2006L0032 — SL — 05.06.2014 — 002.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B DIREKTIVA 2006/32/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 5. aprila 2006 o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS (Besedilo velja za EGP) (UL L 114, 27.4.2006, p.64)

spremenjena z:









▼B

DIREKTIVA 2006/32/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 5. aprila 2006

o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS

(Besedilo velja za EGP)







EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 175(1) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Komisije, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora ( 1 ), ob upoštevanju mnenja Odbora regij ( 2 ), v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe ( 3 ), ob upoštevanju naslednjega: (1) V Skupnosti obstaja potreba po izboljšanju učinkovitosti rabe končne energije, uravnavati povpraševanje po energiji in spodbujati proizvodnjo iz obnovljivih virov energije, saj je kratkoročno do srednjeročno razmeroma malo možnosti za kakršno koli drugo vplivanje na pogoje oskrbe z energijo in distribucije tako z vzpostavitvijo novih zmogljivosti ali z izboljšanjem prenosa in distribucije. Ta direktiva tako prispeva k bolj zanesljivi oskrbi. (2) Izboljšana učinkovitost rabe končne energije bo doprinesla tudi k zmanjševanju porabe primarne energije, k ublažitvi emisij CO2 in drugih toplogrednih plinov in na ta način k preprečevanju nevarnih podnebnih sprememb. Količina teh emisij stalno narašča, zato je vedno težje izpolnjevati obveznosti iz Kjotskega protokola. Dejavnost ljudi v energetskem sektorju povzroči več kot 78 % emisij toplogrednih plinov Skupnosti. Šesti okoljski akcijski program Skupnosti, določen s Sklepom št. 1600/2002/ES Evropskega parlamenta in Sveta ( 4 ), predvideva, da so potrebna nadaljnja zmanjšanja za izpolnitev dolgoročnega cilja Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja, o stabilizaciji koncentracije toplogrednih plinov v ozračju na ravni, ki bi preprečila nevarno antropogeno poseganje v podnebni sistem. Zato so nujne konkretne politike in ukrepi. (3) Z izboljšano učinkovito rabo končne energije bo mogoče na gospodarsko učinkovit način izkoriščati morebitne gospodarne prihranke energije. Te prihranke energije bi lahko dosegli z ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti in tako Skupnosti pomagali zmanjšati njeno odvisnost od uvoza energije. Poleg tega bi prehod na energetsko učinkovitejše tehnologije še dodatno spodbudil inovativnost in konkurenčnost Skupnosti, kakor je poudarjeno v Lizbonski strategiji. (4) V sporočilu Komisije o izvajanju prve faze Evropskega programa o podnebnih spremembah je bila direktiva o upravljanju povpraševanja po energiji navedena kot eden izmed ključnih ukrepov zoper klimatske spremembe, ki ga je treba sprejeti na ravni Skupnosti. (5) Ta direktiva je skladna z Direktivo 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo ( 5 ) ter z Direktivo 2003/55/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom ( 6 ); ki predvidevata možnost uporabe učinkovite rabe energije in uravnavanje povpraševanja kot alternativo novi oskrbi ter za varovanje okolja, kar bi organom držav članic omogočilo, da med drugim razpišejo ponudbe za nove zmogljivosti ali da sprejmejo ukrepe za energetsko učinkovitost ter ukrepe za upravljanje povpraševanja, vključno s sistemi belih certifikatov. (6) Ta direktiva ne posega v člen 3 Direktive 2003/54/ES, ki zahteva, da države članice vsem gospodinjskim odjemalcem ter, kadar države članice to štejejo za primerno, malim podjetjem, zagotovijo dostop do univerzalne storitve, to je pravice do oskrbe z električno energijo določene kakovosti na njihovem ozemlju po razumnih, enostavno in jasno primerljivih ter preglednih cenah. (7) Cilj te direktive ni le nadaljnje spodbujanje dobave energetskih storitev, temveč tudi krepitve na strani povpraševanja. Javni sektor vsake države članice bi tako moral biti dober zgled, kar zadeva naložbe, vzdrževanje in druge izdatke za opremo, ki rabi energijo, energetske storitve ter druge ukrepe izboljšanja energetske učinkovitosti. Javni sektor bi bilo torej treba spodbujati, da vidike izboljšanja energetske učinkovitosti vključi v svoje naložbe, stroške amortizacije in izvedbene proračune. Nadalje bi si moral javni sektor prizadevati za uporabo meril energetske učinkovitosti pri postopkih razpisov za javna naročila, kot to dopuščata Direktiva 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev ( 7 ) in Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev ( 8 ), katere načelo je bilo potrjeno s sodbo Sodišča Evropskih skupnosti v zadevi C-513/99 ( 9 ) z dne 17. septembra 2002. Ob upoštevanju dejstva, da se upravne strukture med državami članicami zelo razlikujejo, bi morale biti različne vrste ukrepov v javnem sektorju sprejete na ustrezni nacionalni, regionalni in/ali lokalni ravni. (8) Javni sektor lahko daje zgled na veliko različnih načinov: poleg izvajanja ukrepov, navedenih v prilogah III in VI, bi lahko javni sektor na primer uvedel pilotne projekte energetske učinkovitosti in spodbujal zaposlene k energetski učinkovitosti usmerjenemu obnašanju. Da bi se dosegel želeni pospeševalni učinek, bi jih bilo treba v večjem številu na uspešen način predstaviti posameznikom in/ali podjetjem, ob poudarjanju prednosti nižjih stroškov. (9) Liberalizacija maloprodajnih trgov za končne odjemalce električne energije, zemeljskega plina, premoga in lignita, ogrevanja in v nekaterih primerih celo daljinskega ogrevanja in hlajenja je skoraj vedno vodila k izboljšanju učinkovitosti in k znižanju cen pri proizvodnji energije, njeni transformaciji in distribuciji. Ta liberalizacija ni povzročila večje konkurence izdelkov in storitev, ki bi lahko izboljšala energetsko učinkovitost na strani povpraševanja. (10) Svet je v svoji resoluciji z dne 7. decembra 1998 o energetski učinkovitosti v Evropski skupnosti ( 10 ) za Skupnost kot celoto potrdil cilj izboljšanja energetske intenzivnosti končne porabe za dodatno odstotno točko na leto vse do leta 2010. (11) Države članice bi zato morale sprejeti nacionalne okvirne cilje za spodbujanje učinkovitosti rabe končne energije in za zagotavljanje trajne rasti in rentabilnosti trga z energetskimi storitvami, ter tako prispevati k uresničevanju Lizbonske strategije. Sprejetje nacionalnih okvirnih ciljev za spodbujanje učinkovitosti rabe končne energije zagotavlja učinkovito sinergijo z drugo zakonodajo Skupnosti, katere uporaba bo prispevala k izpolnitvi teh nacionalnih ciljev. (12) Ta direktiva od držav članic zahteva ukrepanje z izpolnjevanjem njenih ciljev, ki so odvisni od učinkov teh ukrepov na končne porabnike energije. Končni izid ukrepov držav članic je tako odvisen od množice zunanjih dejavnikov, ki vplivajo na obnašanje porabnikov pri rabi energije in njihove pripravljenosti, da uporabljajo metode varčevanja z energijo in energetsko varčne naprave. Torej, tudi če se države članice obvežejo, da se bodo potrudile doseči 9 % ciljno vrednost, so nacionalni energetski varčevalni cilji le okvirne narave in za države članice ne predstavljajo pravno zavezujoče obveznosti. (13) Države članice si v prizadevanjih za dosego nacionalnih okvirnih ciljev lahko postavijo ciljne vrednosti, višje od 9 %. (14) Izboljšanje energetske učinkovitosti bo koristilo prednosti izmenjave informacij, izkušenj in najboljših praks na vseh ravneh, vključno, in zlasti, javnega sektorja. Zato morajo države članice določiti seznam ukrepov, ki se izvajajo v okviru te direktive, in v akcijskih načrtih energetske učinkovitosti preučiti njihov učinek, kolikor vnaprej je mogoče. (15) Kadar so prizadevanja za večjo energetsko učinkovitost osnovana na spremembah v tehnologiji, obnašanju porabnikov in/ali gospodarskih spremembah, bi se bilo treba izogibati občutnega negativnega vpliva na okolje, spoštovati pa bi bilo treba prednostne družbene naloge. (16) Financiranje dobave in stroški na strani povpraševanja imajo pri energetskih storitvah pomembno vlogo. Skladi, ustanovljeni za finančno podporo izvajanju programov energetske učinkovitosti in drugih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti ter za spodbujanje razvoja trga energetskih storitev, lahko predstavljajo primerno orodje za zagotavljanje nediskriminatornih zagonskih finančnih sredstev na tem trgu. (17) Izboljšana učinkovitost rabe končne energije se lahko doseže s povečanjem razpoložljivosti energetskih storitev in povpraševanja po njih ali z drugimi ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti. (18) Države članice bi morale v nekaterih tržnih segmentih, kot so gospodinjstva, kjer se energetski pregledi običajno ne izvajajo za potrebe trga, zagotoviti dostopnost energetskih pregledov in tako izkoristiti potencial prihranka energije. (19) Sklepi Sveta z dne 5. decembra 2000 opredeljujejo spodbujanje energetskih storitev s pomočjo razvijanja strategije Skupnosti kot prednostno področje delovanja pri izboljšanju energetske učinkovitosti. (20) Distributerji energije, sistemski operaterji distribucijskega omrežja in podjetja za maloprodajo energije lahko izboljšajo učinkovito rabo energije v Skupnosti, če tržijo energetske storitve, ki vključujejo učinkovito rabo končne energije, na primer notranjo toplotno ugodje, toplo sanitarno vodo, hlajenje, proizvodnjo izdelkov, razsvetljavo in gonilno silo. Večanje dobička za distributerje energije, sistemske operaterje distribucijskega omrežja in podjetja za maloprodajo energije tako postane tesneje povezano s prodajo energetskih storitev čim več odjemalcem, namesto prodaje čim več energije vsakemu odjemalcu. Države članice bi si morale prizadevati, da se izognejo vsakršnemu izkrivljanju konkurence na tem področju in s tem zagotoviti enake pogoje za vse dobavitelje energetskih storitev; to nalogo pa lahko prenesejo na nacionalni regulativni organ. (21) Ob polnem upoštevanju nacionalne organiziranosti udeležencev na trgu v energetskem sektorju in v podporo izvajanju energetskih storitev in ukrepom za izboljšanje energetske učinkovitosti iz direktive bi morale države članice imeti možnost, da za distributerje energije, ali sistemske operaterje distribucijskega omrežja ali podjetja za maloprodajo energije, ali, po potrebi, za dva ali vse od teh udeležencev na trgu, zagotavljanje takih storitev in sodelovanje pri takih ukrepih določijo kot obvezno. (22) Uporabo dogovorov o financiranju s strani tretje stranke bi bilo treba kot inovativno prakso spodbujati. Pri takem dogovoru se koristnik izogne stroškom naložbe s tem, da uporabi del finančne vrednosti prihrankov energije, ki izhajajo iz naložbe tretje stranke, za poplačilo stroškov naložbe in obresti tretje stranke. (23) Pri oblikovanju tarif in drugih predpisov za energijo iz omrežij bi bilo treba zaradi pozitivnega vpliva na učinkovitost rabe končne energije odpraviti neupravičene spodbude za povečanje količine energije. (24) Trg energetskih storitev je možno spodbuditi z različnimi sredstvi, vključno z nefinančnimi. (25) Energetske storitve, programi za izboljšanje energetske učinkovitosti in drugi ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti, vzpostavljeni za izpolnitev cilja varčevanja z energijo, se lahko podprejo in/ali izvedejo s pomočjo prostovoljnih sporazumov med interesnimi skupinami in organi javnega sektorja, ki jih imenujejo države članice. (26) Prostovoljni sporazumi, ki jih zajema ta direktiva, bi morali biti pregledni in vsebovati, kjer je to mogoče, vsaj informacije o količinsko ovrednotenih ciljih, nadzoru in poročanju. (27) Sektorja goriv in prometa imata pomembno vlogo na področju energetske učinkovitosti in prihrankov energije. (28) Pri opredelitvi ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti bi bilo treba upoštevati večjo učinkovitost, doseženo zaradi razširjenosti uporabe gospodarnih tehnoloških inovacij, na primer elektronskih meritev. V tej direktivi med individualne števce po konkurenčnih cenah spadajo tudi natančni kalorimetri. (29) Da bi lahko končni porabniki sprejemali bolj informirane odločitve v zvezi z njihovo porabo energije, bi jim bilo treba zagotoviti primerno količino informacij o tem in druge ustrezne informacije, kakršne so informacije o dostopnih ukrepih za izboljšanje energetske učinkovitosti, o primerjalnih diagramih porabe končnih porabnikov ali nepristranskih tehničnih specifikacijah za opremo, ki rabi energijo, ki lahko vključuje opremo „Faktor štiri“, ali podobno opremo. Treba je spomniti, da bi morale biti nekatere tovrstne dragocene informacije končnim kupcem na voljo že v skladu s členom 3(6) Direktive 2003/54/ES. Poleg tega bi bilo treba potrošnike na dejaven način spodbujati k rednemu odčitavanju svojih števcev. (30) Vse vrste informacij v zvezi z energetsko učinkovitostjo bi bilo treba v primerni obliki, vključno s pomočjo računov, razširjati na ustrezne ciljne javnosti. To lahko vključuje informacije o finančnih in pravnih okvirih, komunikacijske in promocijske kampanje ter obširno izmenjavo najboljših praks na vseh ravneh. (31) S sprejetjem te direktive vse vsebinske določbe Direktive Sveta 93/76/EGS z dne 13. septembra 1993 o omejitvi emisij ogljikovega dioksida z izboljšanjem učinkovite rabe energije (SAVE) ( 11 ) ureja druga zakonodaja Skupnosti, zato bi bilo treba Direktivo 93/76/EGS razveljaviti. (32) Ker ciljev te direktive, in sicer spodbujanja učinkovitosti rabe končne energije in razvijanja trga energetskih storitev, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker te cilje lažje doseže Skupnost, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena, ta direktiva ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev. (33) Ukrepe, potrebne za izvajanje te direktive, je treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil ( 12 )– ob upoštevanju naslednjega: SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:







▼M2 —————







▼B

Člen 4

Splošni cilj

1. Države članice sprejmejo in imajo za cilj doseči splošen nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo, ki za deveto leto uporabe te direktive znaša 9 %, doseže pa se prek energetskih storitev in drugih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti. Države članice prispevajo k izpolnitvi tega cilja s sprejetjem stroškovno učinkovitih, izvedljivih in razumnih ukrepov.

Ta nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo se določi in izračuna v skladu z določbami in metodologijo iz Priloge I. Za primerjavo prihrankov energije in pretvorbo v primerljivo enoto se uporabljajo pretvorbeni količniki iz Priloge II, razen če je upravičena uporaba drugih pretvorbenih količnikov. Primeri ustreznih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti so navedeni v Prilogi III. Splošni okvir za meritve in preverjanje prihrankov energije je podan v Prilogi IV. Nacionalne prihranke energije v povezavi z nacionalnim okvirnim ciljem varčevanja z energijo se začne meriti s 1. januarjem 2008.

2. Za prvi akcijski načrt energetske učinkovitosti (EEAP), ki se ga predloži v skladu s členom 14, vsaka država članica določi tudi vmesni nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo za tretje leto uporabe te direktive in zagotovi pregled njene strategije za doseganje vmesnih in skupnih ciljev. Ta vmesni cilj mora biti zastavljen realno in skladno s splošnim nacionalnim okvirnim ciljem varčevanja z energijo iz odstavka 1.

Komisija poda mnenje o izvedljivosti vmesnega nacionalnega okvirnega cilja in o njegovi usklajenosti s skupnim ciljem.

3. Vsaka država članica oblikuje programe in ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti.

4. Države članice enemu ali več novim ali obstoječim organom ali agencijam naložijo izvajanje splošnega nadzora in odgovornost za nadzorovanje okvira, določenega v zvezi s ciljem iz odstavka 1. Ti organi nato preverjajo prihranke energije, dosežene z energetskimi storitvami in drugimi ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti, tudi z obstoječimi nacionalnimi ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti, ter poročajo o rezultatih.

▼M2 —————

▼B









PRILOGA I

Metodologija za izračun nacionalnega okvirnega cilja varčevanja z energijo

Metodologija za izračun nacionalnega okvirnega cilja varčevanja z energijo iz člena 4 je naslednja:

1. Države članice za izračun povprečne letne porabe energije uporabijo letno porabo končne energije vseh odjemalcev na njenem ozemlju, v okviru te direktive, za obdobje zadnjih petih let pred izvajanjem te direktive in za katero so na voljo uradni podatki. Ta poraba končne energije je količina energije, ki je distribuirana ali prodana končnim odjemalcem v obdobju petih let in ni prilagojena stopinjskim dnevom, strukturnim spremembam ali proizvodnim spremembam. Nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo se bo na podlagi te povprečne letne količine porabe izračunal enkrat, iz tega izhajajoča absolutna količina energije, ki jo je treba prihraniti, pa se uporabi za celoten čas trajanja te direktive. Nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo: (a) znaša 9 % letne povprečne količine porabe, kot je navedena zgoraj; (b) se izmeri po devetem letu uporabe direktive; (c) izhaja iz skupnih letnih prihrankov energije doseženih v devetletnem obdobju uporabe te direktive; (d) se doseže preko energetskih storitev in drugih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti. Ta metodologija za merjenje prihrankov energije zagotavlja, da je skupni znesek prihrankov, ki ga predvideva ta direktiva, nespremenljiv in zato neodvisen od bodoče rasti BDP in vseh povečanj porabe energije v prihodnosti.

2. Nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo je izražen v absolutni vrednosti v GWh ali v protivrednosti, izračunani v skladu s Prilogo II.

3. Prihranki energije v določenem letu po začetku veljavnosti te direktive, ki so posledica ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti, začetih v preteklem letu, vendar ne pred letom 1995, in ki imajo dolgoročne učinke, se lahko upoštevajo pri izračunu letnih prihrankov energije. V nekaterih primerih, ko to opravičujejo okoliščine, se lahko upoštevajo ukrepi, ki so se začeli pred letom 1995, vendar ne prej kot leta 1991. Ukrepe tehnološke narave je treba bodisi posodobiti, da se upošteva tehnološki napredek, bodisi ovrednotiti glede na merila za tovrstne ukrepe. Komisija pripravi smernice za merjenje ali ocenjevanje učinka vseh tovrstnih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti, ki bodo temeljile, povsod kjer bo to mogoče, na obstoječi zakonodaji Skupnosti, kot je Direktiva 2004/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o spodbujanju soproizvodnje, ki temelji na rabi koristne toplote, na notranjem trgu z energijo ( 13 ) in Direktiva 2002/91/ES. V vseh primerih morajo biti prihranki energije, ki iz teh ukrepov izhajajo, preverljivi in merljivi ali ocenljivi v skladu s splošnim okvirom iz Priloge IV.

▼M2 —————

▼B









PRILOGA III

Okvirni seznam primerov ustreznih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti

Ta priloga vsebuje primere področij, na katerih je mogoče pripraviti in izvajati programe in druge ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti v zvezi s členom 4.

Te ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti se lahko upošteva le, če zagotavljajo prihranke, ki so v skladu s smernicami iz Priloge IV jasno merljivi in preverljivi ali ocenljivi, in če njihov vpliv na prihranke energije ni že upoštevan v drugih posebnih ukrepih. Naslednji seznami niso izčrpni, temveč usmerjevalni.

Primeri ustreznih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti:

Stanovanjski in terciarni sektor (a) ogrevanje in hlajenje (npr. toplotne črpalke, novi učinkoviti kotli, namestitev/učinkovita posodobitev sistemov za daljinsko ogrevanje/hlajenje.); (b) izolacija in prezračevanje (npr. izolacija votlih sten in stropa, dvojna/trojna zasteklitev oken, pasivno ogrevanje in hlajenje); (c) topla voda (npr. namestitev novih naprav, neposredna in učinkovita raba pri ogrevanju prostorov, pralni stroji.); (d) razsvetljava (npr. nove učinkovite sijalke in predstikalne naprave, digitalni nadzorni sistemi, uporaba detektorjev gibanja za sisteme razsvetljave v poslovnih zgradbah); (e) kuhanje in hlajenje (npr. nove učinkovite naprave, sistemi vračanja toplote); (f) druga oprema in naprave (npr. naprave za soproizvodnjo toplote in električne energije, nove učinkovite naprave, časovni nadzor za optimiranje rabe energije, zmanjšanje izgub v stanju pripravljenosti, montaža kondenzatorjev za zmanjšanje jalove moči, transformatorji z nizkimi izgubami); (g) izraba obnovljivih virov energije v gospodinjstvih, pri čemer se zmanjša nakup energije (npr. sistemi s sončnimi kolektorji za pripravo tople sanitarne vode, ogrevanje in hlajenje prostorov s pomočjo sončne energije);

Industrijski sektor (h) proizvodni procesi (npr. učinkovitejša uporaba stisnjenega zraka, kondenzata, stikal in ventilov, uporaba samodejnih in integriranih sistemov, učinkovitost v stanju pripravljenosti); (i) motorji in pogonski sistemi (npr. povečana uporaba elektronskih krmil, pogonski sistemi s spremenljivo hitrostjo, celostno programiranje aplikacij, frekvenčna pretvorba, električni motorji z visokim izkoristkom); (j) ventilatorji, pogonski sistemi s spremenljivo hitrostjo in prezračevanje (npr. nove naprave/sistemi, uporaba naravnega prezračevanja); (k) upravljanje povpraševanja (npr. uravnavanje obremenitev, nadzorni sistemi za zmanjšanje konic); (l) soproizvodnja z visokim izkoristkom (npr. naprave za soproizvodnjo toplote in električne energije);

Sektor prometa (m) način prevoza (npr. spodbujanje energetsko učinkovitih vozil, energetsko učinkovita uporaba vozil, vključno s sistemi za nastanitev tlaka v pnevmatikah, energetsko učinkovitimi napravami in dodatnimi napravami za vozila, dodatki za gorivo, ki izboljšujejo energetsko učinkovitost, visoko kakovostna olja za mazanje, pnevmatike z nizkim kotalnim uporom itd.); (n) spremembe v načinu prevoza (npr. opravljanje poti dom/delo brez avtomobila, prevozi več ljudi v skupnem avtu, spremembe v načinu prevoza z načinov, ki porabijo več energije, na druge, ki jo porabijo manj, na potnika/km ali na tono/km); (o) dnevi brez avtomobila;

Ukrepi na medsektorski ravni (p) standardi in norme, katerih cilj je predvsem povečati energetsko učinkovitost izdelkov in storitev, vključno s stavbami; (q) sistemi za energetsko označevanje; (r) meritve, pametni merilni sistemi kot so individualni merilni inštrumenti z odčitavanjem in uravnavanjem na daljavo ter informativni obračun; (s) usposabljanje in izobraževanje, ki vodita v uporabo energetsko učinkovite tehnologije in/ali postopkov;

Horizontalni ukrepi (t) predpisi, davki itd., katerih učinek je zmanjšanje rabe končne energije; (u) usmerjene obveščevalne akcije, ki spodbujajo izboljšanje energetske učinkovitosti in ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti.









PRILOGA IV

Splošni okvir za meritve in preverjanje prihrankov energije

1. Merjenje in izračun prihrankov energije ter njihova normalizacija

1.1 Merjenje prihrankov energije

Splošno

Pri merjenju prihrankov energije, doseženih v skladu s členom 4, ki se opravlja z namenom, da se zajame splošno izboljšanje energetske učinkovitosti in ugotovi, kakšen je vpliv posameznih ukrepov, se uporabi usklajeni model za izračun; ta pri merjenju letnega izboljšanja energetske učinkovitosti za potrebe EEAP iz člena 14 vključuje kombinacijo metod za izračun na način od zgoraj navzdol in od spodaj navzgor.

Odbor si pri razvijanju usklajenega modela za izračun v skladu s členom 15(2) prizadeva, da bi v največjem možnem obsegu uporabil podatke, ki jih redno že posredujejo Eurostat in/ali nacionalne statistične agencije.

Izračuni na način od spodaj navzgor

Metoda izračuna na način od spodaj navzgor pomeni, da pri izračunu prihrankov energije kot izhodišče služijo nacionalni podatki ali podatki o prihrankih energije, združeni v okviru sektorjev. Letni podatki se nato prilagodijo tako, da se upošteva zunanje dejavnike, kakor so temperaturni primanjkljaj, strukturne spremembe, proizvodni program itd.; tako dobljena meritev dokaj zadovoljivo prikazuje skupno izboljšanje energetske učinkovitosti, kakor je opisano v točki 1.2. S to metodo natančno in podrobno merjenje ni mogoče, ravno tako pa ne prikaže vzročne zveze med ukrepi in iz njih izhajajočimi prihranki energije. Običajno pa je ta metoda preprostejša in cenejša, pogosto jo navajajo kot metodo „kazalnikov energetske učinkovitosti“, ker prikazuje razvoj stanja.

Odbor se pri razvoju metode za izračun na način od spodaj navzgor, ki se uporablja v tem usklajenem modelu za izračun, v največji možni meri opira na obstoječe metodologije, kot je model ODEX ( 14 ).

Izračuni na način od spodaj navzgor

Metoda izračuna na način od spodaj navzgor pomeni, da se prihranki energije, doseženi z določenim ukrepom za izboljšanje energetske učinkovitosti, merijo v kilovatnih urah (kWh), joulih (J) ali kilogramih ekvivalenta nafte (kgoe) in se seštejejo s prihranki energije iz drugih posebnih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti. Organi ali agencije, iz člena 4(4), uredijo vse potrebno, da ne prihaja do dvojnega štetja prihrankov energije, ki je posledica kombinacije ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti (vključno z mehanizmi). Za metodo izračuna od spodaj navzgor se lahko uporabijo podatki in metode iz točk 2.1 in 2.2.

Pred 1. januarjem 2008 Komisija razvije usklajen model od spodaj navzgor. Ta model zajema med 20 in 30 % letne porabe energije za sektorje znotraj področja uporabe te direktive, ob potrebnem upoštevanju dejavnikov iz točk (a), (b) in (c) spodaj.

Do 1. januarja 2012 Komisija nadaljuje z razvojem tega usklajenega modela od spodaj navzgor, ki bo zajemal znatno višjo raven končne letne porabe energije za sektorje znotraj področja uporabe te direktive, ob potrebnem upoštevanju dejavnikov iz točk (a), (b) in (c) spodaj.

Pri razvoju usklajenega modela od spodaj navzgor Komisija upošteva sledeče dejavnike in svojo odločitev ustrezno utemelji:

(a) izkušnje z usklajenim modelom za izračun v prvih letih njegove uporabe;

(b) pričakovano morebitno povečanje natančnosti kot posledica večjega deleža izračunov na način od spodaj navzgor;

(c) ocena morebitnih dodatnih stroškov in/ali upravnih obremenitev.

Odbor si pri razvoju tega usklajenega modela od spodaj navzgor v skladu s členom 15(2) prizadeva za uporabo standardiziranih metod, ki vključujejo kar najmanjše upravno breme in stroške, predvsem z uporabo metod merjenja iz točk 2.1 in 2.2 ter s poudarkom na tistih sektorjih, kjer je lahko usklajeni model od spodaj navzgor čim bolj stroškovno učinkovit.

Države članice, ki tako želijo, lahko po odobritvi Komisije poleg dela, za katerega je predpisan usklajeni model od spodaj navzgor, uporabljajo še dodatne meritve od spodaj navzgor, v skladu s postopkom iz člena 16(2) na osnovi opisa metodologije, ki jo predstavi zadevna država članica.

Če izračuni od spodaj navzgor za nekatere sektorje niso na razpolago, se v poročilih Komisiji uporabijo izračuni od zgoraj navzdol ali kombinacija izračunov od zgoraj navzdol in od spodaj navzgor, ob upoštevanju odobritve Komisije in v skladu s postopkom iz člena 16(2). Komisija še zlasti pri ocenjevanju prošenj v zvezi s tem v okviru prvega EEAP, opisanega v členu 14(2) pokaže ustrezno prilagodljivost. Za določitev vpliva ukrepov, izvedenih po letu 1995 (in v nekaterih primerih leta 1991), ki še imajo učinke, bodo potrebni izračuni od zgoraj navzdol.

1.2 Kako naj se normalizirajo meritve prihrankov energije

Prihranki energije se določijo z merjenjem in/ali oceno porabe pred in po izvedbi ukrepa, ob zagotavljanju normalizacije za zunanje pogoje, ki ponavadi vplivajo na porabo energije Pogoji, ki ponavadi vplivajo na rabo energije, se lahko sčasoma spremenijo. Taki pogoji so lahko posledica enega ali več verjetnih dejavnikov, kot so:

(a) vremenski pogoji, kot je temperaturni primanjkljaj;

(b) stopnje zasedenosti;

(c) odpiralni čas za nestanovanjske stavbe;

(d) instalirana moč opreme (zmogljivost opreme); proizvodni program;

(e) tovarniška zmogljivost, stopnja proizvodnje, količina ali dodana vrednost, vključno s spremembami na ravni BDP;

(f) urnik za montažo in vozila;

(g) razmerje glede na druge enote.

2. Podatki in metode, ki se jih lahko uporabi (merljivost)

Obstaja več metod zbiranja podatkov za meritev in/ali oceno energetskih prihrankov. V času ocenjevanja energetske storitve ali ukrepa za izboljšanje energetske učinkovitosti pogosto ne bo mogoče, da bi se zanašali samo na meritve. Zato obstaja razlikovanje med metodami za merjenje prihrankov energije in metodami za ocenjevanje prihrankov, pri čemer se pogosteje uporabljajo slednje.

2.1 Podatki in metode na osnovi meritev

Računi podjetij za distribucijo ali podjetij za maloprodajo

Računi za izmerjeno porabo energije so lahko osnova za določanje porabe v vzorčnem obdobju pred uvedbo ukrepa za izboljšanje energetske učinkovitosti. Nato se jih lahko primerja z računi za obdobje po uvedbi in uporabi ukrepa, prav tako za vzorčno časovno obdobje. Ugotovitve se, če je to mogoče, primerja tudi s kontrolno skupino (skupino, ki ne sodeluje) ali pa se jih namesto tega normalizira, kakor je opisano v točki 1.2.

Podatki o prodaji energije

Porabo različnih vrst energije (npr. električne energije, plina, kurilnega olja) se lahko izmeri s primerjavo podatkov o prodaji podjetij za maloprodajo in distributerjev, zbranih pred uvedbo ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti, s podatki o prodaji po uvedbi ukrepov. Uporabi se lahko kontrolna skupina ali normalizirani podatki.

Podatki o prodaji opreme in naprav

Zmogljivost opreme in naprav se lahko izračuna na osnovi informacij, zbranih neposredno pri proizvajalcih. Podatke o prodaji opreme in naprav se običajno dobi od podjetij za maloprodajo. Izvedejo se lahko tudi posebne raziskave in meritve. Za določitev višine prihrankov energije se lahko dostopne podatke primerja s podatki o prodaji. Pri uporabi te metode je potrebna prilagoditev zaradi upoštevanja sprememb pri uporabi opreme ali naprave.

Podatki o rabi končne energije

Rabo energije v stavbah ali objektih je možno v celoti spremljati, da se zabeleži poraba energije pred in po uvedbi ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti. Pomembni ustrezni dejavniki (npr. proizvodni proces, posebna oprema, naprave za ogrevanje) se lahko merijo natančneje.

2.2 Podatki in metode na osnovi ocen

Enostavne tehnične ocene, brez pregleda

Izračun podatkov na osnovi enostavne tehnične ocene brez pregleda na kraju samem je najbolj običajna metoda za zbiranje podatkov za določitev domnevnih prihrankov energije. Podatke se lahko oceni s tehnično metodo brez uporabe podatkov, pridobljenih na kraju samem, temveč s pomočjo predpostavk, temelječih na specifikaciji opreme, učinkovitosti delovanja, diagramov obratovanja vpeljanih ukrepov in statističnih podatkov.

Kompleksne tehnične ocene, s pregledom

Podatke o energiji se lahko izračuna na osnovi informacij, ki jih zbere zunanji strokovnjak s pregledom ali s kakšno drugo preiskavo na enem ali več ciljnih mestih. Na tej osnovi se lahko razvijejo zahtevnejši algoritmi/simulacijski modeli in se uporabijo za širši izbor mest (npr. stavbe, objekti, vozila). Meritve te vrste se lahko pogosto uporabi za dopolnitev in umerjanje podatkov, zbranih z enostavno tehnično oceno.

3. Kako ravnati z negotovostjo

Vse metode, naštete v točki 2, lahko vsebujejo določeno stopnjo negotovosti. Negotovost je lahko posledica ( 15 ):

(a) pogreška merilne naprave: navadno so podani v specifikacijah, proizvajalca izdelka;

(b) napake v modelu: ponavadi so to napake v modelih, ki se jih uporablja za ocenjevanje parametrov iz zbranih podatkov;

(c) napake vzorčenja: ponavadi so to napake, ki nastanejo zato, ker se je opazovalo zgolj vzorec enot in ne celotnega sklopa enot v raziskavi.

Negotovost lahko izvira tudi iz načrtovanih ali nenačrtovanih predpostavk; te se običajno povezuje z ocenami, pogoji in/ali uporabo tehničnih podatkov. Pojav napak je tudi posledica izbranega sistema zbiranja podatkov, ki je opisan v točkah 2.1 in 2.2. Svetuje se dodaten podroben opis negotovosti.

Države članice lahko uporabijo metodo določljive negotovosti, ko bodo poročale o ciljih, določenih v tej direktivi. Določljiva negotovost se torej izrazi na statistično pomemben način in navaja tako stopnjo natančnosti kot zaupanja. Na primer: „ob 90 % zaupanju merilni pogrešek znaša ± 20 %“.

Če je uporabljena metoda določljive negotovosti, države članice prav tako upoštevajo dejstvo, da je stopnja negotovosti, ki je sprejemljiva pri izračunih prihrankov energije, odvisna od stopnje prihrankov in gospodarskega interesa po znižanju stopnje negotovosti.

4. Usklajene dobe trajanja ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti v izračunih na način od spodaj navzgor

Nekateri ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti trajajo desetletja, medtem ko so drugi v veljavi krajši čas. Na spodnjem seznamu je nekaj primerov povprečne dobe trajanja ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti:

Izolacija podstrešja v zasebnih stanovanjih 30 let

Izolacija votlih sten v zasebnih stanovanjih 40 let

Zasteklitev – razredi od E do C (v m2) 20 let

Kotli – razred B do A 15 let

Regulacija ogrevanja – nadgradnja z zamenjavo ogrevalnega kotla 15 let

Kompaktne fluorescenčne sijalke – maloprodaja 16 let

Vir: Energy Efficiency Commitment 2005 – 2008, Združeno kraljestvo.

Da bi zagotovili, da vse države članice za podobne ukrepe uporabijo isto dobo trajanja, se te uskladijo na evropski ravni. Komisija, ki ji pomaga odbor, ustanovljen po členu 16, zgornji seznam torej nadomesti z dogovorjenim predhodnim seznamom s povprečno dobo trajanja različnih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti, in sicer najpozneje 17. novembra 2006.

5. Kako obravnavati pomnoževalni učinek prihrankov energije in kako se izogniti dvojnemu štetju pri kombiniranih metodah za izračun – na način od zgoraj navzdol in od spodaj navzgor

Izvedba enega ukrepa za izboljšanje energetske učinkovitosti, npr. izolacije rezervoarja za toplo vodo in cevi v stavbi, ali drugega ukrepa z enakovrednim učinkom, lahko ima v prihodnosti na trgu pomnoževalni učinek, kar pomeni, da se bo ukrep na trgu izvedel samodejno, brez dodatnega posredovanja organov ali agencij iz člena 4(4) ali drugih ponudnikov energetskih storitev zasebnega sektorja. Ukrep s potencialom pomnoževalnega učinka bi bil v večini primerov stroškovno učinkovitejši kot ukrepi, ki jih je treba redno ponavljati. Države članice izračunajo potencial prihranka energije takih ukrepov, vključno z njihovimi pomnoževalnimi učinki, in z naknadnim ocenjevanjem ter po potrebi s pomočjo kazalnikov preverijo skupne učinke.

V povezavi z ocenjevanjem horizontalnih ukrepov se lahko uporabi pokazatelje energetske učinkovitosti, če je mogoče določiti, kako bi se ti razvijali brez horizontalnih ukrepov. Vendar mora biti, v največji možni meri, omogočeno izločanje dvojnega štetja s prihranki, ki so bili doseženi z usmerjenimi programi za energetsko učinkovitost, energetskimi storitvami in drugimi instrumenti politike. To zlasti velja za obdavčitev energije ali CO2 in informacijske kampanje.

V primeru dvojnega štetja prihrankov energije se izvedejo popravki. Priporoča se uporaba matric, ki omogočijo seštevanje vplivov ukrepov.

Potencialni prihranki energije, ki nastanejo po ciljnem obdobju, se ne upoštevajo, ko države članice poročajo o skupnem cilju, določenem v členu 4. Ukrepe, ki podpirajo dolgoročne učinke na trgu, bi morali na vsak način spodbujati, pri poročanju o ciljih iz člena 4 pa bi morali upoštevati ukrepe, na podlagi katerih je že prišlo do pomnoževalnega učinka glede prihrankov energije, pod pogojem, da jih je mogoče meriti in preveriti s pomočjo smernic iz te priloge.

6. Kako preveriti prihranke energije

Energetske prihranke, dosežene s posebnimi energetskimi storitvami ali z drugimi ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti, preveri tretja stran, če se oceni, da je to stroškovno učinkovito in potrebno. To lahko storijo neodvisni svetovalci, podjetja za energetske storitve ali drugi udeleženci na trgu. Ustrezni organi ali agencije države članice iz člena 4(4) lahko o tej zadevi izdajo nadaljnja navodila.

Viri: A European Ex-post Evaluation Guidebook for DSM and EE Service Programmes; IEA, Zbirka podatkov INDEEP; IPMVP, Zvezek 1 (različica iz marca 2002).

▼M2 —————