2.2

Značilnosti zavornih sistemov 2.2.1 Vozila kategorije M in N 2.2.1.1 Skup zavornih sistemov s katerimi je opremljeno vozilo, mora izpolnjevati zahteve, ki so predpisane za delovno, pomožno in parkirno zaviranje. 2.2.1.2 Oprema, ki zagotavlja delovno, pomožno in parkirno zaviranje ima lahko skupne sestavne dele, če ti sestavni deli izpolnjujejo naslednje pogoje. 2.2.1.2.1 Obstajati morata vsaj dve napravi za upravljanje, ki sta med seboj neodvisni in ju voznik med vožnjo zlahka doseže s svojega sedeža. Za vse kategorije vozil, razen M2 in M3, mora biti vsaka naprava za upravljanje zavor (razen naprave za upravljanje trajnostne zavore) zasnovana tako, da se po sprostitvi vrne v popolnoma izklopljen položaj. Ta zahteva ne velja za napravo za upravljanje parkirne zavore (ali ta del kombinirane naprave za upravljanje), kadar je mehansko blokirana v delovni legi. 2.2.1.2.2. Naprava za upravljanje delovnega zavornega sistema mora biti neodvisna od naprave za upravljanje parkirnega zavornega sistema. 2.2.1.2.3 Kadar si delovni in pomožni zavorni sistem delita isto napravo za upravljanje, se učinkovitost povezave med to napravo in raznimi sestavnimi deli prenosnih sistemov po določenem času uporabe ne sme zmanjšati. 2.2.1.2.4 Kadar si delovni in pomožni zavorni sistem delita isto napravo za upravljanje, mora biti sistem parkirne zavore zasnovan tako, da ga je mogoče aktivirati med vožnjo. Ta določba ne velja v primerih, ko naprava za upravljanje pomožnega zavornega sistema omogoča vsaj delno aktiviranje delovnega zavornega sistema, kot je predpisano v točki 2.1.3.6 Priloge II. 2.2.1.2.5 V primeru okvare kateregakoli sestavnega dela razen zavor (kot je definirano v točki 1.6), ali sestavnih delov, navedenih v točki 2.2.1.2.7, ali v primeru katerihkoli drugih okvar delovnega zavornega sistema (napaka v delovanju, delna ali popolna poraba zaloge energije) se mora z uporabo pomožnega zavornega sistema ali tistega dela delovnega zavornega sistema, na katerega okvara ne vpliva, vozilo ustaviti v pogojih, kakršni veljajo za zaviranje s pomožno zavoro. 2.2.1.2.6 Zlasti v primerih, ko imata pomožni in delovni zavorni sistem skupno napravo za upravljanje in skupen prenosni sistem: 2.2.1.2.6.1 kadar delovni zavorni sistem aktivira voznik z lastno mišično energijo ob pomoči ene ali več zalog energije, mora v primerih, ko energije iz teh zalog ni mogoče izkoristiti, zagotoviti učinek pomožne zavore mišična energija voznika ob pomoči zalog energije, če katere od njih okvara ni prizadela, pri čemer sila, s katero deluje na napravo za upravljanje, ne sme presegati predpisanih zgornjih mej. 2.2.1.2.6.2 Kjer so sile za sproženje sistema delovne zavore in prenosnega sistema odvisne izključno od uporabe zaloge energije, ki jo upravlja voznik, morata obstajati vsaj dve povsem neodvisni zalogi energije, pri čemer ima vsaka od njiju lasten neodvisen prenosni sistem; vsaka od njiju lahko deluje na zavore zgolj dveh ali več koles, ki so izbrana tako, da lahko sama zagotovijo predpisano stopnjo učinka pomožnega zaviranja, ne da bi bila pri tem ogrožena stabilnost vozila med zaviranjem; poleg tega mora biti vsaka od teh zalog energije opremljena z opozorilno napravo, kot je določeno v točki 2.2.1.13. 2.2.1.2.7 Določeni deli, kot so stopalka in njen ležaj, glavni valj in bat ali bati (hidravlični sistemi), krmilni ventil (hidravlični in/ali pnevmatski sistemi), povezovalni členi med stopalko in glavnim valjem ali krmilnim ventilom, zavorni valji in njihovi bati (hidravlični in/ali pnevmatski sistemi) ter sklop vzvoda in odmikača zavore, se ne štejejo za podvržene okvaram, če so dovolj veliki, zlahka dostopni za vzdrževanje in so varni vsaj toliko, kolikor je predpisano za druge bistvene sestavne dele vozila (kot je na primer krmiljenje). Kjer bi okvara kateregakoli takega dela onemogočila zaviranje vozila z vsaj takšnim učinkom, kot je predpisan za pomožni zavorni sistem, mora biti takšen del izdelan iz kovine ali iz materiala z enakimi lastnostmi in ne sme biti podvržen znatnim deformacijam pri normalnem delovanju zavorne naprave. 2.2.1.3 Kjer obstajata ločeni napravi za upravljanje delovnega in pomožnega zavornega sistema, ne sme hkratno aktiviranje obeh povzročiti odpovedi delovanja tako delovnega zavornega sistema kot tudi delovanja pomožnega zavornega sistema, niti takrat,ko oba zavorna sistema delujeta brezhibno, niti takrat, ko je eden od njiju v okvari. 2.2.1.4 V primeru okvare na določenem delu prenosnega sistema delovnega zavornega sistema morajo biti izpolnjeni naslednji pogoji: 2.2.1.4.1 Z aktiviranjem delovnega zavornega sistema mora vozilo zavirati v vsakem primeru na zadostno število koles, ne glede na obremenitev. 2.2.1.4.2 Ta kolesa morajo biti izbrana tako, da preostali zavorni učinek delovnega zavornega sistema izpolnjuje zahteve, predpisane v točki 2.1.4. Priloge II. 2.2.1.4.3 Zgornje zahteve ne veljajo za vlačilce polpriklopnikov, če je prenosni sistem delovnega zavornega sistema polpriklopnika neodvisen od vlečnega vozila. 2.2.1.5 Kjer se uporablja drugačna energija poleg mišične energije voznika, zadošča že en sam vir take energije (hidravlična črpalka, zračni kompresor itn.), toda način pogona naprave, ki zagotavlja ta vir energije, mora biti kar najbolj zanesljiv. 2.2.1.5.1 V primeru okvare na kateremkoli delu prenosa v zavornih sistemih vozila mora biti zagotovljeno neprekinjeno oskrbovanje neokvarjenega dela, kjer je to nujno za ustavitev vozila s stopnjo učinkovitosti, ki je predpisana za preostalo in/ali pomožno zaviranje. Ta pogoj mora biti izpolnjen z napravami, ki jih je mogoče zlahka aktivirati pri mirujočem vozilu, ali s samodejnimi napravami. 2.2.1.5.2 Poleg tega so naprave za shranjevanje energije, ki se nahajajo v vodu od te naprave naprej, take, da je v primeru izpada dovoda energije po štirikratnem polnem aktiviranju delovnega zavornega sistema pod pogoji, ki so predpisani v točki 1.2 Priloge IV, točka A in B, vozilo pri peti uporabi še mogoče ustaviti s stopnjo učinka, ki je predpisana za pomožno zaviranje. 2.2.1.5.3 Vendar se pri hidravličnih zavornih sistemih s shranjeno energijo lahko šteje, da so te določbe izpolnjene, če so izpolnjene zahteve iz točke 1.2.2 v delu C Priloge IV. 2.2.1.6 Zahteve iz točk 2.2.1.2, 2.2.1.4 in 2.2.1.5 morajo biti izpolnjene brez uporabe kakršnekoli samodejne naprave, katere neučinkovitost bi lahko spregledali, ker se deli, ki so običajno v položaju mirovanja, aktivirajo šele v primeru okvare zavornega sistema. 2.2.1.7 Delovni zavorni sistem mora delovati na vsa kolesa vozila. 2.2.1.8 Delovanje delovnega zavornega sistema mora biti primerno porazdeljeno med osi. Pri vozilih z več kot dvema osema se, da bi preprečili blokiranje koles ali obrabo zavornih oblog, zavorna sila na določenih oseh lahko samodejno zmanjša na nič, ko je obremenitev zelo majhna, če vozilo izpolnjuje zahteve glede učinka, ki so predpisane v Prilogi II. 2.2.1.9 Delovanje delovnega zavornega sistema mora biti porazdeljeno med kolesa iste osi simetrično glede na vzdolžno srednjo (navpično) ravnino vozila. 2.2.1.10 Delovni in parkirni zavorni sistem morata delovati na zavorne površine, ki so prek sestavnih delov ustrezne trdnosti trajno povezane s kolesi. Zavorne površine ne sme biti mogoče ločiti od koles, toda pri delovnem in pomožnem zavornem sistemu se takšna ločitev zavornih površin dovoli, če je le začasna, na primer med prestavljanjem, in če tako delovni zavorni sistem kot pomožni zavorni sistem nato nadalje delujeta s predpisano stopnjo učinkovitosti. Poleg tega je vsaka takšna ločitev dovoljena pri parkirnem zavornem sistemu, če ga upravlja izključno voznik s svojega sedeža prek sistema, ki ga puščanje ne more aktivirati ( 6 ). 2.2.1.11 Obraba zavor se mora zlahka odpraviti z uporabo sistema za ročno ali samodejno nastavljanje zavornih oblog. Poleg tega morajo imeti naprava za upravljanje zaviranja in sestavni deli prenosa ter zavor rezervo hoda, in če je treba, ustrezne naprave za izravnavo, ki ob pregretju zavor ali ko se zavorne obloge obrabijo do določene stopnje, zagotavljajo učinkovito zaviranje, ne da bi bilo za to potrebno takojšnje nastavljanje zavornih oblog. 2.2.1.11.1 Nastavljanje zavornih oblog zaradi obrabe mora biti pri delovnih zavorah samodejno. Vendar je vgradnja naprav za samodejno nastavljanje zavornih oblog neobvezna za terenska vozila kategorij N2 in N3 ter za zadnje zavore vozil kategorij M1 in N1. Naprave za samodejno nastavljanje zavornih oblog morajo biti narejene tako, da je zaviranje učinkovito tudi po tem, ko se zavore najprej segrejejo, potem pa ohladijo. Predvsem pa mora biti vozilo zmožno normalno delovati tudi po tem, ko se opravijo preskusi v skladu s točko 1.3 Priloge II (Preskus tipa I) in točko 1.4 Priloge II (Preskus tipa II) ali točko 1.6 (Preskus tipa III). 2.2.1.11.2 Obrabo delovnih zavornih oblog mora biti mogoče zlahka preverjati z zunanje ali spodnje strani vozila, samo z uporabo orodja in opreme, ki je navadno v vozilu; na primer prek ustreznih kontrolnih odprtin ali kako drugače. Prav tako so sprejemljive zvočne ali svetlobne naprave, ki voznika na njegovem sedežu opozorijo, ko je treba menjati obloge. Odstranitev prednjih in/ali zadnjih koles v ta namen je dovoljena samo na vozilih kategorij M1 in N1. 2.2.1.12 Pri hidravličnih zavornih sistemih: 2.2.1.12.1 morajo biti odprtine za polnjenje posod za tekočino zlahka dostopne; poleg tega morajo biti posode z rezervno tekočino izdelane tako, da se količina rezervne tekočine zlahka preveri, ne da bi bilo treba posode odpreti. Kjer zadnji pogoj ni izpolnjen, mora opozorilna svetilka opozoriti voznika, ko rezervna tekočina pade na tako nizko raven, da bi zaradi tega lahko prišlo do odpovedi zavornega sistema. Voznik mora imeti možnost zlahka preveriti, ali opozorilna svetilka pravilno deluje. 2.2.1.12.2 Na okvaro v delu hidravličnega prenosnega sistema mora voznika opozoriti naprava, ki jo sestavlja rdeča kontrolna svetilka, ki zasveti najpozneje ob aktiviranju naprave za upravljanje zavor in sveti, dokler okvara ni odpravljena in je vključeno stikalo za vžig. Vendar pa je sprejemljiva tudi naprava z rdečo opozorilno svetilko, ki zasveti, ko se raven tekočine v posodah zniža pod vrednost, ki jo določi proizvajalec. Rdeča kontrolna svetilka mora biti vidna tudi pri dnevni svetlobi, voznik mora s svojega sedeža zlahka spremljati njeno delovanje. Okvara sestavnega dela naprave ne sme povzročiti popolne neučinkovitosti zadevnega zavornega sistema. 2.2.1.12.3 Tip tekočine, ki se uporablja za hidravlični prenos v zavornih sistemih, se določi skladno s standardom ISO 9128-1987. Ustrezen simbol, skladno s sliko 1 ali 2, mora biti nameščen na vidno mesto v neizbrisni obliki, največ 100 mm od odprtin za polnjenje posod s tekočino; proizvajalci lahko posredujejo dodatne informacije. 2.2.1.13 Vsako vozilo, opremljeno z delovnim zavornim sistemom, ki se ga aktivira s pomočjo hranilnika energije, mora biti v primeru, ko se predpisanega učinka pomožnega zaviranja ne da doseči s tem zavornim sistemom brez uporabe shranjene energije, opremljeno z opozorilno napravo – poleg manometra, če je nameščen – ki s svetlobnim ali zvočnim znakom opozori, ko se shranjena energija v kateremkoli delu sistema zniža na vrednost, pri kateri je mogoče brez ponovnega napajanja rezervoarja in ne glede na obremenjenost vozila po štirikratnem polnem aktiviranju še petič aktivirati napravo za upravljanje delovnega zavornega sistema in doseči predpisani učinek pomožnega zaviranja (brez napak v prenosu delovne zavore in s čim bliže nameščenimi zavorami). Opozorilna naprava mora biti neposredno in stalno priključena na sistem. Kadar motor deluje v normalnih delovnih pogojih in v zavornem sistemu ni napak, opozorilna naprava ne sme oddajati nobenih znakov, razen v času, ki je potreben za polnjenje hranilnika oziroma hranilnikov energije po zagonu motorja. 2.2.1.13.1 Pri vozilih, za katera se šteje, da ustrezajo zahtevam točke 2.2.1.5.1, ker izpolnjujejo zahteve iz točke 1.2.2. v delu C Priloge IV, mora imeti opozorilna naprava poleg svetlobnega tudi zvočni znak. Za te naprave ni nujno, da delujejo sočasno, če vsaka od njih ustreza zgoraj omenjenim zahtevam in da se zvočni znak ne aktivira pred svetlobnim znakom. 2.2.1.13.2 Ta zvočna naprava je lahko izključena med uporabo parkirne zavore in/ali, po izboru proizvajalca, če je ročica avtomatskega menjalnika v položaju za parkiranje. 2.2.1.14 Brez vpliva na zahteve iz točke 2.1.2.3, kjer je uporaba pomožnega vira energije nujna za delovanje zavornega sistema, mora biti zaloga energije takšna, da zagotavlja zadostni zavorni učinek za ustavitev vozila pod predpisanimi pogoji, če se motor ustavi, ali ob izpadu pogona vira energije. Poleg tega, če voznikovo mišično energijo pri upravljanju parkirnega zavornega sistema podpira kakšen drug vir, mora biti v primeru okvare tega vira aktiviranje parkirnega zavornega sistema vseeno zagotovljeno, če je treba, z zalogo energije, neodvisno od tiste, ki jo običajno dovaja takšen vir. Ta zaloga energije je lahko tista, ki je namenjena za delovni zavorni sistem. Izraz aktiviranje zajema tudi sprostitev. 2.2.1.15 Pri motornem vozilu, na katero se lahko priključi priklopno vozilo, opremljeno z zavoro, ki jo upravlja voznik vlačilca, mora biti delovni zavorni sistem vlačilca opremljen z napravo, ki je konstruirana tako, da je še vedno mogoče zavreti vlečno vozilo tako učinkovito, kot je predpisano za pomožni zavorni sistem, če pride v zavornem sistemu priklopnega vozila do okvare ali če se napajalni vod (ali kakšna drugačna vrsta povezave) med vlačilcem in priklopnim vozilom prekine; ta naprava mora biti nameščena na vlečno vozilo ( 7 ). 2.2.1.16 Pomožni opremi se mora energijo dovajati tako, da lahko oprema med delovanjem doseže predpisani učinek in da celo v primeru okvare vira energije delovanje pomožne opreme ne more povzročiti, da bi zaloge energije, ki napajajo zavorne sisteme, padle pod raven, določeno v točki 2.2.1.13. 2.2.1.17 Kadar priklopno vozilo sodi v kategorijo O3 ali O4, mora biti delovni zavorni sistem povezanega ali polpovezanega tipa. 2.2.1.18 Pri vozilu, ki lahko vleče priklopno vozilo kategorije O3 ali O4, mora zavorni sistem izpolnjevati naslednje pogoje: 2.2.1.18.1 ko se aktivira pomožni zavorni sistem vlečnega vozila, se tudi na priklopnem vozilu sproži stopnjevano zaviranje. 2.2.1.18.2 v primeru odpovedi delovnega zavornega sistema vlečnega vozila, in če ta sistem sestavljata vsaj dva neodvisna sklopa, morajo biti sklop ali več sklopov, na katere okvara ne vpliva, sposobni delno ali polno aktivirati zavore priklopnega vozila. Takšno zaviranje mora biti mogoče izvesti stopnjevano, če se za ta postopek uporabi ventil, ki običajno miruje, se ta ventil lahko uporabi le, če lahko voznik zlahka preverja njegovo pravilno delovanje, in sicer bodisi v kabini bodisi zunaj vozila in brez uporabe orodja. 2.2.1.18.3 V primeru pretrganja ali puščanja na eni od cevi za dovod zraka (ali na drugi vrsti priključka, ki je pač uporabljen) mora imeti voznik kljub temu možnost, da polno ali delno aktivira zavore priklopnega vozila prek naprave za upravljanje delovnega zavornega sistema, ali pomožnega zavornega sistema, ali parkirnega zavornega sistema, če pretrganje ali puščanje samodejno ne sproži zaviranja priklopnega vozila z učinkom, kot je predpisan v točki 2.2.3 Priloge II. 2.2.1.18.4 Pri dvovodnem sistemu za dovod zraka se šteje, da je zahteva iz točke 2.2.1.18.3 izpolnjena, če so izpolnjeni naslednji pogoji: 2.2.1.18.4.1 ko se določena naprava za upravljanje zavor od omenjenih v točki 2.2.1.18.3 polno aktivira, tlak v napajalnem vodu v naslednjih dveh sekundah pade na 1,5 bara. 2.2.1.18.4.2 pri padanju tlaka v napajalnem vodu s hitrostjo vsaj 1 bar/s, se sproži samodejno zaviranje priklopnega vozila, preden tlak v napajalnem vodu pade na 2 bara. 2.2.1.19 Naslednji tipi vozil morajo izpolniti zahteve preskusa tipa IIA, opisane v točki 1.5 Priloge II, in ne zahteve preskusa tipa II, opisane v točki 1.4 iste priloge: — medmestni avtobusi in turistični avtobusi kategorije M3 — in motorna vozila kategorije N3, ki lahko vlečejo priklopna vozila kategorije O4. Kjer največja tehnično dovoljena masa tega vozila presega 26 000 kilogramov, se preskusna masa omeji na 26 000 kilogramov, ko pa masa neobremenjenega vozila presega maso 26 000 kilogramov, se ta masa upošteva pri izračunavanju. 2.2.1.20 Pri motornem vozilu, opremljenem za vleko priklopnega vozila z električnimi zavornimi sistemi, morajo biti izpolnjene naslednje zahteve: 2.2.1.20.1 oskrba motornega vozila z električno energijo (generator, akumulator) mora imeti zadostno zmogljivost za preskrbo električnega zavornega sistema s tokom. Pri vrtljajih prostega teka motorja, kot jih priporoča proizvajalec, in z vključenimi vsemi električnimi napravami, ki sodijo k standardni opremi vozila, napetost v električnih vodih pri največji porabi toka v električnem zavornem sistemu (15 A) ne sme pasti pod vrednost 9,6 V, merjeno pri priključku. Električni vodi ne smejo povzročiti kratkega stika, četudi so preobremenjeni. 2.2.1.20.2 V primeru okvare v delovnem zavornem sistemu vlečnega vozila, če ta sistem sestoji vsaj iz dveh neodvisnih enot, mora biti enota oziroma morajo biti enote, ki niso okvarjene, sposobne delno ali polno aktivirati zavore priklopnega vozila. 2.2.1.20.3 Uporaba stikala za zavorno svetilko in voda za aktiviranje električnega zavornega sistema je dovoljena le, če sta vod za aktiviranje in zavorna svetilka povezana vzporedno ter če obstoječe stikalo za zavorno svetilko in vod lahko preneseta dodatno obremenitev. 2.2.1.21 Pri pnevmatskem delovnem zavornem sistemu, ki sestoji iz dveh ali več samostojnih sklopov, se mora kakršnokoli puščanje med temi sklopi pri napravi za upravljanje tega sistema ali v njegovem spodnjem toku nenehno odvajati v ozračje. 2.2.1.22 Motorna vozila kategorij M2, M3, N2 in N3 z največ štirimi osmi morajo biti opremljena s protiblokirnimi sistemi kategorije 1 skladno z zahtevami Priloge X. 2.2.1.23 Če so motorna vozila, ki niso omenjena v točki 2.2.1.22, opremljena s protiblokirnimi sistemi, morajo izpolnjevati zahteve Priloge X. 2.2.1.24 Pri motornem vozilu, ki lahko vleče priklopno vozilo kategorije O3 ali O4, se delovni zavorni sistem priklopnega vozila lahko aktivira le v povezavi z delovnim, pomožnim ali parkirnim zavornim sistemom vlečnega vozila. 2.2.1.25 Motorna vozila, ki lahko vlečejo priklopno vozilo, opremljeno s protiblokirnim sistemom, razen vozil kategorije M1 in N1, morajo biti opremljena s posebnim svetlobnim opozorilnim znakom za protiblokirni sistem priklopnega vozila, ki ustreza zahtevam iz točk 4.1, 4.2 in 4.3 Priloge X. Opremljeni morajo biti tudi s posebnim električnim konektorjem za protiblokirni sistem priklopnih vozil, skladno s točko 4.4. Priloge X k tej direktivi. 2.2.1.26 Motorna vozila kategorije M1 so lahko opremljena z zasilnimi rezervnimi kolesi/pnevmatikami, če izpolnjujejo zahteve iz Priloge XIII. 2.2.2. Vozila kategorije O 2.2.2.1 Za priklopna vozila kategorije O1 ni nujno, da so opremljena z delovnim zavornim sistemom; če pa so priklopna vozila te kategorije vendarle opremljena z delovnim zavornim sistemom, mora izpolnjevati ta iste zahteve, kot so določene za kategorijo O2. 2.2.2.2 Vsako priklopno vozilo kategorije O2 mora biti opremljeno z delovnim zavornim sistemom povezanega ali polpovezanega tipa oziroma vztrajnostnega (naletnega) tipa. Vztrajnostni tip zavore je dovoljen le za priklopna vozila, ki niso polpriklopniki. Vendar pa so dovoljeni električni zavorni sistemi, ki so skladni z zahtevami Priloge XI. 2.2.2.3 Vsako priklopno vozilo kategorij O3 ali O4 mora biti opremljeno z delovnim zavornim sistemom povezanega ali polpovezanega tipa. 2.2.2.4 Delovni zavorni sistem mora delovati na vsa kolesa priklopnega vozila. 2.2.2.5 Delovanje delovnega zavornega sistema mora biti primerno porazdeljeno med osmi. 2.2.2.6 Delovanje vsakega zavornega sistema mora biti porazdeljeno med kolesa iste osi simetrično glede na vzdolžno srednjo (navpično) ravnino vozila. 2.2.2.7 Zavorne površine, ki so potrebne za dosego predpisane stopnje učinkovitosti, morajo biti v stalnem stiku s kolesi, bodisi togo povezane, bodisi povezane prek sestavnih delov, ki niso nagnjeni k okvaram. 2.2.2.8 Obraba zavor se mora zlahka odpraviti z uporabo sistema za ročno ali samodejno nastavljanje zavornih oblog. Poleg tega morajo imeti naprava za upravljanje in sestavni deli prenosa ter zavor rezervo hoda, in če je treba, ustrezne naprave za izravnavo, ki ob pregretju zavor ali ko se zavorne obloge obrabijo do določene stopnje, zagotavljajo učinkovito zaviranje, ne da bi bilo za to potrebno takojšnje nastavljanje zavornih oblog. 2.2.2.8.1 Nastavljanje zavornih oblog mora biti pri delovnih zavorah samodejno. Vendar namestitev naprav za samodejno nastavljanje zavornih oblog ni obvezna za vozila kategorije O1 in O2. Naprave za samodejno nastavljanje zavornih oblog morajo biti narejene tako, da je zaviranje učinkovito tudi po tem, ko se zavore najprej segrejejo, potem pa ohladijo. Predvsem pa mora vozilo delovati normalno tudi po preskusih, ki se opravijo skladno s točko 1.3 Priloge II (Preskus tipa I) in točko 1.6 Priloge II (Preskus tipa III). 2.2.2.8.2 Obrabo zavornih oblog delovne zavore mora biti mogoče z lahkoto preverjati z zunanje ali spodnje strani vozila, samo z uporabo orodja ali opreme, ki je navadno v vozilu; na primer prek primernih kontrolnih odprtin ali drugače. 2.2.2.9 Zavorni sistemi morajo biti narejeni tako, da se priklopno vozilo samodejno ustavi, če se priključek odklopi, ko se priklopno vozilo premika. Vendar ta zahteva ne velja za priklopna vozila z največjo tehnično dovoljeno maso, ki ne presega 1,5 ton, če imajo priklopna vozila poleg glavnega spoja še pomožni spoj (verigo, jekleno vrv, itn.), ki v primeru odklopa glavnega spoja lahko prepreči, da bi se vlečno oje dotaknilo tal, in poskrbi za zasilno krmiljenje priklopnega vozila. 2.2.2.10 Na vsakem priklopnem vozilu, ki mora biti opremljeno z delovnim zavornim sistemom, mora biti zaviranje parkirne zavore zagotovljeno tudi, ko se priklopno vozilo odklopi od vlečnega vozila. Parkirni zavorni sistem lahko upravlja oseba, ki stoji na tleh, pri priklopnih vozilih, ki se uporabljajo za prevoz potnikov, pa mora biti mogoče ta zavorni sistem upravljati iz notranjosti priklopnega vozila. Izraz „upravljanje“ zajema tudi dejanje sprostitve. 2.2.2.11 Če ima priklopno vozilo vgrajeno napravo, ki omogoča izklop pnevmatskega aktiviranje zavornega sistema, razen parkirnega zavornega sistema, mora biti naprava zasnovana in izdelana tako, da se povrne v delovni položaj najpozneje ob ponovnem dotoku komprimiranega zraka v priklopno vozilo. 2.2.2.12 Priklopna vozila kategorije O3 in O4, ki so opremljena z dvovodnim sistemom za dovod zraka, morajo ustrezati pogojem, ki so določeni v točki 2.2.1.18.3. 2.2.2.13 Priklopna vozila kategorij O3 in O4 morajo biti opremljena s protiblokirnimi sistemi skladno z zahtevami Priloge X. 2.2.2.14 Če so priklopna vozila, ki niso omenjena v točki 2.2.2.13, opremljena s protiblokirnimi sistemi, morajo ti sistemi izpolnjevati zahteve Priloge X. 2.2.2.15 Pomožno opremo je treba napajati z energijo tako, da se med delovanjem v napravi oziroma napravah za shranjevanje energije delovne zavore vzdržuje tlak vsaj v vrednosti 80 % najnižjega dovodnega tlaka vlečnega vozila, kot je določeno v točki 3.1.2.2 Dodatka k Prilogi II. 2.2.2.15.1 V primeru pretrganja ali puščanja pomožne opreme ali z njo povezanih cevi mora znašati seštevek sil, ki delujejo na obod zaviranih koles, vsaj 80% vrednosti, ki je predpisana za priklopno vozilo iz točke 2.2.1.2.1 Priloge II. Kjer pa takšno pretrganje ali puščanje izzove kontrolni signal posebni napravi, kot je navedeno v točki 6 dodatka k Prilogi II, veljajo zahteve o učinku, določene v tej točki.