2.1

Mehanske naprave za spenjanje med motornimi in priklopnimi vozili so vsi deli in naprave na okvirih, nosilnih delih nadgradnje in šasije vozil, s katerimi so povezana vlečna in vlečena vozila. Vključujejo tudi fiksne ali odstranljive dele za pritrditev, nastavitev ali upravljanje zgoraj navedenih naprav za spenjanje. 2.1.1 Vlečne krogle in nosilci iz točke 1.3.1 so mehanske naprave za spenjanje na vlečnem vozilu s kroglasto napravo z nosilcem, na katero se z vlečno glavo spne priklopnik. 2.1.2 Vlečne glave iz točke 1.3.2. so mehanske naprave za spenjanje, pritrjene na vlečnih ojesih priklopnikov za spenjanje na vlečno kroglo na vlečnem vozilu. 2.1.3 Vlečne sklopke iz točke 1.3.3 so mehanske naprave za spenjanje z lovilcem in spenjalnim sornikom, ki se samodejno zapre in blokira, vgrajene na vlečnem vozilu, namenjene za spenjanje priklopnika z vlečnim ušesom. 2.1.4 Vlečna ušesa iz točke 1.3.4 so mehanske naprave za spenjanje, pritrjene na ojesu priklopnika, ki imajo valjasto odprtino za spenjanje na samodejno vlečno sklopko. 2.1.5 Ojesa iz točke 1.3.5 so trikotne, ravne ali podobne naprave, ki so vgrajene na prednjem koncu priklopnika ali njegovi šasiji in prirejene za spenjanje na vlečno vozilo z vlečnimi ušesi, naletnimi napravami, vlečnimi glavami in podobnimi napravami za spenjanje. Ojesa so lahko pritrjena na priklopnik tako, da lahko neovirano nihajo v navpični smeri, torej ne morejo prenašati navpične obremenitve, to so tako imenovana ojesa na tečajih, ali pa tako, da so fiksirana v navpični smeri in lahko prenašajo navpične obremenitve, to so tako imenovana toga ojesa. V navpični smeri fiksirana ojesa so lahko popolnoma toga ali vzmetena. Ojesa so lahko sestavljena iz več kot enega dela, lahko so nastavljiva ali kolenasta. Ta direktiva se nanaša samo na taka ojesa, ki predstavljajo samostojno enoto, ki ni del šasije vlečenega vozila. 2.1.6 Vezni nosilci iz točke 1.3.6 so vsi deli in naprave, nameščeni med napravami za spenjanje, kot so vlečne krogle in vlečne sklopke, in okvirjem vozila (npr. zadnjim prečnim nosilcem), nosilno nadgradnjo ali šasijo vlečnega vozila. 2.1.7 Sedla iz točke 1.3.7 so ploščate naprave za spenjanje, ki se uporabljajo na sedlastih vlačilcih, ki se pri spetju samodejno zaprejo in blokirajo in se povezujejo s kraljevimi čepi polpriklopnikov iz točke 1.3.8. 2.1.8 Kraljevi čepi polpriklopnikov iz točke 1.3.8 so naprave za spenjanje v obliki čepa, vgrajenega na polpriklopniku, ki preko sedla povezujejo polpriklopnik s sedlastim vlačilcem. 2.1.9 Montažne plošče iz točke 1.3.9 so vsi deli in naprave, ki se uporabljajo za pritrditev sedla na okvir vlečnega vozila. Montažna plošča je lahko prirejena tako, da jo je mogoče vgraditi v različnih legah v vodoravni smeri (tj. premično sedlo). 2.1.10 Krmilni klini so deli, ki so vgrajeni na polpriklopnike in skupaj s sedlom upravljajo krmiljenje priklopnika. 2.1.11 Standardne naprave za spenjanje so klasificirane v točki 1.3 in skladne s standardnimi merami in standardnimi značilnostmi, navedenimi v tej direktivi. So medsebojno izmenljive v okviru svojih razredov, neodvisno od tipa in proizvajalca. 2.1.12 Nestandardne naprave za spenjanje so tiste iz razredov od A do J, ki ne spadajo v razrede standardnih naprav za spenjanje, vendar jih je mogoče povezati s standardnimi napravami za spenjanje ustreznih razredov. 2.1.13 Razne naprave za spenjanje za prehodno ali izjemno uporabo iz točke 1.3.10 so mehanske naprave za spenjanje, ki ne spadajo v nobenega od razredov od A do J (npr. naprave za spenjanje po sedanjih nacionalnih standardih ali za težka transportna vozila). 2.1.14 Naprave za daljinsko upravljanje so naprave, ki pri nedostopnih napravah za spenjanje omogočajo upravljanje naprave za spenjanje z boka vozila ali iz voznikove kabine. 2.1.15 Daljinski kazalniki so prikazovalne naprave, ki kažejo vozniku v kabini, da je spenjanje opravljeno in da so blokirne naprave vprijele. 2.1.16 Tip mehanske naprave za spenjanje pomeni napravo, ki se ne razlikuje po naslednjih bistvenih značilnostih: 2.1.16.1 razred naprave za spenjanje; 2.1.16.2 tovarniška oznaka ali trgovsko ime; 2.1.16.3 zunanja oblika ali glavne mere ali druge bistvene konstrukcijske razlike; 2.1.16.4 značilne vrednosti D, S, V in U. 2.1.17 Postopek spenjanja je samodejen, če za popoln in pravilen vprijem naprave za spenjanje, za samodejno zavarovanje spoja in prikaz pravilnega vprijema blokirnih naprav zadostuje zgolj vzvratni pomik vlečnega vozila k priklopniku brez kakršnihkoli zunanjih posegov. Postopek samodejnega spenjanja je mogoč le ob uporabi samodejnih naprav za spenjanje. 2.1.18 „Vrednost D“ je opredeljena kot teoretična referenčna sila za vodoravno silo med vlečnim in priklopnim vozilom. Vrednost D se jemlje kot podlaga za vodoravne obremenitve pri dinamičnih preskusih. Pri mehanskih napravah za spenjanje, neprimernih za prenos navpičnih obremenitev, je vrednost: Pri mehanskih napravah za spenjanje, primernih za priklopnike s centralno osjo, je vrednost: Pri sedlih na vlačilcih in vozilih primerljivih tipov je vrednost: kjer je: T = največja tehnično dovoljena masa vlečnega vozila (tudi vlačilca) v tonah, ki po potrebi vključuje tudi navpično obremenitev priklopnika s centralno osjo, R = največja tehnično dovoljena masa priklopnika z ojesom, ki se lahko prosto giblje v navpični smeri, ali polpriklopnika, C = vsota obremenitev na osi pri priklopniku s centralno osjo, natovorjenega do največje dovoljene obremenitve, v tonah (glej točko 2.1.20), U = navpična obremenitev sedla, v tonah, S = statična oporna sila S, v kg, je tisti delež mase priklopnika s centralno osjo, ki se kot navpična obremenitev prenaša na točko vlečne sklopke v statičnih pogojih, g = težnostni pospešek (privzeta vrednost 9,81 m/s2). 2.1.19 „Vrednost V“ je opredeljena kot teoretična referenčna sila za amplitudo navpične sile med vlečnim vozilom in priklopniki s centralno osjo, katerih največje mase presegajo 3,5 tone (glej točko 2.1.21). Vrednost V se jemlje kot podlaga navpičnih obremenitev pri dinamičnih preskusih: kjer je: a ekvivalent navpičnega pospeška na točki spoja, ki je odvisen od vrste vzmetenja zadnje(ih) osi vlečnega vozila in vključuje stalni faktor: a1 = 1,8 m/s2 pri vozilih s pnevmatskim ali temu enakovrednim vzmetenjem koles (kakor je opredeljeno v Direktivi 85/3/EGS)( ( 5 )), a2 = 2,4 m/s2 pri vozilih z drugačnim vzmetenjem koles, x je dolžina prostora za tovor na priklopniku, v metrih (glej sliko 1), l je teoretična dolžina ojesa, t. j. razdalja med središčem ušesa na ojesu in središčem sklopa osi, v metrih (glej sliko 1), = ≥ 1,0 (če je rezultat manjši od 1,0, je treba uporabiti vrednost najmanj 1). Slika 1 Mere priklopnika s centralno osjo 2.1.20 Izraz „priklopnik s centralno osjo“ pomeni priklopno vozilo, opremljeno z ojesom, ki se ne more gibati navpično (glede na priklopnik) in pri kateriem je (so) os(i) blizu težišča vozila (kadar je enakomerno obremenjeno), tako da na vlečno vozilo deluje le majhna navpična obremenitev, ki ne presega 10 % največje skupne mase priklopnika ali 1000 kg (kar je manjše). Največja skupna masa priklopnika s centralno osjo je tista, ki deluje na podlago z osjo(mi) priklopnika, ko je ta pripet na vlečno vozilo in natovorjen do največje obremenitve. 2.1.21 Vozila, ki jih ni mogoče jasno razvrstiti v nobeno od gornjih kategorij, se obravnavajo enako kot tip, ki so mu najbolj podobna. 2.1.22 Izraz „tip vozila“ pomeni vozila, ki se glede zahtev iz Priloge VII ne razlikujejo po naslednjih glavnih značilnostih: konstrukciji, merah, obliki in materialu ustreznih delov za pritrditev naprave za spenjanje na vlečno vozilo ali prednjega dela pri priklopnikih.