1994L0019 — SL — 16.03.2009 — 002.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

spremenjena z:

▼B

DIREKTIVA 94/19/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 30. maja 1994

o sistemih zajamčenih vlog

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ter zlasti prvega in tretjega stavka člena 57(2) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije ( 1 ),

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora ( 2 ),

v skladu s postopkom, določenim v členu 189b Pogodbe ( 3 ),

ker je v skladu s cilji Pogodbe treba pospeševati usklajeni razvoj dejavnosti kreditnih institucij v Skupnosti z odpravo vseh omejitev pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev ter hkrati povečati trdnost bančnega sistema in zaščito varčevalcev;

ker je po odpravi omejitev dejavnosti kreditnih institucij smotrno hkrati obravnavati položaj, ki bi lahko nastal, če vloge v kreditni instituciji s podružnicami v drugih državah članicah ne bi bile razpoložljive; ker je treba zagotoviti skladen najmanjši možni obseg zaščite vlog ne glede na to, kje v Skupnosti so vloge locirane; ker je takšna zaščita vlog prav tako pomembna kakor pravila skrbnega in varnega poslovanja za dokončno oblikovanje enotnega bančnega trga;

ker morajo biti vlagatelji pri vseh podružnicah, ki so v drugi državi članici kakor tisti, v kateri ima kreditna institucija svoj sedež, v primeru zaprtja plačilno nesposobne kreditne institucije zaščiteni z enakim jamstvenim sistemom kakor drugi vlagatelji institucije;

ker stroški kreditnih institucij, ki sodelujejo v jamstvenem sistemu, niso primerljivi s stroški, ki bi nastali zaradi množičnega dvigovanja bančnih vlog ne le v kreditni instituciji v težavah, temveč tudi v zdravih institucijah, če bi se porušilo zaupanje vlagateljev v stabilnost bančnega sistema;

ker ukrep, ki so ga države članice izvedle kot odgovor na Priporočilo Komisije 89/63/EGS z dne 22. decembra 1986 o uvedbi sistemov zajamčenih vlog v Skupnosti ( 4 ), ni povsem izpolnil zaželenega cilja; ker je takšen položaj lahko škodljiv za pravilno delovanje notranjega trga;

ker Druga direktiva Sveta 89/646/EGS z dne 15. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij in ki spreminja Direktivo 77/780/EGS ( 5 ), predvideva sistem enotnega dovoljenja za vsako kreditno institucijo ter njen nadzor s strani organov matične države članice, ki je začela veljati 1. januarja 1993;

ker za podružnico v nobeni državi članici gostiteljici ni več potrebno dovoljenje, ker je enotno dovoljenje veljavno na območju celotne Skupnosti in njeno solventnost spremljajo pristojni organi v matični državi članici; ker takšen položaj utemeljuje pokrivanje vseh podružnic ene kreditne institucije, ustanovljene v Skupnosti, z enotnim jamstvenim sistemom; ker gre pri tem sistemu lahko le za sistem, ki je predviden za takšno vrsto institucij v državi članici, v kateri ima institucija svoj sedež, predvsem zaradi povezave med nadzorom solventnosti podružnice in njenim članstvom v sistemu zajamčenih vlog;

ker se mora usklajevanje omejiti na glavne vidike sistemov zajamčenih vlog in v zelo kratkem času zagotoviti plačila iz jamstev, izračunana na temelju usklajenega najnižjega obsega;

ker morajo sistemi zajamčenih vlog posredovati takoj, ko vloge prenehajo biti razpoložljive;

ker je primerno iz jamstva izključiti predvsem vloge kreditnih institucij v lastnem imenu in za lasten račun; ker to ne bi smelo vplivati na pravico jamstvenih sistemov, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za rešitev kreditne institucije, ki je v težavah;

ker usklajenost sistemov zajamčenih vlog v Skupnosti ne zbuja dvomov o že delujočih sistemov za zaščito kreditnih institucij, predvsem z zagotavljanjem njihove solventnosti in likvidnosti, tako da preprečujejo nerazpoložljivost vlog takšne kreditne institucije, vključno z njihovimi podružnicami v drugih državah članicah; ker lahko pristojni organi pod nekaterimi pogoji priznajo skladnost alternativnih sistemov, katerih cilj je drugačna vrsta zaščite, skladnost s cilji te direktive; ker je naloga pristojnih organov, da preverjajo, ali so ti pogoji izpolnjeni;

ker ima več držav članic sisteme zaščite za hranilne vloge, ki so podrejeni poklicnim združenjem, druge države članice pa takšne sisteme, ki so zakonsko predpisani in vodeni, in sisteme, ki so, čeprav so oblikovani z dogovorom, delno urejeni z zakonom; ker je raznolikost pravnih oblik teh sistemov problem le glede na obvezno članstvo institucij in njihovo izključitev iz sistema; ker so zato potrebni ukrepi za omejitev pooblastil sistemov na tem področju;

ker lahko ohranitev sistemov v Skupnosti, ki ponujajo jamstvo, višje od usklajenega najnižjega obsega znotraj istega območja, povzroči različno visoke odškodnine in različne konkurenčne pogoje med domačimi institucijami na eni in podružnicami institucij iz drugih držav članic na drugi strani; ker je za preprečitev teh neljubih pojavov primerno podružnicam omogočiti vključitev v sistem države gostiteljice, da bi svojim vlagateljem lahko ponudile enaka jamstva kakor sistemi držav, v katerih so locirane; ker je primerno, da Komisija po nekaj letih poroča o tem, v kakšnem obsegu so podružnice izkoriščale to možnost in kakšne težave so same ali jamstveni sistemi imeli pri izvajanju teh določb; ker s tem ni izključeno, da sistemi matičnih držav članic sami ponudijo takšno dodatno kritje, pod pogoji, ki jih sami določijo;

ker lahko podružnice kreditnih institucij, ki ponujajo višja kritja kakor pooblaščene kreditne institucije v tistih državah članicah, povzročijo motnje na trgu; ker ni primerno, da višina in obseg kritja, ki ju ponujajo sistemi jamstev, postaneta instrument konkurence; ker je zato vsaj v začetnem obdobju treba predvideti, da višina in obseg kritja, ki ga sistem v matični državi ponuja vlagateljem podružnice v drugi državi članici, ne presega maksimalne višine in maksimalnega obsega kritja, ki ga ponuja ustrezen sistem države članice gostiteljice; ker je treba po nekaj letih na temelju pridobljenih izkušenj in v luči razvoja bančnega sektorja preveriti možne tržne motnje;

ker ta direktiva načelno zahteva, da se mora vsaka kreditna institucija vključiti v sistem zajamčenih vlog; ker direktive, ki urejajo sprejem kreditnih institucij s sedežem v tretjih državah, predvsem Prva direktiva Sveta (77/780/EGS) z dne 12. decembra 1977 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ( 6 ), omogočajo državam članicam, da se odločijo, ali in pod kakšnimi pogoji dovolijo podružnicam takšnih kreditnih institucij delovanje na svojih ozemljih; ker takšne podružnice ne uživajo pravic svobode opravljanja storitev iz drugega odstavka člena 59 Pogodbe in tudi ne pravice do ustanavljanja v drugi državi članici razen tisti, v kateri so ustanovljene; ker naj zato država članica, ki takšne podružnice dovoljuje, odloči, kako uporabljati načela te direktive za takšne podružnice skladno s členom 9(1) Direktive 77/780/EGS ter s potrebo po zaščiti vlagateljev in ohranjanju celovitosti finančnega sistema; ker je bistvenega pomena, da so vlagatelji takšnih podružnic polno obveščeni o jamstvenih ukrepih, ki jih zadevajo;

ker naj minimalni obseg kritja, predpisan v tej direktivi, na eni strani vključuje čim več vlog v interesu zaščite potrošnika, pa tudi stabilnosti finančnega sistema; ker na drugi strani ne bi bilo primerno predpisati ravni zaščite za celotno Skupnost, ki bi v nekaterih primerih lahko pospeševala nesolidno vodenje kreditnih institucij; ker naj se upoštevajo stroški financiranja takšnih sistemov; ker se zdi primerno določiti, da znaša usklajeni znesek minimalnega kritja 20 000 ekujev; ker bodo v omejenem obsegu morda potrebni prehodni sporazumi, ki bodo sistemom omogočili upoštevanje te vrednosti;

ker nekatere države članice ponujajo vlagateljem višja jamstva od usklajene najnižje ravni jamstev iz te direktive; ker ni primerno zahtevati spremembe te točke za takšne sisteme, od katerih so bili nekateri uvedeni šele pred kratkim na temelju Priporočila 87/63/EGS;

ker država članica lahko meni, da nekatere skupine vlog ali vlagateljev, ki jih mora izrecno navesti, ne potrebujejo posebne zaščite, mora imeti možnost, da jih izvzame iz jamstev, ki jih ponujajo sistemi zajamčenih vlog;

ker v nekaterih državah članicah za neizplačljive vloge ne izplačujejo odškodnine v polni višini, da bi tako vlagatelje spodbujali k skrbnemu preverjanju kakovosti kreditnih institucij; ker je treba takšno prakso omejiti glede vlog, ki so nižje od usklajenega najnižjega zneska;

ker velja načelo usklajenega najnižjega zneska na vlagatelja in ne na vlogo; ker je zato treba upoštevati vloge vlagateljev, ki niso navedeni kot lastniki računa ali niso edini lastniki; ker mora zato omejitev veljati za vsakega vlagatelja, čigar istovetnost je mogoče ugotoviti; ker naj to ne velja za kolektivni naložbeni podjem, za katere veljajo posebni zaščitni predpisi, ki se ne uporabljajo za prej opredeljene vloge;

ker je informacija bistveni element zaščite vlagatelja, jo je treba urediti z minimalnim številom zavezujočih določb; ker bi neurejena uporaba navedb zneska in obsega sistema jamstev za hranilne vloge pri oglaševanju vsekakor lahko vplivala na trdnost bančnega sistema ali na zaupanje vlagatelja; ker morajo države članice zato sprejeti predpise za omejitev takšnih navedb;

ker v določenih primerih v nekaterih državah članicah, ki za nekatere kategorije kreditnih institucij, ki sprejemajo vloge le v zelo majhnem obsegu, nimajo sistema zajamčenih vlog, lahko uvedba takšnega sistema v nekaterih primerih zahteva več časa od tistega, ki je predviden za uresničevanje te direktive; ker je v takšnih primerih začasno odstopanje od zahteve po članstvu v sistemu zajamčenih vlog lahko utemeljeno; ker je država članica upravičena zahtevati članstvo v sistemu zajamčenih vlog, ki ga je vzpostavila, če bi takšna kreditna institucija poslovala v tujini;

ker po tej direktivi ni nujno treba uskladiti postopkov za financiranje jamstvenih sistemov ali samih kreditnih institucij, ker morajo, na eni strani, kreditne institucije stroške financiranja nositi same in ker mora biti, na drugi strani, sposobnost financiranja teh sistemov v primernem razmerju z njihovimi obveznostmi; ker s tem vsekakor ne sme biti ogrožena trdnost bančnega sistema v zadevni državi članici;

ker se od držav članic ali njihovih pristojnih organov na temelju te direktive ne more zahtevati odgovornosti do vlagateljev, če so poskrbele za ustanovitev in uradno priznanje enega ali več sistemov, ki ščitijo vloge ali kreditne institucije same in zagotavljajo plačilo odškodnin ali zaščito vlagateljev pod pogoji iz te direktive;

ker je zaščita vlog bistveni element za dokončno oblikovanje notranjega trga in nepogrešljivo dopolnilo sistema za nadzor kreditnih institucij zaradi solidarnosti, ki jo vzpostavi med vsemi institucijami na danem finančnem trgu v primeru plačilne nesposobnosti katere koli med njimi,

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: