

Po postopku Odbora se določi, v katerih primerih in pod kakšnimi pogoji se lahko izvajanje carinske zakonodaje poenostavi.







NASLOV II

ELEMENTI NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE OZIROMA IZVOZNE DAJATVE TER DRUGI UKREPI, PREDPISANI ZA BLAGOVNO MENJAVO







POGLAVJE 1

CARINSKA TARIFA EVROPSKIH SKUPNOSTI IN TARIFNA UVRSTITEV

Člen 20

1. Carinska tarifa Evropskih skupnosti je podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane.

2. Ostali ukrepi, predpisani v določbah Skupnosti za posebna področja, ki se nanašajo na blagovno menjavo, se po potrebi uporabljajo glede na tarifno uvrstitev tega blaga.

3. Carinska tarifa Evropskih skupnosti vsebuje:

(a) kombinirano nomenklaturo blaga;

(b) druge nomenklature, ki v celoti ali delno temeljijo na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjujejo, uvedene z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja, zaradi izvajanja tarifnih ukrepov, ki se nanašajo na blagovno menjavo;

(c) stopnje in druge podlage za izračun, ki običajno veljajo za blago, zajeto v kombinirani nomenklaturi, in sicer za: — carine in — kmetijske ►M1 ————— ◄ , določene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih dogovorov, ki veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov;

(d) preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali skupinami držav in ki predvidevajo podelitev preferencialne tarifne obravnave;

(e) preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela za nekatere države, skupine držav ali območja;

(f) avtonomne opustitvene ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali oprostitev uvoznih dajatev, ki se zaračunavajo za določeno blago;

(g) druge tarifne ukrepe, ki so predvideni po drugi zakonodaji Skupnosti.

4. Ukrepi iz odstavka 3(d), (e) in (f) se na deklarantovo zahtevo uporabijo namesto ukrepov iz pododstavka (c), kadar blago izpolnjuje pogoje, določene v prvoomenjenih ukrepih, kar pa ne posega v predpise o pavšalni stopnji dajatev. Zahtevek se lahko vloži naknadno, če so izpolnjeni vsi potrebni pogoji.

5. Kadar so ukrepi iz odstavka 3(d), (e) in (f) omejeni na določeno količino uvoza, se nehajo uporabljati:

(a) v primeru tarifnih kvot, takoj ko je dosežena dogovorjena mejna količina uvoza;

(b) v primeru tarifnih plafonov, z odločitvijo Komisije.

6. Tarifna uvrstitev blaga pomeni določitev, v skladu z veljavnimi predpisi:

(a) podštevilke kombinirane nomenklature ali podštevilke katerekoli druge nomenklature iz odstavka 3(b); ali

(b) podštevilke katerekoli druge nomenklature, ki v celoti ali delno temelji na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjuje in ki je uvedena z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja, zaradi izvajanja ukrepov, ki se nanašajo na blagovno menjavo, in niso tarifni ukrepi,

v katero je treba uvrstiti omenjeno blago.

Člen 21

1. Za ugodnejšo tarifno obravnavo, ki jo lahko ima določeno blago zaradi svoje narave ali posebnega namena, veljajo pogoji, določeni skladno s postopkom Odbora. Kadar je potrebno dovoljenje, se uporabljata člena 86 in 87.

2. Za izvajanje odstavka 1 izraz „ugodnejša tarifna obravnava“ pomeni znižanje ali začasno opustitev uvozne dajatve iz člena 4(10) in to celo v okviru tarifne kvote.







POGLAVJE 2

POREKLO BLAGA







Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo blaga

Člen 22

Členi 23 do 26 določajo nepreferencialno poreklo blaga za namen:

(a) uporabe carinske tarife Evropskih skupnosti, razen ukrepov iz člena 20(3)(d) in (e);

(b) uporabe drugih ukrepov kot so tarifni ukrepi, določenih s posebnimi določbami Skupnosti na področju blagovne menjave;

(c) priprave in izdaje potrdil o poreklu.

Člen 23

1. Blago po poreklu iz določene države je blago, v celoti pridobljeno ali izdelano v tej državi.

2. Za blago, v celoti pridobljeno v določeni državi, se štejejo:

(a) mineralni izdelki, pridobljeni v tej državi;

(b) tam pridelani rastlinski izdelki;

(c) tam skotene in vzrejene žive živali;

(d) izdelki, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) izdelki, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(f) izdelki morskega ribolova in drugi izdelki iz morja, pridobljeni izven teritorialnih voda z ladjami, ki so vpisane ali registrirane v tej državi in plovejo pod njeno zastavo;

(g) blago, pridobljeno na predelovalnih ladjah iz izdelkov v točki (f) po poreklu iz te države, če so te predelovalne ladje vpisane ali registrirane v tej državi in plovejo pod njeno zastavo;

(h) izdelki, pridobljeni iz morskega dna ali slojev pod njim zunaj njihovih teritorialnih voda, pod pogojem, da ima ta država izključno pravico za izkoriščanje tega morskega dna ali sloja pod njim;

(i) odpadki in ostanki, ki nastanejo pri proizvodnih postopkih, in blago, ki ni več v rabi, če je bilo zbrano v tej državi in ga je mogoče uporabiti zgolj za pridobivanje surovin;

(j) blago, izdelano izključno iz blaga v točkah (a) do (i) ali iz njegovih derivatov, ne glede na stopnjo njihove obdelave.

3. Za izvajanje odstavka 2 zajema pojem „država“ tudi teritorialne vode te države.

Člen 24

Blago, ki je bilo proizvedeno v dveh ali več državah, se šteje za blago po poreklu iz tiste države, v kateri je bila, v za to opremljenem podjetju, opravljena zadnja bistvena, gospodarsko upravičena predelava ali obdelava, in katere izid je izdelava novega proizvoda ali predstavlja pomembno stopnjo proizvodnje.

Člen 25

S predelavo ali obdelavo, za katero se ugotovi ali za katero ugotovljena dejstva upravičujejo domnevo, da je bil njen edini namen izogibanje določbam, ki se v Skupnosti uporabljajo za blago določenih držav, se tako proizvedenemu blagu v nobenem primeru skladno s členom 24 ne more dodeliti poreklo države, kjer je bila ta predelava ali obdelava opravljena.

Člen 26

1. S carinsko zakonodajo ali drugimi posebnimi predpisi Skupnosti je mogoče predvideti, da je poreklo blaga treba dokazati s predložitvijo dokumenta.

2. Ne glede na predloženi dokument lahko carinski organi v primeru resnih dvomov zahtevajo predložitev vseh dodatnih dokazil, zato da se prepričajo, da navedeno poreklo resnično ustreza pravilom, določenim v zakonodaji Skupnosti na tem področju.







Oddelek 2

Preferencialno poreklo blaga

Člen 27

Pravila o preferencialnem poreklu določajo pogoje za pridobitev porekla blaga v zvezi z uporabo ukrepov iz člena 20(3)(d) ali (e).

Ta pravila so:

(a) za blago, zajeto v sporazumih iz člena 20(3)(d), določena v teh sporazumih;

(b) za blago, ki uživa ugodnosti preferencialnih tarifnih ukrepov iz člena 20(3)(e), določena skladno s postopkom odbora.







POGLAVJE 3

CARINSKA VREDNOST BLAGA

Člen 28

Določbe tega poglavja določajo carinsko vrednost za uporabo carinske tarife Evropskih Skupnosti in drugih ukrepov, kot so tarifni, določenih s posebnimi določbami Skupnosti na področju blagovne menjave.

Člen 29

1. Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33, če:

(a) v zvezi s prepustitvijo ali uporabo blaga za kupca ne obstajajo nobene druge omejitve, razen tistih, ki — jih nalaga ali zahteva zakon ali javni organi v Skupnosti, — omejujejo geografsko območje, na katerem se blago lahko proda naprej — ali — bistveno ne vplivajo na vrednost blaga;

(b) prodaja ali cena ni predmet pogojev ali storitev, katerih vrednost se v zvezi z blagom, ki se vrednoti, ne more določiti;

(c) noben del izkupička od vsake kasnejše ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s členom 32 opravi ustrezna uskladitev; in

(d) kupec in prodajalec nista povezana ali, v primeru, da sta povezana, če je transakcija vrednost v skladu z odstavkom 2 sprejemljiva za carinske namene;

2.

(a) Pri ugotavljanju, ali je transakcijska vrednost sprejemljiva za izvajanje odstavka 1, dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, samo po sebi še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Če je potrebno, se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno. Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je zagotovil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta seznanijo z njihovimi razlogi in mu dajo zadostno možnost za odgovor. Na zahtevo deklaranta je treba razloge sporočiti pisno.

(b) Pri prodaji med povezanimi osebami se transakcijska vrednost sprejme in blago ovrednoti v skladu z odstavkom 1, če deklarant dokaže, da je ta vrednost zelo blizu eni od naslednjih obstoječih vrednosti v istem ali skoraj istem času: (i) transakcijski vrednosti pri prodajah enakega ali podobnega blaga za izvoz v Skupnost med kupci in prodajalci, ki niso povezani na noben poseben način; (ii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z izvajanjem člena 30(2)(c); (iii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z uporabo člena 30(2)(d). Pri uporabi predhodnih meril je treba skrbno upoštevati prikazane razlike glede trgovinskih ravni, količin, elementov iz člena 32 in stroškov, ki jih nosi prodajalec pri prodaji nepovezanim kupcem, ne pa pri prodaji povezanim kupcem.

(c) Merila iz točke (b) je treba uporabiti na pobudo deklaranta in zgolj zaradi primerjanja. Nadomestnih vrednosti se ne more določiti v skladu s to točko.

3.

(a) Dejansko plačana ali plačljiva cena je celotno plačilo, ki ga kupec opravi ali mora opraviti prodajalcu ali v prodajalčevo korist za uvoženo blago in vključuje vsa plačila, ki jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga kupec opravi ali mora opraviti prodajalcu ali tretji osebi zaradi izpolnitve prodajalčeve obveznosti. Plačila ni treba nujno opraviti z gotovino. Lahko se opravi tudi z akreditivi ali s prenosnimi vrednostnimi papirji neposredno ali posredno.

(b) Dejavnosti, vključno s tistimi, ki se nanašajo na trženje, ki jih kupec izvaja za svoj račun, se razen tistih, za katere je v členu 32 predvidena uskladitev, ne štejejo za posredno plačilo prodajalcu, tudi če se lahko štejejo kot korist za prodajalca ali jih je kupec opravil v dogovoru z njim; njihovi stroški se pri določanju carinske vrednosti uvoženega blaga ne prištevajo dejansko plačani ali plačljivi ceni.

Člen 30

1. Če carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 29, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a), (b), (c) in (d) odstavka 2 in sicer v skladu s prvo ustrezno točko, ki omogoča njeno določitev, razen če je treba točki (c) in (d) na zahtevo deklaranta uporabiti v obratnem vrstnem redu; zgolj takrat, ko te carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo določene točke, je dovoljeno uporabiti točko, ki tej neposredno sledi po vrstnem redu, določenem v tem odstavku.

2. Carinske vrednosti, določene z uporabo tega člena, so naslednje:

(a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v Skupnost in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti;

(b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v Skupnost in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti;

(c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda v Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci;

(d) izračunana vrednost, ki je enaka vsoti: — stroškov ali vrednosti materiala in operacij izdelave ali drugih operacij, ki so nastali pri proizvodnji uvoženega blaga, — zneska dobička in splošnih stroškov, ki ustreza znesku, ki ga proizvajalci države izvoza ob izvozu v Skupnost običajno določijo pri prodaji blaga enake vrste ali narave kot je blago, ki ga je treba ovrednotiti, — stroškov ali vrednosti postavk iz člena 32(1)(e).

3. Dodatni pogoji in podrobnosti za uporabo odstavka 2 se določijo po postopku odbora.

Člen 31

1. Če carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti z uporabo členov 29 in 30, se ta na podlagi razpoložljivih podatkov v Skupnosti določi z ustreznimi metodami, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami:

— sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini ►M1 leta 1994 ◄ ,

— člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini ►M1 leta 1994 ◄ ,

— z določbami tega poglavja.

2. Carinska vrednost, določena z uporabo odstavka 1, ne temelji na:

(a) prodajni ceni, ki jo ima blago, izdelano v Skupnosti, v Skupnosti;

(b) sistemu, po katerem se za carinske namene upošteva višja od dveh možnih vrednosti;

(c) ceni blaga na notranjem trgu države izvoza;

(d) drugih proizvodnih stroških, kot so izračunane vrednosti, ki so bile določene za enako ali podobno blago v skladu s členom 30(2)(d);

(e) cenah za izvoz v državo, ki ne sestavlja carinskega območja Skupnosti;

(f) najnižjih carinskih vrednostih; ali

(g) poljubnih ali fiktivnih vrednostih.

Člen 32

1. Pri določanju carinske vrednosti z uporabo člena 29 je treba dejansko plačani ali plačljivi ceni za uvoženo blago prišteti:

(a) naslednje stroške, kolikor jih nosi kupec, vendar niso bili zajeti v dejansko plačani ali plačljivi ceni za blago: (i) provizijo in stroške posredništva, razen nakupnih provizij; (ii) stroške zabojnikov, ki se za carinske namene štejejo za celoto z blagom; (iii) stroške embalaže, ki vključujejo tako delo kot material;

(b) ustrezno porazdeljeno vrednost naslednjih proizvodov in storitev, ki jih zagotovi kupec neposredno ali posredno, brezplačno ali po znižani ceni in se uporabijo za izdelavo in prodajo za izvoz uvoženega blaga, kolikor ta vrednost ni bila vključena v dejansko plačano ali plačljivo ceno: (i) materialov, sestavnih delov ter podobnih delov in elementov, vsebovanih v uvoženem blagu; (ii) orodij, matric, kalupov in podobnih predmetov, uporabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iii) materialov, porabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iv) tehnologij, storitev razvoja, osnutkov, načrtov in skic, ki so bili opravljeni izven območja Skupnosti in so potrebni za proizvodnjo uvoženega blaga;

(c) avtorske honorarje in licenčnine za vrednoteno blago, ki jih mora kupec plačati neposredno ali posredno kot pogoj za prodajo vrednotenega blaga, kolikor ti avtorski honorarji in licenčnine niso bili vključeni v dejansko plačano ali plačljivo ceno;

(d) vrednost vsakršnih izkupičkov iz vsake ponovne prodaje, prepustitve ali kasnejše uporabe uvoženega blaga, ki gredo neposredno ali posredno v dobro prodajalca;

(i) stroške prevoza in zavarovanja za uvoženo blago, in (ii) stroške natovarjanja in manipulativne stroške, povezane s prevozom uvoženega blaga, (e) do kraja vnosa blaga na carinsko območje Skupnosti.

2. Vsak pribitek k dejansko plačani ali plačljivi ceni se z uporabo tega člena opravi izključno na podlagi objektivnih in določljivih podatkov.

3. Pri določanju carinske vrednosti se k dejansko plačani ali plačljivi ceni ne sme dodati noben pribitek, razen tistih, ki so predvideni v tem členu.

4. Za izvajanje tega poglavja pomeni nakupna provizija zneske, ki jih uvoznik plača svojemu zastopniku, zato da ga ta zastopa pri nakupu vrednotenega blaga.

5. Ne glede na odstavek 1(c):

(a) se pri določanju carinske vrednosti stroški za pridobitev pravice za reprodukcijo uvoženega blaga v Skupnosti ne prištejejo k dejansko plačani ali plačljivi ceni za uvoženo blago; in

(b) se plačila kupca za pridobitev pravice razširjanja ali ponovne prodaje uvoženega blaga k dejansko plačani ali plačljivi ceni za uvoženo blago ne prištejejo, če ta plačila ne predstavljajo pogoja za prodajo uvoženega blaga za izvoz v Skupnost.

Člen 33

1. Če so izkazani ločeno od dejansko plačane ali plačljive cene za uvoženo blago, carinska vrednost ne vključuje naslednjega:

(a) prevoznih stroškov blaga po prispetju na kraj vnosa na carinsko območje Skupnosti;

(b) stroškov za gradbena, postavitvena, montažna, vzdrževalna dela ali tehnično pomoč, ki se na uvoženem blagu, kot so industrijske naprave, stroji ali oprema, opravijo po uvozu;

(c) zneskov obresti skladno s finančnim dogovorom, ki ga je sklenil kupec v zvezi z nakupom uvoženega blaga, ne glede na to ali je financiranje zagotovil prodajalec ali druga oseba, če je bil finančni dogovor sklenjen v pisni obliki in če kupec na zahtevo dokaže, da: — se tovrstno blago dejansko prodaja po ceni, ki je bila deklarirana kot dejansko plačana ali plačljiva cena; in — da zahtevana obrestna mera ne presega običajnih obrestnih mer za tovrstne transakcije v v državi, v kateri je in v času, ko je bilo financiranje zagotovljeno;

(d) stroškov za pridobitev pravice razmnoževanja uvoženega blaga v Skupnosti;

(e) nakupnih provizij;

(f) uvoznih dajatev ali drugih dajatev, ki jih je treba v Skupnosti plačati zaradi uvoza ali prodaje blaga.

Člen 34

Skladno s postopkom odbora se lahko predvidijo posebna pravila za določitev carinske vrednosti nosilcev podatkov, ki so namenjeni za uporabo v napravah za izmenjavo podatkov in vsebujejo podatke ali programska navodila.

Člen 35

▼M3

Če so elementi, ki se uporabljajo za določitev carinske vrednosti blaga, izraženi v drugi valuti kakor valuti države članice, v kateri je bila določitev vrednosti opravljena, mora biti menjalni tečaj takšen, kakršnega objavijo za to pristojni organi.

▼B

Takšen menjalni tečaj na čimbolj učinkovit način izraža tekočo vrednost te valute v trgovinskih poslih, izraženo v valuti zadevne države članice, in se uporablja v obdobju, določenem skladno s postopkom odbora.

Če takšen tečaj ni bil določen, se menjalni tečaj, ki ga je treba uporabiti, določi skladno s postopkom odbora.

Člen 36

1. Določbe tega poglavja ne vplivajo na posebne določbe o določanju carinske vrednosti blaga, ki se potem, ko mu je bila dodeljena druga carinsko dovoljena raba ali uporaba, sprosti v prosti promet.

2. Z odstopanjem od členov 29, 30 in 31 se lahko carinska vrednost pokvarljivega blaga, ki se običajno dobavi v okviru komisijske prodaje, na zahtevo deklaranta določi po poenostavljenih pravilih, ki se skladno s postopkom odbora določijo za celotno Skupnost.







NASLOV III

DOLOČBE, KI SE UPORABLJAJO ZA BLAGO, VNESENO NA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI, DOKLER NE PRIDOBIJO ENE OD CARINSKO DOVOLJENIH RAB ALI UPORAB







POGLAVJE I

VNOS BLAGA NA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI

▼M4

Člen 36a

1. Za blago, ki se vnaša na carinsko območje Skupnosti, se vloži skupna deklaracija, razen za blago, ki se prevaža s prevoznimi sredstvi, ki samo prečkajo ozemeljske vode ali zračni prostor carinskega območja brez postanka na tem območju.

2. Skupna deklaracija se vloži pri carinskemu uradu vstopa.

Carinski organi lahko dovolijo, da se skupna deklaracija vloži pri drugem carinskem uradu, pod pogojem, da ta carinski urad potrebne podatke takoj sporoči ali da na voljo v elektronski obliki carinskemu uradu vstopa.

Carinski organi lahko dovolijo, da se namesto vložitve skupne deklaracije vloži uradno obvestilo in dostop do podatkov iz skupne deklaracije v elektronskem sistemu gospodarskega subjekta.

3. Skupno deklaracijo je treba vložiti pred vnosom blaga na carinsko območje Skupnosti.

4. Postopek odbora se uporabi za določitev:

— roka, do katerega se vloži skupna deklaracija pred vnosom blaga na carinsko območje Skupnosti,

— pravil glede izjem in sprememb roka iz prve alinee, in

— pogojev, pod katerimi se lahko opusti ali prilagodi zahtevo po skupni deklaraciji,

v skladu s posebnimi okoliščinami in za posebne vrste prevoza blaga, oblike prevoza in gospodarskih subjektov ter kjer mednarodni sporazumi predvidevajo posebno varnostno ureditev.

Člen 36b

1. Postopek odbora se uporabi za določitev zbirke skupnih podatkov in oblike skupne deklaracije, ki vsebuje podrobnosti, potrebne za analizo tveganj in pravilno uporabo carinskih kontrol, predvsem v varnostne in varstvene namene, z uporabo, kjer je to primerno, mednarodnih standardov in trgovskih praks.

2. Skupna deklaracija se izdela z uporabo tehnike računalniške izmenjave podatkov. Trgovinske, pristaniške ali prevozne listine se lahko uporabijo, če vsebujejo potrebne podatke.

Carinski organi lahko sprejmejo skupno deklaracijo v papirni obliki v izjemnih okoliščinah, če uporabljajo enako raven obvladovanja tveganja kot se uporablja za skupno deklaracijo, izdelano z uporabo tehnike računalniške izmenjave podatkov.

3. Skupno deklaracijo vloži oseba, ki vnese blago ali prevzame odgovornost za prevoz blaga na carinsko območje Skupnosti.

4. Ne glede na obveznosti osebe iz odstavka 3, lahko namesto nje skupno deklaracijo vloži:

(a) oseba, v imenu katere nastopajo osebe iz odstavka 3; ali

(b) vsaka oseba, ki lahko predloži ali da predložiti zadevno blago pristojnemu carinskemu organu; ali

(c) predstavnik ene od oseb iz odstavka 3 ali točk (a) ali (b).

5. Osebi iz odstavka 3 in 4 se na njeno zahtevo dovoli, da spremeni en ali več podatkov skupne deklaracije po tem, ko je bila vložena. Vendar pa spremembe niso možne po tem, ko so carinski organi:

(a) osebo, ki je vložila skupno deklaracijo, obvestili, da nameravajo pregledati blago; ali

(b) ugotovili nepravilnost zadevnih podatkov; ali

(c) dovolili odstranitev blaga.

Člen 36c

1. Carinski urad vstopa lahko odstopi od zahteve po skupni deklaraciji za blago, za katerega je bila carinska deklaracija vložena pred potekom roka iz člena 36a(3) ali (4). V tem primeru carinska deklaracija vsebuje najmanj tiste navedbe, ki so potrebne za skupno deklaracijo in dokler ta ni sprejeta v skladu s členom 63, velja kot skupna deklaracija.

Carinski organi lahko dovolijo, da se carinska deklaracija vloži pri carinskem uradu uvoza, ki je drugi kot je carinski urad vstopa, pod pogojem da ta urad potrebne navedbe takoj sporoči ali da na voljo v elektronski obliki carinskemu uradu vstopa.

2. Kadar je carinska deklaracija vložena drugače kot z uporabo tehnike računalniške izmenjave podatkov, carinski organi za podatke uporabijo enako raven obvladovanja tveganja, kot se uporablja za carinsko deklaracijo, izdelano z uporabo tehnike računalniške izmenjave podatkov.

▼B

Člen 37

1. Blago, ki je vneseno na carinsko območje Skupnosti, je od trenutka vnosa predmet carinskega nadzora. Skladno z veljavnimi določbami je lahko predmet ►M4 carinske kontrole ◄ .

2. Blago ostane pod carinskim nadzorom tako dolgo, dokler se ne določi carinski status blaga in, če gre za blago, ki ni skupnostno, brez vpliva na člen 82(1), do trenutka zamenjave carinskega statusa ali vnosa v prosto cono ali prosto skladišče, oziroma do njegovega ponovnega izvoza ali uničenja v skladu s členom 182.

Člen 38

1. Blago, vneseno na carinsko območje Skupnosti, mora tisti, ki ga vnese, nemudoma in po potrebi po prometni poti, ki jo določijo carinski organi, in skladno s podrobnostmi, ki jih te določijo, prepeljati:

(a) do carinskega urada, ki ga določijo carinski organi, ali na vsak drug kraj, ki ga določijo ali odobrijo ti organi; ali

(b) v prosto cono, če se mora vnos blaga v to prosto cono opraviti neposredno: — po morju ali zraku ali — po kopnem, ne da bi prečkalo drugi del carinskega območja Skupnosti, če gre za prosto cono, ki se nahaja tik ob kopenski meji med državo članico in tretjo državo.

2. Vsaka oseba, ki prevzame prevoz blaga po vnosu na carinsko območje Skupnosti, predvsem zaradi pretovarjanja, postane odgovorna za izpolnitev obveznosti iz odstavka 1.

3. Z blagom, vnesenim na carinsko območje Skupnosti, je izenačeno blago, ki je lahko, kljub temu, da se nahaja še izven tega območja, predmet ►M4 carinske kontrole ◄ države članice na podlagi veljavnih določb, predvsem pa na podlagi sklenjenega sporazuma med to državo članico in tretjo državo.

4. Odstavek 1(a) ne ovira uporabe veljavnih določb s področja turističnega, maloobmejnega, poštnega ali gospodarsko nepomembnega prometa, če s tem ni ogroženo izvajanje carinskega nadzora in možnost carinske kontrole.

▼M4

5. Odstavki 1 do 4 in členi 36a do 36c in 39 do 53 se ne uporabljajo za blago, ki je začasno zapustilo carinsko območje Skupnosti in se giblje med dvema krajema na tem območju po morju ali zraku, če prevoz poteka v linijskem zračnem ali ladijskem prometu neposredno in brez postanka zunaj carinskega območja Skupnosti.

▼B

6. Odstavek 1 se ne uporablja za blago, ki se nahaja na krovu ladij ali letal, ki plovejo po teritorialnih vodah držav članic ali letijo skozi njihov zračni prostor in se namembno pristanišče ali letališče ne nahaja na ozemlju teh držav članic.

Člen 39

1. Če se zaradi nepredvidljivih okoliščin ali višje sile obveznost iz člena 38(1) ne more izpolniti, mora oseba, ki bi to obveznost morala izpolniti, ali vsaka druga oseba, ki ravna namesto nje, nemudoma obvestiti carinske organe o nastali situaciji. Če te nepredvidljive okoliščine ali višja sila niso povzročile popolne izgube blaga, je treba carinskim organom poleg tega sporočiti natančen kraj, kjer se to blago nahaja.

2. Če je bila ladja ali zrakoplov iz člena 38(6) zaradi nepredvidljivih okoliščin ali višje sile prisiljena pristati ali se začasno zadrževati na carinskem območju Skupnosti in ni bilo mogoče izpolniti obveznosti iz člena 38(1), oseba, ki je to ladjo ali zrakoplov vnesla na to carinsko območje, ali vsaka druga oseba, ki ravna namesto nje, nemudoma obvesti carinske organe o nastali situaciji.

3. Carinski organi določijo, katere ukrepe je treba sprejeti, zato da se omogoči carinski nadzor nad blagom iz odstavka 1 kot tudi nad blagom na krovu ladje ali zrakoplova skladno z odstavkom 2 in po potrebi zagotovi poznejši prevoz blaga do carinskega urada ali na vsak drug kraj, ki ga določijo ali odobrijo carinski organi.







POGLAVJE 2

PREDLOŽITEV BLAGA CARINI

▼M4

Člen 40

Blago, ki vstopa na carinsko območje Skupnosti carini predloži oseba, ki ga vnaša na to območje, ali, če je to primerno, oseba, ki po vnosu blaga prevzame odgovornost za prevoz tega blaga, razen za blago na prevoznih sredstvih, ki samo prečkajo ozemeljske vode ali zračni prostor carinskega območja Skupnosti brez postanka na tem območju. Oseba, ki predloži blago, se sklicuje na skupno deklaracijo ali na carinsko deklaracijo, ki je bila predhodno vložena za blago.

▼B

Člen 41

Člen 40 ne ovira uporabe veljavnih določb za blago:

(a) ki ga prevažajo potniki;

(b) dano v carinski postopek ni pa bilo predloženo carini.

Člen 42

Potem, ko je predloženo carini se lahko blago zaradi pridobitve carinsko dovoljene rabe ali uporabe z dovoljenjem carinskih organov pregleda ali se vzamejo njegovi vzorci.







POGLAVJE 3

▼M4

RAZTOVARJANJE BLAGA, PREDLOŽENEGA CARINI

▼M4 —————

▼B

Člen 46

1. Blago se lahko s prevoznega sredstva, na katerem se nahaja, raztovori ali pretovori zgolj z dovoljenjem carinskih organov na krajih, ki jih določijo ali odobrijo ti organi.

To dovoljenje pa ni potrebno, če je takojšnje razkladanje vsega ali dela blaga potrebno zaradi neposredne nevarnosti. V takih primerih je treba nemudoma obvestiti carinske organe.

2. Carinski organi lahko zaradi zagotavljanja kontrole blaga in prevoznega sredstva, na katerem se blago nahaja, kadarkoli zahtevajo razkladanje in razpakiranje blaga.

Člen 47

Blaga se brez dovoljenja carinskih organov ne sme odstraniti z mesta, na katero je bilo prvotno vneseno.







POGLAVJE 4

OBVEZNOST DODELITVE CARINSKO DOVOLJENE RABE ALI UPORABE ZA BLAGO, PREDLOŽENO CARINI

Člen 48

Neskupnostno blago predloženo carini, mora pridobiti eno od carinsko dovoljenih rab ali uporab, dopustnih za takšno blago.

Člen 49

1. Če je bila za blago vložena skupna deklaracija, morajo biti formalnosti za pridobitev ene od carinsko dovoljenih rab ali uporab izpolnjene v naslednjih rokih:

(a) petinštirideset dni od dneva vložitve skupne deklaracije za blago, ki se prevaža po morju;

(b) dvajset dni od dneva vložitve skupne deklaracije za blago, ki se prevaža drugače kot po morju;

2. Če to upravičujejo okoliščine, lahko carinski organi določijo krajši rok ali dovolijo podaljšanje rokov iz odstavka 1. To podaljšanje pa ne sme preseči dejanskih potreb, ki jih upravičujejo okoliščine.







POGLAVJE 5

ZAČASNA HRAMBA BLAGA

Člen 50

Do pridobitve ene od carinsko dovoljenih rab ali uporab dobi blago, predloženo carini, takoj po predložitvi status blaga v začasni hrambi. To blago se v nadaljevanju imenuje „blago v začasni hrambi“.

Člen 51

1. Blago v začasni hrambi se sme zadrževati samo na krajih in pod pogoji, ki jih odobrijo in določijo carinski organi.

2. Carinski organi lahko zahtevajo, da oseba, pri kateri se blago nahaja, predloži zavarovanje, zato, da se zagotovi plačilo vsakršnega carinskega dolga, ki bi lahko nastal v skladu s členom 203 ali 204.

Člen 52

Brez vpliva na člen 42 je lahko blago v začasni hrambi predmet samo tistih ravnanj, ki so namenjena njegovi ohranitvi v nespremenjenem stanju, pri čemer se ne sme spremeniti njegov izgled ali tehnične lastnosti.

Člen 53

1. Carinski organi nemudoma sprejmejo vse potrebne ukrepe, vključno s prodajo blaga, zato da uredijo položaj blaga, za katero se formalnosti za pridobitev carinsko dovoljene rabe ali uporabe niso začele v rokih, določenih skladno s členom 49.

2. Carinski organi lahko na tveganje in stroške osebe, pri kateri se blago nahaja, določijo, da se to blago do ureditve njegovega položaja prenese na poseben kraj, ki je pod njihovim nadzorom.







POGLAVJE 6

DOLOČBE, KI SE UPORABLJAJO ZA NESKUPNOSTNO BLAGO, KI SE JE GIBALO V TRANZITNEM POSTOPKU

Člen 54

Razen odstavka 1(a) se člen 38 kakor tudi členi 39 do 53 ne uporabljajo ob vnosu blaga na carinsko območje Skupnosti, ki je že bilo dano v tranzitni postopek.

Člen 55

Takoj ko je neskupnostno blago, ki se je gibalo v tranzitnem postopku, prispelo na cilj na carinskem območju Skupnosti in bilo predloženo carini skladno z veljavnimi določbami na področju tranzita, se uporabljajo določbe členov ►M1 42 ◄ do 53.







POGLAVJE 7

DRUGE DOLOČBE

Člen 56

Če to zahtevajo okoliščine, lahko carinski organi blago, predloženo carini, uničijo. Carinski organi o tem obvestijo imetnika tega blaga. Stroški, ki nastanejo pri uničenju blaga, bremenijo imetnika blaga.

Člen 57

Če carinski organi ugotovijo, da je bilo blago nezakonito vneseno na carinsko območje Skupnosti ali da je bilo umaknjeno izpod carinskega nadzora, sprejmejo vse potrebne ukrepe, vključno s prodajo blaga, za ureditev položaja blaga.







NASLOV IV

CARINSKO DOVOLJENE RABE ALI UPORABE BLAGA







POGLAVJE I

SPLOŠNI PREDPISI

Člen 58

1. Če ni določeno drugače, lahko blago ne glede na svojo naravo, količino, poreklo, izvor ali namen ob upoštevanju določenih pogojev kadarkoli pridobi kakršnokoli carinsko dovoljeno rabo ali uporabo.

2. Odstavek 1 ne ovira uporabe prepovedi ali omejitev, upravičenih iz razlogov javne morale, javnega reda, javne varnosti, varstva zdravja in življenja ljudi, živali ali rastlin, varstva narodnega bogastva umetniške, zgodovinske ali arheološke vrednosti ali varstva industrijske in poslovne lastnine.







POGLAVJE 2

CARINSKI POSTOPKI







Oddelek 1

Vnos blaga v carinski postopek

Člen 59

1. Za vsako blago, ki naj bi bilo dano v carinski postopek, je treba vložiti deklaracijo za ta carinski postopek.

2. Skupnostno blago, ki je bilo deklarirano za izvoz, pasivno oplemenitenje, tranzitni postopek ali za postopek carinskega skladiščenja, se nahaja pod carinskim nadzorom od trenutka sprejema carinske deklaracije do iznosa blaga s carinskega območja Skupnosti, uničenja ali razveljavitve carinske deklaracije.

Člen 60

V kolikor carinska zakonodaja Skupnosti ne vsebuje pravil na tem področju, države članice določijo pristojnost različnih carinskih uradov na njihovem območju, ob upoštevanju, če je potrebno, narave blaga in carinskega postopka, v katerega bo dano.

Člen 61

Carinska deklaracija se odda:

(a) pisno;

(b) ali z uporabo sistema računalniške izmenjave podatkov, če je ta uporaba predvidena v določbah, sprejetih skladno s postopkom odbora, ali če to dovolijo carinski organi;

(c) ali ustno ali z vsakim drugim dejanjem, s katerim imenik tega blaga izrazi pripravljenost, da se blago da v carinski postopek, če je takšna možnost predvidena v določbah, sprejetih skladno s postopkom odbora.







A.

Pisne deklaracije







I.

Običajni postopek

Člen 62

1. Pisne deklaracije je treba izdelati na obrazcu, ki ustreza uradnemu vzorcu, predvidenemu v ta namen. Deklaracije morajo biti podpisane in vsebovati vse navedbe, ki so potrebne za uporabo določb o carinskem postopku, za katerega je blago deklarirano.

2. Deklaraciji je treba priložiti vse dokumente, ki so potrebni zaradi uporabe določb o carinskem postopku, za katerega je blago deklarirano.

Člen 63

Deklaracije, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 62, carinski organi nemudoma sprejmejo, če je sicer blago, na katero se nanašajo, predloženo carini.

Člen 64

1. Ob upoštevanju člena 5 lahko carinsko deklaracijo izdela vsaka oseba, ki lahko sama ali preko druge osebe pristojni carinski službi predloži zadevno blago in vse dokumente, potrebne zaradi uporabe določb o carinskem postopku, za katerega je blago deklarirano.

2. Vendar:

(a) če s sprejemom carinske deklaracije za določeno osebo nastanejo posebne obveznosti, mora deklaracijo izdelati ta oseba ali pa se mora ta vložiti za njen račun;

(b) mora imeti deklarant sedež v Skupnosti. Pogoj sedeža v Skupnosti pa ne velja za osebe, ki: — vložijo deklaracijo za tranzitni postopek ali začasni uvoz, — priložnostno deklarirajo blago, če carinski organi menijo, da je to upravičeno.

3. Določbe odstavka 2(b) ne ovirajo uporabe bilateralnih sporazumov, sklenjenih med državami članicami in tretjimi državami, ali običajne prakse s podobnim učinkom, ki državljanom teh držav ob upoštevanju vzajemnosti dovoljujejo izdelavo carinskih deklaracij na območju zadevnih držav članic.

Člen 65

Deklarantu se na njegovo zahtevo dovoli, da popravi eno ali več navedb v deklaraciji, potem ko so jo sprejeli carinski organi. Popravek ne sme imeti za posledico, da bi se deklaracija nanašala na drugo blago, kot ga je prvotno zajemala.

Vendar se ne sme dovoliti noben popravek več, če se to zahteva potem, ko so carinski organi:

(a) seznanili deklaranta o tem, da bodo pregledali blago; ali

(b) ugotovili, da zadevne navedbe niso točne; ali

(c) blago prepustili.

Člen 66

1. Carinski organi na zahtevo deklaranta razveljavijo že sprejeto deklaracijo, če deklarant dokaže, da je bilo blago pomotoma deklarirano za carinski postopek, ki je naveden v tej deklaraciji, ali da zaradi posebnih okoliščin vnos blaga v carinski postopek, za katerega je bilo deklarirano, ni več upravičen.

Če pa so carinski organi deklaranta seznanili o tem, da bodo opravili pregled blaga, se lahko zahtevek za razveljavitev deklaracije sprejme šele po opravljenem pregledu.

2. Deklaracijo je po odobritvi prepustitve blaga mogoče razveljaviti zgolj v primerih, določenih skladno s postopkom odbora.

3. Razveljavitev deklaracije ne vpliva na uporabo veljavnih kazenskih določb.

Člen 67

Če ni izrecno določeno drugače, je treba za uporabo vseh določb, ki urejajo carinski postopek, za katerega je blago deklarirano, upoštevati datum sprejema deklaracije s strani carinskih organov.

Člen 68

Carinski organi lahko zaradi preverjanja sprejetih deklaracij:

(a) preverijo dokumente, ki se nanašajo na deklaracijo, in dokumente, ki so ji priloženi. Carinski organi lahko od deklaranta zahtevajo, da jim predloži dodatne dokumente zaradi preverjanja točnosti navedb v deklaraciji;

(b) pregledajo blago in po potrebi vzamejo vzorce blaga zaradi analize ali podrobnega preverjanja.

Člen 69

1. Prevoz blaga do kraja pregleda blaga in morebitnega odvzema vzorcev ter vsa za pregled in odvzem vzorcev potrebna ravnanja opravi deklarant ali pa se opravijo na njegovo odgovornost. Nastale stroške nosi deklarant.

2. Deklarant ima pravico prisostvovati pregledu blaga in morebitnemu odvzemu vzorcev. Če carinski organi menijo, da je to koristno, od deklaranta zahtevajo, da je pri pregledu blaga ali odvzemu vzorcev prisoten sam ali njegov zastopnik, zato da jim na ta način zagotovi potrebno pomoč za lažje izvajanje tega pregleda ali odvzema vzorcev.

3. Odvzem vzorcev, ki ga opravijo carinski organi skladno z veljavnimi določbami, upravne organe ne zavezuje k plačilu odškodnine, vendar ti nosijo stroške analize ali preverjanja.

Člen 70

1. Če se pregled opravi le na delu blaga, ki je predmet iste deklaracije, veljajo rezultati pregleda za vse blago v tej deklaraciji.

Vendar lahko deklarant zahteva dodatni pregled blaga, če ocenjuje, da rezultati delnega pregleda ne veljajo za ostalo deklarirano blago.

2. Če vsebuje obrazec deklaracije več postavk blaga, se za izvajanje odstavka 1 navedbe za vsako postavko blaga štejejo za samostojno deklaracijo.

Člen 71

1. Rezultati preverjanja deklaracije služijo kot podlaga za uporabo določb o carinskem postopku, v katerega je dano blago.

2. Če se deklaracija ne preveri, se določbe odstavka 1 uporabijo na podlagi navedb v deklaraciji.

Člen 72

1. Carinski organi sprejmejo ukrepe, ki omogočajo prepoznavanje blaga, če je to prepoznavanje potrebno za zagotavljanje upoštevanja pogojev carinskega postopka, za katerega je bilo to blago deklarirano.

2. Sredstva za prepoznavanje, nameščena na blagu ali prevoznih sredstvih, smejo odstraniti ali uničiti zgolj carinski organi ali kdo drug z njihovim dovoljenjem, razen če je zaradi nepredvidljivih okoliščin ali višje sile odstranitev ali uničenje bistvenega pomena za zaščito blaga ali prevoznih sredstev.

Člen 73

1. Carinski organi brez vpliva na člen 74 dovolijo prepustitev blaga takoj po preverjanju navedb v deklaraciji ali sprejemu navedb brez preverjanja, če so pogoji za vnos v zadevni postopek izpolnjeni in če za blago ne veljajo ukrepi prepovedi ali omejitev. Enako velja tudi v primeru, ko se preverjanje ne more zaključiti v ustreznih rokih in prisotnost blaga za preverjanje ni več potrebna.

2. Prepustitev se za vse blago, ki je predmet iste deklaracije, odobri naenkrat.

Če vsebuje obrazec deklaracije več postavk blaga, se za izvajanje tega odstavka navedbe za vsako postavko blaga štejejo za samostojno deklaracijo.

Člen 74

1. Če sprejem carinske deklaracije povzroči nastanek carinskega dolga, se sme blago, ki je predmet te deklaracije, prepustiti samo po plačilu zneska carinskega dolga ali njegovem zavarovanju. Vendar ta določba, brez vpliva na odstavek 2, ne velja za postopek začasnega uvoza ob delni oprostitvi uvoznih dajatev.

2. Če carinski organi ob uporabi določb o carinskem postopku, za katerega je blago deklarirano, zahtevajo predložitev zavarovanja, se sme blago v ta postopek prepustiti šele po predložitvi zavarovanja.

Člen 75

Vsi potrebni ukrepi, vključno z odvzemom in prodajo, se sprejmejo za ureditev položaja blaga:

(a) ki ga ni bilo mogoče prepustiti: — ker ga v roku, ki so ga predpisali carinski organi, ni bilo mogoče pregledati ali pregleda ni bilo mogoče nadaljevati zaradi razlogov, ki jih gre pripisati deklarantu, ali — ker niso bili predloženi dokumenti, od katerih je odvisen vnos blaga v zadevni carinski postopek, ali — ker uvozne oziroma izvozne dajatve, ki bi morale biti plačane ali zavarovane, v predpisanih rokih niso bile plačane ali zavarovane, ali — ker zanj veljajo ukrepi prepovedi ali omejitev;

(b) ki v ustreznem roku po prepustitvi ni bilo odstranjeno.







II.

Poenostavljeni postopki

Člen 76

1. Da bi izvajanje formalnosti in postopkov čim bolj poenostavili in zagotovili pravilnost izvajanja operacij, carinski organi dovolijo pod pogoji, določenimi skladno s postopkom odbora, da

(a) deklaracija iz člena 62 ne vsebuje nekaterih navedb iz odstavka 1 tega člena ali da ji niso priloženi nekateri dokumenti iz odstavka 2 tega člena;

(b) se namesto deklaracije iz člena 62 vloži trgovinski ali upravni dokument, kateremu je priložen zahtevek za vnos blaga v zadevni postopek;

(c) se deklariranje blaga za zadevni postopek opravi z vpisom blaga v evidence; v tem primeru lahko carinski organi deklaranta oprostijo predložitve blaga carini.

Poenostavljena deklaracija, trgovinski ali upravni dokumenti ali vpis v evidence morajo vsebovati vsaj tiste navedbe, ki so potrebne za prepoznavanje blaga. Vpis v evidence mora vsebovati tudi datum, ko je bil vpis opravljen.

2. Razen v primerih, ki se določijo skladno s postopkom odbora, je deklarant dolžan predložiti dopolnilno deklaracijo, ki je lahko splošne, periodične ali zbirne narave.

3. Dopolnilne deklaracije tvorijo skupaj s poenostavljenimi deklaracijami iz odstavka 1(a), (b) in (c) enotno in nedeljivo listino, ki začne veljati z dnevom sprejema poenostavljenih deklaracij; v primerih iz odstavka 1(c) ima vpis v evidence isti pravni učinek kot sprejem deklaracije iz člena 62.

4. Posebni poenostavljeni postopki za skupnostni tranzitni postopek se določijo skladno s postopkom odbora.







B.

Druge deklaracije

Člen 77

►M3 1. ◄ Če se carinska deklaracija vloži z uporabo sistema računalniške izmenjave podatkov skladno s členom 61(b), ustno ali na kakršenkoli drug način skladno s členom 61(c), se smiselno in brez vpliva na tam navedena načela uporabljajo določbe členov 62 do 76.

▼M3

2. Če je carinska deklaracija predložena z uporabo sistema računalniške izmenjave podatkov, lahko carinski organi dovolijo, da se spremni dokumenti iz člena 62(2) ne dostavijo z deklaracijo. V tem primeru se dokumenti hranijo in so na razpolago carinskim organom.

▼B







C.

Naknadno preverjanje deklaracij

Člen 78

1. Carinski organi lahko po uradni dolžnosti ali na zahtevo deklaranta, po odobritvi prepustitve blaga, deklaracije ponovno pregledajo.

2. Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo poslovne dokumente in podatke, ki se nanašajo na uvozne ali izvozne operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na kasnejše trgovske posle z istim blagom, da se prepričajo o točnosti navedb v deklaraciji. Ta preverjanja se lahko izvajajo pri deklarantu, vseh osebah, ki so s poslovnega vidika neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah, in vseh drugih osebah, ki iz poslovnih razlogov razpolagajo s temi dokumenti in podatki. Ti organi lahko tudi pregledajo blago, če je to še mogoče predložiti.

3. Če se pri ponovnem pregledu deklaracije ali naknadnih preverjanjih izkaže, da so bile določbe o zadevnem carinskem postopku uporabljene na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov, carinski organi ob upoštevanju vseh sprejetih predpisov, sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, s katerimi razpolagajo.







Oddelek 2

Sprostitev v prosti promet

Člen 79

S sprostitvijo blaga v prosti promet pridobi neskupnostno blago, carinski status skupnostnega blaga.

Sprostitev v prosti promet zajema ukrepe trgovinske politike, izpolnitev drugih formalnosti, predvidenih za uvoz blaga, in uporabo zakonsko dolgovanih dajatev.

Člen 80

1. Če gre pri uvozni dajatvi, kateri je zavezano blago, za dajatev iz prve alinee člena 4(10) in se stopnja te dajatve zniža po dnevu sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet, vendar pred odobritvijo prepustitve blaga, lahko deklarant, z odstopanjem od člena 67, zahteva uporabo ugodnejše stopnje.

2. Odstavek 1 se ne uporablja, če prepustitve ni mogoče odobriti zaradi razlogov, ki jih gre prepisati samemu deklarantu.

Člen 81

Če je ista pošiljka sestavljena iz blaga, ki se razvršča v različne tarifne postavke in bi obravnavanje vsake vrste tega blaga skladno z njegovo tarifno uvrstitvijo pri izdelavi deklaracije povzročilo več dela in višje stroške, kot znaša znesek plačljivih uvoznih dajatev zanj, lahko carinski organi na zahtevo deklaranta dopustijo, da se dajatve za celotno pošiljko obračunajo na podlagi tarifne uvrstitve tistega blaga, za katero je predvidena najvišja uvozna dajatev.

Člen 82

1. Če se blago zaradi uporabe v posebne namene sprosti v prosti promet z znižano uvozno dajatvijo ali po stopnji nič, ostane pod carinskim nadzorom. Carinski nadzor se zaključi, če pogoji, določeni za odobritev znižane dajatve ali stopnje nič, niso več veljavni, če se blago izvozi ali uniči ali če se uporaba blaga za druge namene kot za tiste, predvidene za uporabo znižane uvozne dajatve ali stopnje nič, dovoli proti plačilu dolgovanih dajatev.

2. Člena 88 in 90 se smiselno uporabljata za blago iz odstavka 1.

Člen 83

Blago, sproščeno v prosti promet, izgubi carinski status skupnostnega blaga, če:

(a) se deklaracija za sprostitev v prosti promet razveljavi po prepustitvi blaga ►M1 ————— ◄ ; ali

(b) se uvozne dajatve za to blago povrnejo ali odpustijo: — v okviru postopka aktivnega oplemenitenja po sistemu povračila, ali — za pomanjkljivo blago ali za blago, ki ne ustreza pogodbenim pogojem, v skladu s členom 238, ali — v primerih iz člena 239, ko je povračilo ali odpust odvisen od izvoza, ponovnega izvoza blaga ali pridobitve nadomestne carinske rabe ali uporabe.







Oddelek 3

Odložni postopki in carinski postopki z ekonomskim učinkom







A.

Skupne določbe za več postopkov

Člen 84

1. V členih 85 do 90:

(a) kadar se uporablja izraz „odložni postopek“, se šteje, da se v primeru neskupnostnega blaga nanaša na naslednje postopke: — zunanji tranzit, — carinsko skladiščenje, — aktivno oplemenitenje v obliki sistema odloga plačila, — predelavo pod carinskim nadzorom, — začasni uvoz,

(b) kadar se uporablja izraz „carinski postopek z ekonomskim učinkom“, se šteje, da se nanaša na naslednje postopke: — carinsko skladiščenje, — aktivno oplemenitenje, — predelavo pod carinskim nadzorom, — začasni uvoz, — pasivno oplemenitenje.

2. „Uvozno blago“ pomeni blago, dano v odložni postopek in blago, ki je v postopku aktivnega oplemenitenja v obliki sistema povračila opravilo formalnosti za sprostitev v prosti promet in formalnosti, predvidene v členu 125.

3. „Blago v nespremenjenem stanju“ pomeni uvozno blago, na katerem v postopku aktivnega oplemenitenja ali v postopku za predelavo pod carinskim nadzorom ni bila opravljena nobena operacija oplemenitenja ali predelave.

Člen 85

Uporaba kateregakoli carinskega postopka z ekonomskim učinkom je pogojena z dovoljenjem, ki ga izdajo carinski organi.

Člen 86

Dovoljenje iz člena 85 in dovoljenje iz člena 100(1) se brez poseganja v dodatne posebne pogoje, ki veljajo za zahtevani postopek, izdata le:

— osebam, ki nudijo vsa zavarovanja, potrebna za pravilno izvedbo postopkov,

— kadar carinski organi lahko nadzorujejo in spremljajo postopek, ne da bi morali uvesti administrativne postopke, ki bi bili nesorazmerni z gospodarskimi potrebami samega postopka.

Člen 87

1. V dovoljenju se določijo pogoji, po katerih se postopek uporablja.

2. Imetnik dovoljenja obvesti carinske organe o vsem, kar se zgodi po pridobitvi dovoljenja in bi utegnilo vplivati na njegovo trajanje ali vsebino.

▼M1

Člen 87a

V primerih iz drugega stavka prve alinee člena 4(7) se šteje, da so izdelki ali blago, pridobljeni iz blaga danega v odložni postopek štejejo, da so dani v isti postopek.

▼B

Člen 88

Carinski organi lahko kot pogoj za vnos blaga v odložni postopek zahtevajo predložitev zavarovanja, da se zagotovi plačilo carinskega dolga, ki bi lahko nastal v zvezi s tem blagom.

Posebne določbe o predložitvi zavarovanja se lahko določijo v okviru posameznega odložnega postopka.

Člen 89

1. Odložni postopek z ekonomskim učinkom se zaključi, kadar je dodeljena nova carinsko dovoljena raba ali uporaba za blago, dano v ta postopek, ali za pridobljene ali predelane proizvode, dane v ta postopek.

2. Carinski organi sprejmejo vse potrebne ukrepe da uredijo položaj blaga, katerega postopek ni bil zaključen po predpisanih pogojih.

Člen 90

Pravice in obveznosti imetnika carinskega postopka z ekonomskim učinkom se pod pogoji, ki jih določijo carinski organi, lahko prenesejo zaporedoma na druge osebe, ki izpolnjujejo zahtevane pogoje, zato da uživajo ugodnosti takega postopka.







B.

Zunanji tranzit







I.

Splošne določbe

Člen 91

1. Zunanji tranzitni postopek omogoča gibanje, od enega do drugega kraja na carinskem območju Skupnosti:

(a) neskupnostnega blaga, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih ali drugih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;

▼M2

(b) Blago Skupnosti, v primerih in pod pogoji, določenimi v skladu s postopkom odbora, zato da bi preprečili pri proizvodih, za katere se ta postopek uporablja in imajo izvozni ukrepi zanje ugodne posledice, izogibanje tem ukrepom ali neupravičeno uveljavljanje ugodnosti na njihovi podlagi.

▼B

2. Gibanje iz odstavka 1 poteka:

(a) v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka; ali

(b) na osnovi zvezka TIR (Konvencija TIR), če se tako gibanje: (1) začne ali se bo končalo zunaj Skupnosti; ali (2) nanaša na pošiljke blaga, ki morajo biti razložene na carinskem območju Skupnosti in ki so prepeljane skupaj z blagom, ki bo razloženo v tretji državi; ali (3) opravi med dvema krajema v Skupnosti preko ozemlja tretje države;

(c) na osnovi zvezka ATA ►M1 ————— ◄ kot tranzitnega dokumenta; ali

(d) na osnovi Renskega manifesta (člen 9 revidirane Konvencije za plovbo po Renu); ali

(e) na osnovi obrazca 302, predvidenega v Sporazumu med pogodbenicami Severnoatlantskega pakta o statusu njihovih sil, ki je bil podpisan v Londonu 19. junija 1951; ali

(f) po pošti (vključno s paketnimi pošiljkami).

3. Zunanji tranzitni postopek se uporablja brez poseganja v posebne določbe, ki veljajo za gibanje blaga, danega v carinski postopek z ekonomskim učinkom.

▼M2

Člen 92

1. Zunanji tranzitni postopek se konča in obveznosti imetnika so ustrezno izpolnjene, kadar je blago dano v postopek in namembni carinski urad izda zahtevane dokumente v skladu z določbami za ta postopek.

2. Carinski organi zaključijo postopek, če lahko na podlagi primerjave podatkov, s katerimi razpolaga urad za odpravo blaga, s podatki, ki jih ima na razpolago namembni urad, ugotovijo, da je bil postopek pravilno končan.

▼B







II.

Posebne določbe za zunanji skupnostni tranzit

Člen 93

Zunanji skupnostni tranzitni postopek se uporablja za blago, ki prečka ozemlje tretje države, samo če:

(a) je taka možnost predvidena po mednarodnem sporazumu; ali

(b) prevoz preko take države poteka na osnovi enotnega prevoznega dokumenta, sestavljenega na carinskem območju Skupnosti; v takem primeru se postopek na ozemlju tretje države ne izvaja.

▼M2

Člen 94

1. Glavni zavezanec zagotovi zavarovanje za plačilo carinskega dolga ali drugih dajatev, ki lahko nastanejo v zvezi z blagom.

2. Zavarovanje je lahko:

(a) posamezno zavarovanje, ki krije samo en tranzit; ali

(b) skupno zavarovanje, ki krije več tranzitov, če carinski organi države članice, v kateri ima glavni zavezanec sedež, dajo le-temu pooblastilo, da uporabi takšno zavarovanje.

3. Dovoljenje iz odstavka 2(b) se odobri le osebam, ki:

(a) imajo sedež v Skupnosti;

(b) so redni uporabniki skupnostnih tranzitnih postopkov ali jih carinski organi poznajo po tem, da so sposobni izpolnjevati obveznosti v zvezi s temi postopki; in

(c) niso huje kršili ali ponavljali kršitev carinskih ali davčnih predpisov.

4. Osebe, ki dokažejo carinskim organom, da so nedvomno zanesljive, lahko dobijo dovoljenje, da uporabijo skupno zavarovanje za znižanje zneska ali opustitev zavarovanja. Dodatni kriteriji za to dovoljenje vključujejo:

(a) pravilno uporabo skupnostnega tranzitnega postopka v opredeljenem obdobju;

(b) sodelovanje s carinskimi organi; in

(c) glede opustitve zavarovanja podatek o dobrem finančnem stanju, ki je zadostno za izpolnjevanje obveznosti navedenih oseb.

Natančna pravila za izdajo dovoljenj iz tega odstavka se določijo v skladu s postopkom odbora.

5. Opustitev zavarovanja v skladu z odstavkom 4 se ne uporablja za zunanje skupnostne tranzite z blagom, ki se lahko upošteva v skladu s postopkom odbora kot blago z večjim tveganjem.

6. V skladu z načeli iz naslednjega odstavka 4 je mogoče začasno prepovedati uporabo skupnega zavarovanja za znižanje zneska v zunanjem skupnostnem tranzitu, v skladu s postopkom odbora, kot izjemen ukrep v posebnih okoliščinah.

7. V skladu z načeli iz naslednjega odstavka 4 je mogoče začasno prepovedati uporabo skupnega zavarovanja za znižanje zneska pri zunanjem skupnostnem tranzitu v skladu s postopkom odbora v zvezi z blagom pod skupnim zavarovanjem, za katerega je bilo ugotovljeno, da je bil velika goljufija.

Člen 95

1. Če v skladu s postopkom odbora ni potrebno drugače določiti, ni potrebno predložiti zavarovanja za:

(a) prevoze po zraku;

(b) prevoz blaga po Renu in vodnih poteh na Renu;

(c) prenos po cevovodih;

(d) prevoze, ki jih opravljajo železniške družbe držav članic.

2. Primeri, v katerih je možno, da se ne zahteva predložitev zavarovanja za prevoz blaga po vodnih ali drugih poteh, ki niso navedene v odstavku (b), se določijo v skladu s postopkom odbora.

▼B

Člen 96

1. Glavni zavezanec je imetnik postopka v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka. Odgovoren je za:

(a) predložitev nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu v predpisanem roku, pri čemer je dolžan spoštovati ukrepe, ki so jih carinski organi sprejeli za zagotovitev prepoznavanja;

(b) spoštovanje določb skupnostnega tranzitnega postopka.

2. Ne glede na obveznosti glavnega zavezanca iz odstavka 1, je tudi prevoznik ali prejemnik, ki blago sprejme in ve, da je v skupnostnem tranzitu, odgovoren za predložitev nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu v predpisanem roku, pri čemer je dolžan spoštovati ukrepe, ki so jih carinski organi sprejeli za zagotovitev prepoznavanja.

▼M2

Člen 97

1. Podrobna pravila za potek postopka in izjeme se določijo v skladu s postopkom odbora.

2. Pod pogojem, da je zagotovljeno izvajanje ukrepov Skupnosti, ki veljajo za blago:

(a) imajo države članice pravico v skladu z dvostranskimi ali večstranskimi dogovori, da med seboj vzpostavijo poenostavljene postopke v skladu s kriteriji, ki jih je treba opredeliti glede na okoliščine, in veljajo za nekatere vrste prometa blaga ali za nekatera podjetja;

(b) ima vsaka država članica pravico v nekaterih okoliščinah vzpostaviti poenostavljene postopke za blago, katerega gibanje po ozemlju druge države članice ni predvideno.

3. O sprejetih poenostavljenih postopkih v skladu z odstavkom 2 je treba obvestiti Komisijo.

▼B







C.

Carinska skladišča

Člen 98

1. Postopek carinskega skladiščenja omogoča skladiščenje v carinskem skladišču za:

(a) neskupnostno blago, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;

(b) skupnostno blago, kadar zakonodaja Skupnosti, ki ureja posebna področja, predvideva, da je vnos tega blaga v carinsko skladišče povezan z izvajanjem ukrepov, ki so običajno vezani na izvoz takega blaga.

2. Carinsko skladišče pomeni vsak kraj, ki ga odobrijo in nadzorujejo carinski organi, kjer je mogoče skladiščiti blago pod določenimi pogoji.

3. Primeri, ko je blago iz odstavka 1 mogoče dati v postopek carinskega skladiščenja, ne da bi bilo skladiščeno v carinskem skladišču, se določijo skladno s postopkom odbora.

Člen 99

Carinsko skladišče je lahko javno skladišče ali zasebno skladišče.

„Javno skladišče“ pomeni carinsko skladišče, ki ga za skladiščenje blaga lahko uporablja katerakoli oseba;

„zasebno skladišče“ pomeni carinsko skladišče, namenjeno za skladiščenje blaga s strani imetnika skladišča.

Imetnik skladišča je oseba, pooblaščena za upravljanje carinskega skladišča.

Depozitar je oseba, ki jo veže deklaracija za vnos blaga v postopek carinskega skladiščenja, ali oseba, na katero so se prenesle pravice in obveznosti take osebe.

Člen 100

1. Upravljanje carinskega skladišča je pogojeno z dovoljenjem, ki ga izdajo carinski organi, razen če ti organi sami upravljajo carinsko skladišče.

2. Vsakdo, ki želi upravljati carinsko skladišče, mora narediti pisno vlogo, ki vsebuje potrebne podatke za izdajo dovoljenja, predvsem pa mora biti razvidno, da za skladiščenje obstaja gospodarska potreba. Dovoljenje določa pogoje za upravljanje carinskega skladišča.

3. Dovoljenje se izda samo osebam s sedežem v Skupnosti.

Člen 101

Imetnik skladišča je odgovoren za:

(a) zagotavljanje, da blago, dokler je v carinskem skladišču, ni umaknjeno izpod carinskega nadzora;

(b) izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz skladiščenja blaga, zajetega v postopku carinskega skladiščenja; in

(c) izpolnjevanje posebnih pogojev, navedenih v dovoljenju.

Člen 102

1. Kadar se dovoljenje nanaša na javno skladišče, lahko z odstopanjem od člena 101 predvideva, da se obveznosti iz člena 101(a) in/ali (b) prenesejo izključno na depozitarja.

2. Depozitar je vedno odgovoren za izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz vnosa blaga v postopek carinskega skladiščenja.

Člen 103

Pravice in obveznosti imetnika skladišča se lahko s soglasjem carinskih organov prenesejo na drugo osebo.

Člen 104

Carinski organi lahko zahtevajo, da imetnik skladišča za odgovornosti, navedene v členu 101, predloži zavarovanje, kar pa ne posega v člen 88.

Člen 105

Oseba, ki jo določijo carinski organi, vodi evidenco o vsem blagu, danem v postopek carinskega skladiščenja, in to v obliki, ki jo ti organi potrdijo. Evidenca blaga ni potrebna, kadar javno skladišče upravljajo carinski organi.

Ob upoštevanju člena 86 imajo carinski organi možnost, da ne zahtevajo evidenc blaga, kadar odgovornosti iz člena 101(a) in/ali (b) nosi izključno depozitar in je blago dano v ta postopek na podlagi pisne deklaracije, ki je del običajnega postopka, ali upravnega dokumenta v skladu s členom 76(1)(b).

Člen 106

1. Kadar obstaja gospodarska potreba in izvajanje carinskega nadzora ni ogroženo, carinski organi lahko dovolijo:

(a) da se skupnostno blago razen tistega iz člena 98(1)(b) skladišči v prostorih carinskega skladišča;

(b) da se na neskupnostnem blagu izvedejo operacije oplemenitenja v prostorih carinskega skladišča v postopku aktivnega oplemenitenja pod pogoji, ki so predvideni za ta postopek. Formalnosti, ki se v carinskem skladišču lahko opustijo, se določijo skladno s postopkom odbora;

(c) da se neskupnostno blago predela v prostorih carinskega skladišča v postopku predelave pod carinskim nadzorom pod pogoji, ki so predvideni za ta postopek. Formalnosti, ki se v carinskem skladišču lahko opustijo, se določijo skladno s postopkom odbora.

2. Blago v primerih iz odstavka 1 ni zavezano postopku carinskega skladiščenja.

3. Carinski organi lahko zahtevajo, da se blago iz odstavka 1 vnese v evidence blaga, predvidene v členu 105.

Člen 107

Blago, dano v postopek carinskega skladiščenja, se takoj po vnosu v carinsko skladišče vpiše v evidence blaga predvidene v členu 105.

Člen 108

1. Blago lahko ostane v postopku carinskega skladiščenja brez časovne omejitve.

V izjemnih primerih pa lahko carinski organi določijo rok, do katerega mora depozitar blagu določiti novo carinsko dovoljeno rabo ali uporabo.

2. Posebne časovne omejitve za določeno blago iz člena 98(1)(b), zajeto v skupni kmetijski politiki, se lahko določijo skladno s postopkom odbora.

Člen 109

1. Uvozno blago je lahko predmet običajnih ravnanj, da se ohrani, izboljša njegov izgled ali tržna kakovost ter pripravi za distribucijo ali nadaljnjo prodajo.

Lahko se sestavi seznam primerov, v katerih so taka ravnanja prepovedana za blago, zajeto v skupni kmetijski politiki, če je to potrebno zaradi zagotavljanja nemotenega delovanja skupne ureditve trgov.

2. S skupnostnim blagom iz člena 98(1)(b), ki se da v postopek carinskega skladiščenja in je zajeto v skupni kmetijski politiki, se lahko ravna samo tako, kot je za tako blago izrecno navedeno.

3. Ravnanja, predvidena v prvem pododstavku odstavka 1 in v odstavku 2, morajo v naprej dovoliti carinski organi, ki določijo, pod kakšnimi pogoji se lahko izvajajo.

4. Seznam ravnanj iz odstavka 1 in 2 se sestavi skladno s postopkom odbora.

Člen 110

Blago, vneseno v postopek carinskega skladiščenja, se lahko začasno odstrani iz carinskega skladišča, kadar to upravičujejo okoliščine. Tako odstranitev morajo vnaprej dovoliti carinski organi, ki določijo, pod kakšnimi pogoji se lahko izvede.

Medtem ko je blago zunaj carinskega skladišča, se z njim lahko ravna tako, kot določa člen 109, po pogojih, ki so v njem določeni.

Člen 111

Carinski organi lahko dovolijo, da se blago, vneseno v postopek carinskega skladiščenja, prenese iz enega carinskega skladišča v drugo.

Člen 112

1. Kadar za uvozno blago nastane carinski dolg in carinska vrednost temelji na dejansko plačani ali plačljivi ceni, ki vključuje stroške skladiščenja in ohranjanja blaga, dokler to ostaja v skladišču, takih stroškov ni treba vključiti v carinsko vrednost, če so prikazani ločeno od dejansko plačane ali plačljive cene za to blago.

2. Kadar je omenjeno blago predmet običajnih ravnanj v smislu člena 109, so na zahtevo deklaranta narava blaga, carinska vrednost in količina, ki jih je treba upoštevati pri določanju višine uvoznih dajatev, take kot bi jih upoštevali za blago v trenutku iz člena 214, če ne bi bilo predmet teh ravnanj. Vendar se po postopku odbora lahko sprejme odstopanje od te določbe.

▼M1

3. Če se uvozno blago sprosti v prosti promet v skladu s členom 76(1)(c), se šteje, da so narava blaga, carinska vrednost in količina, ki jih je treba upoštevati za namene člena 214, tisti, ki so se uporabljali za blago v trenutku, ko je bilo blago dano v postopek carinskega skladiščenja.

Prvi pododstavek se uporablja pod pogojem, da so bili elementi za obračun v zvezi s tem blagom potrjeni in sprejeti v času, ko je bilo blago dano v postopek carinskega skladiščenja, razen če deklarant zahteva njihovo uporabo v trenutku, ko je carinski dolg nastal.

Prvi pododstavek se uporablja brez poseganja v naknadno preverjanje v smislu člena 78.

▼B

Člen 113

Skupnostno blago iz člena 98(1)(b), ki je zajeto v skupni kmetijski politiki in dano v postopek carinskega skladiščenja, je treba izvoziti ali mu dodeliti rabo ali uporabo, predvideno z zakonodajo Skupnosti, ki ureja posebna področja, omenjena v tem členu.







D.

Aktivno oplemenitenje







I.

Splošno

Člen 114

1. Postopek aktivnega oplemenitenja omogoča, da se naslednje blago uporablja na carinskem območju Skupnosti v eni ali več operacijah oplemenitenja, brez poseganja v člen 115:

(a) neskupnostno blago, namenjeno za ponovni izvoz s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;

(b) blago, dano v prosti promet za katerega se uvozne dajatve, ki se zaračunavajo za tako blago, povrnejo ali odpustijo, če je izvoženo s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov.

2. Naslednji izrazi imajo naslednji pomen:

(a) sistem odloga: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(a);

(b) sistem povračila: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(b);

(c) operacije oplemenitenja: — obdelava blaga vključno z montažo, sestavljanjem in pritrjevanjem blaga na drugo blago, — predelava blaga, — popravilo blaga, vključno s preureditvijo in nastavitvijo, — in — uporaba določenega blaga, opredeljenega skladno s postopkom odbora, ki se ne pojavi v pridobljenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo teh proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu;

(d) pridobljeni proizvodi: vsi proizvodi, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja;

(e) enakovredno blago: skupnostno blago, ki se uporabi namesto uvoznega blaga za izdelavo pridobljenih proizvodov;

(f) normativ porabe: količina ali odstotek pridobljenih proizvodov, nastalih pri predelavi določene količine uvoznega blaga.

Člen 115

1. Kadar so izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 in ob upoštevanju odstavka 4, carinski organi dovolijo:

(a) da se pridobljeni proizvodi pridobijo iz enakovrednega blaga;

(b) da se pridobljeni proizvodi, pridobljeni iz enakovrednega blaga, izvozijo iz Skupnosti pred uvozom uvoznega blaga.

2. Enakovredno blago mora biti iste kakovosti in imeti iste lastnosti kot uvozno blago. Vendar v posebnih primerih, določenih skladno s postopkom odbora, sme biti enakovredno blago bolj obdelano kot uvozno blago.

3. Kadar se uporabi odstavek 1 se za carinske namene uvozno blago šteje kot enakovredno blago, slednje pa kot uvozno blago.

▼M3

4. Ukrepi za prepoved, ki urejajo nekatere pogoje ali olajšujejo sklicevanje na odstavek 1, se lahko sprejmejo v skladu s postopkom odbora.

▼B

5. Kadar se uporabi odstavek 1(b), pridobljeni proizvodi pa bi bili zavezani izvoznim dajatvam, če ne bi bili izvoženi ali ponovno izvoženi v okviru aktivnega oplemenitenja, imetnik dovoljenja priskrbi zavarovanje, da zagotovi plačilo dajatev, če uvozno blago ne bi bilo uvoženo v predpisanem roku.







II.

Izdaja dovoljenja

Člen 116

Dovoljenje se izda na zahtevo osebe, ki opravlja ali organizira operacije oplemenitenja.

Člen 117

Dovoljenje se izda samo:

(a) osebam s sedežem v Skupnosti. Dovoljenje pa se lahko izda tudi osebam s sedežem zunaj Skupnosti, kadar gre za uvoz blaga nekomercialnega značaja;

(b) kadar se brez poseganja v uporabo blaga iz zadnje alinee člena 114(2)(c) uvozno blago lahko prepozna v pridobljenem proizvodu ali, v primeru iz člena 115, kadar je mogoče preveriti izpolnjevanje pogojev, določenih v zvezi z enakovrednim blagom;

(c) kadar postopek aktivnega oplemenitenja lahko pomaga ustvariti ugodnejše pogoje za izvoz ali ponovni izvoz pridobljenih proizvodov, če niso ogroženi osnovni interesi proizvajalcev Skupnosti (gospodarski pogoji). ►M3 Primeri, pri katerih se šteje da so bili gospodarski pogoji izpolnjeni, se lahko določijo v skladu s postopkom odbora. ◄







III.

Izvajanje postopka

Člen 118

1. Carinski organi navedejo rok, v katerem morajo biti pridobljeni proizvodi izvoženi ali ponovno izvoženi ali jim mora biti dodeljena nova carinsko dovoljena raba ali uporaba. Rok upošteva čas, ki je potreben za izvedbo oplemenitenja in za prodajo pridobljenih proizvodov.

2. Rok začne teči od dneva, ko je neskupnostno blago dano v postopek aktivnega oplemenitenja. Carinski organi lahko odobrijo podaljšanje, če imetnik dovoljenja predloži ustrezno utemeljen zahtevek.

Zaradi poenostavitve se lahko odločijo, da se rok, ki začne teči v med koledarskim mesecem ali trimesečjem, poteče zadnji dan naslednjega koledarskega meseca oziroma trimesečja.

3. Kadar se uporabi člen 115(1)(b), carinski organi navedejo rok, v katerem je treba neskupnostno blago prijaviti za postopek. Ta rok začne teči na dan sprejema izvozne deklaracije za pridobljene proizvode, pridobljene iz ustreznega enakovrednega blaga.

4. Za določene operacije oplemenitenja ali za določeno uvozno blago se lahko določijo posebni roki skladno s postopkom odbora.

Člen 119

1. Carinski organi določijo bodisi normativ porabe operacije ali, kadar je to ustrezno, metodo za določanje tega normativa. Normativ porabe se določi na osnovi dejanskih okoliščin, v katerih se ali naj bi se operacije oplemenitenja izvajale.

2. Kadar je zaradi okoliščin upravičeno, zlasti pa v primeru operacij oplemenitenja, ki se običajno izvajajo pod jasno določenimi tehničnimi pogoji na blagu z domala enotnimi lastnostmi, in ki se zaključijo v izdelavi pridobljenih proizvodov enotne kakovosti, se standardni normativ porabe lahko določi skladno s postopkom odbora na podlagi v naprej preverjenih dejanskih podatkov.

Člen 120

Skladno s postopkom odbora se lahko določijo primeri in pogoji, ko se šteje, da so blago v nespremenjenem stanju ali pridobljeni proizvodi sproščeni v prosti promet.

Člen 121

1. Ob upoštevanju člena 122, če nastane carinski dolg, se višina tega dolga določi na osnovi elementov za izračun dajatev, ki veljajo za uvozno blago v trenutku sprejema deklaracije za vnos blaga v postopek aktivnega oplemenitenja.

2. Če v trenutku iz odstavka 1 uvozno blago izpolnjuje pogoje za preferencialno tarifno obravnavo v okviru tarifnih kvot in plafonov, je upravičeno do preferencialne tarifne obravnave, ki obstajajo za enako blago v trenutku sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet.

Člen 122

Z odstopanjem od člena 121 so pridobljeni proizvodi:

(a) zavezani uvoznim dajatvam, ki veljajo zanje, kadar: — so sproščeni v prosti promet in so navedeni na seznamu, sprejetim skladno s postopkom odbora, in sicer do take mere, da so v sorazmerju z izvoženim delom pridobljenih proizvodov, ki niso vključeni v seznam. Vendar pa imetnik dov