1988L0077 — SL — 01.05.2004 — 004.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B ▼M3 DIREKTIVA SVETA z dne 3. decembra 1987 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ukrepi, ki jih je treba sprejeti proti emisijam plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz dizelskih motorjev, ki se uporabljajo v vozilih, ter emisijam plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin in se uporabljajo v vozilih (88/77/EGS) ▼B (UL L 036, 9.2.1988, p.33)

spremenjena z:





spremenjena z:







(*) Ta akt ni bil nikoli objavljen v slovenščini.









▼B

▼M3

DIREKTIVA SVETA

z dne 3. decembra 1987

o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ukrepi, ki jih je treba sprejeti proti emisijam plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz dizelskih motorjev, ki se uporabljajo v vozilih, ter emisijam plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin in se uporabljajo v vozilih

(88/77/EGS)

▼B







SVET EVROPSKIH SKUPNOSTI JE, ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, zlasti člena 100A, ob upoštevanju predloga Komisije ( 1 ), v sodelovanju z Evropskim parlamentom ( 2 ), ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora ( 3 ), ker je pomembno sprejeti ukrepe zaradi postopne ustanovitve notranjega trga do 31. decembra 1992; ker notranji trg zajema področje brez notranjih meja, v katerem je zagotovljen prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala; ker je prvi delovni program Evropskih skupnosti o varstvu okolja, ki ga je Svet odobril 22. novembra 1973, zahteval, da se v boju proti onesnaževanju zraka z izpušnimi plini iz motornih vozil upoštevajo najnovejši znanstveni dosežki in da se temu ustrezno spremenijo že sprejete direktive; ker tretji delovni program predvideva dodatne ukrepe za bistveno zmanjšanje sedanjega nivoja emisij okolju škodljivih snovi iz motornih vozil; ker se tehnične zahteve, ki jih morajo izpolnjevati motorna vozila na podlagi nacionalne zakonodaje, med drugim nanašajo tudi na emisije plinastih okolju škodljivih plinov iz dizelskih motorjev, ki se uporabljajo v vozilih; ker so te zahteve v posameznih državah članicah različne; ker bi te razlike lahko ovirale prost pretok teh proizvodov; ker je zato potrebno, da vse države članice, bodisi poleg svojih obstoječih pravil bodisi namesto njih, sprejmejo enake zahteve, zlasti da bi bilo tako mogoče uvesti postopek EGS-homologacije za vsak tip vozila na podlagi Direktive Sveta 70/156/EGS zdne 6. februarja 1970 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s homologacijo motornih in priklopnih vozil ( 4 ), kot je nazadnje spremenjena z Direktivo 87/403/EGS ( 5 ); ker je priporočljivo upoštevati tehnične zahteve, ki jih je sprejela Ekonomska komisija ZN za Evropo v pravilniku ECE R 49 (enotne določbe za homologacijo dizelskih motorjev glede na emisije plinastih škodljivih snovi), ki je priložen k Sporazumu z dne 20. marca 1958 o sprejetju enotnih pogojev za homologacijo in vzajemnem priznavanju homologacije opreme in delov motornih vozil; ker se je Komisija zavezala, da bo najkasneje do konca leta 1988 Svetu predložila predloge za nadaljnje zmanjšanje mejnih vrednosti za tri vrste okolju škodljivih snovi, ki so predmet te direktive, in za določitev mejnih vrednosti za emisije delcev, SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:







▼M3

Člen 1

V tej direktivi:

— izraz, „vozilo“pomeni vsako vozilo, kot je opredeljeno v delu A Priloge II k Direktivi 70/156/EGS, ki ga poganja dizelski motor ali plinski motor, razen vozil kategorije M1 z največjo tehnično dovoljeno maso, ki ne presega ali je enaka 3,5 tone,

— izraz, „dizelski ali plinski motor“pomeni pogonski vir vozila, za katerega se kot samostojni tehnični enoti, opredeljeni v členu 2 Direktive 70/156/EGS, lahko podeli homologacija,

— izraz, „EEV“(enhanced environmentally friendly vehicle) pomeni do okolja bolj prijazno vozilo, to pa je vozilo, ki ga poganja motor, ki ustreza dopustnim mejnim vrednostim emisije, podanim v vrstici C tabel v točki 6.2.1 Priloge I.

▼B

Člen 2

1. Po 1. juliju 1988 ne sme nobena država članica zaradi razlogov, ki se nanašajo na emisije plinastih okolju škodljivih snovi iz motorja:

— zavrniti podelitve EGS-homologacije ali izdaje dokumenta iz zadnje alinee člena 10(1) Direktive 70/156/EGS, ali podelitve nacionalne homologacije za določen tip vozila, ki ga poganja dizelski motor, ali

— prepovedati registracije, prodaje, začetka uporabe, ali uporabe takšnih novih vozil, ali

— zavrniti podelitve EGS-homologacije ali nacionalne homologacije za določen tip dizelskega motorja, ali

— prepovedati prodaje ali uporabe novih dizelskih motorjev,

če so izpolnjene zahteve iz Prilog k tej direktivi.

2. Po 1. juliju 1988 lahko države članice zaradi razlogov, ki se nanašajo na emisije plinastih okolju škodljivih snovi iz motorja:

— zavrnejo podelitev nacionalne homologacije za določen tip vozila, ki ga poganja dizelski motor, ali

— zavrnejo podelitev nacionalne homologacije katerega koli tipa dizelskega motorja,

če niso izpolnjene zahteve iz Prilog k tej direktivi.

3. Do 30. septembra 1990 se odstavek 2 ne uporablja za tipe vozil, ki jih poganja dizelski motor, in za tipe dizelskih motorjev, če je dizelski motor opisan v Prilogi k certifikatu o homologaciji, ki je bil podeljen pred tem datumom skladno z Direktivo 72/306/EGS.

4. Po 1. oktobru 1990 lahko države članice zaradi razlogov, ki se nanašajo na emisije plinastih okolju škodljivih snovi iz motorja:

— prepovejo registracijo, prodajo, začetek uporabe in uporabo novih vozil, ki jih poganja dizelski motor, ali

— prepovedati prodaje ali uporabe novih dizelskih motorjev,

če niso izpolnjene zahteve iz prilog k tej direktivi.

Člen 3

1. Država članica, ki je podelila homologacijo za določen tip dizelskega motorja, sprejme potrebne ukrepe zaradi zagotovitve, da bo obveščena o vsaki spremembi določenega dela ali lastnosti iz točke 2.3. Priloge I. Pristojni organi te države članice določijo ali je treba ponovno opraviti preskuse na spremenjenem motorju in pripraviti novo poročilo. Če se pri preskusih ugotovi, da motor ne izpolnjuje pogojev iz te direktive, se spremembe ne odobri.

2. Država članica, ki je podelila homologacijo za določen tip vozila glede na njegov dizelski motor, sprejme potrebne ukrepe, da zagotovi, da bo obveščena o vsaki spremembi takšnega tipa vozila glede na vgrajeni motor. Pristojni organi te države članice določijo, če je po takšni spremembi treba sprejeti ukrepe pri uporabi Direktive 70/156/EGS, zlasti člena 4 ali 6.

Člen 4

Spremembe, ki so potrebne zaradi prilagajanja zahtev iz prilog tehničnemu napredku, se sprejmejo po postopku, opredeljenem v členu 13 Direktive 70/156/EGS.

Člen 5

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, ki so potrebni zaradi uskladitve s to direktivo, najpozneje do 1. julija 1988. O tem takoj obvestijo Komisijo.

2. Takoj po notifikaciji te direktive države članice tudi zagotovijo pravočasno obveščanje Komisije o vseh predlogih pomembnejših zakonov, predpisov ali upravnih določb, ki jih nameravajo sprejeti na področju, ki ga ureja ta direktiva, da bi lahko Komisija dala svoje pripombe.

Člen 6

Svet bo, na podlagi predloga Komisije, najpozneje do konca leta 1988 preučil možnosti za nadaljnje zmanjšanje mejnih vrednosti za tri vrste okolju škodljivih snovi, ki so predmet te direktive, in za določitev mejnih vrednosti za emisije delcev.

Člen 7

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

▼M3









PRILOGA I

PODROČJE UPORABE, DEFINICIJE IN OKRAJŠAVE, VLOGA ZA PODELITEV ES-HOMOLOGACIJE, TEHNIČNE ZAHTEVE IN PRESKUSI TER SKLADNOST PROIZVODNJE

1. PODROČJE UPORABE

Ta direktiva se uporablja za emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz vseh motornih vozil, opremljenih z motorjem na kompresijski vžig in na plinaste snovi, ki onesnažujejo, iz vseh motornih vozil, opremljenih z motorji na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjen naftni plin (LPG), ter za motorje na kompresijski in prisilni vžig iz člena 1, razen tistih vozil kategorije N1, N2 in M2, za katere je bila homologacija podeljena skladno z direktivo Sveta 70/220/EGS ( 6 ), nazadnje spremenjeno z direktivo Komisije 98/77/ES ( 7 ).

2. DEFINICIJE IN OKRAJŠAVE

V tej direktivi:

2.1 izraz preskusni cikelpomeni zaporedje preskusnih točk, od katerih ima vsaka točno določeno število vrtljajev in navor, in ki jim mora motor slediti v stacionarnem stanju (preskus ESC) ali v prehodnih pogojih delovanja (preskus ETC, ELR);

2.2 izraz „homologacija motorja (družine motorjev)“pomeni homologacijo določenega tipa motorja (družine motorjev) glede na nivo emisij plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo;

2.3 izraz „dizelski motor“pomeni motor, ki deluje po principu kompresijskega vžiga; izraz „plinski motor“pomeni motor, ki za gorivo uporablja zemeljski plin (NG) ali utekočinjeni naftni plin (LPG);

2.4 izraz „tip motorja“pomeni kategorijo motorjev, ki se ne razlikujejo v takšnih bistvenih vidikih, kot so lastnosti motorja, opredeljene v Prilogi II k tej direktivi;

2.5 izraz „družina motorjev“pomeni proizvajalčevo razvrstitev motorjev v skupine, ki imajo po svoji konstrukciji, kot je opredeljena v Dodatku 2, Priloge II k tej direktivi, podobne lastnosti emisij izpušnih plinov; vsi člani družine morajo ustrezati veljavnim emisijskim mejnim vrednostim;

2.6 izraz „osnovni motor“pomeni motor, izbran izmed družine motorjev tako, da bodo njegove emisijske lastnosti reprezentančne za to skupino motorjev;

▼M4

2.7 izraz „plinasta onesnaževala“pomeni ogljikov monoksid, ogljikovodike (predpostavlja se razmerje CH1,85 za dizelsko gorivo, CH2,525 za utekočinjeni naftni plin in CH2,93 za zemeljski plin (nemetanski ogljikovodiki), in ena molekula CH3O0,5 za dizelske motorje, ki jih poganja etanol), metan (predpostavlja se razmerje CH4 za zemeljski plin) in dušikove okside, slednji so izraženi z ekvivalentom dušikovega dioksida (NO2); izraz „trdna onesnaževala“pomeni snovi, ki se po razredčenju izpušnih plinov s čistim filtriranim zrakom tako, da temperatura ne presega 325 K (52 °C), izločijo na posebnem filtrirnem sredstvu;

▼M3

2.8 izraz „saje“pomeni delce, ki so v obliki suspenzije razporejeni v toku izpušnih plinov iz dizelskega motorja in ki absorbirajo, odbijajo ali lomijo svetlobo;

2.9 izraz „izhodna moč“pomeni moč v ES-kW, izmerjeno na preskusni napravi na koncu ročične gredi ali enakovredno moč, izmerjeno po ES-metodi za merjenje moči, kot jo določa Direktiva Komisije 80/1269/EGS ( 8 ), nazadnje spremenjena z Direktivo 97/21/ES ( 9 );

2.10 izraz „največja deklarirana moč (Pmax)“pomeni največjo moč v ES-kW (izhodno moč), ki jo proizvajalec deklarira v svoji vlogi za podelitev homologacije;

2.11 izraz „odstotek obremenitve“pomeni delež največjega razpoložljivega navora pri določenem številu vrtljajev motorja;

2.12 izraz „preskus ESC“pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 13 faz delovanja v ustaljenem stanju, izvedenih v skladu s točko 6.2 te priloge;

2.13 izraz „preskus ELR“pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja zaporedje korakov obremenitve pri konstantnem številu vrtljajev motorja, izvedenih v skladu s točko 6.2 te priloge;

2.14 izraz „preskus ETC“pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 1 800 prehodnih faz delovanja od sekunde do sekunde, izvedenih v skladu s točko 6.2 te priloge;

2.15 izraz „območje števila vrtljajev obratovanja motorja“pomeni tisto območje števila vrtljajev motorja, ki se najpogosteje uporablja med obratovanjem motorja na terenu, in ki leži med nizkim in visokim številom vrtljajev, kot je opredeljeno v Prilogi III k tej direktivi;

2.16 izraz „nizko število vrtljajev (nloo)“pomeni najnižje število vrtljajev motorja, pri katerem doseže 50 % največje deklarirane moči;

2.17 izraz „visoko število vrtljajev (nhi)“pomeni, najvišje število vrtljajev motorja, pri katerem doseže 70 % največje deklarirane moči;

2.18 izraz „vrtljaji motorja A, B in C“pomeni preskusna števila vrtljajev motorja v območju števila vrtljajev obratovanja motorja, ki se uporabljajo za preskusa ESC in ELR, kot je opredeljeno v Dodatku 1 Priloge III k tej direktivi;

2.19 izraz „upravljano območje“pomeni območje med vrtljaji motorja A in C ter 25 do 100-odstotno obremenitvijo;

2.20 izraz „referenčno število vrtljajev (nref)“pomeni 100-odstotno vrednost števila vrtljajev, ki jo je treba uporabiti za denormalizacijo vrednosti relativnega števila vrtljajev preskusa ETC, kot je opredeljeno v Dodatku 2 Priloge III k tej direktivi;

2.21 izraz „merilnik motnosti“pomeni napravo, namenjeno za merjenje motnosti zaradi delcev saj po načelu slabljenja svetlobe;

2.22 izraz „območje zemeljskega plina NG“pomeni eno od območij (H-visoko ali L-nizko), določenih v evropskem standardu EN 437 iz novembra 1993;

2.23 izraz „samoprilagodljivost“pomeni vsako napravo motorja, ki omogoča vzdrževanje konstantnega razmerja zrak/gorivo;

2.24 izraz „ponovna kalibracija“pomeni fino nastavitev določenega motorja na NG, da bo enako zmogljiv (moč, poraba goriva) v različnem območju zemeljskega plina;

2.25 izraz „Wobbejev indeks (spodnji Wl ali zgornji Wu)“ pomeni razmerje med ustrezno kalorično vrednostjo določenega plina na enoto prostornine in kvadratnim korenom njegove relativne gostote pod enakimi referenčnimi pogoji:

2.26 izraz „faktor λ-premika (Sλ)“pomeni izraz, ki opisuje potrebno prožnosti sistema upravljanja motorja glede spremembe razmerja presežnega zraka λ, če uporablja motor za gorivo plinasto spojino, ki se razlikuje od čistega metana (za izračun Sλ glej Prilogo VII);

2.27 izraz „EEV“pomeni Enhanced Environmentally Friendly Vehicle (do okolja bolj prijazno vozilo), to je tip vozila, ki ga poganja motor, ki ustreza dopustnim mejnim vrednostim emisij, podanim v vrstici C tabel v točki 6.2.1 te Priloge;

2.28 ▼M4 izraz „ odklopna naprava “ pomeni napravo, ki meri, zaznava ali se odziva na operativne spremenljivke (npr. hitrost vozila, vrtilno frekvenco motorja, uporabljeno prestavo, temperaturo, tlak v polnilnem zbiralniku ali katerikoli drug parameter) z namenom aktiviranja, prilagajanja, zakasnitve ali deaktiviranja delovanja katerega koli sestavnega dela ali funkcije sistema za uravnavanje emisij, tako da se učinkovitost sistema za uravnavanje emisij v normalnih pogojih uporabe vozila zmanjša, razen če je takšna naprava izrecno predvidena v uporabljenem postopku certificiranja emisij. ▼M3 Taka naprava se ne šteje za odklopno napravo, če: — je potreba po tej napravi začasno upravičena za zaščito motorja pred prekinjenim delovanjem, ki bi lahko povzročilo poškodbo ali okvaro, in za ta namen ni mogoče uporabiti nobenih drugih sredstev, ki ne bi zmanjšala učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij, — naprava deluje samo po potrebi med zagonom in/ali ogrevanjem motorja in za ta namen ni mogoče uporabiti nobenih drugih sredstev, ki ne bi zmanjšala učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij. Slika 1 Specifične definicije preskusnih ciklov

▼M4

2.29 izraz „pomožna krmilna naprava“pomeni sistem, funkcijo ali krmilno strategijo na motorju ali na vozilu, ki varuje motor in/ali njegovo opremo pred škodljivimi pogoji uporabe ali pa se uporablja zaradi lažjega zagona motorja. Kot pomožna krmilna naprava šteje lahko tudi strategija ali ukrep, za katerega se lahko dokaže, da ni odklopna naprava;

2.30 izraz „iracionalna strategija za nadzor emisij“pomeni strategijo ali ukrep, ki v normalnih pogojih uporabe vozila zmanjša učinkovitost sistema za uravnavanje emisij na raven, nižjo od vrednosti, predpisane za postopke preskušanja za določanje emisij;

▼M3

►M4 2.31 ◄ Simboli in okrajšave ►M4 2.31.1 ◄ Simboli preskusnih parametrov



Simbol Enota Izraz AP m2 površina preseka izokinetične sonde za vzorčenje AT m2 površina preseka izpušne cevi CEE – učinkovitost etana CEM – učinkovitost metana C1 – ogljikovodik, ekvivalenten ogljiku 1 conc ppm/vol % spodnji indeks, ki označuje koncentracijo D0 m3/s odsek na osi za kalibracijsko funkcijo PDP črpalke DF – faktor redčenja D – konstanta Besselove funkcije E – konstanta Besselove funkcije EZ g/kWh interpolirana emisija NOx kontrolne točke fa – laboratorijski atmosferski faktor fc s-1 mejna frekvenca Besselovega filtra FFH – za gorivo specifičen faktor za preračun mokre koncentracije za suho koncentracijo FS – stehiometrični faktor GAIRW kg/h masa pretoka vsesanega zraka na mokri osnovi GAIRD kg/h masa pretoka vsesanega zraka na suhi osnovi GDILW kg/h masa pretoka zraka za redčenje na mokri osnovi GEDFW kg/h ekvivalent mase pretoka razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi GEXHW kg/h masa pretoka izpušnih plinov na mokri osnovi GFUEL kg/h masa pretoka goriva GTOTW kg/h masa pretoka razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi H MJ/m3 kalorična vrednost HREF g/kg referenčna vrednost absolutne vlage (10,7 g/kg) Ha g/kg absolutna vlaga vsesanega zraka Hd g/kg absolutna vlaga zraka za redčenje HTCRAT mol/mol razmerje vodik:ogljik i – spodnji indeks, ki označuje posamezno fazo K – Besselova konstanta k m-1 absorpcijski koeficient svetlobe KH, D – korekcijski faktor zaradi vlažnosti NOx za dizelske motorje KH, G – korekcijski faktor zaradi vlažnosti NOx za plinske motorje KV kalibracijska funkcija CFV KW, a – korekcijski faktor vsesanega zraka iz suhega v mokrega KW, d – korekcijski faktor zraka za redčenje iz suhega v mokrega KW, e – korekcijski faktor razredčenih izpušnih plinov iz suhih v mokre KW, r – korekcijski faktor nerazredčenih izpušnih plinov iz suhih v mokre L % odstotek navora glede na največji navor pri preskusnem motorju La m dejanska dolžina optične poti m naklon kalibracijske funkcije PDP mass g/h ali g spodnji indeks, ki označuje maso pretoka (oz. njegovo razmerje) MDIL kg masa vzorca zraka za redčenje, pretečenega skozi filtre za vzorčenje delcev Md mg masa zbranega vzorca delcev zraka za redčenje Mf mg masa vzorca zbranih delcev Mf, p mg masa vzorca delcev, zbranih na primarnem filtru Mf, b mg masa vzorca delcev, zbranih na sekundarnem filtru MSAM masa vzorca razredčenih izpušnih plinov skozi filtre za vzorčenje delcev MSEC kg masa sekundarnega zraka za redčenje MTOTW kg skupna masa CVS v ciklu na mokri osnovi MTOTW, i kg trenutna masa CVS na mokri osnovi N % motnost NP – skupno število vrtljajev PDP v ciklu NP, i – število vrtljajev PDP v enem časovnem intervalu n min-1 število vrtljajev motorja nP s-1 število vrtljajev PDP nhi min-1 visoko število vrtljajev motorja nlo min-1 nizko število vrtljajev motorja nref min-1 referenčno število vrtljajev motorja za preskus ETC pa kPa tlak nasičene pare polnilnega zraka motorja pA kPa absolutni tlak pB kPa skupni atmosferski tlak pd kPa tlak nasičene pare zraka za redčenje ps kPa suh atmosferski tlak pl kPa podtlak pri vstopu v črpalko P(a) kW izhodna moč, ki jo absorbira dodatna oprema, nameščena za preskus P(b) kW izhodna moč, ki jo absorbira dodatna oprema, odstranjena za preskus P(n) kW nekorigirana izhodna moč P(m) kW na preskusni napravi izmerjena izhodna moč Ω – Besselova konstanta Qs m3/s stopnja pretoka v sistemu CVS q – razmerje redčenja r – razmerje premera izokinetične sonde in izpušne cevi Ra % relativna vlaga vsesanega zraka Rd % relativna vlaga zraka za redčenje Rf – faktor odzivnosti analizatorja s plamensko ionizacijo za merjenje ogljikovodikov ρ kg/m3 gostota S kW nastavitev dinamometra Si m-1 trenutna stopnja dimljenja Sλ – faktor λ-premika T K absolutna temperatura Ta K absolutna temperatura vsesanega zraka t s čas merjenja te s električni odzivni čas tf s odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo tp s fizični odzivni čas Δt s časovni interval med zaporednimi podatki o dimljenju (=1/frekvenca vzorčenja) Δti s časovni interval za trenutni pretok skozi sistem CFV τ % prepustnost svetlobe v dimu V0 m3/rev prostorninski pretok v sistemu PDP pri dejanskih pogojih W – Wobbejev indeks Wact kWh dejansko delo cikla ETC Wref kWh referenčno delo cikla ETC WF – vplivni faktor (utežni faktor) WFE – efektivni vplivni faktor X0 m3/rev kalibracijska funkcija prostorninskega pretoka v sistemu PDP Yi m-1 1 s izračunane povprečne vrednosti dimljenja po Besselu ▼M4 2.31.2 Simboli kemičnih sestavin



CH4 metan C2H6 etan C2H5OH etanol C3H8 propan CO ogljikov monoksid DOP dioktilftalat CO2 ogljikov dioksid HC ogljikovodiki NMHC nemetanski ogljikovodiki NOx dušikovi oksidi NO dušikov oksid NO2 dušikov dioksid PT delci ▼M3 ►M4 2.31.3 ◄ Okrajšave



CFV venturijeva cev s kritičnim pretokom (Critical flow venturi) CLD kemiluminescenčni detektor (Chemiluminiscent detector) ELR Evropski preskus odzivnosti na obremenitev (European load response test) ESC Evropski cikel ustaljenega stanja (European steady state cycle) FID analizator s plamensko ionizacijo za merjenje ogljikovodikov (Flame ionisation detector) GC plinski kromatograf (Gas chromatograph) HCLD ogrevani kemiluminescenčni detektor (Heated chemiluminescent detector) HFID ogrevani detektor s plamensko ionizacijo (Heated flame ionisation detector) LPG utekočinjeni naftni plin (Liquefied petroleum gas) NDIR analizator CO in CO2 po nedisperzni infrardeči spektroskopski metodi (Non-dispersive infrared analyser) NG zemeljski plin (Natural gas) NMC izločevalnik ne-metanov (Non-methane cutter)

3. VLOGA ZA PODELITEV ES-HOMOLOGACIJE

3.1 Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip motorja oziroma družino motorjev kot samostojne tehnične enote

3.1.1 Vlogo za homologacijo določenega tipa motorja oziroma družine motorjev glede na nivo emisij plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, za dizelske motorje ter glede na nivo emisij plinastih snovi, ki onesnažujejo, za plinske motorje, vloži proizvajalec motorja ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik.

3.1.2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3.1.2.1 opis tipa motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, ki vsebuje podatke iz Priloge II k tej direktivi, ki so v skladu z zahtevami člena 3 in 4 Direktive 70/156/EGS.

3.1.3 Motor, katerega lastnosti ustrezajo „tipu motorja“ oziroma „osnovnemu motorju“, opisanemu v Prilogi II, je treba predložiti tehnični službi, pristojni za opravljanje homologacijskih preskusov, opredeljenih v točki 6.

3.2 Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip vozila glede na njegov motor

3.2.1 Vlogo za homologacijo določenega tipa vozila glede na emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz njegovega dizelskega motorja oziroma družine motorjev ter glede na nivo emisij plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz njegovega plinskega motorja oziroma družine motorjev, vloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik.

3.2.2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3.2.2.1 opis tipa vozila in delov vozila, ki so povezani z motorjem, ter tipa motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, ki vsebuje podatke iz Priloge II, skupaj z dokumentacijo, ki je predpisana pri uporabi člena 3 Direktive 70/156/EGS.

3.3 Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip vozila s homologiranim motorjem

3.3.1 Vlogo za homologacijo določenega vozila glede na emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz njegovega homologiranega dizelskega motorja oziroma družine motorjev ter glede na nivo emisij plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz njegovega homologiranega plinskega motorja oziroma družine motorjev, vloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik.

3.3.2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3.3.2.1 opis tipa vozila in delov vozila, ki so povezani z motorjem, ki vsebuje podatke iz Priloge II, kjer to pride v poštev, ter kopijo certifikata o ES-homologaciji (Priloga VI) motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, kot samostojne tehnične enote, ki je vgrajen v ta tip vozila, skupaj z dokumentacijo, ki je predpisana pri uporabi člena 3 Direktive 70/156/EGS.

▼M4

4. ES-HOMOLOGACIJA

4.1 Podelitev ES-homologacije večgorivnemu motorju (ki lahko uporablja različna goriva)

ES-homologacija večgorivnemu motorju se podeli pod naslednjimi pogoji:

4.1.1 osnovni motor v primeru dizelskega goriva izpolnjuje zahteve te direktive z referenčnim gorivom, navedenim v Prilogi IV,

4.1.2 osnovni motor v primeru zemeljskega plina izkazuje sposobnost prilagoditve na katero koli sestavo goriva, ki se lahko pojavi na trgu. Pri zemeljskem plinu obstajata na splošno dve skupini goriva, visokokalorično gorivo (razred H) in nizkokalorično gorivo (razred L), v okviru vsake skupine pa je precejšen razpon; pomembne so razlike v energijski vsebnosti, izraženi z Wobbejevim indeksom, in v faktorju λ-premika (Sλ). Enačbi za izračun Wobbejevega indeksa in Sλ sta podani v točkah 2.25 in 2.26. Zemeljski plin s faktorjem λ-premika med 0,89 in 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08) spada v razred H, zemeljski plin s faktorjem λ-premika med 1,08 in 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19) pa v razred L. Sestava referenčnih goriv upošteva ekstremne spremembe Sλ. Osnovni motor mora zahteve v tej direktivi glede referenčnih goriv GR(gorivo 1) in G25(gorivo 2), določenih v Prilogi IV, izpolnjevati brez vsakega prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v točki 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4.1.2.1 Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskuša na tretje gorivo (gorivo 3), če faktor λ-premika (Sλ) leži med 0,89 (tj. v spodnjem območju GR) in 1,19 (tj. v zgornjem območju G25), npr. če je gorivo 3 komercialno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje.

4.1.3 osnovni motor je pri motorju, ki za gorivo uporablja zemeljski plin, samoprilagodljiv tako plinom razreda H kot plinom razreda L in s pomočjo stikala preklaplja med razredom H in razredom L ter preskušen na obe bistveni referenčni gorivi, kakor je za vsak razred posebej določeno v Prilogi IV, pri vsakem položaju stikala. Gorivi sta GR (gorivo 1) in G23 (gorivo 3) za razred H ter G25 (gorivo 2) in G23 (gorivo 3) za razred L. Osnovni motor mora zahteve te direktive izpolnjevati v obeh položajih stikala in brez prilagajanja gorivu med obema preskusoma pri posameznem položaju stikala. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v točki 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4.1.3.1 Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu namesto G23(gorivo 3), če faktor λ-premika (Sλ) leži med 0,89 (tj. v spodnjem območju GR) in 1,19 (tj. v zgornjem območju G25), npr. če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje.

4.1.4 Pri motorjih, ki jih poganja zemeljski plin, se razmerje med rezultati emisij „r“ za vsako onesnaževalo določi takole: ali in

4.1.5 osnovni motor v primeru utekočinjenega naftnega plina (LPG) izkazuje sposobnost prilagoditve katerikoli sestavi goriva, ki bi se pojavila na trgu. Pri LPG se spreminja sestava C3/C4. Te spremembe se odražajo v referenčnih gorivih. Osnovni motor mora izpolnjevati zahteve glede emisij na referenčnih gorivih A in B, kakor je določeno v Prilogi IV, brez vsakega prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v točki 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4.1.5.1 Razmerje med rezultati emisij „r“ se za vsako onesnaževalo določi takole:

4.2 Podelitev ES-homologacije, omejene na vrsto goriva

ES-homologacija, omejena na vrsto goriva, se podeli, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

4.2.1 Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin, ki je prirejen za delovanje na visokokalorične pline (razred H) ali na nizkokalorične pline (razred L) Osnovni motor se preskusi z ustreznim referenčnim gorivom, kakor je določeno v Prilogi IV, za vsak razred goriva. Gorivi sta GR(gorivo 1) in G23 gorivo 3) za pline razreda H ter G25 (gorivo 2) in G23 (gorivo 3) za pline razreda L. Osnovni motor mora izpolnjevati zahteve te direktive brez prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v točki 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4.2.1.1 Na zahtevo proizvajalca se namesto z gorivom G23 (gorivo 3) motor lahko preskusi z nekim drugim gorivom, če faktor λ-premika (Sλ) leži med 0,89 (tj. spodnjim območjem GR) in 1,19 (tj. zgornjim območjem G25), npr. če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 4.2.1.2 Razmerje med rezultati emisij „r“ se za vsako onesnaževalo določi takole: ali in 4.2.1.3 Ob dobavi kupcu mora imeti motor napisno ploščico (glej točko 5.1.5), na kateri je označeno, za kateri razred plinov je motor homologiran.

4.2.2 Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin (LPG), ki je prirejen za delovanje na določeno sestavo goriva. 4.2.2.1 V primeru zemeljskega plina mora osnovni motor izpolnjevati zahteve glede emisij na referenčnih gorivih GR in G25, v primeru utekočinjenega naftnega plina (LPG) pa na referenčnih gorivih A in B, kakor je določeno v Prilogi IV. Med preskusoma je dovoljeno fino uravnavanje sistema dovajanja goriva. Tako fino uravnavanje sestavlja ponovna kalibracija podatkovne baze napajanja motorja z gorivom, ne da bi se pri tem kakorkoli spreminjala osnovna strategija krmiljenja ali osnovna zgradba podatkovne baze. Po potrebi se dovoli zamenjava delov, neposredno povezanih s količino pretoka goriva (npr. vbrizgalnih šob). 4.2.2.2 Na zahtevo proizvajalca se lahko motor preskusi na referenčnih gorivih GR in G23 oziroma na G25 in G23, vendar v tem primeru homologacija velja samo za pline razreda H oziroma razreda L. 4.2.2.3 Ob dobavi kupcu mora imeti motor napisno ploščico (glej točko 5.1.5), na kateri je označeno, za katero sestavo plinov je motor kalibriran.

4.3 Homologacija emisij izpušnih plinov za družino motorjev

4.3.1 Z izjemo primera iz točke 4.3.2 se homologacija osnovnega motorja brez nadaljnjega preskušanja razširi na celotno družino, za vse sestave goriva v razredu, za katere je osnovni motor homologiran (pri motorjih iz točke 4.2.2), ali za isti razred goriv (pri motorjih iz točke 4.1 oziroma 4.2), za katerega je osnovni motor homologiran.

4.3.2 Sekundarni preskusni motor Pri vlogi za homologacijo motorja ali vozila glede na njegov motor, pri čemer ta motor spada v družino motorjev, lahko tehnična služba, če ugotovi, da vloga glede na izbran osnovni motor ne predstavlja v popolnosti družine motorjev, določene v Dodatku 1 k Prilogi I, izbere in preskusi drug in po potrebi dodatni referenčni preskusni motor.

4.4 Certifikat o homologaciji

O homologaciji iz točk 3.1, 3.2 in 3.3 se izda certifikat, skladen z vzorcem iz Priloge VI.

▼M3

5. OZNAKE MOTORJA

5.1 Na motorju, homologiranem kot samostojna tehnična enota, se mora nahajati: 5.1.1 blagovna znamka ali firma proizvajalca motorja; 5.1.2 trgovska oznaka proizvajalca; 5.1.3 številka ES-homologacije, pred njo pa črkovna ali številčna oznaka države, ki podeljuje ES-homologacijo ( 10 ); 5.1.4 V primeru motorja na zemeljski plin se za številko ES-homologacije postavi ena od naslednjih oznak: — H za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja H, — L za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja L, — HL za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območji H in L, — Ht za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina iz območja H in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja H, — Lt za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina iz območja L in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja L, — HLt za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina bodisi v območju H bodisi v območju L in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja H oziroma L. 5.1.5 Napisne ploščice Pri motorjih, ki za gorivo uporabljajo NG ali LPG in je njihova homologacija omejena na vrsto goriva, se uporabljajo naslednje napisne ploščice: 5.1.5.1 Vsebina Podani morajo biti naslednji podatki: V primeru točke 4.2.1.3 naj na napisni ploščici piše: „SAMO ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM PLINOM IZ OBMOČJA H“. Po potrebi se „H“ zamenja z „L“. V primeru točke 4.2.2.3 naj na napisni ploščici piše „SAMO ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM PLINOM S SPECIFIKACIJO…“ ali „SAMO ZA UPORABO S TEKOČIM NAFTNIM PLINOM S SPECIFIKACIJO…“, kakor v določenem primeru ustreza. Vsi podatki v ustreznih tabelah v Prilogi IV naj bodo podani s posameznimi sestavinami in omejitvami, ki jih določi proizvajalec motorja. Črke in številke morajo biti visoke najmanj 4 mm. Opomba: Če zaradi pomanjkanja prostora tako označevanje z napisnimi ploščicami ni mogoče, se lahko uporabi poenostavljena koda. V takem primeru morajo biti na voljo lahko dostopne razlage, ki vsebujejo vse gornje podatke, vsakomur, ki polni rezervoar za gorivo ali vzdržuje oziroma popravlja motor in njegov pribor, kakor tudi pristojnim organom. Mesto in vsebina teh razlag se določi z dogovorom med proizvajalcem in homologacijskim organom. 5.1.5.2 Lastnosti Napisne ploščice morajo trajati vso življenjsko dobo motorja. Biti morajo jasno čitljive, črke in številke pa neizbrisne. Poleg tega morajo biti napisne ploščice pritrjene tako, da bo pritrditev vzdržala vso življenjsko dobo motorja in da napisnih ploščic ne bo mogoče odstraniti, ne da bi jih uničili ali poškodovali. 5.1.5.3 Namestitev Napisne ploščice se varno namestijo na tak del motorja, ki je potreben za normalno delovanje motorja in ki ga običajno ni treba zamenjati med življenjsko dobo motorja. Razen tega morajo biti napisne ploščice na takem mestu, da so povprečnemu človeku lahko vidljive, potem ko je bil motor opremljen z vsem priborom, potrebnim za njegovo delovanje.

5.2 V primeru vloge za podelitev ES-homologacije za tip vozila glede na njegov motor, se mora oznaka iz točke 5.1.5 prav tako nahajati blizu odprtine za polnjenje goriva.

5.3 V primeru vloge za podelitev ES-homologacije za tip vozila s homologiranim motorjem, se mora oznaka iz točke 5.1.5 prav tako nahajati blizu odprtine za polnjenje goriva.

6. TEHNIČNE ZAHTEVE IN PRESKUSI

▼M4

6.1 Splošno

6.1.1 Oprema za uravnavanje emisij

6.1.1.1 Sestavni deli, ki bi lahko vplivali na emisije plinastih in trdnih onesnaževal iz dizelskih motorjev in emisije plinastih onesnaževal iz plinskih motorjev, morajo biti zasnovani, konstruirani, sestavljeni in vgrajeni tako, da motor v normalni uporabi ustreza določbam te direktive.

6.1.2 Delovanje opreme za uravnavanje emisij

6.1.2.1 Prepovedana je uporaba odklopne naprave in/ali iracionalne strategije za uravnavanje emisij.

6.1.2.2 Na motor ali na vozilo se lahko vgradi pomožna naprava za uravnavanje emisij, če ta naprava: — deluje samo zunaj pogojev, določenih v točki 6.1.2.4, ali — se vklopi le občasno v pogojih, določenih v točki 6.1.2.4, v primerih, da gre za zaščito motorja pred poškodbo, zaščito naprave za uravnavanje dotoka zraka ( 11 ), za uravnavanje dimljenja, hladni zagon ali ogrevanje, ali — se vklopi le na osnovi internih signalov vozila za potrebe strategije varovanja delovanja motorja ali zasilnega delovanja.

6.1.2.3 Dopustna je naprava, funkcija, sistem ali ukrep za krmiljenje motorja, ki deluje v pogojih, določenih v točki 6.1.2.4 in ima za posledico strategijo krmiljenja motorja, spremenjeno ali drugačno od običajne pri ciklih preskušanja za določanje emisij, če se skladno z zahtevami točke 6.1.3 in/ali 6.1.4 lahko dokaže, da ta ukrep ne zmanjšuje učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij. V vseh drugih primerih se ta naprava šteje za odklopno napravo.

6.1.2.4 Pogoji delovanja, določeni v točki 6.1.2.2, pri ustaljenem stanju in pri prehodnih pogojih delovanja, so: — višina, ki ne presega 1 000 m (oziroma zračni tlak, ki ni nižji od 90 kPa), — temperatura okolja v razponu od 283 do 303 K (10 do 30 °C), — temperatura hladilne tekočine motorja med 343 in 368 K (70 in 95 °C).

6.1.3 Posebne zahteve za elektronsko upravljane sisteme za uravnavanje emisije

6.1.3.1 Potrebna dokumentacija

Proizvajalec mora predložiti dokumentacijo z informacijami o osnovnem konceptu sistema ter o postopkih krmiljenja izhodnih veličin ne glede na to, ali so krmiljene neposredno ali posredno.

Ta dokumentacija mora biti razdeljena na dva dela:

(a) formalna dokumentacija, ki jo je treba predložiti tehnični službi ob vložitvi vloge za podelitev homologacije in vključuje popoln opis sistema. Ta dokumentacija naj bo kratka, pod pogojem da pokaže vse izhodne veličine, ki se lahko dobijo iz vsake možne kombinacije različnih vhodnih veličin. Te podatke je treba priložiti dokumentaciji, navedeni v točki 3 Priloge I;

(b) dodatna dokumentacija, iz katere izhaja, katere parametre delovanja bo morebitno prisotna pomožna krmilna naprava spremenila in v katerih mejah ta pomožna krmilna naprava deluje. Dodatna dokumentacija zajema podatke za logiko sistema za uravnavanje goriva, za strategijo uravnavanja ter za preklopne točke pri vseh vrstah delovanja. Dodatna dokumentacija vsebuje tudi utemeljitev morebitne uporabe pomožne krmilne naprave ter dodatne podatke in rezultate preskusov, iz katerih je razvidno, kako pomožna krmilna naprava, vgrajena na motorju ali na vozilu, vpliva na emisije izpušnih plinov. Ta dodatna dokumentacija se obravnava kot strogo zaupna in ostane pri proizvajalcu, vendar mora biti na voljo za pregled med postopkom homologacije in kadarkoli v času veljavnosti te homologacije.

6.1.4 Zaradi preverjanja, ali je treba neko strategijo ali ukrep šteti za odklopno napravo ali iracionalno strategijo za uravnavanje emisij, kakor sta opredeljeni v točkah 2.28 in 2.30, lahko homologacijski organ ali tehnična služba zahteva dodaten preskus za ugotavljanje dušikovih oksidov po postopku, predvidenem v ETC-preskusnem ciklu, ki se lahko opravi skupaj s homologacijskim preskusom ali s postopki za preverjanje skladnosti proizvodnje. 6.1.4.1 Kot alternativa zahtevam iz Dodatka 4 Priloge III k Direktivi 88/77/EGS se med ETC-preskusom za ugotavljanje emisij dušikovih oksidov le-ti lahko vzorčijo iz nerazredčenih izpušnih plinov ob upoštevanju tehničnih zahtev standarda ISO DIS 16183 z dne 15. oktobra 2000. 6.1.4.2 Pri preverjanju, ali je treba neko strategijo ali ukrep šteti za odklopno napravo ali iracionalno strategijo za uravnavanje emisij, kakor sta opredeljeni v točkah 2.28 in 2.30, se sprejme dodatna toleranca v višini 10 % glede na ustrezno mejno vrednost dušikovih oksidov.

6.1.5 Prehodne določbe za razširitev homologacije 6.1.5.1 Ta točka velja samo za nove motorje na kompresijski vžig in za nova vozila, ki jih poganja motor na kompresijski vžig, homologirane skladno z zahtevami iz vrstic A v tabelah točke 6.2.1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS. 6.1.5.2 Alternativno določbam iz točk 6.1.3 in 6.1.4 proizvajalec lahko predloži tehnični službi tudi rezultate preskusa za ugotavljanje dušikovih oksidov po postopku preskusnega cikla ETC, opravljenega skladno z določbami iz točk 6.1.4.1 in 6.1.4.2 na motorju, ki ustreza osnovnemu motorju, opisanemu v Prilogi II. Proizvajalec mora predložiti tudi pisno izjavo, da na motorju ni uporabljena odklopna naprava ali iracionalna strategija za uravnavanje emisij v smislu točke 2 te priloge. 6.1.5.3 Proizvajalec mora predložiti tudi pisno izjavo, da rezultati preskusa za ugotavljanje dušikovih oksidov ter izjava o skladnosti z osnovnim motorjem po točki 6.1.4 veljajo tudi za vse druge tipe motorjev družine motorjev, navedene v Prilogi II.

▼M3

6.2 Zahteve glede emisij plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, ter dima

Za homologacijo v skladu z vrstico A tabel v točki 6.2.1 se emisije določijo na podlagi preskusov ESC in ELR pri običajnih dizelskih motorjih, vključno z motorji, opremljenimi z elektronsko opremo za vbrizgavanje goriva, vračanjem izpušnih plinov v valj (EGR) in/ali oksidacijskimi katalizatorji. Dizelske motorje, ki so opremljeni s sodobnimi sistemi za naknadno obdelavo (čiščenje) izpušnih plinov, ki vključujejo katalizatorje NOx in/ali lovilnike delcev, je treba dodatno preskusiti s preskusom ETC.

Za homologacijsko preskušanje v skladu z vrstico B1 ali B2 ali C tabel v točki 6.2.1 se emisije določijo na podlagi preskusov ESC, ELR in ETC.

Za plinske motorje se plinaste emisije določijo na podlagi preskusa ETC.

Preskusna postopka ESC in ELR sta opisana v Prilogi III, Dodatek 1, preskusni postopek ETC pa v Prilogi III, Dodatka 2 in 3.

Emisije plinastih snovi, in če pride v poštev, delcev, ki onesnažujejo, ter če pride v poštev, dima iz motorja, ki je bil predložen v preskušanje, se merijo z metodami, opisanimi v Dodatku 4 k Prilogi III. Priloga V opisuje priporočene analizne sisteme za plinaste snovi, ki onesnažujejo, priporočene sisteme za vzorčenje delcev in priporočeni sistem za merjenje dima.

Tehnična služba lahko odobri tudi druge sisteme oziroma analizatorje, če ugotovi, da v ustreznem preskusnem ciklu dajejo enakovredne rezultate. Ugotavljanje enakovrednosti sistema temelji na študiji korelacije med paroma 7 (ali več) vzorcev obravnavanega sistema in enega od referenčnih sistemov te direktive. Za emisije delcev se kot referenčni sistem priznava samo sistem redčenja s celotnim tokom. „Rezultati“ se nanašajo na vrednost emisij posameznega cikla. Korelacijsko preskušanje se izvede v istem laboratoriju, z enako preskusno opremo in na istem motorju, in je zaželeno, da poteka istočasno. Kriterij enakovrednosti je opredeljen kot ± 5 %-no ujemanje med povprečji para vzorcev. Nov sistem se lahko vključi v direktivo samo, če ugotavljanje enakovrednosti temelji na izračunu ponovljivosti in obnovljivosti, kot je opredeljeno v ISO 5725.

6.2.1 Mejne vrednosti

Specifična masa ogljikovega monoksida, vseh ogljikovodikov, dušikovih oksidov in delcev, določena na podlagi preskusa ESC, ter motnosti dima, določena na podlagi preskusa ELR, ne sme presegati vrednosti iz Tabele 1.







Tabela 1 Mejne vrednosti — preskusa ESC in ELR Vrstica Masa ogljikovega monoksida (CO) g/kWh Masa ogljikovodikov (HC) g/kWh Masa dušikovih oksidov (NOx) g/kWh Masa delcev (PT) g/kWh Dim m-1 A (2000) 2,1 0,66 5,0 0,10 0,13 (1) 0,8 B1 (2005) 1,5 0,46 3,5 0,02 0,5 B2 (2008) 1,5 0,46 2,0 0,02 0,5 C (EEV) 1,5 0,25 2,0 0,02 0,15 (1) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in nazivnim številom vrtljajev, večjim od 3 000 min-1.

Za dizelske motorje, ki se dodatno preskušajo s preskusom ETC, še posebej pa za plinske motorje, specifične mase ogljikovega monoksida, ne-metanskih ogljikovodikov, metana (po potrebi), dušikovih oksidov in delcev (po potrebi) ne smejo presegati vrednosti iz Tabele 2.







Tabela 2 Mejne vrednosti — preskus ETC (1) Vrstica Masa ogljikovega monoksida Masa ne-metanskih ogljikovodikov Masa metana Masa dušikovih oksidov Masa delcev (CO) g/kWh (NMHC) g/kWh (CH4) (2)g/kWh (NOx) g/kWh (PT) (3)g/kWh A (2000) 5,45 0,78 1,6 5,0 0,16 0,21 (4) B1 (2005) 4,0 0,55 1,1 3,5 0,03 B2 (2008) 4,0 0,55 1,1 2,0 0,03 C (EEV) 3,0 0,40 0,65 2,0 0,02 (1) Pogoji za preverjanje sprejemljivosti preskusov ETC (glej Prilogo III, Dodatek 2, točko 3.9) pri merjenju emisij motorjev, ki za gorivo uporabljajo plin, glede na mejne vrednosti iz vrstice A, se ponovno pregledajo in po potrebi spremenijo v skladu s postopkom iz člena 13 Direktive 70/156/EGS. (2) Samo pri motorjih na zemeljski plin. (3) Se ne uporablja pri motorjih na plinasto gorivo na stopnji A in stopnjah B1 in B2. (4) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in z nazivnim številom vrtljajev, večjim od 3 000 min-1.

6.2.2 Merjenje ogljikovodikov pri dizelskih in plinskih motorjih

6.2.2.1 Proizvajalec lahko s preskusom ETC namesto merjenja mase ne-metanskih ogljikovodikov izbere merjenje skupne mase ogljikovodikov (THC). V tem primeru je meja za skupno maso ogljikovodikov enaka, kot jo za maso ne-metanskih ogljikovodikov kaže tabela 2.

6.2.3 Posebne zahteve pri dizelskih motorjih

6.2.3.1 Specifična masa dušikovih oksidov, izmerjena v naključnih kontrolnih točkah v kontrolnem območju preskusa ESC, ne sme za več kot 10 odstotkov presegati vrednosti, interpoliranih iz sosednjih faz preskusa (glej Prilogo III, Dodatek 1, točki 4.6.2 in 4.6.3).

6.2.3.2 Stopnja dimljenja pri naključnem preskusnem številu vrtljajev pri ELR ne sme presegati največjo stopnjo dimljenja dveh sosednjih preskusnih števil vrtljajev za več kot 20 odstotkov, ali za več kot 5 odstotkov mejne vrednosti, katera je večja.

7. VGRADNJA MOTORJA V VOZILO

7.1 Pri homologaciji motorja morajo biti glede vgradnje motorja izpolnjeni naslednji pogoji: 7.1.1 podtlak v sesalni cevi ne sme biti višji od tistega, ki je za homologirani motor določen v Prilogi VI; 7.1.2 protitlak v izpušnem sistemu ne sme biti višji, kot je za homologirani motor določen v Prilogi VI; 7.1.3 prostornina izpušne naprave sme odstopati za največ 40 % od vrednosti, navedene v Prilogi VI za homologirani motor; 7.1.4 moč, ki jo absorbira dodatna oprema, potrebna za delovanje motorja, ne sme presegati tiste, ki je za homologirani motor določena v Prilogi VI.

8. DRUŽINA MOTORJEV

8.1 Parametri, ki opredeljujejo družino motorjev

Družina motorjev, kot jo določi proizvajalec motorjev, je lahko opredeljena z osnovnimi značilnostmi, ki morajo biti skupne vsem motorjem v družini. V nekaterih primerih lahko te značilnosti medsebojno vplivajo. Zaradi zagotovitve, da bodo v določeno družino motorjev vključeni samo motorji s podobnimi značilnostmi glede emisije izpušnih plinov, je treba upoštevati tudi te vplive.

Šteje se, da motorji pripadajo isti družini motorjev, če so jim skupne spodaj naštete osnovne značilnosti:

8.1.1 način delovanja: — dvotaktni — štiritaktni

8.1.2 hladilno sredstvo: — zrak — voda — olje

8.1.3 pri plinskih motorjih in motorjih z naknadno obdelavo izpušnih plinov — število valjev (za druge dizelske motorje, ki imajo manj valjev kot osnovni motor, se lahko šteje, da spadajo v isto družino motorjev, pod pogojem, da sistem za dovajanje goriva meri gorivo za vsak valj posebej).

8.1.4 gibna prostornina posameznega valja: — motorji morajo biti v razponu 15 %

8.1.5 način polnjenja z zrakom: — naravno polnjenje — tlačno polnjenje — tlačno polnjenje s hladilnikom polnilnega (stisnjenega) zraka

8.1.6 tip/konstrukcija zgorevalne komore: — predkomora — vrtinčna komora — neposredno vbrizgavanje

8.1.7 ventili in odprtine — konfiguracija, velikost in število: — glava valja — stena valja — okrov ročične gredi

8.1.8 sistem za vbrizgavanje goriva (dizelski motorji) — vbrizgavanje prek skupnega voda — vrstna tlačilka — razdelilna tlačilka — enojni element — sistem tlačilka-šoba

8.1.9 sistem za dovajanje goriva (plinski motorji) — mešalna enota — uvajanje/vbrizgavanje plina (enotočkovno, večtočkovno) — vbrizgavanje tekočine (enotočkovno, večtočkovno).

8.1.10 sistem vžiga (plinski motorji)

8.1.11 razne lastnosti: — vračanje izpušnih plinov v valj — vbrizgavanje vode/emulzije — vpihavanje sekundarnega zraka — sistem za hlajenje polnilnega zraka

8.1.12 naknadna obdelava izpušnih plinov: — tristezni katalizator — oksidacijski katalizator — redukcijski katalizator — toplotni reaktor — lovilnik delcev

8.2 Izbira osnovnega motorja

8.2.1 Dizelski motorji

Za izbor osnovnega motorja iz družine se uporabi kot primarni kriterij največja dobava goriva na gib pri navedenih vrtljajih pri največjem deklariranem navoru. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, se osnovni motor izbere z uporabo sekundarnega kriterija, to je največja dobava goriva na gib pri nazivnem številu vrtljajev. V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ zaključi, da je mogoče nivo najslabše emisije najbolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi lastnosti, ki kažejo na to, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini najvišji nivo emisije.

Če imajo motorji znotraj družine še druge spremenljive lastnosti, za katere bi lahko šteli, da vplivajo na emisije izpušnih plinov, je treba pri izbiri osnovnega motorja tudi te lastnosti prepoznati in upoštevati.

8.2.2 Plinski motorji

Primarni kriterij za izbor osnovnega motorja iz družine je največja gibna prostornina. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, se osnovni motor izbere z uporabo sekundarnih kriterijev, in sicer v naslednjem vrstnem redu:

— največja dobava goriva na gib pri številu vrtljajev pri nazivni moči;

— največji predvžig;

— najnižji delež vračanja izpušnih plinov v valj (EGR):

— brez zračne črpalke oziroma s črpalko z najmanjšim dejanskim zračnim pretokom.

V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ zaključi, da je mogoče nivo najslabše emisije najbolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi lastnosti, ki kažejo na to, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini najvišji nivo emisije.

9. SKLADNOST PROIZVODNJE

9.1 Treba je sprejeti ukrepe za zagotovitev skladnosti proizvodnje skladno z določbami člena 10 Direktive 70/156/EGS. Skladnost proizvodnje se preverja na podlagi opisa v certifikatih o homologaciji iz Priloge VI k tej direktivi. Če pristojni organi niso zadovoljni s proizvajalčevim postopkom preverjanja, veljata točki 2.4.2 in 2.4.3 Priloge X k Direktivi 70/156/EGS. 9.1.1 Če se merijo emisije snovi, ki onesnažujejo, v primeru, da je bila homologacija motorja enkrat ali večkrat razširjena, se preskusi opravijo na motorju(-jih), opisanem(-ih) v opisni dokumentaciji za ustrezno razširitev. 9.1.1.1 Skladnost motorja, predloženega na preskus emisij snovi, ki onesnažujejo: Ko proizvajalec motor predloži pristojnim organom, na izbranih motorjih ne sme napraviti nobenih prilagoditev več. 9.1.1.1.1 Iz serije se naključno izberejo trije motorji. Na motorjih, na katerih se opravita samo preskusa ESC in ELR, ali samo preskus ETC za homologacijo v skladu z vrstico A v tabelah iz točke 6.2.1, se opravijo ustrezni preskusi za preverjanje skladnosti proizvodnje. Če se pristojni organ strinja, se na vseh ostalih motorjih, homologiranih v skladu z vrsticami A, B1 ali B2 oziroma C v tabelah iz točke 6.2.1, za preverjanje skladnosti proizvodnje opravijo preskusi bodisi s cikli ESC in ELR bodisi s ciklom ETC. Mejne vrednosti so navedene v točki 6.2.1 te priloge. 9.1.1.1.2 Če je pristojni organ zadovoljen s standardnim odstopanjem pri proizvodnji, ki ga proizvajalec navede v skladu s Prilogo X k Direktivi 70/156/EGS, ki se nanaša na motorna vozila in njihove priklopnike, se preskusi izvedejo v skladu z Dodatkom 1 k tej prilogi. Če pristojni organ ni zadovoljen s standardnim odstopanje pri proizvodnji, ki ga proizvajalec navede v skladu s Prilogo X k Direktivi 70/156/EGS, ki se nanaša na motorna vozila in njihove priklopnike, se preskusi izvedejo v skladu z Dodatkom 2 k tej prilogi. Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi opravijo skladno z Dodatkom 3 k tej prilogi. 9.1.1.1.3 Na podlagi preskusov naključno izbranih motorjev se šteje, da je proizvodna serija skladna, če je po preskusnih kriterijih iz ustreznega dodatka sprejeta odločitev, da so emisije vseh snovi, ki onesnažujejo, ustrezne (serija sprejeta), ter da ni skladna, če je za eno od snovi, ki onesnažujejo, sprejeta odločitev, da emisije niso ustrezne (serija zavrnjena). Če je za eno od snovi, ki onesnažujejo, sprejeta odločitev o ustreznosti emisij, te odločitve ni mogoče spremeniti zaradi dodatnih preskusov za odločanje o emisijah drugih snovi, ki onesnažujejo. Če odločitev o ustreznosti emisij vseh snovi, ki onesnažujejo, ni bila sprejeta in če za določeno snov, ki onesnažuje, ni bila sprejeta odločitev o neustreznosti emisij, se preskus ponovi na drugem motorju (glej sl. 2). Če ni bila sprejeta nikakršna odločitev, se lahko proizvajalec kadar koli odloči, da ustavi preskušanje. V takem primeru se evidentira odločitev o neustreznosti. 9.1.1.2 Preskusi se izvajajo na novih motorjih. Motorji na plinasto gorivo se utečejo po postopku, določenem v odstavku 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 9.1.1.2.1 Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi izvajajo tudi na utečenih dizelskih ali plinskih motorjih, ki so se utekali daljše obdobje, kot je določeno v točki 9.1.1.2, vendar največ do 100 ur. V tem primeru postopek utekanja motorja opravi proizvajalec, ki se obveže, da na teh motorjih ne bo napravil nobenih prilagoditev. 9.1.1.2.2 Če želi proizvajalec v skladu s točko 9.1.1.2.1 izvesti postopek utekanja, ga lahko izvede: — na vseh preskušanih motorjih — ali — na prvem preskušenem motorju, pri katerem se koeficient naraščanja emisij določi takole: — — emisije snovi, ki onesnažujejo, se na prvem preskušenem motorju izmerijo pri nič in pri „x“ urah, — za vsako snov, ki onesnažuje, se izračuna koeficient naraščanja emisij od nič do „x“ ur: — — Koeficient je lahko manjši od ena. Naslednjih preskusnih motorjev ne utekamo, temveč njihove emisije pri nič urah popravimo s koeficientom naraščanja emisij. V tem primeru se upoštevajo naslednje vrednosti: — za prvi motor vrednosti pri „x“ urah, — za ostale motorje vrednosti pri nič urah, pomnožene s koeficientom naraščanja emisij. 9.1.1.2.3 Pri dizelskih motorjih in motorjih, ki za gorivo uporabljajo LPG, se lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo. Na zahtevo proizvajalca pa se lahko uporabljajo referenčna goriva iz Priloge IV. To pomeni, da se preskusi iz točke 4 te priloge pri vsakem plinskem motorju izvajajo najmanj z dvema referenčnima gorivoma. ▼M4 9.1.1.2.4 Pri motorjih, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin, se lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo, in sicer takole: — za motorje, označene s H, komercialno gorivo razreda H (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,00), — za motorje, označene z L, komercialno gorivo razreda L (1,00 ≤ Sλ ≤ 1,19), — za motorje, označene s HL, komercialno gorivo v razponu ekstremnih vrednosti faktorja λ-premika (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,19). Na zahtevo proizvajalca se lahko uporabijo referenčna goriva iz Priloge IV. To pomeni, da je treba opraviti preskuse iz točke 4 te priloge. 9.1.1.2.5 V primeru spora zaradi neustreznosti motorjev na plinasto gorivo, ki uporabljajo komercialno gorivo, se preskusi izvedejo z referenčnim gorivom, na katero je bil preskušen osnovni motor, ali z možnim dodatnim gorivom 3, navedenim v točkah 4.1.3.1 in 4.2.1.1, na katero je lahko bil preskušen osnovni motor. Rezultat je potem treba pretvoriti z izračunom s pomočjo ustreznih faktorjev r, raali rb, kakor je opisano v točkah 4.1.4, 4.1.5.1 in 4.2.1.2. Če so vrednosti r, raali rb manjše od ena, korekcija ni potrebna. Izmerjeni in izračunani rezultati morajo pokazati, da motor izpolnjuje mejne vrednosti z vsemi ustreznimi gorivi (gorivi 1, 2, in če je ustrezno, gorivo 3 pri motorjih na zemeljski plin ter gorivi A in B pri motorjih na utekočinjeni naftni plin). ▼M3 9.1.1.2.6 Preskusi skladnosti proizvodnje določenega motorja na plinasto gorivo, ki je predviden za delovanje na gorivo s posebno sestavo, se izvedejo na gorivu, za katero je bil motor kalibriran. Slika 2 Shematski prikaz preskušanja skladnosti proizvodnje









Dodatek 1

POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE JE STANDARDNO ODSTOPANJE ZADOVOLJIVO

1. Ta dodatek opisuje postopek preverjanja skladnosti proizvodnje glede emisij snovi, ki onesnažujejo, če je standardno odstopanje proizvodnje proizvajalca zadovoljivo.

2. Pri minimalni velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost uspešno opravljenega preskusa pri 40 % motorjev neustrezne kakovosti 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %), verjetnost, da bo partija sprejeta pri 65 % motorjev neustrezne kakovosti pa je 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %).

3. Za vsako snov, ki onesnažuje, se uporablja naslednji postopek iz točke 6.2.1 Priloge I (glej sl. 2): Če je: L = naravni logaritem mejne vrednosti snovi, ki onesnažuje; χi = naravni logaritem meritve za i-ti motor iz vzorca; s = ocena standardnega odstopanja pri proizvodnji (ko se ugotovi naravni logaritem meritev); n = številka trenutnega vzorca.

4. Za vsak vzorec se izračuna vsota standardnih odstopanj od dovoljene meje po naslednji formuli:

5. Potem velja: — če je statistični rezultat preskusa večji od vrednosti za odločitev o sprejemu za dano velikost vzorca iz Tabele 3, se za tako snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o sprejemu, — če je statistični rezultat preskusa manjši od vrednosti za odločitev o zavrnitvi za dano velikost vzorca iz Tabele 3, se za tako snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o zavrnitvi, — v primeru dvoma se preskusi dodaten motor v skladu s točko 9.1.1.1 Priloge I in se računski postopek ponovi za vzorec, povečan za eno enoto.







Tabela 3 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 1 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu An Vrednost za odločitev o zavrnitvi Bn 3 3,327 – 4,724 4 3,261 – 4,790 5 3,195 – 4,856 6 3,129 – 4,922 7 3,063 – 4,988 8 2,997 – 5,054 9 2,931 – 5,120 10 2,865 – 5,185 11 2,799 – 5,251 12 2,733 – 5,317 13 2,667 – 5,383 14 2,601 – 5,449 15 2,535 – 5,515 16 2,469 – 5,581 17 2,403 – 5,647 18 2,337 – 5,713 19 2,271 – 5,779 20 2,205 – 5,845 21 2,139 – 5,911 22 2,073 – 5,977 23 2,007 – 6,043 24 1,941 – 6,109 25 1,875 – 6,175 26 1,809 – 6,241 27 1,743 – 6,307 28 1,677 – 6,373 29 1,611 – 6,439 30 1,545 – 6,505 31 1,479 – 6,571 32 – 2,112 – 2,112









Dodatek 2

POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE STANDARDNO ODSTOPANJE NI ZADOVOLJIVO ALI ČE PODATKI NISO NA VOLJO

1. V tem dodatku je opisan postopek za preverjanje skladnosti proizvodnje glede na emisije snovi, ki onesnažujejo, če standardno odstopanje proizvajalčeve proizvodnje ni zadovoljivo ali pa podatki niso na voljo.

2. Pri najmanjši velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost uspešno opravljenega preskusa pri 40 % motorjev neustrezne kakovosti 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %), verjetnost uspešno opravljenega preskusa partije 65 % motorjev neustrezne kakovosti pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %).

3. Šteje se, da imajo vrednosti snovi, ki onesnažujejo, iz točke 6.2.1 Priloge I normalno logaritemsko porazdelitev in da jih je treba pretvoriti tako, da se jim določijo naravni logaritmi. Vzemimo, da m0 in m označujeta najmanjšo in največjo velikost vzorca (m0 = 3 in m = 32) in da n označuje tekočo številko vzorca.

4. Če so naravni logaritmi vrednosti, izmerjenih v seriji, χ1, χ2,… χi in če je L naravni logaritem mejne vrednosti snovi, ki onesnažuje, potem velja: in

5. Tabela 4 kaže vrednosti, pri katerih je glede na tekočo številko vzorca sprejeta odločitev o sprejemu (An) oziroma zavrnitvi motorja (Bn). Statistični rezultat preskusa je razmerje med , in se uporablja pri odločanju, ali se serija sprejme ali zavrne: za m0 ≤ n ≤m: — serija je sprejeta, če je — serija ni sprejeta, če je — če je , je potrebnadodatna meritev. , je potrebnadodatna meritev. , in se uporablja pri odločanju, ali se serija sprejme ali zavrne:

6. Pripombe Za izračun zaporednih vrednosti statistike preskusov se uporabljajo naslednje rekurzivne formule:







Tabela 4 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 2 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu An Vrednost za odločitev o zavrnitvi Bn 3 – 0,80381 16,64743 4 – 0,76339 7,68627 5 – 0,72982 4,67136 6 – 0,69962 3,25573 7 – 0,67129 2,45431 8 – 0,64406 1,94369 9 – 0,61750 1,59105 10 – 0,59135 1,33295 11 – 0,56542 1,13566 12 – 0,53960 0,97970 13 – 0,51379 0,85307 14 – 0,48791 0,74801 15 – 0,46191 0,65928 16 – 0,43573 0,58321 17 – 0,40933 0,51718 18 – 0,38266 0,45922 19 – 0,35570 0,40788 20 – 0,32840 0,36203 21 – 0,30072 0,32078 22 – 0,27263 0,28343 23 – 0,24410 0,24943 24 – 0,21509 0,21831 25 – 0,18557 0,18970 26 – 0,15550 0,16328 27 – 0,12483 0,13880 28 – 0,09354 0,11603 29 – 0,06159 0,09480 30 – 0,02892 0,07493 31 – 0,00449 0,05629 32 – 0,03876 0,03876









Dodatek 3

POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE NA ZAHTEVO PROIZVAJALCA

1. Ta dodatek opisuje postopek za preverjanje skladnosti proizvodnje glede na emisije snovi, ki onesnažujejo, na zahtevo proizvajalca.

2. Pri najmanjši velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost, da bo partija uspešno opravila preskus pri 30 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,90 (tveganje proizvajalca = 10 %), verjetnost, da bo partija sprejeta pri 65 % motorjev neustrezne kakovosti, pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %).

3. Za vsako snov, ki onesnažuje, se uporablja naslednji postopek iz točke 6.2.1 Priloge I (glej sl. 2): Če je: L = mejna vrednost snovi, ki onesnažuje, x1 = vrednost meritve za i-ti motor iz vzorca, n = tekoča številka vzorca..

4. Za vzorec se izračuna statistiko preskusa, s katero se določi število neskladnih motorjev, t.j. xi ≥ L.

5. Nato pa velja: — če je statistična vrednost pri preskusu manjša od vrednosti za odločitev o sprejemu, ki je za velikost določenega vzorca podana v Tabeli 5, se za to snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o sprejemu, — če je statistična vrednost pri preskusu večja od ali enaka vrednosti za odločitev o zavrnitvi, ki je za velikost določenega vzorca podana v Tabeli 5, se za to snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o zavrnitvi, — v drugih primerih se v skladu s točko 9.1.1.1 Priloge I preskusi dodaten motor in se računski postopek uporabi na vzorcu, povečanem za eno enoto. V Tabeli 5 so vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi izračunane po mednarodnem standardu ISO 8422/1991.



Tabela 5 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 3 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu Vrednost za odločitev o zavrnitvi 3 — 3 4 0 4 5 0 4 6 1 5 7 1 5 8 2 6 9 2 6 10 3 7 11 3 7 12 4 8 13 4 8 14 5 9 15 5 9 16 6 10 17 6 10 18 7 11 19 8 9









PRILOGA II

►(1) M4









Dodatek 1

BISTVENE LASTNOSTI (OSNOVNEGA) MOTORJA IN PODATKI O POTEKU PRESKUSA (1)

►(1) M4









Dodatek 2

BISTVENE LASTNOSTI DRUŽINE MOTORJEV









Dodatek 3

BISTVENE LASTNOSTI TIPA MOTORJA ZNOTRAJ DRUŽINE (1)

►(1) M4









Dodatek 4

LASTNOSTI Z MOTORJEM POVEZANIH DELOV VOZILA









PRILOGA III

PRESKUSNI POSTOPEK

1. UVOD

1.1 Ta priloga opisuje metode določanja emisij plinastih sestavin, delcev in dima iz preskušanih motorjev. Opisani so trije preskusni cikli, ki se uporabijo v skladu z določbami točke 6.2 iz Priloge I: — ESC, ki ga sestavlja cikel 13 ustaljenih preskusnih faz, — ELR, ki ga sestavlja zaporedje prehodnih (neustaljenih) stopenj obremenitve pri različnih številih vrtljajev, ki so sestavni del enega preskusnega postopka in se izvajajo zaporedoma v enem postopku, — ETC, ki ga sestavlja zaporedje prehodnih (neustaljenih) stanj v sekundnem zaporedju.

1.2 Preskus se izvaja na motorju, ki je pritrjen na preskusno napravo in priključen na dinamometer.

1.3 Princip merjenja Emisije v izpuhu motorja, ki jih je treba meriti, vsebujejo plinaste sestavine (ogljikov monoksid, skupne ogljikovodike za dizelske motorje samo pri preskusu ESC, ne-metanske ogljikovodike za dizelske in plinske motorje samo pri preskusu ETC, metan za plinske motorje samo pri preskusu ETC ter dušikove okside), delce (samo pri dizelskih motorjih) in dim (dizelski motorji samo pri preskusu ELR). Poleg tega se ogljikov dioksid pogosto uporablja kot sledilni plin pri določanju razmerja redčenja v sistemih redčenja z delnim in celotnim pretokom. V skladu z dobro inženirsko prakso se priporoča splošno merjenje ogljikovega dioksida, saj je to odličen način za odkrivanje problemov merjenja med potekom preskusa. 1.3.1 Preskus ESC Na motorju, ki se pred preskusom ogreje na delovno temperaturo, se v predpisanem zaporedju z odvzemanjem vzorca nerazredčenih izpušnih plinov neprekinjeno merijo količine emisij zgornjih izpušnih plinov. Preskusni cikel obsega več različnih števil vrtljajev in moči v tipičnem delovnem območju dizelskih motorjev. Pri vsakem številu vrtljajev in moči se izmeri koncentracija vsake plinaste snovi, ki onesnažuje, pretok izpušnih plinov in izstopna moč, izmerjene vrednosti pa se ovrednotijo (utežijo). Vzorec delcev se razredči s kondicioniranim okoliškim zrakom. Za celoten preskusni postopek se vzame en sam vzorec in zbere na ustreznih filtrih. Za vsako snov, ki onesnažuje, se izračuna emisija v gramih na kilovatno uro na način, ki je opisan v Dodatku 1 k tej prilogi. Poleg tega se na treh preskusnih točkah v območju kontrole, ki jih izbere tehnična služba ( 12 ), izmeri NOx, izmerjene vrednosti pa se primerjajo z vrednostmi, izračunanimi iz tistih faz preskusnega cikla, ki zajemajo izbrane preskusne točke. S kontrolnim preverjanjem NOx se zagotovi učinkovitost nadzora nad emisijami motorja v njegovem tipičnem delovnem območju. 1.3.2 Preskus ELR Med predpisanim preskusom odzivnosti na obremenitev se z merilnikom motnosti meri dim ogretega motorja. Preskus sestoji iz obremenjevanja motorja pri konstantnem številu vrtljajev od 10 % do 100 % obremenitve pri različnih številih vrtljajev. Dodatno se izvede še četrta stopnja obremenitve, ki jo izbere tehnična služba (12) , dobljena vrednost pa se primerja z vrednostmi prejšnjih stopenj obremenitve. Največja vrednost dima se določi s pomočjo algoritma za določitev povprečja, kot je opisano v Dodatku 1 k tej prilogi. 1.3.3 Preskus ETC Med predpisanim prehodnim (neustaljenim) ciklom, ko je motor segret na delovno temperaturo, in ki temelji na cestnih voznih vzorcih za težke motorje, vgrajene v tovornjake in avtobuse, se merijo zgoraj navedene snovi, ki onesnažujejo, s tem da se izpušni plini redčijo s kondicioniranim okoliškim zrakom. S pomočjo izmerjenih signalov o navoru in številu vrtljajev, ki jih oddaja dinamometer motorja, se integrira moč glede na čas cikla in rezultat je delo, ki ga motor proizvede v tem ciklu. Z integriranjem signala analizatorja se določi koncentracija NOx in HC. Koncentracijo CO, CO2 in NMHC je mogoče določiti z integriranjem signala analizatorja ali z vzorčenjem v vreče. Za delce se na ustreznih filtrih zbere sorazmeren vzorec. V ciklu se določi stopnja pretoka razredčenih izpušnih plinov, s pomočjo katere se izračunajo masne emisijske vrednosti snovi, ki onesnažujejo. S povezavo masnih emisijskih vrednosti in dela motorja se za posamezno snov, ki onesnažuje, izračuna emisija v gramih na kilovatno uro, kot je opisano v Dodatku 2 k tej prilogi.

2. PRESKUSNI POGOJI

2.1 Preskusni pogoji za motorje

2.1.1 Izmeri se absolutna temperatura (Ta) zraka motorja pri vstopu v motor, izražena v kelvinih, in suh atmosferski tlak (ps), izražen v kPa, ter določi parameter F, v skladu z naslednjimi določili: (a) dizelski motorji Motorji, polnjeni pri tlaku okolice in mehansko tlačno polnjeni motorji: Tlačno polnjeni motorji s turbopuhalom na izpušne pline, z ali brez hlajenja polnilnega zraka: (b) plinski motorji:

2.1.2 Veljavnost preskusa Da se preskus prizna za veljavnega, mora biti parameter tak, da je:

2.2 Motorji s hlajenjem polnilnega (stisnjenega) zraka

Temperatura polnilnega zraka se zapiše in mora biti pri številu vrtljajev ob največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ± 5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v točki 1.16.3 Dodatka 1 k Prilogi II. Temperatura hladilnega sredstva naj bo najmanj 293 K (20 °C).

Če se uporabi sistem, ki je del preskuševališča ali zunanje puhalo, mora biti temperatura polnilnega zraka pri številu vrtljajev ob največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ± 5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v točki 1.16.3 Dodatka 1 k Prilogi II. Nastavitev hladilnika polnilnega zraka mora izpolnjevati zgornje pogoje skozi celoten preskusni cikel.

2.3 Sesalni sistem

Uporabi se tak sesalni sistem za dovajanje zraka v motor, katerega sesalni upor je v območju ± 100 Pa zgornje meje pri delovanju motorja pri številu vrtljajev pri največji deklarirani moči ter polni obremenitvi.

2.4 Izpušni sistem

Uporabi se tak izpušni sistem, katerega protitlak je v območju ± 1 000 Pa zgornje meje za motor, ki deluje pri številu vrtljajev pri maksimalni deklarirani moči in pri polni obremenitvi ter ima prostornino v območju ± 40 % od tiste, ki jo navede proizvajalec. Uporabi se lahko sistem, ki je del preskuševališča, če predstavlja dejanske pogoje delovanja motorja. Izpušni sistem mora biti v skladu z zahtevami za vzorčenje izpušnih plinov, ki so podane v točki 3.4 Dodatka 4 k Prilogi III in v točkah 2.2.1, EP ter 2.3.1, EP Priloge V.

Če je motor opremljen z napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, mora imeti izpušna cev enak premer, kot je dejanski na motorju, še najmanj 4 premere cevi v smeri proti toku do začetka razširjenega dela, ki vsebuje napravo za naknadno obdelavo. Razdalja od prirobnice izpušnega kolektorja ali izstopa turbopuhala do naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov mora biti enaka kot pri konfiguraciji vozila ali v okviru proizvajalčevih tehničnih zahtev glede razdalje. Protitlak v izpušnem sistemu oziroma omejitev le-tega naj sledi istim kriterijem kot zgoraj, in ga mora biti mogoče naravnati z ventilom. Posoda za naknadno obdelavo se lahko med navideznim preskusom in med določanjem karakterističnega diagrama motorja odstrani in zamenja z enakovredno posodo, ki ima katalitično neaktivno podlago.

2.5 Hladilni sistem

Uporabi se hladilni sistem z zadostno zmogljivostjo, da ohranja motor pri normalni delovni temperaturi, ki jo predpiše proizvajalec.

2.6 Mazalno olje

Tehnični podatki o uporabljenem mazalnem olju se zapišejo in predstavijo skupaj z rezultati preskusa, kot je opredeljeno v točki 7.1 Dodatka 1 k Prilogi II.

2.7 Gorivo

Uporabi se referenčno gorivo, podano v Prilogi IV.

Temperaturo goriva in merilno točko opredeli proizvajalec v mejah, ki so podane v točki 1.16.5 Dodatka 1 k Prilogi II. Temperatura goriva ne sme biti nižja od 306 K (33 °C). Če temperatura ni opredeljena, naj bo temperatura ob vstopu v napajanje z gorivom 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C).

Za motorje, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin, naj bo temperatura goriva in merilna točka v mejah, ki so podane v točki 1.16.5 Dodatka 1 k Prilogi II oziroma v točki 1.16.5 Dodatka 3 k Prilogi II, če motor ni osnovni motor.

2.8 Preskušanje sistemov za naknadno obdelavo izpušnih plinov

Če je motor opremljen s sistemom za naknadno obdelavo izpušnih plinov, morajo biti emisije, izmerjene v preskusnem ciklu, reprezentativne za emisije v uporabi. Če tega ni mogoče doseči z enim samim preskusnim ciklom (npr. za filtre za delce s periodično regeneracijo), se izvede več preskusnih ciklov, rezultati pa povprečijo in/ali ovrednotijo (utežijo). O točnem postopku se dogovorita proizvajalec motorja in tehnična služba na podlagi dobre inženirske presoje.









Dodatek 1

PRESKUSNA CIKLA ESC IN ELR

1. NASTAVITVE MOTORJA IN DINAMOMETRA

1.1 Določanje vrtljajev motorja A, B in C

Vrtljaje motorja A, B in C deklarira proizvajalec v skladu z naslednjimi določili:

Visoko število vrtljajev nhi znaša 70 % največje deklarirane izhodne moči P(n), kot je določeno v točki 8.2 Dodatka 1 k Prilogi II. Če se ta vrednost izhodne moči pojavi na krivulji moči, je označena z nhi. Nizko število vrtljajev nlo znaša 50 % največje deklarirane izhodne moči P(n), kot je določeno v točki 8.2 Dodatka 1 k Prilogi II. Če se ta vrednost izhodne moči pojavi na krivulji moči, je označena z nlo.

Vrtljaji motorja A, B in C se izračunajo takole:

Vrtljaji A, B in C se lahko preverijo z eno od naslednjih dveh metod:

(a) Med homologacijo moči motorja se za točno opredelitev nhi in nlo v skladu z Direktivo 80/1269/EGS izmerijo dodatne preskusne točke. S te krivulje moči se razberejo največja moč, nhi in nlo, ter v skladu z gornjimi določili izračunajo števila vrtljajev motorja A, B in C.

(b) S pomočjo najmanj 5 merilnih točk na 1 000 vrt/min ter merilnih točk v območju ± 50 vrt./min pri največji deklarirani moči se določi karakteristični diagram motorja vzdolž krivulje pri polni obremenitvi, od največjega števila vrtljajev brez obremenitve do števila vrtljajev v prostem teku. S te krivulje karakterističnega diagrama se razberejo največja moč, nhi in nlo, ter v skladu z zgornjimi določili izračunajo vrtljaji A, B in C.

Če so izmerjeni vrtljaji motorja A, B in C v mejah ± 3 % vrtljajev motorja, ki jih je deklariral proizvajalec, se za preskus emisij uporabijo deklarirana števila vrtljajev. Če katero koli število vrtljajev prekorači dovoljeno odstopanje, se za preskus emisij uporabijo izmerjeni vrtljaji.

1.2 Določanje nastavitev dinamometra

S preskusi se določi krivuljo navora pri polni obremenitvi, na podlagi katere se izračunajo vrednosti navora za izbrane faze preskušanja pri dejanskih pogojih, kot je opisano v poglavju 8.2. Dodatka 1 k Prilogi II. Pri tem se upošteva moč, ki jo absorbira oprema, ki jo poganja motor, če pride v poštev. Nastavitev dinamometra pri posamezni fazi preskušanja se izračuna po naslednji formuli:

če je preskus opravljen v neto pogojih

če je preskus opravljen v neto pogojih

kjer je:

s = nastavitev dinamometra, v kW

P(n) = izhodna moč motorja, kot je opredeljena v točki 8.2 Dodatka 1 k Prilogi II, v kW

L = odstotek obremenitve, kot je opredeljeno v točki 2.7.1, v %

P(a) = moč, ki jo odvzame dodatna oprema, ki se namesti, kot je opredeljeno v točki 6.1 Dodatka 1 k Prilogi II

P(b) = moč, ki jo odvzame dodatna oprema, ki se odstrani, kot je opredeljeno v točki 6.2 Dodatka 1 k Prilogi II

2. POTEK PRESKUSA ESC

Na zahtevo proizvajalca se lahko pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus za kondicioniranje motorja in izpušnega sistema.

2.1 Priprava filtrov za vzorčenje

Najmanj eno uro pred preskusom se vsak filter (par filtrov) položi v zaprto, vendar nezatesnjeno petrijevko in postavi v tehtalno komoro, da se stabilizira. Po končanem obdobju stabilizacije se vsak filter (par filtrov) stehta in se zabeleži tara teža. Filter (par filtrov) se nato shrani v zaprto petrijevko ali v zatesnjeno posodo za filtre, dokler ni potreben za preskušanje. Če se filter (par filtrov) v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore ne uporabi, ga je treba pred uporabo znova kondicionirati in stehtati.

2.2 Namestitev merilne opreme

Merila in sonde za odvzem vzorcev se namestijo v skladu z zahtevami. Če se za redčenje izpušnih plinov uporablja sistem redčenja s celotnim tokom, se na sistem priključi zadnji (izstopni) del izpušne cevi.

2.3 Zagon sistema redčenja in motorja

Sistem redčenja in motor se zaženeta in segrevata, dokler niso vse temperature in tlaki v skladu s priporočilom proizvajalca in dobro inženirsko prakso stabilizirani pri največji moči.

2.4 Zagon sistema za vzorčenje delcev

Sistem za vzorčenje delcev se zažene in poteka na obvodu. S pošiljanjem zraka za redčenje skozi filtre za delce se lahko določi količina delcev v zraku za redčenje. Če se uporablja filtriran zrak za redčenje, se pred ali po preskusu lahko opravi ena meritev. Če zrak za redčenje ni filtriran, se lahko opravita meritvi na začetku in na koncu cikla ter izračuna povprečje vrednosti.

2.5 Nastavitev razmerja redčenja

Zrak za redčenje se nastavi tako, da temperatura razredčenih izpušnih plinov, izmerjena tik pred primarnim filtrom, v nobeni fazi ne presega 325 K (52 °C). Razmerje redčenja (q) ne sme biti manjše od 4.

Pri sistemih, ki za nadzor razmerja redčenja uporabljajo merjenje koncentracije CO2 ali NOx, je treba vsebnost CO2 ali NOx v zraku za redčenje izmeriti na začetku in na koncu vsakega preskusa. Meritve koncentracije ozadja CO2 ali NOx v zraku za redčenje pred in po preskusu morajo biti v medsebojnem odnosu 100 ppm oziroma 5 ppm.

2.6 Preverjanje analizatorjev

Analizatorji emisij se nastavijo na ničlo in se jim določi razpon.

2.7 Preskusni cikel

2.7.1 Pri preskusu motorja na dinamometru je treba upoštevati delovni cikel, ki ga sestavlja 13 faz:



Faza št. Vrtljaji motorja Odstotek obremenitve Utežni faktor Trajanje faze 1 prosti tek – 0,15 4 minute 2 A 100 0,08 2 minuti 3 B 50 0,10 2 minuti 4 B 75 0,10 2 minuti 5 A 50 0,05 2 minuti 6 A 75 0,05 2 minuti 7 A 25 0,05 2 minuti 8 B 100 0,09 2 minuti 9 B 25 0,10 2 minuti 10 C 100 0,08 2 minuti 11 C 25 0,05 2 minuti 12 C 75 0,05 2 minuti 13 C 50 0,05 2 minuti

2.7.2 Zaporedje preskusov Začne se zaporedje preskusov. Preskus poteka po zaporedju številk faz, kot so opredeljene v točki 2.7.1. V vsaki fazi deluje motor predpisani čas, s tem da je sprememba števila vrtljajev motorja in obremenitve izvedena v prvih 20 sekundah. Predpisano število vrtljajev se vzdržuje v območju ± 50 vrt./min, predpisani navor pa v območju ± 2 % največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev. Na zahtevo proizvajalca se lahko za doseganje dovolj velike mase delcev na filtru zaporedje preskusov dovoljkrat ponovi. Proizvajalec mora predložiti podroben opis postopkov ovrednotenja podatkov in izračunavanja. Plinaste emisije se ugotavljajo samo v prvem ciklu.

2.7.3 Odziv analizatorja Izstopni podatki iz analizatorjev se zapisujejo na tračnem zapisovalniku ali pa merijo z enakovrednim sistemom za zbiranje podatkov, pri čemer izpušni plini ves čas preskusnega cikla potekajo skozi analizatorje.

2.7.4 Vzorčenje delcev Za celotni postopek preskušanja se uporabi en par filtrov (primarni in dodatni filter, glej Dodatek 4 k Prilogi III). Pri jemanju vzorca, sorazmernega masnemu pretoku izpušnih plinov v posamezni fazi cikla, se upoštevajo utežni (vplivni) faktorji za posamezno fazo, opredeljeni v postopku preskusnega cikla. To se doseže z ustreznim prilagajanjem stopnje pretoka vzorca, časa vzorčenja in/ali razmerja redčenja, tako da je izpolnjen kriterij za učinkovite utežne faktorje iz točke 5.6. Čas vzorčenja v posamezni fazi mora biti najmanj 4 sekunde na utežni faktor 0,01. Vzorce se odvzame čimbolj na koncu vsake faze. Vzorčenje delcev se ne sme zaključiti prej kot 5 sekund pred koncem posamezne faze.

2.7.5 Stanja motorja Za vsako fazo se zapiše število vrtljajev in obremenitev motorja, temperatura in podtlak vsesanega zraka, temperatura in protitlak izpušnih plinov, pretok goriva in pretok zraka oziroma izpušnih plinov, temperatura polnilnega zraka, temperatura goriva in vlažnost, s tem da morajo biti v času vzorčenja delcev, v vsakem primeru pa zadnjo minuto v vsaki fazi izpolnjene zahteve glede števila vrtljajev in obremenitve (glej točko 2.7.2). Zapišejo se tudi vsi morebitni dodatni podatki, ki so potrebni za izračun (glej točki 4 in 5).

2.7.6 Kontrola NO x v upravljanem območju Kontrola NOx v upravljanem območju se izvede takoj po zaključku 13. faze. Motor se pred začetkom meritev za tri minute kondicionira v 13. fazi. Meritve se opravijo na različnih mestih v upravljanem območju, ki jih izbere tehnična služba ( 13 ). Posamezna meritev naj traja 2 minuti. Postopek merjenja je enak merjenju NOx v 13-faznem ciklu in se izvaja v skladu s točkami 2.7.3, 2.7.5 in 4.1 te priloge, ter točke 3 Dodatka 4 k Prilogi III. Izračun se izvede v skladu s točko 4.

2.7.7 Ponovna kontrola analizatorjev Po preskusu emisij se za ponovno kontrolo uporabi ničelni plin in enak kalibrirni plin. Šteje se, da je preskus sprejemljiv, če je razlika med rezultati predhodnega preskusa in naknadnega preskusa manj kot 2 % vrednosti kalibrirnega plina.

3. POTEK PRESKUSA ELR

3.1 Namestitev merilne opreme

Merilnik motnosti in sonde za vzorčenje se namestijo, v kolikor pridejo v poštev, za izpušnim glušnikom oziroma za napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, če je nameščena, v skladu s splošnimi postopki za montažo, ki jih določi proizvajalec merila. Poleg tega se po potrebi upoštevajo zahteve iz oddelka 10 standarda ISO IDS 11614.

Pred vsakršno kontrolo ničle in obsega skale je treba merilnik motnosti segreti in stabilizirati v skladu s priporočili proizvajalca. Če je merilnik motnosti opremljen s sistemom za splakovanje z zrakom za preprečevanje nanašanja saj na optiko merila, mora biti tudi ta sistem vklopljen in naravnan v skladu s priporočili proizvajalca.

3.2 Preverjanje merilnika motnosti

Opravijo se pregledi ničle in obsega skale v načinu prikazovanja motnosti, saj ima skala motnosti dve kalibracijski točki, ki ju je mogoče opredeliti, in sicer 0 % motnosti in 100 % motnosti. Ko se merilnik vrne v stanje za preskušanje v načinu prikazovanja absorpcijskega koeficienta k, se koeficient absorpcije svetlobe nato pravilno izračuna na podlagi izmerjene motnosti in LA, ki jo navede proizvajalec merilnika motnosti,.

Brez blokade svetlobnega žarka merilnika motnosti se prikaz naravna na 0,0 % ± 1,0 % motnosti. S preprečitvijo svetlobi, da doseže sprejemnik, pa se prikaz naravna na 100,0 % ± 1,0 % motnosti.

3.3 Preskusni cikel

3.3.1 Kondicioniranje motorja

Motor in sistem se segrevata pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo v skladu s priporočilom proizvajalca. S fazo predkondicioniranja se prepreči vpliv oblog v izpušnem sistemu, ki so ostale tam od prejšnjega preskusa, na trenutno meritev

Ko je motor stabiliziran, se v času 20 ± 2 s po fazi kondicioniranja zažene cikel. Na zahtevo proizvajalca se lahko za dodatno kondicioniranje pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus.

3.3.2 Zaporedje preskusov

Preskus sestavlja zaporedje treh faz obremenitve pri vsaki od treh skupin vrtljajev, t.j. A (cikel 1), B (cikel 2) in C (cikel 3), ki se določijo v skladu s točko 1.1 Priloge III, tem pa sledi cikel 4 s številom vrtljajev v okviru upravljanega območja in obremenitve med 10 % in 100 %, ki jih izbere tehnična služba ( 14 ). Pri delovanju dinamometra na preskušanem motorju je treba slediti zaporedju, ki ga kaže Slika 3.

Slika 3

Zaporedje preskusa ELR

(a) Motor naj 20 ± 2 s deluje pri vrtljajih A in 10-odstotni obremenitvi. Določeno število vrtljajev naj bo v območju ± 20 vrt./min, določeni navor pa v območju ± 2 % največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev.

(b) Na koncu prejšnjega segmenta se ročica za upravljanje števila vrtljajev hitro prestavi in za 10 ± 1 s obdrži v na široko odprtem položaju. Za ohranjanje števila vrtljajev motorja v območju ± 150 vrt./min prve 3 s in v območju ± 20 vrt./min v preostalem času segmenta, se motor ustrezno obremeni z dinamometrom.

(c) Zaporedje, opisano pod (a) in (b), se dvakrat ponovi.

(d) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na vrtljaje B in 10-odstotno obremenitev.

(e) Med delovanjem motorja pri vrtljajih B se izvede zaporedje od (a) do (c).

(f) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na vrtljaje C in 10-odstotno obremenitev.

(g) Med delovanjem motorja pri vrtljajih C se izvede zaporedje od (a) do (c).

(h) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na izbrano število vrtljajev in na katero koli obremenitev, večjo od 10 odstotkov.

(i) Med delovanjem motorja pri izbranem številu vrtljajev se izvede zaporedje od (a) do (c).

3.4 Validacija cikla

Relativna standardna odstopanja srednjih stopenj dimljenja pri vsakem preskusnem številu vrtljajev (SVA, SVB, SVC, kot so izračunane v skladu s točko 6.3.3 tega dodatka iz treh zaporednih faz obremenitve pri vsakem preskusnem številu vrtljajev) morajo biti manjša od 15 % od srednje vrednosti oziroma 10 % od mejne vrednosti, navedene v Tabeli 1 Priloge I, in sicer tiste vrednosti, ki je večja. Če je razlika večja, se zaporedje ponavlja, vse dokler kriterijev validacije ne izpolnjujejo 3 zaporedne faze obremenitve.

3.5 Ponovno preverjanje merilnika motnosti

Premik ničlišča merilnika motnosti po preskusu ne sme presegati ± 5, 0 % mejne vrednosti, navedene v Tabeli 1 Priloge I.

4. IZRAČUN PLINASTIH EMISIJ

4.1 Ovrednotenje podatkov

Plinaste emisije se ovrednotijo tako, da se izračuna povprečje zapisov na traku zadnjih 30 sekund vsake faze, iz povprečnih zapisov na traku in ustreznih podatkov kalibracije pa se določijo povprečne koncentracije (conc) HC, CO in NOx med posamezno fazo. Uporabi se lahko tudi drugačna vrsta zapisa, če je z njo zagotovljeno enakovredno pridobivanje podatkov.

Pri preverjanju NOx v upravljanem območju veljajo zgornje zahteve samo za NOx.

Pretok izpušnih plinov GEXHV ali pretok razredčenih plinov GTOTW, če se po izbiri uporabi, se določi v skladu s točko 2.3 Dodatka 4 k Prilogi III.

4.2 Korekcija iz suhega v mokro stanje

Če koncentracija ni že izmerjena na mokri osnovi, se pretvori na mokro osnovo po naslednjih formulah.

Za nerazredčene izpušne pline:

in

Za razredčene izpušne pline:







Za zrak za redčenje Za polnilni zrak (če se razlikuje od zraka za redčenje)

kjer je:

Ha, Hd = g vode na kg suhega zraka

Rd, Ra = relativna vlaga zraka za redčenje oz. vsesanega zraka, v %

pd, pa = tlak nasičene pare zraka za redčenje oz. vsesanega zraka, v kPa

pB = skupni zračni tlak, kPa

4.3 Korekcija Nox na vlažnost in temperaturo

Ker je emisija NOx odvisna od pogojev okoliškega zraka, se koncentracija NOx korigira na temperaturo in vlažnost okoliškega zraka s pomočjo faktorjev, podanih v naslednjih formulah:

s tem da je:

A = 0,309 GFUEL/GAIRD – 0,0266

B = -0,209 GFUEL/GAIRD +0,00954

Ta = temperatura zraka, v K

H

a

=

vlažnost vsesanega zraka, v g vode na kg suhega zraka

kjer je

Ra = relativna vlaga vsesanega zraka, v %

pa = tlak nasičene pare vsesanega zraka, v kPa

pB = skupni zračni talk, v kPa

4.4 Izračun masnih pretokov emisij

Stopnje masnih pretokov emisij (g/h) za posamezno fazo se s predpostavko, da je gostota izpušnih plinov pri 273 K (0 °C) in 101,3 kPa 1,293 kg/m3izračuna takole:

(1)

(2)

(3)

pri čemer so NOx conc, COconc, HCconc ( 15 ) povprečne korigirane koncentracije ozadja (ppm) v razredčenih izpušnih plinih posamezne faze, kot je opredeljeno v točki 4.3.1.1 Dodatka 2 k Prilogi III.

4.5 Izračun specifičnih emisij

Emisije (g/kWh) se za vse sestavine izračunajo takole:

Vplivni (utežni) faktorji (WF), uporabljeni v zgornjem izračunu, so v skladu s točko 2.7.1.

4.6 Izračun vrednosti upravljanega območja

Za vse tri kontrolne točke, izbrane v skladu s točko 2.7.6, se emisija NOx izmeri in izračuna v skladu s točko 4.6.1 in pa določi z interpolacijo iz tistih faz preskusnega cikla, ki so najbližje določeni kontrolni točki iz točke 4.6.2. Izmerjene vrednosti se nato primerjajo z interpoliranimi vrednostmi iz točke 4.6.3.

4.6.1 Izračun specifične emisije

Emisija NOx v posamezni kontrolni točki (Z) se izračuna takole:

4.6.2 Določanje vrednosti emisije iz preskusnega cikla

Emisija NOx se za vsako kontrolno točko interpolira iz vseh štirih najbližjih faz preskusnega cikla, ki obdajajo izbrano kontrolno točko Z, kot kaže Slika 4. Za te faze (R, S, T, U) veljajo naslednje definicije:

Število vrtljajev (R) = število vrtljajev (T) = nRT

Število vrtljajev (S) = število vrtljajev (U) = nSU

Odstotek obremenitve (R) = odstotek obremenitve (S)

Odstotek obremenitve (T) = odstotek obremenitve (U)

Emisija NOx v izbrani kontrolni točki Z se izračuna takole:

in:

kjer je

ER, ES, ET, EU = specifična emisija NOx v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno točko, izračunana v skladu s točko 4.6.1.

MR, MS, MT, MU = navor motorja v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno točko

Slika 4

Interpolacija kontrolne točke NOx

4.6.3 Primerjava emisijskih vrednosti NOx

Izmerjena specifična emisija NOx kontrolne točke Z (NOx, Z) se primerja z interpolirano vrednostjo (EZ) takole:

5 IZRAČUN EMISIJE DELCEV

5.1 Ovrednotenje podatkov

Za ovrednotenje delcev se za vsako fazo zapiše skupni masni pretok vzorca (MSAM, i) skozi filtre.

Filtre se vrne v tehtalno komoro, kjer se kondicionirajo najmanj eno uro, a največ 80 ur, nato se jih stehta. Zapiše se bruto teža filtrov, tara (glej točko 1 tega dodatka) pa se odšteje. Masa delcev Mf je vsota mas delcev, zbranih na primarnih in dodatnih filtrih.

Če je treba uporabiti korekcijo ozadja (okolice), se zapiše masa zraka za redčenje (MDIL) skozi filtre in masa delcev (Md). Če je bilo izvedenih več meritev, se za vsako meritev izračuna količnik Md/MDIL in izračuna povprečje.

5.2 Sistem redčenja z delnim tokom

Končne rezultate emisije delcev za poročilo o preskusu se izpelje v naslednjih korakih. Glede na to, da je mogoče uporabiti različne vrste krmiljenja stopnje redčenja, veljajo različne metode za izračun GEDFW. Vsi izračuni naj temeljijo na povprečnih vrednostih posameznih faz v času vzorčenja.

5.2.1 Izokinetični sistemi

kjer r ustreza razmerju med presekoma izokinetične sonde in izpušne cevi:

5.2.2 Sistemi z merjenjem koncentracije CO2 ali NOx

kjer je:

concE = mokra koncentracija sledilnega plina v nerazredčenih izpušnih plinih

concD = mokra koncentracija sledilnega plina v razredčenih izpušnih plinih

concA = mokra koncentracija sledilnega plina v zraku za redčenje

Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, se skladno s točko 4.2 tega dodatka pretvorijo na mokro osnovo.

5.2.3 Sistemi z merjenjem CO2 in metoda ravnotežja ogljika ( 16 )

kjer je:

CO2D = koncentracija CO2 v razredčenih izpušnih plinih

CO2A = koncentracija CO2 v zraku za redčenje

(koncentracija v prostorninskih % na mokri osnovi)

Ta enačba temelji na domnevnem ravnotežju ogljika (atome ogljika, ki se dovajajo v motor, le-ta oddaja kot CO2) in se določi v naslednjih dveh korakih:

in

5.2.4 Sistemi z merjenjem pretoka

5.3 Sistem redčenja s celotnim tokom

Rezultate emisije delcev za poročilo o preskusu se izpelje v naslednjih korakih. Vsi izračuni naj temeljijo na povprečnih vrednostih posameznih faz v času vzorčenja.

5.4 Izračun stopnje masnega pretoka delcev

Stopnja masnega pretoka delcev se izračuna takole:

kjer se vrednosti

i = 1, … n

v preskusnem ciklu določijo s seštevanjem povprečnih vrednosti v posameznih fazah v času vzorčenja.

Stopnjo masnega pretoka delcev je mogoče v ozadju korigirati na naslednji način:

Če se izvede več meritev, se

zamenja z

DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC)*10-4)) za posamezne faze ali

DFi = 13,4/concCO2 za posamezne faze.

5.5 Izračun specifične emisije

Emisija delcev se izračuna takole:

5.6 Efektivni vplivni faktor

Efektivni vplivni faktor WFE, i se za vsako fazo izračuna takole:

Vrednost efektivnega vplivnega faktorja mora biti v območju ± 0,003 (± 0,005 za prosti tek) vplivnih faktorjev iz točke 2.7.1.

6. IZRAČUN VREDNOSTI DIMLJENJA

6.1 Besselov algoritem

Besselov algoritem se uporabi za izračun 1 s povprečnih vrednosti trenutnih odčitkov dimljenja, ki se pretvorijo v skladu s točko 6.3.1. Algoritem posnema nizkopretočni filter drugega razreda in je pri njegovi uporabi za določanje koeficientov potrebno iterativno računanje. Ti koeficienti so odvisni od odzivnega časa sistema merjenja motnosti in od frekvence vzorčenja. Zato je treba točko 6.1.1 ponoviti vsakič, ko se spremeni odzivni čas sistema in/ali frekvenca vzorčenja.

6.1.1 Izračun odzivnega časa filtra in Besselovih konstant

Predpisani odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo (tF) je funkcija fizičnega in električnega odzivnega časa sistema za merjenje motnosti, kot je določeno v točki 5.2.4 Dodatka 4 k Prilogi III, in se izračuna z naslednjo enačbo:

kjer je:

tp = fizični odzivni čas, s

te = električni odzivni čas, s

Izračuni za oceno mejne frekvence filtra (fc) temeljijo na stopničastem vhodnem signalu od 0 do 1 v času £ 0,01 s (glej Prilogo VII). Odzivni čas je definiran kot čas, ki preteče od takrat, ko Besselov izhod doseže 10 % (t10), do takrat, ko doseže 90 % (t90) te stopničaste funkcije. To je treba doseči s ponavljanjem fc, dokler ni t90 - t10 tF. Prva ponovitev za fc je podana z naslednjo formulo:

Besselovi konstanti E in K se izračunata z naslednjima enačbama:

kjer je:

D = 0,618034

Δt = 1/frekvenca vzorčenja

Ω = 1/[tan(π *Δt * fc)]

6.1.2 Izračun Besselovega algoritma

S pomočjo vrednosti E in K se izračuna 1 s povprečni Besselov odziv na trenutno stopnjo dimljenja Si, in sicer takole:

kjer je:

Si–2 = Si–1 = 0

Si = 1

Yi–2 = Yi–1 = 0

Časa t10 in t90 se interpolirata. Časovna razlika med t90 in t10 določa odzivni čas tF za vrednost fc. Če ta odzivni čas ni dovolj blizu predpisanemu odzivnemu času, se ponovitve nadaljujejo, dokler dejanski odzivni čas ni v območju 1 % predpisanega odzivnega časa, in sicer:

6.2 Ovrednotenje podatkov

Vzorčenje za merjenje stopnje dimljenja se izvaja s frekvenco najmanj 20 Hz.

6.3 Ugotavljanje dimljenja

6.3.1 Pretvorba podatkov

Ker je osnovna merska enota vseh merilnikov motnosti presevnost, je treba stopnje dimljenja pretvoriti iz presevnosti (τ) v koeficient absorpcije svetlobe (k) takole:

in

kjer je:

k = koeficient absorpcije svetlobe v m-1

LA = dejanska dolžina optične poti, ki jo navede proizvajalec merila, v m

N = motnost v %

τ = presevnost v %

Pretvorba se opravi, preden se začne kakršna koli nadaljnja obdelava podatkov.

6.3.2 Izračun povprečne vrednosti dimljenja po Besselu

Prava mejna frekvenca filtra fc je tista, ki povzroči predpisani odzivni čas filtra rF. Ko je ta frekvenca z iterativnim procesom iz točke 6.1.1 določena, se izračunata ustrezni konstanti Besselovega algoritma E in K. Besselov algoritem se nato uporabi za določanje krivulje trenutnega dimljenja (vrednost k), kot je opisano v točki 6.1.2:

Besselov algoritem je po svoji naravi povraten (rekurziven). Tako za začetek potrebuje nekaj vhodnih vrednosti Si–1 in Si–2 ter začetnih izstopnih vrednosti Yi–1 in Yi–2. Za te vrednosti se lahko predpostavlja, da so 0.

Za vsako obremenitev pri vseh treh skupinah vrtljajev A, B in C se za vsako krivuljo dimljenja iz posameznih vrednosti Yi izbere največja 1-s vrednost Ymax.

6.3.3 Končni rezultat

Od vsakega preskusnega cikla se izračunajo srednje vrednosti dimljenja (SV), in sicer

za preskusno število vrtljajev A :

za preskusno število vrtljajev B :

za preskusno število vrtljajev C :

kjer je:

Y max1 , Y max2 , Y max3 = najvišja povprečna 1 s vrednost dimljenja po Besselu za vsako od treh stopenj obremenitev

Končna vrednost se izračuna takole:









Dodatek 2

PRESKUSNI CIKEL ETC

1. POSTOPEK DOLOČANJA KARAKTERISTIČNEGA DIAGRAMA MOTORJA

1.1 Določanje karakterističnega diagrama območja števila vrtljajev

Za generiranje Evropskega cikla prehodnega stanja (ETC) na preskusni napravi je treba motorju pred preskusnim ciklom določiti karakteristično krivuljo število vrtljajev: navor. Najnižje in najvišje število vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama se določi takole:

Najnižje število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = število vrtljajev v prostem teku

Najvišje število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = nhi * 1,02 oz. če je nižje, št. vrtljajev, pri katerem navor pri polni obremenitvi pade na ničlo.

1.2 Izvajanje karakterističnega diagrama moči motorja

Motor se ogreje pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo v skladu s priporočilom proizvajalca in dobro inženirsko prakso. Ko je motor stabiliziran, se karakteristični diagram izvede takole:

(a) motor se razbremeni in obratuje v prostem teku;

(b) motor obratuje pri nastavitvi polne obremenitve tlačilke za vbrizgavanje goriva in pri najnižjem številu vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama;

(c) število vrtljajev motorja se s povprečno hitrostjo 8 ± 1 min-1/s povečuje od najnižjega do najvišjega števila vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama. S frekvenco vzorčenja najmanj ene točke na sekundo se zapisujejo točke števila vrtljajev motorja in navora.

1.3 Generiranje krivulje karakterističnega diagrama

Vse podatkovne točke, ki so zapisane v točki 1.2, se povežejo s pomočjo linearne interpolacije med točkami. Nastala krivulja navora je krivulja karakterističnega diagrama in se uporabi za pretvorbo normiranih vrednosti navora motornega cikla v dejanske vrednosti navora preskusnega cikla, kot je opisano v točki 2.

1.4 Alternativno določanje karakterističnega diagrama

Če proizvajalec meni, da zgornje tehnike določanja karakterističnega diagrama niso varne ali da za določen motor niso reprezentančne, se lahko uporabijo alternativne tehnike. Te alternativne tehnike morajo ustrezati namenu opredeljenih postopkov določanja karakterističnega diagrama, in sicer določanju največjega možnega navora pri vseh številih vrtljajev motorja, doseženih med preskusnimi cikli. Odstopanja od tehnik določanja karakterističnega diagrama, opredeljenih v tej točki, iz varnostnih razlogov oziroma reprezentančnosti, mora skupaj z utemeljitvijo uporabe alternativnih tehnik odobriti tehnična služba. V nobenem primeru pa se zvezno padajoče spreminjanje vrtljajev motorja ne sme uporabljati za motorje z regulatorjem ali tlačno polnjene motorje s turbopuhalom na izpušne pline.

1.5 Ponovljeni preskusi

Motorju ni treba določati karakterističnega diagrama pred vsakim preskusnim ciklom. Pred preskusnim ciklom se motorju ponovno določi karakteristični diagram:

— če je od zadnjega določanja karakterističnega diagrama po oceni inženirjev preteklo nerazumno veliko časa — ali

— so bile na motorju izvedene fizične spremembe ali ponovna umerjanja, ki bi lahko vplivale na zmogljivost motorja.

2. GENERIRANJE REFERENČNEGA PRESKUSNEGA CIKLA

Preskusni cikel prehodnega stanja je opisan v Dodatku 3 k tej prilogi. Normirane vrednosti za navor in število vrtljajev je treba na naslednji način spremeniti v dejanske vrednosti, rezultat pa je referenčni cikel.

2.1 Dejansko število vrtljajev

Število vrtljajev se destandardizira s pomočjo naslednje enačbe:

Referenčno število vrtljajev (nref) ustreza 100 % vrednostim števila vrtljajev v časovnem poteku delovanja dinamometra za motor iz Dodatka 3. Določi se takole (glej Sl. 1 v Prilogi I):

pri čemer sta števili nhi in nlo bodisi opredeljeni v skladu s točko 2 Priloge I bodisi določeni v skladu s točko 1.1 Dodatka 1 k Prilogi III.

2.2 Dejanski navor

Navor je standardiziran na največji navor pri ustreznem številu vrtljajev. Vrednosti navora referenčnega cikla je treba destandardizirati s pomočjo krivulje karakterističnega diagrama, ki se določi v skladu s točko 1.3, kot sledi:

za ustrezno dejansko število vrtljajev, določeno v točki 2.1.

Za namene referenčnega cikla naj negativne vrednosti navora točk delovanja motorja („m“) prevzamejo nenormirane vrednosti, ki se določijo na enega od naslednjih načinov:

— negativnih 40 % razpoložljivega pozitivnega navora na ustrezni točki števila vrtljajev,

— določanje karakterističnega diagrama negativnega navora, potrebnega za večanje števila vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama motorja od najnižjega do najvišjega,

— določanje negativnega navora, potrebnega za poganjanje motorja v prostem teku in pri referenčnem številu vrtljajev, ter linearna interpolacija med tema dvema točkama.

2.3 Primer postopka destandardizacije

Kot primer se destandardizirajo naslednje preskusne točke:

% števila vrtljajev = 43

% navora = 82

Če so dane naslednje vrednosti:

referenčno število vrtljajev = 2 200 min-1

število vrtljajev v prostem teku = 600 min-1

je rezultat

pri čemer je največji navor, razviden iz krivulje karakterističnega diagrama pri 1 288 min-1, 700 Nm.

3. IZVEDBA PRESKUŠANJA ZA DOLOČANJE EMISIJ

Na zahtevo proizvajalca se lahko za kondicioniranje motorja in izpušnega sistema pred merilnim ciklom izvede navidezni preskus.

Motorji na zemeljski plin in utekočinjeni naftni plin se utečejo s pomočjo preskusa ETC. Motor naj teče najmanj dva cikla ETC in dokler izmerjena emisija CO v enem ciklu ETC ne preseže za največ 10 % emisije CO, izmerjene v predhodnem ciklu ETC.

3.1 Priprava filtrov za vzorčenje (samo dizelski motorji)

Najmanj eno uro pred preskusom se vsak filter (par filtrov) vstavi v zaprto a nezatesnjeno petrijevko in položi v tehtalno komoro na stabilizacijo. Ob koncu stabili