1976L0207 — SL — 05.10.2002 — 001.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B DIREKTIVA SVETA z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (76/207/EGS) (UL L 039, 14.2.1976, p.40)

spremenjena z:









▼B

DIREKTIVA SVETA

z dne 9. februarja 1976

o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev

(76/207/EGS)







SVET EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti in zlasti člena 235 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Komisije, ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta ( 1 ), ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora ( 2 ), ker je Svet v svoji Resoluciji z dne 21. januarja 1974 o programu socialnih ukrepov ( 3 ) med prednostne naloge vključil ukrepe, katerih namen je doseči enakost moških in žensk pri dostopu do zaposlitve, poklicnega izobraževanja in napredovanja ter delovnih pogojev, vključno s plačo; ker je glede plač Svet 10. februarja 1975 sprejel Direktivo 75/117/EGS o približevanju zakonodaj držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske ( 4 ); ker se ukrepi na ravni Skupnosti za doseganje načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega izobraževanja in napredovanja ter v zvezi z drugimi delovnimi pogoji zdijo prav tako potrebni; ker enako obravnavanje delavcev obeh spolov predstavlja enega izmed ciljev Skupnosti, kolikor je usklajevanje življenjskih in delovnih razmer ter ohranitev njihovih izboljšav med drugim mogoče spodbujati; ker Pogodba ne dodeljuje potrebnih pooblastil za te namene; ker je treba opredelitev in postopno uresničevanje načela enakega obravnavanja v zadevah socialne varnosti zagotoviti z dodatnimi sredstvi, SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:







Člen 1

1. Namen te direktive je uveljaviti načelo enakega obravnavanja moških in žensk v državah članicah v zvezi z njihovim dostopom do zaposlitve, vključno z napredovanjem, njihovim poklicnim izobraževanjem in njihovimi delovnimi pogoji ter glede socialne varnosti pod pogoji, navedenimi v odstavku 2. To načelo je v nadaljevanju opredeljeno kot „načelo enakega obravnavanja“.

▼M1

1a. Države članice aktivno upoštevajo cilj enakosti moških in žensk, ko oblikujejo in izvajajo zakone in druge predpise, politike in dejavnosti na področjih, navedenih v odstavku 1.

▼B

2. Za zagotovitev postopnega izvrševanja načela enakega obravnavanja v zadevah socialne varnosti bo Svet na podlagi predloga Komisije sprejel določbe, ki opredeljujejo njegovo vsebino, njegov namen in ureditve za njegovo uporabo.

▼M1

Člen 2

1. V določbah, ki sledijo, pomeni načelo enake obravnave, da ni nikakršne diskriminacije zaradi spola, niti neposredne niti posredne, zlasti ne zaradi sklicevanja na družinski status.

2. V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve:

— neposredna diskriminacija: kadar se ena oseba zaradi spola obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se je obravnavala ali bi se obravnavala oseba drugega spola v primerljivi situaciji,

— posredna diskriminacija: kadar bi bile zaradi navidezno nevtralnega predpisa, merila ali prakse osebe enega spola v posebej neugodnem položaju v primerjavi z osebami drugega spola, razen če ta predpis, merilo ali praksa objektivno temelji na zakonitem cilju in so sredstva za doseganje tega cilja ustrezna in potrebna,

— nadlegovanje: neželeno vedenje, povezano s spolom osebe, z namenom prizadeti dostojanstvo osebe ali ustvariti zastraševalno, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje, ali s takšnim učinkom,

— spolno nadlegovanje: kakršna koli oblika neželenega verbalnega, neverbalnega ali fizičnega vedenja spolne narave z namenom prizadeti dostojanstvo osebe, zlasti kadar gre za ustvarjanje zastraševalnega, sovražnega, ponižujočega, sramotilnega ali žaljivega okolja, ali s takšnim učinkom.

3. Nadlegovanje in spolno nadlegovanje veljata v skladu s to direktivo za diskriminacijo zaradi spola in sta prepovedana.

To, ali oseba takšno vedenje zavrne ali se mu ukloni, ne more biti podlaga za odločitev, ki se nanaša na to osebo.

4. Navodilo, naj se osebe diskriminirajo zaradi spola, se obravnava kot diskriminacija v smislu te direktive.

5. Države članice v skladu z nacionalno zakonodajo, kolektivnimi pogodbami ali praksami spodbujajo delodajalce in tiste, ki so odgovorni za dostopnost poklicnega usposabljanja, naj sprejmejo ukrepe za preprečevanje vseh oblik diskriminacije zaradi spola, zlasti nadlegovanja in spolnega nadlegovanja na delovnem mestu.

6. Države članice lahko glede dostopa do zaposlitve, vključno z usposabljanjem, ki vodi k temu, določijo, da razlike v obravnavanju, ki temelji na značilnostih, povezanih s spolom, niso diskriminacija, kadar takšna značilnost zaradi narave določenih poklicnih dejavnosti ali sobesedila, v katerem se te dejavnosti opravljajo, predstavlja pristno in določujočo poklicno zahtevo, če je cilj pravno utemeljen in zahteva sorazmerna.

7. Ta direktiva ne vpliva na določbe, ki se nanašajo na varstvo žensk, zlasti v zvezi z nosečnostjo in materinstvom.

Ženska na porodniškem dopustu je upravičena, da se po koncu porodniškega dopusta vrne na svoje delovno mesto ali na enakovredno mesto pod pogoji, ki zanjo niso manj ugodni, in do vseh izboljšav delovnih pogojev, do katerih bi bila upravičena med svojo odsotnostjo.

Manj ugodno obravnavanje žensk, ki je povezano z nosečnostjo ali porodniškim dopustom v smislu Direktive 92/85/EGS, je diskriminacija v smislu te direktive.

Ta direktiva tudi ne vpliva na določbe Direktive Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC ( 5 ), ter Direktive Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) ( 6 ). Direktiva tudi ne vpliva na pravico držav članic, da priznajo ločeno pravico do očetovskega in/ali posvojiteljskega dopusta. Tiste države članice, ki priznajo takšne pravice, sprejmejo potrebne ukrepe za zaščito delavcev in delavk pred odpuščanjem zaradi uresničevanja omenjenih pravic in zagotovijo, da so ob koncu takšnega dopusta upravičeni do vrnitve na svoja delovna mesta ali enakovredna mesta pod pogoji, ki zanje niso manj ugodni, in do vseh izboljšav delovnih pogojev, do katerih bi bili upravičeni med svojo odsotnostjo.

8. Države članice lahko ohranijo ali sprejmejo ukrepe v skladu s členom 141(4) Pogodbe, zato da zagotovijo enakost moških in žensk v praksi.

Člen 3

1. Uporaba načela enake obravnave pomeni, da v javnem ali zasebnem sektorju, vključno z javnimi organi, ni nikakršne neposredne ali posredne diskriminacije zaradi spola v zvezi s:

(a) pogoji za dostop do zaposlitve, samozaposlitve ali poklica, vključno z izbirnimi merili in pogoji za zaposlitev, ne glede na panogo dejavnosti in na vseh ravneh poklicne hierarhije, vključno z napredovanjem;

(b) dostopom do vseh vrst in vseh ravni poklicnega svetovanja, poklicnega usposabljanja, poklicnega izpopolnjevanja in prekvalifikacije, vključno s praktičnimi delovnimi izkušnjami;

(c) pogoji zaposlovanja in delovnih pogojev, vključno z odpuščanjem, ter plačilom, kakor določa Direktiva 75/117/EGS;

(d) članstvom in sodelovanjem v organizacijah delavcev ali delodajalcev ali kakršnih koli organizacijah, katerih člani opravljajo določen poklic, vključno s koristmi, ki jih zagotavljajo takšne organizacije.

2. V ta namen države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da:

(a) se razveljavi vse zakone in druge predpise, ki so v nasprotju z načelom enake obravnave;

(b) se vse določbe, ki so v nasprotju z načelom enake obravnave in so vključene v pogodbe ali kolektivne pogodbe, notranja pravila podjetij ali pravila, ki urejajo neodvisne dejavnosti in poklice ter organizacije delavcev in delodajalcev, razglasijo ali se lahko razglasijo za nične in neveljavne ali se spremenijo.

▼M1 —————

▼M1

Člen 6

1. Države članice zagotovijo, da so sodni in/ali upravni postopki, vključno s spravnimi postopki, kadar so ta primerna, za izvrševanje obveznosti v skladu s to direktivo na voljo vsem osebam, ki so mnenja, da jim je bila storjena krivica, ker glede njih ni bilo uporabljeno načelo enake obravnave, tudi po koncu razmerja, v katerem je domnevno prišlo do diskriminacije.

2. Države članice uvedejo v svoj nacionalni pravni sistem ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev dejanske in učinkovite kompenzacije oziroma povrnitve škode, kakršno določijo države članice, za izgubo in škodo, ki jo je oškodovana oseba utrpela zaradi diskriminacije v nasprotju s členom 3, in sicer na način, ki je odvračilen in je v sorazmerju z utrpljeno škodo; takšna kompenzacija oziroma povrnitev škode ne sme biti vnaprej omejena z določitvijo zgornje meje, razen v primerih, ko lahko delodajalec dokaže, da je edina škoda, ki jo je prosilec utrpel zaradi diskriminacije v smislu te direktive, zavrnitev upoštevanja njegove prijave za delovno mesto.

3. Države članice zagotovijo, da združenja, organizacije ali druge pravne osebe, ki imajo v skladu z merili, določenimi z nacionalno zakonodajo, pravno utemeljen interes za zagotavljanje spoštovanja določb te direktive, lahko, če se pritožnik s tem strinja, sodelujejo v imenu pritožnikov ali njim v podporo v katerem koli sodnem in/ali upravnem postopku, predvidenem za uveljavitev spoštovanja obveznosti, ki izhajajo iz te direktive.

4. Odstavka 1 in 3 ne vplivata na nacionalne predpise, ki se nanašajo na roke za vlaganje pravnih sredstev v zvezi z načelom enake obravnave.

Člen 7

Države članice uvedejo v svoj nacionalni pravni sistem ukrepe, ki so potrebni za zaščito delavcev — vključno s tistimi, ki so predstavniki delavcev, ki jih predvideva nacionalna zakonodaja in/ali praksa — pred odpuščanjem ali drugim negativnim obravnavanjem s strani delodajalca, ki bi bilo odziv na pritožbo znotraj podjetja ali na kakršne koli pravne postopke, katerih cilj je uveljavitev spoštovanja načela enake obravnave.

▼B

Člen 8

Države članice poskrbijo, da na določbe, sprejete v skladu s to direktivo, in na relevantne določbe, ki so že v veljavi, primerno opozorijo delojemalce, na primer na njihovem delovnem mestu.

▼M1

Člen 8a

1. Države članice sprejmejo potrebne določbe in imenujejo enega ali več organov, zadolženih za spodbujanje, analiziranje, nadzorovanje in podpiranje enake obravnave vseh oseb brez diskriminacije zaradi spola. Ti organi so lahko del ustanov, ki so na nacionalni ravni pristojne za varstvo človekovih pravic ali pravic posameznikov.

2. Države članice zagotovijo, da pristojnosti teh organov vključujejo:

(a) brez poseganja v pravice žrtev in združenj, organizacij ali drugih pravnih oseb, navedenih v členu 6(3), zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam diskriminacije pri njihovih pritožbah zaradi diskriminacije;

(b) opravljanje neodvisnih raziskav v zvezi z diskriminacijo;

(c) objavljanje neodvisnih poročil in dajanje priporočil o vseh vprašanjih v zvezi s takšno diskriminacijo.

Člen 8b

1. Države članice v skladu z nacionalno tradicijo in prakso sprejmejo ustrezne ukrepe za spodbujanje socialnega dialoga med socialnimi partnerji, usmerjenega v krepitve enake obravnave, med drugim prek spremljanja prakse na delovnih mestih, prek kolektivnih pogodb, kodeksov ravnanja, raziskav ali izmenjave izkušenj in dobrih praks.

2. Kolikor je to v skladu z njihovo nacionalno tradicijo in prakso, države članice spodbujajo socialne partnerje, brez poseganja v njihovo avtonomnost, h krepitvi enakosti žensk in moških ter k sklepanju dogovorov na ustrezni ravni, ki določajo pravila proti diskriminaciji na področjih, navedenih v členu 1, ki spadajo v okvir kolektivnih pogajanj. Ti sporazumi spoštujejo minimalne pogoje, ki jih določa ta direktiva, in ustrezne nacionalne izvedbene ukrepe.

3. Države članice v skladu z nacionalno zakonodajo, kolektivnimi pogodbami ali prakso spodbujajo delodajalce, naj načrtno in sistematično krepijo enako obravnavo moških in žensk na delovnem mestu.

4. V ta namen bi bilo treba delodajalce spodbujati, naj v ustreznih rednih časovnih intervalih delavcem in/ali njihovim zastopnikom zagotovijo ustrezne informacije o enaki obravnavi moških in žensk v podjetju.

Takšne informacije lahko vključujejo statistične podatke o deležih moških in žensk na različnih ravneh organizacije ter o možnih ukrepih za izboljšanje položaja v sodelovanju s predstavniki delavcev.

Člen 8c

Države članice spodbujajo dialog z ustreznimi nevladnimi organizacijami, ki imajo v skladu z nacionalno zakonodajo in prakso pravno utemeljen interes za prispevanje v boju proti diskriminaciji zaradi spola, z namenom uveljavljanja načela enake obravnave.

Člen 8d

Države članice določijo pravila o sankcijah, ki se uporabljajo za kršitev nacionalnih predpisov, sprejetih v skladu s to direktivo, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo, da se uporabljajo.

Sankcije, ki lahko obsegajo plačilo kompenzacije žrtvi, morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice o omenjenih predpisih obvestijo Komisijo najpozneje do 5. oktobra 2005 in jo takoj obvestijo o kakršnih koli naknadnih spremembah, ki vplivajo nanje.

Člen 8e

1. Države članice lahko uvedejo ali ohranijo predpise, ki so za varstvo načela enake obravnave ugodnejši od tistih, ki jih določa ta direktiva.

2. Izvajanje te direktive ne sme biti v nobenem primeru podlaga za nižanje ravni varovanja pred diskriminacijo, ki jo države članice že zagotavljajo na področjih, zajetih s to direktivo.

▼B

Člen 9

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje v 30 mesecih po notifikaciji te direktive. O tem takoj obvestijo Komisijo.

Vendar pa, glede prvega dela člena 3(2)(c) in prvega dela člena 5(2)(c), države članice v štirih letih po notifikaciji te direktive opravijo prvi pregled in, če je potrebno, prvo revizijo zakonov in drugih predpisov, ki so tam omenjeni.

2. Države članice redno ocenjujejo poklicne dejavnosti, na katere se nanaša člen 2(2), in tako glede na družbeni razvoj ugotovijo, ali je ohranjanje teh izjem upravičeno. O rezultatih tega ocenjevanja uradno obvestijo Komisijo.

3. Države članice predložijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 10

V dveh letih po poteku 30-mesečnega obdobja, ki ga določa prvi pododstavek člena 9(1), države članice posredujejo Komisiji vse potrebne informacije in ji tako omogočijo, da oblikuje poročilo o uporabi te direktive za predložitev Svetu.

Člen 11

Ta direktiva je naslovljena na države članice.