2013L0036 — SL — 17.07.2013 — 000.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B DIREKTIVA 2013/36/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (Besedilo velja za EGP) (UL L 176, 27.6.2013, p.338)





popravljena z:









▼B

DIREKTIVA 2013/36/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 26. junija 2013

o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES

(Besedilo velja za EGP)







EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 53(1) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke ( 1 ), v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ( 2 ) in Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij ( 3 ) sta bili že večkrat bistveno spremenjeni. Veliko določb iz direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES se uporablja tako za kreditne institucije kot investicijska podjetja. Zaradi jasnosti in za zagotovitev usklajene uporabe teh določb bi jih bilo treba združiti v nova zakonodajna akta, ki bi se uporabljala za kreditne institucije in investicijska podjetja, in sicer: to direktivo in Uredbo (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 ( 4 ). Zaradi večje dostopnosti bi morale biti določbe iz prilog k direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES vključene v normativni del te direktive in navedene uredbe. (2) Ta direktiva bi morala med drugim vsebovati določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranih deležev, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Glavni cilj in vsebina te direktive je uskladitev nacionalnih določb v zvezi z dostopom do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, postopki njihovega upravljanja ter njihovim nadzorniškim okvirom. Direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES vsebujeta tudi bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja. Te zahteve bi morale biti določene v Uredbi (EU) št. 575/2013, ki vzpostavlja enotne in neposredno veljavne bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja, ker so takšne zahteve tesno povezane z delovanjem finančnih trgov z vidika obsega sredstev, ki jih imajo kreditne institucije in investicijska podjetja. To direktivo bi bilo treba zato razlagati v povezavi z Uredbo (EU) št. 575/2013 in bi morala skupaj z navedeno uredbo tvoriti pravni okvir, ki ureja bančne dejavnosti, nadzorniški okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja. (3) Splošne bonitetne zahteve iz Uredbe (EU) št. 575/2013 so dopolnjene s posameznimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi stalnega nadzorniškega pregleda nad posamezno kreditno institucijo ali investicijsko podjetje. Obseg takšnih nadzorniških ureditev bi bilo treba med drugim določiti v tej direktivi in pristojni organi bi morali biti sposobni presoditi, katere ureditve bi bilo treba uporabiti. Kar zadeva takšne individualne ureditve v zvezi z likvidnostjo, bi morali pristojni organi med drugim upoštevati načela, določena v Smernicah o porazdelitvi likvidnostnih stroškov z dne 27. oktobra 2010 Odbora evropskih bančnih nadzornikov. (4) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov ( 5 ) omogoča, da investicijska podjetja, katerim so dovoljenje izdal pristojni organi matične države članice in so pod njihovim nadzorom, ustanovijo podružnice in prosto opravljajo storitve v drugih državah članicah. Navedena direktiva ustrezno predvideva uskladitev pravil o dovoljenjih in opravljanju dejavnosti investicijskih podjetij. Vendar ne določa zneskov ustanovnega kapitala takšnih podjetij ali skupnega okvira za spremljanje tveganj, ki izhajajo iz njihovega poslovanja, kar bi morala urediti ta direktiva. (5) Ta direktiva bi morala predstavljati ključen instrument za vzpostavitev notranjega trga z vidika svobode ustanavljanja in svobode opravljanja finančnih storitev na področju kreditnih institucij. (6) Za nemoteno delovanje notranjega trga sta poleg pravnih pravil potrebna tudi tesno in stalno sodelovanje ter znatno okrepljeno zbližanje regulatornih in nadzornih praks med pristojnimi organi držav članic. (7) Z Uredbo (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta ( 6 ) je bil ustanovljen Evropski nadzorni organ (Evropski bančni organ) (v nadaljnjem besedilu: EBA). Ta direktiva bi morala upoštevati vlogo in funkcijo EBA, ki sta določeni v navedeni uredbi, ter postopke, ki jim je treba slediti pri dodeljevanju nalog EBA. (8) Ta direktiva in Uredba (EU) št. 575/2013 nalagata EBA dodatne naloge, zato bi morali Evropski parlament, Svet in Komisija zagotoviti, da so na voljo zadostni človeški in finančni viri. (9) Kot prvi korak k bančni uniji bi moral enotni mehanizem nadzora (v nadaljnjem besedilu: SSM) zagotavljati, da se politika Unije, ki se nanaša na bonitetni nadzor kreditnih institucij, izvaja na usklajen in učinkovit način, da se enotni pravilnik za finančne storitve uporablja na isti način za kreditne institucije v vseh zadevnih državah članicah ter da so te kreditne institucije predmet nadzora najvišje kakovosti, ki ga ne ovirajo drugi pomisleki, ki niso bonitetne narave. SSM je podlaga za naslednje korake k vzpostavitvi bančne unije. To ustreza načelu, da bi morali pred uvedbo kakršnih koli skupnih intervencijskih mehanizmov v primeru kriz uvesti skupni nadzor za zmanjšanje verjetnosti, da bo takšne intervencijske mehanizme sploh treba uporabiti. Evropski svet je v svojih sklepih z dne 14. decembra 2012 zapisal, da bo "Komisija v letu 2013 predložila predlog o enotnem mehanizmu za reševanje za države članice, ki sodelujejo v SSM, da bi ga sozakonodajalca lahko prednostno preučila in ga sprejela v sedanjem parlamentarnem obdobju". Integracija finančnega okvira bi se lahko nadalje okrepila in sicer z vzpostavitvijo enotnega mehanizma za reševanje, ki bi vključeval ustrezne in učinkovite podporne mehanizme za zagotavljanje, da bi se odločitve o reševanju bank sprejemale hitro, nepristransko in v najboljšem interesu vseh, ki jih to zadeva. (10) Prenos nadzorniških nalog v zvezi z nekaterimi državami članicami na Evropsko centralno banko (ECB) bi moral biti skladen z Evropskim sistemom finančnega nadzora, vzpostavljenim leta 2010, ter z njegovim temeljnim ciljem oblikovati enotni pravilnik in okrepiti zbliževanje nadzornih praks na celotnem ozemlju Unije. ECB bi morala svoje naloge opravljati ob upoštevanju in v skladu z vso primarno in sekundarno zakonodajo Unije, sklepi Komisije na področju državnih pomoči, pravili o konkurenci in nadzoru združevanja ter enotnim pravilnikom, ki se uporablja za vse države članice. EBA je zadolžen, da pripravi osnutek tehničnih standardov ter smernice in priporočila, da bi zagotovil zbližanje nadzora in skladnost rezultatov nadzora v Uniji. ECB ne bi smela opravljati teh nalog, temveč bi morala pooblastila za sprejemanje uredb v skladu s členom 132 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) izvajati v skladu z akti, ki jih sprejme Komisija na podlagi osnutkov, ki jih pripravi EBA, ter v skladu s smernicami in priporočili iz člena 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010. (11) Pravno zavezujoča posredniška vloga EBA je ključni element, ki spodbuja usklajevanje, doslednost nadzora in zbližanje nadzornih praks. EBA lahko posredovanje začne na lastno pobudo, če je to posebej določeno, ali pa na zahtevo enega ali več pristojnih organov, v primeru spora. Da bi prispevali k skladnosti nadzornih praks, bi morali ta direktiva in Uredba (EU) št. 575/2013 razširiti primere, v katerih lahko EBA pravno zavezujoče posreduje. EBA ne more posredovati na lastno pobudo v zvezi z določitvijo pomembnih podružnic, in opredelitvijo bonitetnih zahtev za posamezne institucije v skladu s to direktivo. Da pa bi se spodbudilo usklajevanje in okrepila doslednost nadzornih praks na teh občutljivih področjih, bi morali pristojni organi imeti možnost, da v primeru spora v zgodnji fazi postopka zaprosijo za posredovanje EBA. To zgodnje posredovanje EBA naj bi pripomoglo k iskanju rešitve v sporu. (12) Da se zaščitijo prihranki in ustvarijo enaki konkurenčni pogoji za kreditne institucije, bi bilo treba ukrepe za usklajevanje nadzora kreditnih institucij uporabljati za vse kreditne institucije. Vendar bi bilo treba ustrezno upoštevati njihove objektivne statutarne razlike in cilje, kot jih določajo nacionalna prava. (13) Za zagotovitev dobrega delovanja notranjega trga so pri poslovanju in vodenju čezmejnih skupin kreditnih institucij potrebne pregledne, predvidljive in usklajene nadzorne prakse ter odločitve. Zato bi moral EBA okrepiti harmonizacijo nadzornih praks. Nadzorniški procesi in odločitve ne bi smeli ovirati načela notranjega trga v zvezi s prostim pretokom kapitala. Nadzorniški kolegiji bi morali zagotoviti skupen in usklajen program dela ter usklajene nadzorniške odločitve. Sodelovanje med pristojnimi organi matične države in države gostiteljice bi moralo biti okrepljeno z višjo stopnjo preglednosti in izmenjave informacij. (14) Obseg ukrepov bi moral biti zato čim širši, pri čemer bi zajemal vse institucije, katerih dejavnost je sprejemanje vračljivih sredstev od javnosti, in sicer v obliki vlog ali v kakšni drugi obliki, kot so na primer stalne izdaje obveznic in drugih primerljivih vrednostnih papirjev ter odobravanje kreditov za lasten račun. Predvideti bi bilo treba izjeme za nekatere kreditne institucije, za katere se ta direktiva ne uporablja. Ta direktiva ne bi smele vplivati na uporabo nacionalnega prava, ki določa posebna dodatna dovoljenja, na podlagi katerih lahko kreditne institucije izvajajo posebne dejavnosti ali začnejo opravljati posebne vrste poslov. (15) Primerno je izvesti harmonizacijo, ki je potrebna in zadostna, da se zagotovi medsebojno priznavanje dovoljenj in sistemov bonitetnega nadzora, kar omogoča izdajo enotne licence, priznane v vsej Uniji, ter uporabo načela bonitetnega nadzora matične države članice. (16) Načela medsebojnega priznavanja in nadzora matične države članice zahtevajo, da bi morali pristojni organi države članice zavrniti ali odvzeti dovoljenje, če dejavniki, kot na primer vsebina programov dejavnosti, geografska porazdelitev dejavnosti ali dejavnosti, ki se dejansko izvajajo, jasno kažejo, da je kreditna institucija izbrala pravni sistem ene države članice, zato da bi se izognila strožjim standardom, ki veljajo v drugi državi članici, na ozemlju katere opravlja ali namerava opravljati večji del svojih dejavnosti. Kadar ni takšnih jasnih kazalcev, in je večina vseh sredstev subjektov ene bančne skupine v drugi državi članici, katere pristojni organi izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi, bi se lahko pristojnost za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi spremenila le s privolitvijo teh pristojnih organov. (17) Pristojni organi ne bi smeli izdati ali podaljševati dovoljenja kreditne institucije, če obstaja možnost, da ne bodo mogli učinkovito izvajati nadzorniških funkcij zaradi tesnih povezav med to institucijo in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami. Tudi kreditne institucije, ki že imajo dovoljenje, bi morale izpolnjevati zahteve pristojnih organov glede takšnih tesnih povezav. (18) Obseg učinkovitega izvajanja nadzornih nalog nadzornih organov vključuje nadzor na konsolidirani podlagi, ki bi ga bilo treba izvajati nad kreditno institucijo ali investicijskim podjetjem, če tako določa pravo Unije. V takih primerih bi morali biti organi, ki so prejeli prošnjo za dovoljenje, zmožni ugotoviti, kateri organi so pristojni za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi nad to kreditno institucijo ali investicijskim podjetjem. (19) Kreditnim institucijam z dovoljenjem v njihovih matičnih državah članicah bi se moralo dovoliti, da v vsej Uniji izvajajo katere koli ali vse dejavnosti iz seznama dejavnosti, za katere velja medsebojno priznavanje z ustanavljanjem podružnic ali opravljanjem storitev. (20) Ustrezno je, da se medsebojno priznavanje razširi na takšne dejavnosti, kadar te dejavnosti izvajajo finančne institucije, ki so podrejene družbe kreditnih institucij, kadar za te podrejene družbe velja konsolidirani nadzor njihovih nadrejenih oseb in izpolnjujejo nekatere stroge pogoje. (21) V povezavi z uveljavljanjem pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev bi morala država članica gostiteljica imeti možnost zahtevati usklajenost s posebnimi določbami nacionalnih zakonov ali predpisov za subjekte, ki nimajo dovoljenja za poslovanje kot kreditne institucije v matičnih državah članicah, in v zvezi z dejavnostmi, ki niso navedene na seznamu dejavnosti, za katere velja medsebojno priznavanje, če na eni strani takšne določbe niso zajete že v Uredbi(EU) št. 575/2013, so združljive z zakonodajo Unije in so namenjene zaščiti splošnih koristi, ter na drugi strani za take subjekte ali dejavnosti ne veljajo enakovredna pravila v skladu z nacionalnimi zakoni ali predpisi njihovih matičnih držav članic. (22) Poleg Uredbe (EU) št. 575/2013, ki določa neposredno veljavna bonitetne zahteve za kreditne institucije ali investicijska podjetja, bi morale države članice zagotoviti, da ni nobenih ovir za opravljanje dejavnosti, za katere velja medsebojno priznavanje, na enak način kot to poteka v matični državi članici, če to ni v nasprotju s pravnimi predpisi, ki ščitijo splošne koristi v državi članici gostiteljici. (23) Pravila, ki urejajo podružnice kreditnih institucij s sedeži v tretji državi, bi morala biti podobna v vseh državah članicah. Pomembno je zagotoviti, da ta pravila niso ugodnejša od tistih, ki veljajo za podružnice kreditnih institucij iz druge države članice. Unija bi morala imeti možnost sklenitve sporazumov s tretjimi državami, ki predvidijo uporabo pravil, s katerimi bo takim podružnicam zagotovljeno enako obravnavanje na celotnem ozemlju Unije. Za podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v tretjih državah, ne bi smela veljati svoboda opravljanja storitev ali svoboda ustanavljanja v drugih državah članicah, razen v tistih, v katerih so bile ustanovljene. (24) Unija in tretje države bi morale doseči dogovor, s katerim se bo omogočilo praktično izvajanje konsolidiranega nadzora nad čim večjim geografskim območjem. (25) Za nadzor finančne trdnosti kreditne institucije in zlasti njene kapitalske ustreznosti na konsolidirani podlagi bi morala biti odgovorna njena matična država članica. Nadzor bančnih skupin Unije bi moral potekati na podlagi tesnega sodelovanja med pristojnimi organi matičnih držav članic in držav članic gostiteljic. (26) Pristojni organi držav članic gostiteljic bi morali imeli pristojnost, da v posameznih primerih izvedejo preverjanja na kraju samem in inšpekcijske preglede dejavnost podružnic institucij na njihovem ozemlju, ter od podružnice zahtevajo informacije o njenih dejavnostih za statistične, informativne ali nadzorne namene, če država članica gostiteljica iz razlogov stabilnosti finančnega sistema to šteje za ustrezno. (27) Pristojni organi države članice gostiteljice bi morali pridobiti informacije o dejavnostih, ki se izvajajo na njihovem ozemlju. Pristojni organi matične države članice bi morali sprejeti nadzorne ukrepe, razen če morajo pristojni organi države članice gostiteljice sprejeti nujne previdnostne ukrepe. (28) Nemoteno delovanje notranjega bančnega trga poleg pravnih pravil zahteva tudi tesno in redno sodelovanje ter znatno večje zbližanje regulativnih in nadzornih praks med pristojnimi organi držav članic. V ta namen bi se morale prek EBA preučiti težave posameznih kreditnih institucij in medsebojno izmenjati informacije. Tak postopek medsebojne izmenjave informacij v nobenem primeru ne bi smel nadomestiti dvostranskega sodelovanja. V nujnih primerih bi morali biti pristojni organi držav članic gostiteljic vedno sposobni, da na lastno pobudo ali na pobudo pristojnih organov matične države članice preverijo, ali so dejavnosti kreditne institucije, ustanovljene na njihovem ozemlju, v skladu z ustrezno zakonodajo in načeli preudarnih upravnih in računovodskih postopkov ter ustreznimi notranjimi kontrolami. (29) Primerno je, da se omogoči izmenjava informacij med pristojnimi organi ter organi ali telesi, ki na podlagi svoje funkcije pomagajo krepiti stabilnost finančnega sistema. Da bi ohranili zaupno naravo posredovanih informacij, bi moral biti seznam naslovnikov strogo omejen. (30) Nekatera ravnanja, kot so goljufije ali trgovanje z notranjimi informacijami, lahko vplivajo na stabilnost in integriteto finančnega sistema. Določiti je treba pogoje, pod katerimi se v takih primerih dovoli izmenjava informacij. (31) Kjer je določeno, da se lahko informacije razkrijejo le, če se s tem izrecno strinjajo pristojni organi, se bi moralo tem pristojnim organom omogočiti, da svoje soglasje pogojujejo z izpolnjevanjem strogih pogojev. (32) Prav tako bi morala biti dovoljena izmenjava informacij med pristojnimi organi, centralnimi bankami in drugimi organi s podobno funkcijo v vlogi monetarnih organov ter, če je to potrebno zaradi bonitetnega nadzora in preventive ali reševanja institucij v težavah in po potrebi v izrednih razmerah, drugimi javnimi organi in oddelki uprav centralne ravni držav, odgovornimi za oblikovanje zakonodaje glede nadzora kreditnih institucij, finančnih institucij, investicijskih storitev in zavarovalniških podjetij, ter javnimi organi, odgovornimi za nadzor plačilnih sistemov. (33) Za krepitev bonitetnega nadzora institucij ter za zaščito strank institucij bi morali revizorji biti dolžni pristojnim organom nemudoma poročati, kadar med opravljanjem svojih nalog ugotovijo, da obstajajo posamezna dejstva, ki bi lahko resno vplivala na finančni položaj ali administrativno in računovodsko organizacijo institucije. Iz istega razloga bi morale države članice zagotoviti tudi, da se ta dolžnost izvaja v vseh okoliščinah, v katerih revizorji odkrijejo takšna dejstva med opravljanjem svojih nalog v družbi, ki je tesno povezano z institucijo. Dolžnost revizorjev, da pristojnim organom po potrebi sporočajo nekatera dejstva in odločitve v zvezi z institucijo, ki jih odkrijejo med opravljanjem svojih nalog v nefinančni družbi, sama po sebi ne bi smela spremeniti narave njihovih nalog v tej družbi ali načina opravljanja teh nalog v isti družbi. (34) Namen te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013 je zagotoviti kapitalsko ustreznost institucij. Če ne glede na zahteve po kapitalski ustreznosti pride do krize, je treba zagotoviti, da se institucije lahko rešujejo urejeno, da se omejijo negativni učinki na realno gospodarstvo in da se izogne potrebi po prispevku davkoplačevalcev. Dokler dodatno usklajevanje na ravni Unije ni zaključeno, bi moral EBA v ta namen, v skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2012 oceniti in uskladiti pobude v zvezi z načrti za sanacijo in reševanje, da bi spodbudili konvergenco na tem področju. Zato bi moral biti EBA v celoti vnaprej obveščen o sestankih v zvezi z načrti za sanacijo in reševanje ter bi moral imeti pravico do udeležbe na takšnih sestankih. Organi nekaterih držav članic so že oblikovali obveznosti za institucije in organe, da pripravijo načrte za sanacijo in reševanje. Zato je primerno, da se od institucij zahteva, da v zvezi s tem sodelujejo z organi. Če se pripravlja načrt za sanacijo ali reševanje, bi moral EBA v skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010 prispevati in dejavno sodelovati pri pripravi in usklajevanju uspešnih in doslednih načrtov za sanacijo in reševanje. Pri tem bi morali imeti prednost načrti, ki se nanašajo na sistemsko pomembne institucije. (35) Za zagotovitev, da institucije, osebe, ki učinkovito nadzorujejo poslovanje institucije, in člani upravljalnih organov institucije izpolnjujejo zahteve iz te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013 ter podobne obravnavo v vsej Uniji, bi morale države članice določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne kazni in druge upravne ukrepe. Zato bi morale upravne kazni in drugi upravni ukrepi, ki jih določijo države članice, izpolnjevati nekatere bistvene zahteve v zvezi z naslovniki, merili, ki jih je treba upoštevati pri njihovi uporabi, njihovi objavi, ključnimi pristojnostmi za kaznovanje in višino upravnih denarnih kazni. (36) Pristojni organi bi morali biti zlasti pooblaščeni za naložitev upravnih denarnih kazni, ki so dovolj visoke, da izničijo koristi, ki jih je mogoče pričakovati, in odvračilne tudi za večje institucije in njihove direktorje. (37) Za zagotovitev skladne uporabe upravnih kazni ali drugih ukrepov v državah članicah pri določanju vrste upravnih kazni ali drugih upravnih ukrepov in višine upravnih denarnih kazni bi morale države članice zagotoviti, da pristojni organi upoštevajo vse zadevne okoliščine. (38) Da bi zagotovili, da bodo imele upravne kazni odvračilni učinek, bi jih bilo običajno treba objaviti, razen v nekaterih ustrezno opredeljenih okoliščinah. (39) Za ocenjevanje dobrega imena direktorjev in članov upravljalnih organov je potreben učinkovit sistem izmenjave informacij, v okviru katerega bi moral EBA imeti možnost, da ob spoštovanju poklicne skrivnosti in zahtev za varstvo podatkov vzdržuje centralno bazo podatkov s podrobnostmi glede upravnih kazni, vključno s pritožbami zoper kazni, do katere bi imeli dostop zgolj pristojni organi. V vsakem primeru bi bilo treba informacije o kazenskih obsodbah izmenjavati v skladu z Okvirnim sklepom 2009/315/PNZ ( 7 ) in Sklepom 2009/316/PNZ ( 8 ), kakor sta prenešena v nacionalno pravo, ter drugimi relevantnimi določbami nacionalnega prava. (40) Za ugotavljanje morebitnih kršitev nacionalnih določb, ki prenašajo to direktivo, in Uredbe (EU) št. 575/2013 bi morali imeti pristojni organi potrebna preiskovalna pooblastila in bi morali vzpostaviti učinkovite mehanizme za spodbujanje poročanja o morebitnih ali dejanskih kršitvah. Ti mehanizmi ne bi smeli posegati v pravico do obrambe obdolžencev. (41) Da se zagotovi, da se zajame širok krog ukrepov, ki se uporabijo ob kršitvi, in da se pomaga preprečevati nadaljnje kršitve, bi morala ta direktiva določati upravne kazni in druge upravne ukrepe, ne glede na to, ali je ukrep v skladu z nacionalnim pravom opredeljen kot upravna kazen ali drug upravni ukrep. Državam članicam bi moralo biti omogočeno, da določijo dodatne kazni in višje ravni upravnih denarnih kazni od tistih iz te direktive. (42) Ta direktiva ne bi smela posegati v določbe iz prava držav članic v zvezi s kaznimi po kazenskem pravu. (43) Države članice bi morale zagotoviti, da imajo kreditne institucije in investicijska podjetja notranji kapital, ki je glede na tveganja, katerim so ali bi lahko bile izpostavljene, ustrezen glede na količino, kakovost in razporeditev. V skladu s tem bi morale države članice zagotoviti, da kreditne institucije in investicijska podjetja vzpostavijo strategije in procese za ocenjevanje in ohranjanje ustreznosti svojega notranjega kapitala. (44) Pristojne organe bi bilo treba pooblastiti za zagotavljanje, da imajo institucije dobro organizacijo in ustrezen kapital ob upoštevanju tveganj, katerim so ali bi jim bile lahko izpostavljene. (45) Za zagotovitev, da institucije, ki so dejavne v več državah članicah, niso nesorazmerno obremenjene zaradi trajnih odgovornosti pristojnih organov posameznih držav članic, kar zadeva dovoljenja in nadzor, je nujno, da se znatno okrepi sodelovanje med pristojnimi organi. EBA bi moral takšno sodelovanje olajšati in okrepiti. (46) Da se zagotovi dosledna tržna disciplina po vsej Uniji, je primerno, da pristojni organi objavijo informacije v zvezi s poslovanjem kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Takšne informacije bi morale zadostovati za primerjavo pristopov, ki jih sprejmejo različni pristojni organi držav članic, in bi morale dopolniti zahteve iz Uredbe (EU) št. 575/2013 v zvezi z razkritjem tehničnih informacij institucij. (47) Nadzor institucij na konsolidirani podlagi je usmerjen predvsem v zaščito interesov vlagateljev in investitorjev institucij ter v zagotavljanje stabilnosti finančnega sistema. Da bi bil nadzor na konsolidirani podlagi učinkovit, bi moral zato veljati za vse bančne skupine, vključno s skupinami, katerih nadrejene osebe niso kreditne institucije ali investicijska podjetja. Države članice bi morale pristojnim organom zagotoviti potrebne pravne instrumente, da se jim omogoči izvajanje takšnega nadzora. (48) Pri skupinah z različnimi dejavnostmi, v katerih nadrejene osebe obvladujejo vsaj eno podrejeno družbo, bi morali biti pristojni organi sposobni oceniti finančno stanje vsake kreditne institucije ali investicijskega podjetja v taki skupini. Pristojni organi bi morali imeti na voljo vsaj načine, s katerimi lahko od vseh podjetij v skupini pridobijo potrebne informacije za opravljanje svojih funkcij. Vzpostaviti bi bilo treba sodelovanje med organi, pristojnimi za nadzor različnih finančnih sektorjev pri skupinah družb, ki opravljajo več različnih finančnih dejavnosti. (49) Države članice bi morale imeti možnost, da zavrnejo ali odvzamejo dovoljenje kreditne institucije v primeru nekaterih struktur skupin, ki se štejejo za neprimerne za opravljanje bančnih dejavnosti, saj takih struktur ni mogoče učinkovito nadzorovati. V zvezi s tem bi morali pristojni organi imeti potrebna pooblastila za zagotavljanje preudarnega in skrbnega upravljanja kreditnih institucij. Da bi zagotovili vzdržno in raznoliko bančno kulturo v Uniji, ki bo služila predvsem interesom državljanov Unije, bi bilo treba spodbujati bančne dejavnosti majhnega obsega, kot so dejavnosti kreditnih zadrug in zadružnih bank. (50) V mandatih pristojnih organov bi bilo treba ustrezno upoštevati razsežnost Unije. Pristojni organi bi morali zato ustrezno razmisliti o učinku, ki ga imajo njihove odločitve ne le na stabilnost finančnega sistema v njihovi državi članici, ampak tudi v vseh drugih zadevnih državah članicah. Ob upoštevanju nacionalnega prava bi se moralo to načelo uporabljati za spodbujanje finančne stabilnosti v Uniji, pri čemer pristojni organi ne bi smeli imeti pravne zaveze za dosego določenega rezultata. (51) Finančna kriza je razkrila povezavo med bančnim sektorjem in tako imenovanim bančništvom v senci. Del bančništva v senci prikladno pripomore k temu, da ostanejo tveganja ločena od bančnega sektorja ter s s tem preprečuje negativne učinke za davkoplačevalce in sistem. Vendar pa je boljše poznavanje delovanja bančništva v senci ter njegovih povezav s subjekti finančnega sektorja in ožja ureditev za zagotovitev preglednosti, zmanjšanje sistemskega tveganja in odprava vseh neprimernih praks obvezen del stabilnosti finančnega sistema. To je deloma mogoče doseči z dodatnim poročanjem institucij, potrebna pa je tudi posebna nova ureditev. (52) Večja preglednost v zvezi z dejavnostmi institucij in zlasti v zvezi z ustvarjenimi dobički, plačanimi davki in prejetimi subvencijami je nujna, da državljani Unije znova pridobijo zaupanje v finančni sektor. Obvezno poročanje v zvezi s tem lahko zato štejemo kot pomemben element družbene odgovornosti institucij do zainteresiranih strani in družbe. (53) Pomanjkljivosti pri korporativnem upravljanju več institucij so prispevale k pretiranemu in nepremišljenemu prevzemanju tveganj v bančnem sektorju, kar je povzročilo propad posameznih institucij ter sistemske težave v državah članicah in po vsem svetu. Zelo splošne določbe o upravljanju institucij in nezavezujoča narava večjega dela okvira korporativnega upravljanja, ki temelji predvsem na prostovoljnih kodeksih ravnanja, niso zadovoljivo prispevali k učinkovitemu izvajanju preudarnega upravljanja institucij. Pomanjkanje učinkovitega medsebojnega nadzora v institucijah je v nekaterih primerih povzročilo neučinkovit nadzor nad sprejemanjem vodstvenih odločitev, kar je spodbudilo kratkoročne in pretirano tvegane strategije upravljanja. Zaradi nejasne vloge pristojnih organov pri nadziranju sistemov korporativnega upravljanja v institucijah učinkovitosti postopkov notranjega upravljanja ni bilo mogoče zadostno nadzorovati. (54) Da bi obvladali morebitne negativne posledice slabo zasnovanih ureditev korporativnega upravljanja za preudarno upravljanje tveganj, bi morale države članice uvesti načela in standarde za zagotavljanje učinkovitega nadzora s strani upravljalnega organa, spodbujati kulturo preudarnega prevzemanja tveganj na vseh ravneh kreditnih institucij in investicijskih firm ter omogočiti, da lahko pristojni organi spremljajo ustreznost ureditev notranjega upravljanja. Ta načela in standardi bi se morali uporabljati ob upoštevanju vrste, obsega in zapletenosti dejavnosti institucij. Države članice bi morale imeti možnost, da na področju korporativnega upravljanja poleg načel in standardov, ki se zahtevajo s to direktivo, uvedejo tudi druga načela in standarde. (55) V državah članicah se uporabljajo različni sistemi upravljanja. V večini primerov se uporabljata enotirni ali dvotirni sistem upravljanja. Opredelitve v tej direktivi skušajo zajeti vse obstoječe sisteme, pri čemer ne zagovarjajo nobenega določenega sistema. So zgolj funkcionalne narave, saj je njihov namen določiti pravila, ki bi privedla do določenega rezultata ne glede na nacionalno pravo gospodarskih družb, ki se v posameznih državah članicah uporablja za institucije. Opredelitve torej ne bi smele posegati v splošno porazdelitev pristojnosti na podlagi nacionalnega prava gospodarskih družb. (56) "Upravljalni organ" bi moral imeti izvršno in nadzorno funkcijo. Pooblastila in sestava upravljalnih organov se po posameznih državah članicah razlikujejo. V državah članicah, kjer imajo upravljalni organi enotirno strukturo, upravni odbor običajno opravlja vodstvene in nadzorne naloge. V državah članicah z dvotirnim sistemom nadzorno funkcijo opravlja ločen nadzorni svet, ki nima izvršne funkcije, pri čemer slednjo funkcijo opravlja uprava, ki je pristojna in odgovorna za vsakodnevno vodenje družbe. Posamezne naloge so v skladu s tem dodeljene različnim subjektom znotraj upravljalnega organa. (57) Vloga neizvršnih članov upravljanega organa institucije bi morala vključevati konstruktivno kritiko strategije institucije in s tem prispevati k njenemu oblikovanju, skrben pregled uspešnosti upravljanja pri doseganju dogovorjenih ciljev, zagotavljanje, da so finančne informacije pravilne ter da so finančni nadzor in sistemi za upravljanje tveganj stabilni in zadostni, skrben pregled strukture in izvajanja politike prejemkov institucije ter zagotavljanje nepristranskih mnenj v zvezi z viri, imenovanji in standardi ravnanja. (58) Da bi lahko učinkovito spremljal ukrepe in odločitve v zvezi z upravljanjem, bi moral upravljalni organ institucije posvetiti dovolj časa izvajanju svojih funkcij in biti sposoben razumeti poslovanje institucije, njene glavne izpostavljenosti tveganju ter posledice poslovanja in strategije upravljanja tveganj. Preveliko število direktorskih funkcij bi članu upravljalnega organa preprečilo, da dovolj časa posveti izvajanju te nadzorniške vloge. Zato je treba omejiti število direktorskih funkcij, ki jih ima lahko hkrati član upravljalnega organa institucije v različnih subjektih. Vendar pa pri uporabi take omejitve ne bi smeli upoštevati direktorske funkcije v organizacijah, katerih glavni cilji niso prvenstveno komercialne narave, kot so neprofitne ali dobrodelne organizacije. (59) Pri imenovanju članov upravljalnega organa bi morali delničarji ali člani institucije preučiti, ali kandidati imajo znanje, kvalifikacije in veščine, ki so potrebne za zagotavljanje ustreznega in skrbnega upravljanja institucije. Ta načela bi se morala uresničevati in izražati prek preglednih in odprtih postopkov imenovanja članov upravljalnega organa. (60) Vzrok za to, da upravljalni organi pomanjkljivo spremljajo odločitve v zvezi z upravljanjem, je delno povezan s pojavom kolektivnega razmišljanja. Ta pojav je med drugim posledica neraznolikosti sestave upravljalnih organov. Za spodbujanje neodvisnih mnenj in kritičnega razmišljanja bi morali biti upravljalni organi institucij zato dovolj različni, kar zadeva starost, spol, geografski izvor in izobrazbo ter poklicne izkušnje, da bi zastopali različna mnenja in izkušnje. Za zagotovitev ustrezne zastopanosti prebivalstva je zlasti pomembno ravnovesje med spoloma. Zlasti bi morale institucije, ki ne dosegajo praga glede zastopanosti spola, ki je premalo zastopan, prednostno sprejeti ustrezne ukrepe. Zastopanost zaposlenih v upravljalnih organih lahko štejemo tudi za pozitiven način krepitve raznolikosti, saj prinaša ključno perspektivo in dejansko poznavanje notranjega delovanja institucij. Bolj raznoliki upravljalni organi bi morali učinkoviteje spremljati upravljanje in zato prispevati k izboljšanemu nadzoru nad tveganjem in izboljšani vzdržljivosti institucij. Zato bi morala biti raznolikost eno od meril pri sestavi upravljalnih organov. Raznolikost bi morala biti tudi bolj splošno vključena v politiko zaposlovanja institucije. Taka politika bi morala na primer institucije spodbujati, da kandidate izbirajo z ožjih seznamov, na katerih sta zastopana oba spola. (61) Da bi okrepili pravno skladnost in korporativno upravljanje, bi morale države članice vzpostaviti učinkovite in zanesljive mehanizme za spodbujanje poročanja pristojnim organom o morebitnih ali dejanskih kršitvah nacionalnih določb, ki prenašajo to direktivo, in Uredbe (EU) št. 575/2013. Zaposlene, ki poročajo o kršitvah v njihovih institucijah, bi bilo treba v celoti zaščititi. (62) Politike prejemkov, ki spodbujajo pretirano tvegano ravnanje, lahko ogrozijo preudarno in učinkovito upravljanje tveganj kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Člani skupina G-20 so se zavezali k izvajanju načel Odbora za finančno stabilnost za dobro prakso prejemkov in izvedbene standarde, ki obvladujejo morebitni škodljiv učinek slabo zasnovanih struktur prejemkov na preudarno upravljanje tveganja in nadzor ravnanja posameznikov pri prevzemanju tveganj. Cilj te direktive je izvajanje mednarodnih načel in standardov na ravni Unije z uvedbo izrecne obveznosti, da kreditne institucije in investicijska podjetja za kategorije zaposlenih, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, vzpostavijo in ohranijo politike in prakse prejemkov, ki so v skladu z učinkovitim upravljanjem tveganj. (63) Da se zagotovi vzpostavitev preudarnih politik prejemkov v institucijah, je primerno določiti jasna načela glede upravljanja in strukture politik prejemkov. Slednje bi morale biti zlasti usklajene z nagnjenostjo k tveganju, vrednotami in dolgoročnimi interesi kreditne institucije ali investicijskega podjetja. Ocena elementa prejemkov, ki temelji na uspešnosti, bi morala v ta namen temeljiti na dolgoročni uspešnosti in upoštevati sedanja in prihodnja tveganja, povezana z uspešnostjo. (64) Pri določanju politike o variabilnih prejemkih bi bilo treba ločevati med fiksnim prejemkom, ki vključuje plačila, sorazmerne redne pokojninske prispevke ali ugodnosti (kadar takšne ugodnosti ne upoštevajo kakršnekoli uspešnosti), in variabilnim prejemkom, ki vključuje dodatna plačila ali ugodnosti, ki so vezane na uspešnost ali, v izjemnih okoliščinah, druge pogodbene elemente ki niso del običajnega zaposlitvenega svežnja (kot so zdravstveno varstvo, varstvo otrok ali sorazmerni redni pokojninski prispevki). Vključiti bi bilo treba tako denarne kot nedenarne ugodnosti. (65) V vsakem primeru bi bilo treba za izogibanje prevzemanju pretiranega tveganja določiti največje dovoljeno razmerje med fiksnim in variabilnim delom celotnega prejemka. V tej zvezi je ustrezno določiti posebno vlogo delničarjev, lastnikov in članov institucij. Državam članicam bi moralo biti omogočeno, da določijo strožje zahteve v zvezi z razmerjem med fiksnim in variabilnim delom celotnega prejemka. Da bi spodbudili uporabo lastniških ali dolžniških instrumentov, za katere velja dolgoročni odlog, kot element variabilnih prejemkov, bi morale države članice imeti možnost, da ob določenih omejitvah institucijam dovolijo, da pri izračunu vrednosti teh instrumentov zaradi uporabe največjega dovoljenega razmerja uporabijo nominalno diskontno stopnjo. Vendar pa države članice ne bi smele biti obvezane, da zagotovijo to možnost, lahko pa v ta namen določijo nižji najvišji odstotek skupnega variabilnega prejemka od tistega, ki je določen v tej direktivi. Da bi zagotovili usklajen in dosleden pristop, ki zagotavlja enake konkurenčne pogoje na celotnem notranjem trgu, bi moral EBA zagotoviti ustrezne smernice glede nominalne diskontne stopnje, ki naj se uporablja. (66) Da se zagotovi, da je zasnova politik prejemkov vključena v upravljanje tveganj institucije, bi moral upravljalni organ sprejeti in redno pregledovati vzpostavljene politike prejemkov. Določbe te direktive o prejemkih bi morale sorazmerno odražati razlike med različnimi vrstami institucij ob upoštevanju njihove velikosti, notranje organiziranosti in narave, obsega ter zapletenosti njihovih dejavnosti. Zlasti ne bi bilo sorazmerno, da se od nekaterih vrst investicijskih podjetij zahteva, da izpolnjujejo vsa takšna načela. (67) Da bi zaščitili in spodbujali finančno stabilnost v Uniji in se odzvali na morebitno izogibanje zahtevam iz te direktive, bi morali pristojni organi zagotoviti usklajenost z načeli in pravili o prejemkih za institucije na konsolidirani podlagi, to je na ravni skupine, nadrejenih oseb in podrejenih družb, vključno s podružnicami in podrejenimi družbami s sedežem v tretjih državah. (68) Ker lahko slabo zasnovane politike prejemkov in sistem spodbud do nesprejemljive ravni povečajo tveganja, ki so jim izpostavljene kreditne institucije in investicijska podjetja, bi bilo treba sprejeti takojšnje sanacijske ukrepe in po potrebi ustrezne popravne ukrepe. Zato je primerno zagotoviti, da so pristojni organi pooblaščeni za uvedbo kvalitativnih ali kvantitativnih ukrepov za zadevne subjekte, ki so namenjeni reševanju težav, ugotovljenih v zvezi s politikami prejemkov pri nadzorniškem pregledovanju. (69) Določbe o prejemkih ne bi smele posegati v celovito izvajanje temeljnih pravic, zagotovljenih na podlagi člena 153(5) PDEU, splošnih načel nacionalnega pogodbenega in delovnega prava, prava Unije in nacionalnega prava glede pravic in udeležbe delničarjev ter splošne odgovornosti upravljalnih organov zadevne institucije ter po potrebi pravic socialnih partnerjev, da sklepajo in izvajajo kolektivne pogodbe v skladu z nacionalnim pravom in običaji. (70) Kapitalske zahteve za kreditno tveganje in tržno tveganje bi morale temeljiti na zunanjih bonitetnih ocenah, kolikor je to potrebno. Če je kreditno tveganje pomembno, morajo institucije zato na splošno poskusiti uvesti pristope ali notranje modele, ki temeljijo na notranjih bonitetnih ocenah. Kljub temu bi bilo mogoče uporabiti standardizirane pristope, ki temeljijo na zunanjih bonitetnih ocenah, če je kreditno tveganje manj pomembno, kar je značilno za manj razvite institucije, nepomembne kategorije izpostavljenosti ali situacije, ko bi bila uporaba notranjih pristopov preveč obremenjujoča. (71) Direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES predstavljata enega izmed stebrov, na katerih je slonelo pretirano zanašanje na zunanje bonitetne ocene. Ta direktiva bi morala upoštevati sklepe skupine G20 in načela Odbora za finančno stabilnost glede zmanjšanja zanašanja na zunanje bonitetne ocene. Institucije bi bilo zato treba spodbuditi k uporabi notranjih namesto zunanjih bonitetnih ocen, in sicer tudi za namene izračuna regulativnih kapitalskih zahtev. (72) Pretirano zanašanje na zunanje bonitetne ocene bi bilo treba zmanjšati, vse samodejne učinke, ki izhajajo iz ocen, pa postopoma odpraviti. Od institucij bi bilo treba zahtevati, da vzpostavijo zanesljiva merila za odobritev kreditov in procesi odločanja o kreditih. Institucije bi lahko zunanje bonitetne ocene uporabile kot enega od več dejavnikov v tem procesu, vendar se ne bi smele na njih izključno ali samodejno zanašati. (73) Priznanje bonitetne agencije kot zunanje bonitetne institucije(ECAI) ne bi smelo povečati omejevanja dostopa do trga, na katerem že prevladujejo tri družbe. Da bi odprli trg za druge družbe, bi morali EBA, centralne banke držav članic in ECB zagotoviti, da bi bilo več bonitetnih agencij priznanih kot zunanje bonitetne institucije, pri čemer ta proces ne bi smel postati lažji ali manj zahteven. (74) Glede na zelo raznolike pristope institucij, ki uporabljajo pristope notranjega modeliranja, je pomembno, da imajo pristojni organi in EBA jasno sliko o razponu vrednosti tveganju prilagojenih sredstev in kapitalskih zahtev, ki se v okviru takšnih pristopov pojavijo za podobne vrste izpostavljenosti. V ta namen, bi morale institucije pristojnim organom predložiti rezultate notranjih modelov, ki se uporabljajo za referenčne portfelje, ki jih je razvil EBA in ki pokrivajo različne vrste izpostavljenosti. Pristojni organi bi morali na podlagi prejetih informacij sprejeti ustrezne ukrepe, da bi zagotovili, da je mogoče podobnosti ali razlike v rezultatih za enako izpostavljenost upravičiti v smislu tveganj, ki so nastala. Na splošno gledano, bi morali pristojni organi in EBA zagotoviti, da izbira med pristopom notranjega modeliranja in standardiziranim pristopom ne bi privedla do podcenjenosti kapitalskih zahtev. Medtem ko je kapitalske zahteve za operativno tveganje na ravni posamezne izpostavljenosti težavneje razporediti in je zato to vrsto tveganja primerno izključiti iz procesa primerjanja, pa bi morali pristojni organi kljub temu slediti razvoju na področju pristopov notranjega modeliranja k operativnemu tveganju, da bi spremljali razpon uporabljenih praks in izboljšali nadzorniške pristope. (75) Spodbujati bi se moral razvoj dolgoročnih posojilnih razmerij, ko se informacije, pridobljene iz stalnega poslovnega odnosa s strankami, uporabijo za zagotovitev kakovostnejše potrebne skrbnosti in ocene tveganja, kot ju je mogoče pridobiti zgolj iz standardiziranih informacij in kreditnih točk. (76) Za nadzor likvidnosti bi morale biti odgovorne matične države članice, takoj ko se začnejo uporabljati podrobna merila za zahtevo glede likvidnostnega kritja. Da bi lahko matične države članice do takrat uvedle nadzor, bi ga bilo treba na tem področju uskladiti. Za zagotavljanje učinkovitega nadzora bi morali pristojni organi matične države in države gostiteljice tesneje sodelovati na področju likvidnosti. (77) Če znotraj skupine likvidna sredstva v eni instituciji v stresnih okoliščinah ustrezajo likvidnostnim potrebam druge članice skupine, bi moralo biti pristojnim organom omogočeno, da institucijo izvzamejo iz zahtev glede likvidnostnega kritja in namesto tega te zahteve uporabijo na konsolidirani podlagi. (78) Ukrepi, sprejeti na podlagi te direktive, ne bi smeli posegati v ukrepe, sprejete v skladu z Direktivo 2001/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. aprila 2001 o reorganizaciji in prenehanju kreditnih institucij ( 9 ). Nadzorni ukrepi ne bi smeli povzročiti diskriminacije med upniki iz različnih držav članic. (79) Glede na finančno krizo in prociklične mehanizme, ki so prispevali k njenemu nastanku in povečali njen učinek, so Odbor za finančno stabilnost, Baselski odbor za bančni nadzor (BCBS) in skupina G-20 pripravili priporočila za zmanjšanje procikličnih učinkov finančne uredbe. BCBS je decembra 2010 izdal nove globalne regulativne standarde o kapitalski ustreznosti bank (pravila Basel III), vključno s pravili, ki zahtevajo vzdrževanje varovalnih kapitalskih blažilnikov in proticikličnih kapitalskih blažilnikov. (80) Zato je primerno, da se za kreditne institucije in zadevna investicijska podjetja poleg drugih kapitalskih zahtev zahtevata varovalni kapitalski blažilnik in proticiklični kapitalski blažilnik, s katerima se zagotovi, da v obdobjih gospodarske rasti akumulirajo zadostno kapitalsko osnovo za pokrivanje izgub v stresnih obdobjih. Proticiklični kapitalski blažilnik bi se moral povečati, ko bi se presodilo, da je skupna kreditna rast in rast drugih kategorij sredstev, ki pomembno vplivajo na profil tveganosti takih kreditnih institucij in investicijskih podjetij, povezana z nastankom tveganja na ravni celotnega sistema, in zmanjšal v stresnih obdobjih. (81) Za zagotovitev, da proticiklični kapitalski blažilniki ustrezno odražajo tveganje prekomerne kreditne rasti za bančni sektor, bi morale kreditne institucije in investicijske firme izračunati njim lastne blažilnike kot tehtano povprečje stopenj proticikličnih blažilnikov, ki se uporabljajo za države, v katerih imajo kreditno izpostavljenost. Vsaka država članica bi morala zato imenovati organ, ki je odgovoren za četrtletno določanje proticikličnega blažilnika za izpostavljenosti v zadevni državi članici. Ta stopnja blažilnika bi morala upoštevati ravni kreditne rasti in spremembe količnika med krediti in BDP v tej državi članici ter vse druge spremenljivke, ki so povezane s tveganji za stabilnost finančnega sistema. (82) Da bi se pri določanju stopenj proticikličnih blažilnikov spodbudila skladnost na mednarodni ravni, je BCBS oblikoval metodologijo na podlagi razmerja med krediti in BDP. Uporabiti bi jo bilo treba kot skupno izhodišče za odločitve ustreznih nacionalnih organov glede stopenj blažilnikov, vendar ne bi smela povzročiti samodejnega določanja blažilnikov ali zavezovati imenovanega organa. Stopnja blažilnika bi morala smiselno odražati kreditni cikel in tveganja zaradi prekomerne kreditne rasti v državi članici in bi morala ustrezno upoštevati tudi posebnosti nacionalnega gospodarstva. (83) Omejitve variabilnih prejemkov so pomemben element pri zagotavljanju, da kreditne institucije in investicijska podjetja ponovno zagotovijo raven svojega kapitala pri delovanju znotraj razpona blažilnika. Za kreditne institucije in investicijska podjetja že velja načelo, da morajo biti nagrade in diskrecijska izplačila variabilnih prejemkov vzdržni za tiste kategorije zaposlenih, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganosti institucije, pri čemer se upošteva finančni položaj institucije. Za zagotovitev, da institucija pravočasno ponovno vzpostavi ravni kapitala, je ob upoštevanju dolgoročnega zdravja institucije potrebno ustrezno uskladiti izplačilo variabilnih prejemkov in diskrecijskih pokojninskih ugodnosti z dobičkom institucije v vsakem obdobju, v katerem zahteva po skupnem blažilniku ni izpolnjena. (84) Institucije bi morale s pisnimi politikami in postopki odpravljati in nadzorovati vsa tveganja koncentracije. Zaradi narave izpostavljenosti javnega sektorja ter zaradi obsega teh izpostavljenosti in težav pri umerjanju kapitalskih zahtev je nadzorovanje tveganj koncentracije učinkovitejše od tehtanja tveganja teh izpostavljenosti. Komisija bi morala v ustreznem trenutku Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o morebitnih smiselnih spremembah bonitetne obravnave tveganja koncentracije. (85) Države članice bi morale imeti možnost, da od nekaterih institucij zahtevajo, da imajo poleg varovalnega kapitalskega blažilnika in proticikličnega kapitalskega blažilnika tudi blažilnik sistemskih tveganj, da bi tako preprečile in zmanjšale dolgoročna neciklična sistemska ali makrobonitetna tveganja, ki jih Uredba (EU) št. 575/2013 ne zajema, če obstaja tveganje motenj v finančnem sistemu, ki bi utegnile imeti resne negativne posledice za finančni sistem in realno gospodarstvo v posamezni državi članici. Stopnja blažilnika sistemskih tveganj bi se morala uporabljati za vse institucije ali za eno ali več podskupin teh institucij, kjer institucije opravljajo poslovne dejavnosti s podobnimi profili tveganosti. (86) Za doseganje skladnega makrobonitetnega nadzora po vsej Uniji je ustrezno, da Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) oblikuje načela, prilagojena gospodarstvu Unije, ter je odgovoren za spremljanje njihove uporabe. Ta direktiva ESRB ne bi smela preprečiti ukrepanja, za katerega meni, da je potrebno v skladu z Uredbo (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja ( 10 ). (87) Države članice bi morale imeti možnost, da priznajo stopnjo blažilnika sistemskih tveganj, ki jo določi druga država članica, in to stopnjo blažilnika uporabljajo za institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici za izpostavljenosti v državi članici, ki določi stopnjo blažilnika. Država članica, ki določi stopnjo blažilnika, bi morala imeti možnost ESR) zaprositi tudi, naj izda priporočilo iz člena 16 Uredbe (EU) št. 1092/2010, naslovljeno na eno ali več držav članic, ki bi lahko priznale stopnjo blažilnika, in jim priporoči, naj to storijo. To priporočilo je odvisno od pravila "upoštevaj ali pojasni" iz člena 3(2) in člena 17 navedene uredbe. (88) Primerno je, da so odločitve držav članic glede stopenj proticikličnih blažilnikov čim bolj usklajene. Na zahtevo pristojnih ali imenovanih organov bi lahko ESRB v zvezi z navedenim pomagal pri medsebojnih razpravah med temi organi o določitvi predlaganih stopenj blažilnikov, vključno z ustreznimi spremenljivkami. (89) Kadar kreditna institucija ali investicijsko podjetje ne izpolnjuje v celoti zahtev po skupnem blažilniku, bi bilo treba z ustreznimi ukrepi zagotoviti, da pravočasno ponovno vzpostavi njeno raven kapitala. Za ohranitev kapitala je primerno, da se uvedejo sorazmerne omejitve glede diskrecijskih razdelitev dobička, vključno z izplačili dividend in plačili variabilnih prejemkov. Da se zagotovi, da imajo takšne institucije ali podjetja verodostojno strategijo za ponovno vzpostavitev ravni kapitala, bi bilo treba od njih zahtevati, naj pripravijo načrt za ohranitev ravni kapitala, s katerim se strinjajo pristojni organi in ki določa omejitve razdelitve ter druge ukrepe, ki jih namerava institucija ali podjetje sprejeti za zagotovitev skladnosti z vsemi zahtevami po blažilniku. (90) Organi bodo globalnim sistemsko pomembnim institucijam (GSPI) verjetno naložili strožje kapitalske zahteve, da bi tako uravnotežili večje tveganje, ki ga GSPI predstavljajo za finančni sistem, in morebitni učinek njihovega propada na davkoplačevalce. Kadar organ naloži uporabo blažilnika sistemskih tveganj in se uporablja t blažilnik za GSPI, bi se moral uporabiti blažilnik, ki ima višjo stopnjo. Kadar se blažilnik sistemskih tveganj uporablja le za izpostavljenosti v državi članici, bi se moral prišteti k blažilniku GSPI ali k blažilniku za druge sistemsko pomembne institucije (DSPI), ki se uporablja v skladu s to direktivo. (91) S tehničnimi standardi v finančnih storitvah bi bilo treba zagotoviti dosledno harmoniziranost in ustrezno zaščito vlagateljev, investitorjev in potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EBA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da se mu zaupa priprava osnutkov regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev politik, ti osnutki pa se predložijo Komisiji. EBA bi moral pri pripravi tehničnih standardov zagotoviti učinkovite upravne in poročevalske postopke. (92) Komisija bi morala sprejeti regulativne tehnične standarde, ki jih pripravi EBA, na področju dovoljenj za poslovanje kreditnih institucij in pridobitve velikih deležev v njih, izmenjave informacij med pristojnimi organi, uveljavljanja svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, nadzorniškega sodelovanja, politik prejemkov kreditnih institucij in investicijskih firm ter nadzora mešanih finančnih holdingov z uporabo delegiranih aktov v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Komisija in EBA bi morala zagotoviti, da lahko te standarde uporabljajo vse zadevne institucije sorazmerno z naravo, obsegom in zapletenostjo teh institucij in njihovih dejavnosti. (93) Glede na podrobnosti in število regulativnih tehničnih standardov, ki se jih bo sprejelo v skladu s to direktivo, bi se moralo v primeru, da Komisija sprejme regulativni tehnični standard, ki je enak osnutku regulativnega tehničnega standarda, ki ga je predložil EBA, obdobje, v katerem lahko Evropski parlament ali Svet nasprotujeta regulativnemu tehničnemu standardu podaljšati za en mesec. Komisija bi si morala prizadevati za pravočasno sprejetje regulativnih tehničnih standardov, da bi Evropski parlament in Svet lahko izkoristila celotno obdobje pregleda, saj je treba upoštevati obseg in zapletenost regulativnih tehničnih standardov ter podrobnosti poslovnikov Evropskega parlamenta in Sveta, delovni koledar in sestavo. (94) Komisija bi morala biti pooblaščena tudi za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov, ki jih razvije EBA na področju dovoljenj za poslovanje kreditnih institucij in pridobitve pomembnejših deležev v njih, izmenjave informacij med pristojnimi organi, nadzorniškega sodelovanja, posebnih bonitetnih zahtev in razkritja informacij s strani nadzornih organov z uporabo izvedbenih aktov v skladu s členom 291 PDEU in členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010. (95) Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te direktive, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije ( 11 ). (96) Da bi se zahteve iz te direktive natančneje določile, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastila, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme akte v zvezi s pojasnitvijo opredelitev pojmov in terminologije iz te direktive, razširitvijo seznama dejavnosti, za katere velja medsebojno priznavanje, in boljšo izmenjavo informacij glede podružnic kreditnih institucij. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način. (97) Sklicevanja na direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES bi se morala brati kot sklicevanja na to direktivo in Uredbo(EU) št. 575/2013. (98) Direktiva 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu ( 12 ), Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu ( 13 ), Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) ( 14 ), Direktiva 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja ( 15 ), ter Direktiva 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2011 o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov ( 16 ) se sklicujejo na določbe direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES v zvezi s kapitalskimi zahtevami, ki bi se morale določiti v tej direktivi in Uredbi (EU) št. 575/2013. Zato bi se morala sklicevanja na direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES v navedenih direktivah brati kot sklicevanja na določbe, ki urejajo kapitalske zahteve v tej direktivi in Uredbi (EU) št. 575/2013. (99) Da se omogoči oblikovanje tehničnih standardov, s katerimi institucije, ki so del finančnega konglomerata, uporabljajo ustrezne metode izračuna za določitev zahtevanega kapitala na konsolidirani podlagi, bi bilo treba Direktivo 2002/87/ES ustrezno spremeniti. (100) Da bi notranji bančni trg deloval vedno bolj učinkovito in da se državljanom Unije zagotovi ustrezna stopnja preglednosti, je potrebno, da pristojni organi objavijo informacije o načinu izvajanja te direktive, tako da je mogoča smiselna primerjava. (101) Glede nadzora likvidnosti bi moralo biti na voljo obdobje, v katerem države članice preidejo na regulativni režim, v skladu s katerim se uporabljajo podrobna merila za zahtevo glede likvidnostnega kritja. (102) Da bi zagotovili stabilen, gladek in postopen prehod institucij na nove zahteve glede likvidnosti in stabilnih virov financiranja na ravni Unije, bi morali pristojni organi v celoti uporabiti svoja nadzorna pooblastila na podlagi te direktive in na podlagi veljavnega nacionalnega prava. Pristojni organi bi morali zlasti razmisliti o potrebi po uporabi upravnih kazni ali drugih upravnih ukrepov, vključno z dodatnimi bonitetnimi ukrepi, njihova raven pa bi morala biti na splošno povezana z neskladjem med dejanskim likvidnostnim položajem institucije ter zahtevami glede likvidnosti in stabilnih virov financiranja. Pristojni organi bi morali pri pripravi te ocene ustrezno upoštevati tržne pogoje. Takšne upravne kazni ali drugi upravni ukrepi bi se morali uporabljati, dokler na ravni Unije ne bodo uveljavljeni izčrpni pravni akti o zahtevah glede likvidnosti in stabilnih virov financiranja. (103) Pri obdelavi osebnih podatkov za namene te direktive bi se morali v celoti uporabljati Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ( 17 ) ter Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov ( 18 ). (104) Ker ciljev te direktive, in sicer določitve pravil o dostopu do dejavnosti institucij ter bonitetnem nadzoru institucij in, države članice same ne morejo zadovoljivo doseči, temveč jih je zaradi obsega in učinkov predlaganega ukrepa lažje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev. (105) V skladu s skupno politično izjavo z dne 28. septembra 2011 držav članic in Komisije o obrazložitvenih dokumentih se države članice zavezujejo, da bodo v upravičenih primerih obvestilu o ukrepih za prenos priložile en ali več dokumentov, v katerih se pojasni razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustrezajočimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je posredovanje takšnih dokumentov v primeru te direktive upravičeno. (106) Opravljeno je bilo posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov s skladu s členom 28(2) Uredbe (ES) št 45/2001, ki je sprejel mennje ( 19 ). (107) Direktivo 2002/87/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti in direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES razveljaviti – ob upoštevanju naslednjega: SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:







NASLOV I

PREDMET UREJANJA, PODROČJE UPORABE TER OPREDELITEV POJMOV

Člen 1

Predmet urejanja

Ta direktiva določa pravila o:

(a) dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij (v nadaljnjem besedilu skupaj: institucije);

(b) pooblastilih za nadzor in orodjih za bonitetni nadzor institucij s strani pristojnih organov;

(c) bonitetnem nadzoru institucij s strani pristojnih organov na način, ki je skladen s pravili iz Uredbe (EU) št. 575/2013;

(d) zahtevah glede objav s strani pristojnih organov na področju bonitetne ureditve in nadzora institucij.

Člen 2

Področje uporabe

1. Ta direktiva se uporablja za institucije.

2. Člen 30 se uporablja za lokalna podjetja.

3. Člen 31 se uporablja za podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013

4. Člen 34 ter poglavje 3 naslova VII se uporabljata za finančne holdinge, mešane finančne holdinge in mešane poslovne holdinge s sedeži v Uniji.

5. Ta direktiva se ne uporablja za:

(1) dostop do dejavnosti investicijskih podjetij, če to ureja Direktiva 2004/39/ES;

(2) centralne banke,

(3) poštne institucije, ki opravljajo storitev brezgotovinskega nakazovanja,

(4) "Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut" v Belgiji,

(5) "Eksport Kredit Fonden", "Eksport Kredit Fonden A/S", "Danmarks Skibskredit A/S" in "KommuneKredit" na Danskem,

(6) "Kreditanstalt für Wiederaufbau", podjetja, ki so v skladu z "Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz" priznana kot organi državne stanovanjske politike in se večinoma ne ukvarjajo z bančnimi posli, in podjetja, priznana kot neprofitna stanovanjska podjetja v skladu z navedenim zakonom, v Nemčiji,

(7) "hoiu-laenuühistud" kot zadruge, priznane na podlagi "hoiu-laenuühistu seadus" v Estoniji,

(8) "credit unions" in "friendly societies" na Irskem,

(9) "Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων" (Tamio Parakatathikon kai Danion) v Grčiji,

(10) "Instituto de Crédito Oficial" v Španiji,

(11) "Caisse des dépôts et consignations" v Franciji,

(12) "Cassa depositi e prestiti" v Italiji,

(13) "krājaizdevu sabiedrības", podjetja, ki so v skladu s "krājaizdevu sabiedrību likums" priznana kot zadruge, ki opravljajo finančne storitve izključno za svoje člane, v Latviji,

(14) "kredito unijos", razen "Centrinė kredito unija", v Litvi,

(15) "MFB Magyar Fejlesztési Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság" in "Magyar Export-Import Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság" na Madžarskem,

(16) "Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV", "NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij", "NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering" in "Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV" na Nizozemskem,

(17) podjetja, priznana kot stanovanjska združenja v javnem interesu, in "Osterreichische Kontrollbank AG" v Avstriji,

(18) "Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe" in "Bank Gospodarstwa Krajowego" na Poljskem,

(19) "Caixas Económicas", obstoječe na dan 1. januarja 1986, razen tistih, ki so ustanovljene kot družbe z omejeno odgovornostjo, in "Caixa Económica Montepio Geral" na Portugalskem,

(20) "SID – Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana" v Sloveniji,

(21) "Teollisen yhteistyon rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB" in "Finnvera Oyj/Finnvera Abp" na Finskem,

(22) "Svenska Skeppshypotekskassan" na Švedskem,

(23) "National Savings Bank", "Commonwealth Development Finance Company Ltd", "Agricultural Mortgage Corporation Ltd", "Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd", "Crown Agents for overseas governments and administrations", kreditne zadruge in komunalne banke v Združenem kraljestvu,

6. Subjekti iz točke (1) in točk (3) do (23) odstavka 5 tega člena se štejejo za finančne institucije za namene člena 34 in poglavja 3 naslova VII.

Člen 3

Opredelitev pojmov

1. Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) "kreditna institucija" pomeni kreditno institucijo, kakor je opredljena v točki (1) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(2) "investicijsko podjetje" pomeni investicijsko podjetje, kakor je opredljeno v točki (2) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(3) "institucija" pomeni institucijo, kakor je opredeljena v točki (3) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(4) "lokalno podjetje" pomeni lokalno podjetje, kakor je opredeljeno v točki (4) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(5) "zavarovalnica" pomeni zavarovalnico, kakor je opredeljena v točki (5) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(6) "pozavarovalnica" pomeni pozavarovalnico kakor je opredeljena v točki (6) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(7) upravljalni organ" pomeni organ ali organe institucije, ki so imenovani v skladu z nacionalnim pravom, ki so pooblaščeni za določitev strategije, ciljev in splošne usmeritve institucije ter ki nadzorujejo in spremljajo sprejemanje odločitev v zvezi z vodenjem in vključuje osebe, ki dejansko vodijo posle institucije;

(8) "upravljalni organ v nadzorni funkciji" pomeni upravljalni organ v vlogi spremljanja in nadzora nad sprejemanjem odločitev v zvezi z upravljanjem;

(9) "višje vodstvo" pomeni fizične osebe, ki v instituciji opravljajo izvršilne funkcije in so odgovorne upravljalnemu organu za vsakodnevno upravljanje institucije;

(10) "sistemsko tveganje" pomeni tveganje motenj v finančnem sistemu, ki ima lahko resne negativne posledice za finančni sistem in realno gospodarstvo;

(11) "modelsko tveganje" pomeni morebitno izgubo, ki jo lahko utrpi institucija kot posledico odločitev, ki bi lahko načeloma temeljile na rezultatih notranjih modelov, in sicer zaradi napak pri razvoju, izvajanju ali uporabi tovrstnih modelov;

(12) "originator" pomeni originatorja, kakor je opredeljen v točki (13) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(13) "sponzor" pomeni sponzorja, kakor je opredeljen v točki (14) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(14) "nadrejena oseba" pomeni nadrejeno osebo, kakor je opredeljena v točki (15) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(15) "podrejena družba" pomeni podrejeno družbo, kakor je opredeljena v točki (16) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(16) "podružnica" pomeni podružnico, kakor je opredeljena v točki (17) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(17) "družba za pomožne storitve" pomeni družbo za pomožne storitve, kakor je opredeljena v točki (18) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(18) "družba za opravljanje" pomeni družbo za opravljanje, kakor je opredeljena v točki (19) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(19) "finančni holding" pomeni finančni holding, kakor je opredeljen v točki (20) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(20) "mešani finančni holding" pomeni mešani finančni holding, kakor je opredeljen v točki (21) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(21) "mešani poslovni holding" pomeni mešani poslovni holding, kakor je opredeljen v točki (22) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(22) "finančna institucija" pomeni finančno institucijo, kakor je opredeljena v točki (26) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(23) "subjekt finančnega sektorja" pomeni subjekt finančnega sektorja, kakor je opredeljen v točki (27) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(24) "nadrejena institucija v državi članici" pomeni nadrejeno institucijo v državi članici, kakor je opredeljena v točki (28) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(25) "EU nadrejena institucija", pomeni EU nadrejeno institucijo, kakor je opredeljena v točki (29) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(26) "nadrejeni finančni holding v državi članici" pomeni nadrejeni finančni holding v državi članici, kakor je opredeljen v točki (30) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(27) "EU nadrejeni finančni holding" pomeni EU nadrejeni finančni holding, kakor je opredeljen v točki (31) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(28) "nadrejeni mešani finančni holding v državi članici" pomeni nadrejeni mešani finančni holding v državi članici, kakor je opredeljen v točki (32) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(29) "EU nadrejeni mešani finančni holding" pomeni EU nadrejeni mešani finančni holding, kakor je opredeljen v točki (33 nadrejena institucija v državi članici") člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(30) "sistemsko pomembna institucija" pomeni EU nadrejeno institucijo, EU nadrejeni finančni holding, EU nadrejeni mešani finančni holding ali institucijo, ki bi v primeru propada ali slabega poslovanja lahko povzročila sistemsko tveganje;

(31) "centralna nasprotna stranka" pomeni centralno nasprotno stranko, kakor je opredeljena v točki (34) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(32) "udeležba" pomeni udeležbo, kakor je opredeljena v točki (35) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(33) "kvalificiran delež" pomeni kvalificiran delež, kakor je opredeljen v točki (36) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(34) "obvladovanje" pomeni obvladovanje, kakor je opredeljeno v točki (37) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(35) "tesna povezanost" pomeni tesno povezanost, kakor je opredeljena v točki (38) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(36) "pristojni organ" pomeni pristojni organ, kakor je opredeljen v točki (40) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(37) "konsolidacijski nadzornik" pomeni konsolidacijskega nadzornika, kakor je opredeljen v točki (41) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(38) "dovoljenje" pomeni dovoljenje, kakor je opredeljeno v točki (42) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(39) "matična država članica" pomeni matično državo članico, kakor je opredeljena v točki (43) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(40) "država članica gostiteljica" pomeni državo članico gostiteljico, kakor je opredeljena v točki (44) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(41) "centralne banke ESCB" pomeni centralne banke ESCB, kakor so opredeljene v točki (45) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(42) "centralne banke" pomenijo centralne banke, kakor so opredeljene v točki (46) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(43) "konsolidirani položaj" pomeni konsolidirani položaj, kakor je opredeljen v točki (47) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(44) "konsolidirana podlaga" pomeni konsolidirano podlago, kakor je opredeljena v točki (48) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(45) "subkonsolidirana podlaga" pomeni subkonsolidirano podlago, kakor je opredeljena v točki (49) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(46) "finančni instrument" pomeni finančni instrument, kakor je opredeljen v točki (50) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(47) "kapital" pomeni kapital, kakor je opredeljen v točki (118) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(48) "operativno tveganje" pomeni operativno tveganje, kakor je opredeljeno v točki (52) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(49) "zmanjševanje kreditnega tveganja" pomeni zmanjševanje kreditnega tveganja, kakor je opredeljeno v točki (57) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(50) "listinjenje" pomeni listinjenje, kakor je opredeljeno v točki (61) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(51) "pozicija v listinjenju" pomeni pozicijo v listinjenju, kakor je opredeljena v točki (62) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(52) "subjekt s posebnim namenom pri listinjenju" pomeni subjekt s posebnim namenom pri listinjenju, kakor je opredeljen v točki (66) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(53) "posebne pokojninske ugodnosti" pomeni posebne pokojninske ugodnosti, kakor so opredeljene v točki (73) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(54) "trgovalna knjiga" pomeni trgovalno knjigo, kakor je opredeljena v točki (86) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(55) "reguliran trg" pomeni reguliran trg, kakor je opredeljen v točki (92) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(56) "finančni vzvod" pomeni finančni vzvod, kakor je opredeljen v točki (93) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(57) "tveganje prevelikega finančnega vzvoda" pomeni tveganje prevelikega finančnega vzvoda, kakor je opredeljeno v točki (94) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(58) "zunanja bonitetna agencija" pomeni zunanjo bonitetna agencija, kakor je opredeljena v točki (98) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(59) "notranji pristopi" pomeni pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen iz člena 143(1), pristop na podlagi notranjih modelov iz člena 221, pristop na podlagi lastnih ocen iz člena 225, pristop na podlagi naprednih pristopov za merjenje iz člena 312(2), metoda notranjih modelov iz člena 283 in 363 ter pristop notranjega ocenjevanja iz člena 259(3) Uredbe (EU) št. 575/2013.

2. Kadar se ta direktiva sklicuje na upravljalni organ in kadar so v skladu z nacionalnim pravom vodstvene in nadzorne funkcije upravljalnega organa dodeljene različnim organom ali različnim članom znotraj enega organa, država članica določi organe ali člane upravljalnega organa, ki so odgovorni v skladu z nacionalnim pravom, razen če je v direktivi drugače določeno.







NASLOV II

PRISTOJNI ORGANI

Člen 4

Imenovanje in pooblastila pristojnih organov

1. Države članice imenujejo pristojne organe, ki opravljajo funkcije in naloge iz te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013. O tem obvestijo Komisijo in EBA ter navedejo vse razdelitve funkcij in nalog.

2. Države članice zagotovijo, da pristojni organi spremljajo dejavnosti institucij ter po potrebi finančnih holdingov in mešanih finančnih holdingov, da bi lahko ocenili skladnost z zahtevami te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013

3. Države članice zagotovijo, da so uvedeni ustrezni ukrepi, ki pristojnim organom omogočajo pridobitev informacij, potrebnih za ocenitev skladnosti institucij ter po potrebi finančnih holdingov in mešanih finančnih holdingov z zahtevami iz odstavka 2, in preiskavo morebitnih kršitev teh zahtev.

4. Države članice zagotovijo, da imajo pristojni organi strokovno znanje, vire, operativno sposobnost in pooblastila za opravljanje funkcij v zvezi z bonitetnim nadzorom, preiskavami in kaznimi iz te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013 ter da so pri tem neodvisni.

5. Države članice zahtevajo, da institucije pristojnim organom svojih matičnih držav članic predložijo vse informacije, potrebne za presojo njihove skladnosti s pravili, sprejetimi v skladu s to direktivo in Uredbo (EU) št. 575/2013. Države članice zagotovijo tudi, da mehanizmi notranjih kontrol ter administrativni in računovodski postopki institucij omogočajo, da se lahko njihova skladnost s pravili kadar koli preveri.

6. Države članice zagotovijo, da institucije evidentirajo vse svoje posle ter dokumentirajo sisteme in postopke, za katere veljata ta direktiva in Uredba (EU) št. 575/2013, tako da lahko pristojni organi kadar koli preverijo skladnost s to direktivo in Uredbo (EU) št. 575/2013.

7. Države članice zagotovijo, da so nadzorniške funkcije na podlagi te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013 ter vse druge funkcije pristojnih organov ločene in neodvisne od funkcij v zvezi z reševanjem. Države članice o tem obvestijo Komisijo in EBA ter navedejo vse razdelitve nalog.

8. Države članice zagotovijo, da kadar imajo organi, ki niso pristojni organi, pooblastila za reševanje, ti organi tesno sodelujejo s pristojnimi organi in se posvetujejo z njimi glede priprave načrtov za reševanje.

Člen 5

Usklajevanje znotraj držav članic

Če imajo države članice več kot en pristojni organ za bonitetni nadzor kreditnih institucij, investicijskih podjetij in finančnih institucij, sprejmejo ukrepe, potrebne za organizacijo usklajevanja med temi organi.

Člen 6

Sodelovanje v okviru Evropskega sistema finančnega nadzora

Pristojni organi pri opravljanju svojih nalog skrbijo za konvergenco nadzornih orodij in nadzornih praks pri uporabi zakonov in drugih predpisov, sprejetih na podlagi te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013. V ta namen države članice zagotovijo, da:

(a) pristojni organi kot člani Evropskega sistema finančnega nadzora (ESFS) v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji sodelujejo v duhu zaupanja in popolnega medsebojnega spoštovanja, zlasti pri zagotavljanju pretoka ustreznih in zanesljivih informacij med njimi in drugimi člani ESFS;

(b) pristojni organi sodelujejo pri dejavnostih EBA in po potrebi v kolegijih nadzornikov;

(c) si pristojni organi prizadevajo za upoštevanje smernic in priporočil, ki jih izda EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010, ter za odziv na opozorila in priporočila, ki jih izda ESRB v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1092/2010;

(d) pristojni organi tesno sodelujejo z ESRB;

(e) nacionalne pristojnosti, podeljene pristojnim organom, ne ovirajo izvajanja njihovih nalog, ki jih imajo kot člani EBA, ali po potrebi ESRB, ali v skladu s to direktivo in Uredbo (EU) št. 575/2013

Člen 7

Razsežnost nadzora Unije

Pristojni organi v vsaki državi članici pri opravljanju svojih splošnih nalog, in zlasti v izrednih razmerah, na podlagi informacij, ki so na voljo v tistem trenutku, ustrezno upoštevajo morebiten vpliv svojih odločitev na stabilnost finančnega sistema v drugih zadevnih državah članicah.







NASLOV III

ZAHTEVE ZA DOSTOP DO DEJAVNOSTI KREDITNIH INSTITUCIJ







POGLAVJE 1

Splošne zahteve za dostop do dejavnosti kreditnih institucij

Člen 8

Dovoljenje

1. Države članice od kreditnih institucij zahtevajo, da pridobijo dovoljenje pred začetkom opravljanja svojih dejavnosti. Brez poseganja v člene 10 do 14 določijo zahteve za pridobitev takega dovoljenja ter o njih uradno obvestijo EBA.

2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi:

(a) informacije, ki se predložijo pristojnim organom v vlogi za izdajo dovoljenja za kreditne institucije, vključno s poslovnim načrtom iz člena 10;

(b) zahteve, ki se v skladu s členom 14 uporabljajo za delničarje in družbenike s kvalificiranimi deleži; in

(c) okoliščine, ki bi lahko pristojne organe ovirale pri učinkovitem opravljanju nadzorniških funkcij iz člena 14.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz točk (a), (b) in (c) prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov o standardnih obrazcih, predlogah in postopkih za zagotavljanje informacij iz točke (a) prvega pododstavka odstavka 2.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

4. EBA osnutke tehničnih standardov iz odstavkov 2 in 3 predloži Komisiji do 31. decembra 2015.

Člen 9

Prepoved opravljanja poslov sprejemanja vlog ali drugih vračljivih sredstev od javnosti za osebe ali družbe, ki niso kreditne institucije

1. Države članice osebam ali družbam, ki niso kreditne institucije, prepovejo opravljanje poslov sprejemanja vlog ali drugih vračljivih sredstev od javnosti.

2. Odstavek 1 se ne uporablja za sprejemanje vlog ali drugih sredstev, vračljivih s strani države članice, njenih regionalnih ali lokalnih organov, javnih mednarodnih organov, katerih članica je ena ali več držav članic, ali za primere, za katere izrecno velja nacionalno pravo ali pravo Unije, če so te dejavnosti v skladu s predpisi in kontrolami, namenjenimi zaščiti vlagateljev in investitorjev.

Člen 10

Poslovni načrt in organizacijska struktura

Države članice zahtevajo, da se vlogi za izdajo dovoljenja priloži poslovni načrt, ki določa vrste predvidenih poslov in organizacijsko strukturo kreditne institucije.

Člen 11

Gospodarske potrebe

Države članice ne smejo zahtevati, da se vloga za izdajo dovoljenja preverja glede na gospodarske potrebe trga.

Člen 12

Ustanovni kapital

1. Brez poseganja v druge splošne pogoje, ki jih določa nacionalno pravo, pristojni organi zavrnejo izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije, kadar kreditna institucija nima ločenega kapitala ali če njen ustanovni kapital znaša manj kot 5 milijonov EUR.

2. Ustanovni kapital zajema eno ali več postavk iz člena 26(1)(a) do (e) Uredbe (EU) št. 575/2013

3. Države članice lahko odločijo, da kreditne institucije, ki ne izpolnjujejo pogojev v zvezi z ločenim kapitalom in ki so obstajale 15. decembra 1979, lahko še naprej poslujejo. Take kreditne institucije lahko izvzamejo iz zahtev prvega pododstavka člena 13(1).

4. Države članice lahko izdajo dovoljenje za določene kategorije kreditnih institucij, katerih ustanovni kapital je nižji, kot je določeno v odstavku 1, pod naslednjimi pogoji:

(a) ustanovni kapital znaša najmanj 1 milijon EUR;

(b) zadevne države članice Komisijo in EBA uradno obvestijo o svojih razlogih za uporabo te možnosti.

Člen 13

Dejansko vodenje poslov in kraj sedeža

1. Pristojni organi kreditni instituciji izdajo dovoljenje za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije le, kadar vsaj dve osebi dejansko vodita posle kreditne institucije vložnice.

Pristojni organi zavrnejo izdajo dovoljenja, če člani upravljalnega organa ne izpolnjujejo zahtev iz člena 91(1).

2. Vsaka država članica zahteva, da:

(a) ima kreditna institucija, ki je pravna oseba in ki ima statutarni sedež v skladu z nacionalnim pravom, sedež v isti državi članici kot statutarni sedež;

(b) ima kreditna institucija, ki ni kreditna institucija v skladu s točko (a), sedež v državi članici, ki je izdala dovoljenje in v kateri dejansko opravlja svoje dejavnosti.

Člen 14

Delničarji in družbeniki

1. Pristojni organi zavrnejo izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije, razen, če jih je kreditna institucija obvestila o identiteti delničarjev ali družbenikov, bodisi neposrednih bodisi posrednih, fizičnih ali pravnih oseb, ki imajo kvalificirane deleže, in o velikosti teh deležev ter v primeru, da ni kvalificiranih deležev, o dvajsetih največjih delničarjih ali družbenikih.

Pri ugotavljanju, ali so izpolnjena merila za kvalificirani delež, se upoštevajo glasovalne pravice iz členov 9 in 10 Direktive 2004/109/ES z dne 15. decembra 2004 o uskladitvi zahtev v zvezi s preglednostjo informacij o izdajateljih, katerih vrednostni papirji so sprejeti v trgovanje na reguliranem trgu ( 20 ) ter pogoji o združevanju teh pravic, določeni v členu 12(4) in (5) navedene direktive.

Države članice ne upoštevajo glasovalnih pravic ali deležev, ki so jih institucije pridobile s prodajo primarne izdaje finančnih instrumentov ali plasiranjem finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa iz točke 6 oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, če se te pravice ne uveljavljajo ali drugače uporabljajo za poseganje v upravljanje izdajatelja in se odsvojijo v enem letu od pridobitve.

2. Pristojni organi zavrnejo izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije, če se jim ob upoštevanju potrebe po preudarnem in skrbnem upravljanju kreditnih institucij delničarji ali družbeniki ne zdijo primerni, še zlasti, kadar niso izpolnjena merila iz člena 23(1)). Uporabljata se člen 23(2) in (3) ter člen 24.

3. Če obstaja tesna povezanost med kreditno institucijo in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami, pristojni organi izdajo dovoljenje le, če te povezave ne preprečujejo učinkovitega izvajanja njihovih nadzorniških funkcij.

Pristojni organi zavrnejo izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije, kadar zakoni in drugi predpisi v tretji državi, ki veljajo za eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, s katerimi je kreditna institucija tesno povezana, ali težave pri izvrševanju navedenih zakonov in drugih predpisov preprečujejo učinkovito izvajanje njihovih nadzorniških funkcij.

Pristojni organi zahtevajo, da jim kreditne institucije posredujejo informacije, potrebne za stalno spremljanje skladnosti s pogoji iz tega odstavka.

Člen 15

Zavrnitev izdaje dovoljenja

Kadar pristojni organ zavrne izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti kreditne institucije, vlagatelja uradno obvesti o odločitvi in razlogih zanjo v šestih mesecih od prejema vloge ali, kadar je vloga nepopolna, v šestih mesecih od dne, ko vlagatelj pošlje popolne informacije, potrebne za sprejetje odločitve.

Odločitev za odobritev ali zavrnitev izdaje dovoljenja se v vsakem primeru sprejme v 12 mesecih od prejema vloge.

Člen 16

Predhodno posvetovanje s pristojnimi organi drugih držav članic

1. Pristojni organ se pred izdajo dovoljenja kreditni instituciji posvetuje s pristojnimi organi druge države članice, v kateri je kreditna institucija:

(a) podrejena družba kreditne institucije, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici;

(b) podrejena družba nadrejene osebe kreditne institucije, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici;

(c) obvladovana s strani istih fizičnih ali pravnih oseb kot kreditna institucija, ki je pridobila dovoljenje v tej drugi državi članici.

2. Pristojni organ se pred izdajo dovoljenja kreditni instituciji posvetuje s pristojnim organom, ki je pooblaščen za nadzor zavarovalnic ali investicijskih podjetij v zadevni državi članici, kjer je kreditna institucija:

(a) podrejena družba zavarovalnice ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Uniji;

(b) podrejena družba nadrejene osebe zavarovalnice ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Uniji;

(c) obvladovana s strani istih fizičnih ali pravnih oseb, ki obvladujejo zavarovalnico ali investicijsko podjetje, ki je pridobilo dovoljenje v Uniji.

3. Zadevni pristojni organi iz odstavkov 1 in 2 se med seboj posvetujejo predvsem glede ocenjevanja primernosti delničarjev ter ugleda in izkušenj članov upravljalnega organa, ki so vključeni v upravljanje drugega subjekta iste skupine. Ti organi si izmenjajo informacije o primernosti delničarjev ter ugledu in izkušnjah članov upravljalnega organa, ki so pomembne za izdajanje dovoljenj in redno ocenjevanje izpolnjevanja pogojev poslovanja.

Člen 17

Podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v drugi državi članici

Države članice gostiteljice ne zahtevajo dovoljenja ali jamstvenega kapitala za podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v drugi državi članici. Ustanovitev in nadzor takih podružnic se opravi v skladu s členi 35, 36(1),(2) in (3), 37, od 40 do 46, 49, 74 in 75.

Člen 18

Odvzem dovoljenja

Pristojni organi lahko odvzamejo dovoljenje, izdano kreditni instituciji, le kadar takšna kreditna institucija:

(a) v 12 mesecih dovoljenja ne uporabi, dovoljenje izrecno odkloni ali se več kot šest mesecev ni ukvarjala s posli, razen če zadevna država članica ni določila, da dovoljenje v takih primerih preneha veljati;

(b) pridobi dovoljenje na podlagi neresničnih izjav ali na kakršen koli drug nepravilen način;

(c) ne izpolnjuje več pogojev, pod katerimi ji je bilo dovoljenje izdano;

(d) ne izpolnjuje več bonitetnih zahtev iz delov 3, 4 ali 6 Uredbe (EU) št. 575/2013 ali iz člena 104(1)(a) ali člena 105 te direktive ali ni več mogoče pričakovati, da bo izpolnila svoje obveznosti do upnikov, ter zlasti ne zagotavlja več varnosti sredstev, ki so ji jih zaupali njeni vlagatelji;

(e) pomeni enega od drugih primerov, za katere nacionalno pravo predpisuje odvzem dovoljenja; ali

(f) stori eno od kršitev iz člena 67(1).

Člen 19

Naziv kreditnih institucij

Kreditne institucije lahko za izvajanje svojih dejavnosti ne glede na določbe v državi članici gostiteljici o uporabi besed "banka", "hranilnica" ali drugih bančnih nazivov na celotnem ozemlju Unije uporabljajo isti naziv kot v državi članici, v kateri imajo sedež. Če obstaja nevarnost zamenjave, lahko država članica gostiteljica zaradi razjasnitve zahteva, naj se nazivu doda pojasnilo.

Člen 20

Uradno obveščanje o dovoljenju in odvzemu dovoljenja

1. Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vsakem dovoljenju, izdanem v skladu s členom 8.

2. EBA na svojem spletnem mestu objavi seznam z nazivi vseh kreditnih institucij, ki jim je bilo izdano dovoljenje, in ga redno posodablja.

3. Konsolidacijski nadzornik zadevnim pristojnim organom in EBA predloži vse informacije o skupini kreditnih institucij v skladu s členi 14(3), 74(1) in 109(2), zlasti o pravni in organizacijski strukturi skupine ter njenem upravljanju.

4. V seznamu iz odstavka 2 tega člena se navedejo nazivi kreditnih institucij, ki nimajo kapitala, določenega v členu 12(1), in se opredelijo kot takšne kreditne institucije.

5. Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vsakem odvzemu dovoljenja, vključno z razlogi za tak odvzem.

Člen 21

Izvzetja za kreditne institucije, ki so stalno povezane s centralnim organom

1. Pristojni organi lahko kreditno institucijo iz člena 9Uredbe (EU) št. 575/2013, izvzamejo iz zahtev iz členov 10 in 12 ter člena 13(1) te direktive pod pogoji iz člena 9 navedene uredbe.

Države članice lahko ohranijo in uporabljajo veljavno nacionalno pravo v zvezi z uporabo takega izvzetja, če ni v nasprotju s to direktivo ali Uredbo (EU) št. 575/2013.

2. Če pristojni organi odobrijo izvzetje iz odstavka 1, se za celoto, ki jo sestavlja centralni organ skupaj s svojimi stalno povezanimi institucijami, uporabljajo členi 17, 33, 34, 35, 36(1) do (3), in 39 do 46, oddelek II poglavja 2 naslova VII ter poglavje 4 naslova VII te direktive.







POGLAVJE 2

Kvalificirani delež v kreditni instituciji

Člen 22

Uradno obveščanje o nameravanih pridobitvah in njihova ocena

1. Države članice od vsake fizične ali pravne osebe ali takšnih oseb, ki delujejo usklajeno (v nadaljnjem besedilu: nameravani pridobitelj) in ki so se odločile, da neposredno ali posredno pridobijo ali dodatno povečajo kvalificirani delež v kreditni instituciji, in bi zaradi tega bil njihov delež glasovalnih pravic ali delež v kapitalu enak ali večji od 20 %, 30 % ali 50 % ali takšen, da bi kreditna institucija postala njihova podrejena družba (v nadaljnjem besedilu: nameravana pridobitev), zahtevajo, da pred pridobitvijo pisno uradno obvestijo pristojne organe kreditne institucije, v kateri poskušajo pridobiti ali povečati kvalificirani delež, o velikosti predvidenega deleža in jim sporočijo relevantne informacije, kakor so določene v skladu s členom 23(4). Državam članicam ni treba uporabiti 30-odstotnega praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

2. Pristojni organi nameravanemu pridobitelju pisno potrdijo prejem uradnega obvestila iz odstavka 1 ali nadaljnjih informacij iz odstavka 3 takoj in v vsakem primeru v dveh delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila.

Pristojni organi imajo na voljo največ 60 delovnih dni od datuma pisnega potrdila o prejemu uradnega obvestila in vseh dokumentov, za katere države članice zahtevajo, naj se priložijo uradnemu obvestilu na podlagi seznama iz člena 23(4) (v nadaljnjem besedilu: ocenjevalno obdobje), da izdelajo oceno iz člena 23(1) (v nadaljnjem besedilu: ocena).

Pristojni organi ob potrditvi prejema obvestijo nameravanega pridobitelja o datumu zaključka ocenjevalnega obdobja.

3. Pristojni organi lahko v ocenjevalnem obdobju, vendar najpozneje 50. delovni dan ocenjevalnega obdobja, po potrebi zahtevajo dodatne informacije, potrebne za dopolnitev ocene. Ta zahteva mora biti pisna, v njej pa je treba navesti, katere dodatne informacije so potrebne.

V času od datuma, ko pristojni organi zahtevajo informacije, do datuma, ko prejmejo odgovor nameravanega pridobitelja, se ocenjevalno obdobje prekine. Prekinitev ne sme biti daljša od 20 delovnih dni. Pristojni organi lahko po lastni presoji postavijo dodatne zahteve za dopolnitev ali pojasnitev informacij, vendar se zaradi teh zahtev ocenjevalno obdobje ne prekine.

4. Pristojni organi lahko prekinitev iz drugega pododstavka odstavka 3 podaljšajo za največ 30 delovnih dni, če je nameravani pridobitelj reguliran ali ima sedež v tretji državi članici ali če je fizična ali pravna oseba in zanj nadzor iz te direktive ali direktiv 2009/65/ES, 2009/138/ES ali 2004/39/ES ne velja.

5. Če se pristojni organi odločijo, da bodo nameravani pridobitvi nasprotovali, o tem v dveh delovnih dneh po opravljeni oceni in pred iztekom ocenjevalnega obdobja pisno obvestijo nameravanega pridobitelja ter pri tem navedejo razloge. Ob upoštevanju nacionalnega prava se lahko ustrezna utemeljitev odločitve na zahtevo nameravanega pridobitelja objavi. To državi članici ne preprečuje, da pristojnemu organu dovoli objavo teh informacij, ne da bi nameravani pridobitelj to zahteval.

6. Če pristojni organi nameravani pridobitvi v ocenjevalnem obdobju ne nasprotujejo pisno, se šteje, da je odobrena.

7. Pristojni organi lahko določijo skrajni rok za izpeljavo nameravane pridobitve in ga po potrebi podaljšajo.

8. Države članice ne predpišejo zahtev glede uradnega obveščanja pristojnih organov o neposrednih ali posrednih pridobitvah glasovalnih pravic ali deležev v kapitalu ter zahtev glede odobritev takih pridobitev s strani pristojnih organov, ki bi bile strožje od zahtev iz te direktive.

9. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se določijo skupni postopki, obrazci in predloge za posvetovalni postopek med zadevnimi pristojnimi organi, kot je navedeno v členu 24.

EBA te osnutke tehničnih standardov predloži Komisiji do 31. decembra 2015.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

Člen 23

Merila za ocenjevanje

1. Pristojni organi pri ocenjevanju uradnega obvestila iz člena 22(1) in informacij iz člena 22(3) zaradi zagotavljanja preudarnega in skrbnega upravljanja kreditne institucije, v kateri je pridobitev nameravana, in ob upoštevanju verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo ocenijo ustreznost nameravanega pridobitelja in finančno trdnost nameravane pridobitve v skladu z naslednjimi merili:

(a) ugled nameravanega pridobitelja;

(b) ugled, znanje, veščine in izkušnje, opredeljene v členu 91(1), vseh članov upravljalnega organa in vseh članov višjega vodstva, ki bodo zaradi nameravane pridobitve vodili posle kreditne institucije;

(c) finančna trdnost nameravanega pridobitelja, zlasti v zvezi z vrsto opravljanih in načrtovanih poslov v kreditni instituciji, na katero se nanaša nameravana pridobitev;

(d) ali bo kreditna institucija lahko izpolnila in še naprej izpolnjevala bonitetne zahteve na podlagi te direktive in Uredbe (EU) št. 575/2013 ter če je to ustrezno drugega prava Unije, zlasti direktiv 2002/87/ES in 2009/110/ES; vključno z, ali ima skupina, katere del bo postala, strukturo, ki zagotavlja izvajanje učinkovitega nadzora, učinkovito izmenjavo informacij med pristojnimi organi in razdelitev odgovornosti med pristojnimi organi;

(e) ali obstajajo razlogi za utemeljen sum, da gre ali je šlo v zvezi z nameravano pridobitvijo za pranje denarja ali financiranje terorizma v smislu člena 1 Direktive 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma ( 21 ) ali za poskus tega oziroma da nameravana pridobitev lahko poveča tveganje za takšno ravnanje.

2. Pristojni organi lahko nasprotujejo nameravani pridobitvi le, če za to obstajajo utemeljeni razlogi na podlagi meril iz odstavka 1 ali če so informacije, ki jih je predložil nameravani pridobitelj, pomanjkljive.

3. Države članice ne smejo določiti nobenih predhodnih pogojev glede obsega deleža, ki ga je treba pridobiti, niti ne smejo dovoliti svojim pristojnim organom, da nameravano pridobitev preučijo z vidika gospodarskih potreb trga.

4. Države članice objavijo seznam informacij, ki so potrebne za izvedbo ocene in jih je treba predložiti pristojnim organom sočasno z uradnim obvestilom iz člena 22(1). Obseg zahtevanih informacij je sorazmeren in prilagojen naravi nameravanega pridobitelja in nameravane pridobitve. Države članice ne zahtevajo informacij, ki za oceno varnega in skrbnega poslovanja niso pomembne.

5. Ne glede na člen 22(2), (3) in (4) pristojni organ, če je bil uradno obveščen o dveh ali več namerah za pridobitev ali povečanje kvalificiranega deleža v isti kreditni instituciji, obravnava vse nameravane pridobitelje na nediskriminatoren način.

Člen 24

Sodelovanje med pristojnimi organi

1. Relevantni pristojni organi se med seboj posvetujejo pri ocenjevanju, ko je nameravani pridobitelj:

(a) kreditna institucija, zavarovalnica, pozavarovalnica, investicijsko podjetje ali družba za upravljanje v smislu člena 2(1)(b) Direktive 2009/65/ES (v nadaljnjem besedilu: družba za upravljanje KNPVP), ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju, kot je sektor, v katerem se pridobitev namerava;

(b) nadrejena oseba kreditne institucije, zavarovalnice, pozavarovalnice, investicijskega podjetja ali družbe za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju, kot je sektor, v katerem se pridobitev namerava;

(c) fizična ali pravna oseba, ki obvladuje kreditno institucijo, zavarovalnico, pozavarovalnico, investicijsko podjetje ali družbo za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju, kot je sektor, v katerem se pridobitev namerava.

2. Pristojni organi brez nepotrebnega odlašanja drug drugemu zagotovijo informacije, ki so bistvene ali relevantne za oceno. V zvezi s tem si pristojni organi na zahtevo sporočijo vse relevantne informacije, vse bistvene informacije pa so sporočene na lastno pobudo. Pri odločitvi pristojnega organa, ki je izdal dovoljenje kreditni instituciji, v kateri se pridobitev namerava, se navedejo vsa stališča ali pridržki, ki jih je izrazil pristojni organ, odgovoren za nameravanega pridobitelja.

Člen 25

Uradno obveščanje v primeru odsvojitve

Države članice zahtevajo, da fizična ali pravna oseba, ki se je odločila za neposredno ali posredno odsvojitev kvalificiranega deleža v kreditni instituciji, pred odsvojitvijo pisno uradno obvesti pristojne organe in navede velikost zadevnega deleža. Ta oseba prav tako uradno obvesti pristojne organe, če se je odločila za zmanjšanje svojega kvalificiranega deleža, tako da bi se delež glasovalnih pravic ali delež v kapitalu znižal pod 20 %, 30 % ali 50 % ali da kreditna institucija ne bi bila več njena podrejena družba. Državam članicam ni treba uporabiti 30-odstotnega praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

Člen 26

Obveznosti obveščanja in kazni

1. Ko kreditne institucije izvejo za kakršno koli pridobitev ali odsvojitev deležev v svojem kapitalu, zaradi katere deleži presežejo prage iz člena 22(1) in člena 25 ali padejo pod te prage, o teh pridobitvah in odsvojitvah obvestijo pristojne organe.

Kreditne institucije, ki jim je dovoljeno trgovanje na regulirani trg, pristojnim organom vsaj enkrat letno posredujejo imena delničarjev in družbenikov, ki imajo v lasti kvalificirane deleže, ter velikost teh deležev, kot je na primer razvidno iz informacij, prejetih na letnih skupščinah delničarjev in družbenikov, ali informacij o skladnosti s predpisi za družbe, ki jim je dovoljeno trgovanje na reguliranem trgu.

2. Kadar osebe iz člena 22(1) svoj vpliv izvajajo na način, ki bi lahko škodoval preudarnemu in skrbnemu upravljanju institucije, države članice zahtevajo, da pristojni organi sprejmejo ustrezne ukrepe za odpravo te situacije. Takšni ukrepi so lahko sestavljeni iz sodnih odredb, ob upoštevanju členov 65 do 72, kazni zoper člane upravljalnega organa in vodstvene delavce, ali začasne prepovedi uveljavljanja glasovalnih pravic, ki izhajajo iz delnic v lasti delničarjev ali družbenikov zadevne kreditne institucije.

Podobni ukrepi se uporabljajo za fizične ali pravne osebe, ki ne izpolnijo svoje obveznosti glede predložitve predhodnih informacij, kot je določeno v členu 22(1) in ob upoštevanju členov 65 do 72.

Če se delež pridobi kljub nasprotovanju pristojnih organov, države članice ne glede na kakršne koli druge kazni, ki bodo sprejete, predpišejo bodisi začasno prepoved uveljavljanja ustreznih glasovalnih pravic bodisi ničnost glasov ali možnost njihove razveljavitve.

Člen 27

Merila za kvalificirane deleže

Pri ugotavljanju, ali so merila za kvalificirani delež iz členov 22, 25 in 26 izpolnjena, se upoštevajo glasovalne pravice iz členov 9, 10 in 11 Direktive 2004/109/ES ter pogoji o združevanju teh pravic, določeni v členu 12(4) in (5) navedene direktive.

Države članice pri ugotavljanju, ali so merila za kvalificirani delež iz člena 26 izpolnjena, ne upoštevajo glasovalnih pravic ali deležev, ki so jih institucije lahko pridobile z izvedbo storitev prve prodaje finančnih instrumentov ali plasiranja finančnih