II.5.4

Naprava za preprečevanje podleta od zadaj, v nadaljevanju ‚naprava‘, je praviloma sestavljena iz prečnega nosilca in veznih elementov, ki so povezani z vzdolžnimi nosilci šasije oziroma z elementi, ki jih nadomeščajo. Naprava mora imeti naslednje lastnosti: II.5.4.1 naprava mora biti vgrajena čim bližje zadnjemu delu vozila. Pri neobremenjenem vozilu ( 7 ) razdalja med spodnjim robom naprave za preprečevanje podleta od zadaj in tlemi ne sme biti večja od 55 cm; II.5.4.2 naprava za preprečevanje podleta od zadaj ne sme biti v nobenem primeru širša od zadnje osi vozila, merjene na skrajnih zunanjih točkah pnevmatik, pri čemer se ne upoštevajo izbokline pnevmatik v bližini točke dotika pnevmatike s podlago, ravno tako pa ne sme biti za več kot 10 cm krajša na vsaki strani. Če je zadnjih osi več, je treba upoštevati širino najširše zadnje osi; II.5.4.3 profil prečnega nosilca zaščite pred podletom od zadaj ne sme biti nižji od 10 cm. Stranski robovi tega nosilca ne smejo biti zakrivljeni nazaj in ne smejo imeti ostrih robov; šteje se, da je ta pogoj izpolnjen, če so zunanji robovi prečnega nosilca zaobljeni s polmerom, ki ni manjši od 2,5 mm; II.5.4.4 naprava je lahko izdelana tako, da jo je mogoče pritrditi na zadnji del vozila v več različnih legah. V tem primeru mora obstajati način, da je naprava v svoji pravilni delovni legi zavarovana pred nenamernim premikanjem. Sila, potrebna za premaknitev naprave v drugo lego, ne sme biti večja od 40 daN; II.5.4.5 naprava mora nuditi zadosten odpor silam, ki delujejo vzporedno z vzdolžno osjo vozila in mora biti v delovnem položaju povezana z vzdolžnimi nosilci šasije oziroma z elementi, ki jih nadomeščajo. Šteje se, da je ta zahteva izpolnjena, če preskus pokaže, da med preskusom s silami in po njem vodoravna razdalja med zadnjim robom naprave v točkah P1, P2 in P3 in skrajnim zadnjim robom vozila ni večja od 40 cm. Pri meritvi te razdalje se ne upoštevajo tisti deli vozila, ki so pri neobremenjenem vozilu več kot 3 m nad cestiščem; II.5.4.5.1 Točki P1 sta oddaljeni 30 cm od vzdolžnih ravnin, ki se dotikajo zunanjih robov koles na zadnji osi; točki P2, ki se nahajata na črti, ki veže točki P1, sta razporejeni simetrično glede na vzdolžno srednjo ravnino vozila na medsebojni razdalji 70 do 100 cm; njuno natančno lego lahko določi proizvajalec. Proizvajalec mora določiti oddaljenost točk P1 in P2 od cestišča znotraj vodoravnih mejnih črt naprave. Vendar višina ne sme presegati 60 cm pri neobremenjenem vozilu. P3 je na sredini črte, ki veže točki P2; II.5.4.5.2 V obeh točkah P1 in v točki P3 je treba zaporedoma delovati z vodoravno silo, ki je enaka 12,5 % največje tehnično dovoljene teže vozila, vendar ne presega 2,5 x 104 N; II.5.4.5.3 Na obe točki P2 je treba zaporedoma delovati z vodoravno silo, ki je enaka 50 % največje tehnično dovoljene teže vozila, vendar ne presega 10 x 104 N; II.5.4.5.4 S silami, omenjenimi v točkah II.5.4.5.2 in II.5.4.5.3, je treba delovati ločeno. Zaporedje delovanja sil lahko določi proizvajalec; II.5.4.5.5 Pri izvajanju praktičnega preskusa za preverjanje skladnosti z zgoraj navedenimi zahtevami morajo biti izpolnjeni naslednji pogoji: II.5.4.5.5.1 naprava mora biti povezana z vzdolžnimi nosilci šasije vozila oziroma z elementi, ki jih nadomeščajo; II.5.4.5.5.2 predpisane sile morajo delovati na napravo vzporedno z vzdolžno srednjo ravnino vozila preko pritisne plošče, ki ni večja kot 25 cm v višino (točno višino mora navesti proizvajalec) in 20 cm v širino z zaokroženjem pritisne plošče na navpičnih robovih s polmerom 5 ± 1 mm; pritisna plošča mora biti gibljivo povezana (npr. s kardanskim zglobom), njeno središče je treba nastaviti zaporedoma na točke P1, P2 in P3.