2002L0083 — SL — 21.09.2007 — 005.001

Ta dokument je mišljen zgolj kot dokumentacijsko orodje in institucije za njegovo vsebino ne prevzemajo nobene odgovornosti

►B DIREKTIVA 2002/83/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 5. novembra 2002 o življenjskem zavarovanju (UL L 345, 19.12.2002, p.1)

spremenjena z:





popravljena z:









▼B

DIREKTIVA 2002/83/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 5. novembra 2002

o življenjskem zavarovanju







EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti ter zlasti členov 47(2) in 55 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Komisije ( 1 ), ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora ( 2 ), v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe ( 3 ), ob upoštevanju naslednjega: (1) Prva Direktiva Sveta 79/267/EGS z dne 5. marca 1979 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega življenjskega zavarovanja ( 4 ), druga Direktiva Sveta 90/619/EGS z dne 8. novembra 1990 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju, ki določa določbe za olajšanje učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja storitev in o sprememabah Direktive 79/267/EGS ( 5 ), in Direktiva Sveta 92/96/EGS z dne 10. novembra 1992 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju, ki spreminja Direktivi 79/267/EGS in 90/619/EGS (tretja direktiva o življenjskem zavarovanju) ( 6 ), so bile večkrat bistveno spremenjene. Ker so potrebne nadaljnje spremembe, je treba zaradi jasnosti direktive preoblikovati. (2) Da bi olajšali začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti življenjskega zavarovanja, je bistveno odpraviti nekatere razlike, ki obstajajo med nacionalnimi zakonodajami o nadzoru. Da bi ta cilj dosegli ter hkrati zavarovalcem in upravičencem v vseh državah članicah zagotovili ustrezno zaščito, je treba predpise o finančnih garancijah, ki jih zahtevajo zavarovalnice, ki se ukvarjajo z življenjskim zavarovanjem, uskladiti. (3) Treba je dokončno vzpostaviti notranji trg na področju neposrednega življenjskega zavarovanja z vidika pravice do ustanavljanja, pa tudi svobode opravljanja storitev, da bi zavarovalnicam s sedežem v Skupnosti olajšali kritje obveznosti znotraj Skupnosti, zavarovalcem pa omogočili, da se ne zavarujejo samo pri zavarovateljih s sedežem v njihovi lastni državi, ampak tudi pri zavarovateljih, ki imajo sedež poslovanja v Skupnosti in imajo sedež v drugih državah članicah. (4) Po Pogodbi je vsaka diskriminacija v zvezi s svobodnim opravljanjem storitev na podlagi dejstva, da neka zavarovalnica nima sedeža v državi članici, v kateri se storitve opravljajo, prepovedana. Ta prepoved se uporablja za storitve, ki jih opravlja katera koli zavarovalnica v Skupnosti ne glede na to, ali gre za glavni sedež ali zastopstvo ali podružnico zavarovalnice. (5) Zato direktiva predstavlja pomemben korak pri združevanju nacionalnih trgov v skupni trg, tej fazi pa je treba dodati druge instrumente Skupnosti z namenom, da bi vsem zavarovalcem omogočili, da se zavarujejo pri katerem koli zavarovatelju s sedežem v Skupnosti, ki v Skupnosti opravlja dejavnosti iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev, in jim pri tem zagotovili ustrezno zaščito. (6) Ta direktiva je del celotne zakonodaje Skupnosti na področju življenjskega zavarovanja, ki vključuje tudi Direktivo Sveta 91/674/EGS z dne 19. decembra 1991 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih zavarovalnic ( 7 ). (7) Cilj sprejetega pristopa je, da se doseže taka uskladitev, ki je bistvena, potrebna in zadostna za dosego medsebojnega priznavanja dovoljenj ter nadzora varnega in skrbnega poslovanja, kar bi omogočilo izdajo enotnega dovoljenja, ki bi veljalo na celotnem območju Skupnosti, in uporabo načela nadzora domače države članice. (8) Zato je pogoj za začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti zavarovanja izdaja enotnega uradnega dovoljenja, ki ga izdajo pristojni organi države članice, v kateri ima zavarovalnica svoj sedež. Tako dovoljenje podjetju omogoča, da iz naslova pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev dejavnost opravlja na celotnem območju Skupnosti. Država članica, v kateri ima zavarovalnica podružnico ali v kateri opravlja storitve, od zavarovalnic, ki v njej želijo opravljati dejavnost zavarovanja in ki so že dobile dovoljenje v njihovi domači državi članici, ne sme zahtevati, da zaprosijo za novo dovoljenje. (9) Pristojni organi zavarovalnici ne smejo izdati dovoljenja ali ga podaljšati, če jim tesne povezave med določeno zavarovalnico in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami lahko preprečijo izvajanje učinkovitega nadzora. Tudi zavarovalnice, ki so že pridobile dovoljenje, morajo pristojne organe zadovoljiti v tem pogledu. (10) Opredelitev „tesnih povezav“ v tej direktivi določa minimalna merila, to pa državam članicam ne preprečuje, da bi jo uporabile tudi za druge situacije in ne le tiste, ki jih predvideva navedena opredelitev. (11) Samo dejstvo, da neka zavarovalnica pridobi znaten del kapitala družbe, še ne predstavlja udeležbe v smislu „tesnih povezav“, če zavarovalnica ta del pridobi le kot začasno naložbo, ki ne omogoča vplivanja na organizacijo ali finančno politiko zavarovalnice. (12) Načelo medsebojnega priznavanja in nadzora domače države zahteva, da pristojni organi držav članic ne smejo izdati dovoljenja ali morajo dovoljenje odvzeti, če dejavniki, kot je vsebina poslovnih programov ali geografska razporeditev dejavnosti, ki jih podjetje dejansko opravlja, jasno kažejo, da se je zavarovalnica odločila za pravni sistem ene države članice z namenom, da bi se izognila strožjim standardom, ki veljajo v drugi državi članici, na katere ozemlju opravlja ali namerava opravljati večji del svojih dejavnosti. Zavarovalnica mora dovoljenje pridobiti v državi članici, v kateri ima registriran svoj sedež. Države članice morajo zahtevati tudi, da je sedež zavarovalnice vedno v njeni domači državi in da zavarovalnica tam dejansko opravlja svojo dejavnost. (13) Iz praktičnih razlogov je zaželeno, da se opredeli opravljanje storitev ob upoštevanju sedeža zavarovatelja in kraja, v katerem naj bi se obveznosti prevzele. Zato je treba opredeliti tudi obveznosti. Zaželeno pa je tudi, da se razlikuje med dejavnostmi, ki se opravljajo iz naslova pravice do ustanavljanja, in dejavnostmi, ki se opravljajo iz naslova svobode opravljanja storitev. (14) Zlasti za določitev dejavnosti, za katere je potrebno obvezno dovoljenje, je potrebna razvrstitev zavarovanj po vrstah. (15) Nekatere družbe za vzajemno zavarovanje, ki zaradi svojega pravnega statusa izpolnjujejo zahteve glede varnosti in drugih izrecnih finančnih garancij, je treba izključiti iz obsega te direktive. Izključiti je treba tudi nekatere organizacije, katerih dejavnosti pokrivajo samo zelo ozek sektor in jih omejuje njihov akt o ustanovitvi. (16) Pogoj za življenjska zavarovanja je uradno dovoljenje in nadzor v vsaki državi članici. Treba je določiti pogoje za izdajo ali odvzem takega dovoljenja. Določiti je treba pravico do sodnega varstva, če se dovoljenje zavrne ali odvzame. (17) Zaželeno je razjasniti pooblastila in ukrepe nadzora, ki jih imajo pristojni organi. Zaželeno je tudi, da se določijo izrecne določbe o začetku opravljanja, opravljanju in nadzoru dejavnosti v okviru svobode opravljanja storitev. (18) Pristojni organi domače države članice morajo biti pristojni za nadzor nad finančno solidnostjo zavarovalnic, vključno z njihovo plačilno sposobnostjo, oblikovanjem ustreznih zavarovalno-tehničnih rezervacij in kritjem teh rezervacij z ustreznimi sredstvi. (19) Primerno je zagotoviti možnost izmenjave podatkov med pristojnimi organi in organi ali telesi, ki po svoji funkciji pomagajo krepiti trdnost finančnega sistema. Da bi ohranili zaupno naravo posredovanih podatkov, pa mora seznam naslovnikov ostati strogo omejen. (20) Nekatera ravnanja, kot so goljufije in kršitve na podlagi notranjih zaupnih informacij, lahko vplivajo na trdnost, vključno z integriteto, finančnega sistema, celo če gre za druga podjetja, ki niso zavarovalnice. (21) Treba je določiti pogoje, pod katerimi je navedena izmenjava podatkov dovoljena. (22) Če je določeno, da se lahko podatki razkrijejo samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, lahko ti po potrebi svoje soglasje pogojujejo z izpolnjevanjem strožjih pogojev. (23) Države članice lahko sklenejo dogovore o izmenjavi podatkov s tretjimi državami, če za razkrite podatke veljajo ustrezna zagotovila o varovanju poslovne skrivnosti. (24) Da bi okrepili nadzor varnega in skrbnega poslovanja zavarovalnic ter zagotovili boljšo zaščito njihovih strank, je treba določiti, da mora biti revizor dolžan nemudoma poročati pristojnim organom, če se pri opravljanju njegovih nalog, kakor določa ta direktiva, seznani z nekaterimi dejstvi, ki lahko resno vplivajo na finančno stanje ali upravno ali računovodsko organiziranost zavarovalnice. (25) Ob upoštevanju predvidenega cilja je zaželeno, da države članice določijo, da taka dolžnost velja v vseh razmerah, ko revizor pri opravljanju njegovih nalog v podjetju, ki je tesno povezano z zavarovalnico, ugotovi taka dejstva. (26) Dolžnost revizorjev, da po potebi pristojne organe obvestijo o nekaterih dejstvih in odločitvah v zvezi z zavarovalnico, če taka dejstva pri opravljanju njihovih nalog v podjetju, ki ni zavarovalnica, ugotovijo, sama po sebi ne spremeni niti narave njihovih nalog v navedenem podjetju niti načina, kako morajo te naloge v navedenem podjetju opraviti. (27) Opravljanje upravljalskih nalog v skupinskih pokojninskih skladih v nobenih okoliščinah ne more vplivati na pooblastila zadevnih organov v zvezi s subjekti, ki so lastniki sredstev, s katerimi se upravlja. (28) Nekatere določbe te direktive določajo minimalne standarde. Domača država članica lahko za zavarovalnice, kateri dovoljenje izdajo njeni pristojni organi, določi strožja pravila. (29) Pristojni organi držav članic morajo imeti na voljo taka sredstva za nadzor, ki so potrebna, da se na celem območju Skupnosti zagotovi pravilno opravljanje dejavnosti zavarovalnic ne glede na to, ali se opravljajo iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev. Zlasti pa morajo imeti možnost, da uvedejo ustrezne zaščitne ukrepe ali naložijo sankcije za preprečevanje nepravilnosti ali kršitev določb o zavarovalnem nadzoru. (30) Določbe o prenosu zavarovalnih portfeljev bi morale vključevati določbe, ki bi se izrecno nanašale na prenos portfelja zavarovalnih pogodb na drugo podjetje, ki bi bil sklenjen v okviru svobode opravljanja storitev. (31) Določbe o prenosih zavarovalnih portfeljev morajo biti usklajene s sistemom enotnega uradnega dovoljenja, ki ga določa ta direktiva. (32) Podjetjem, ustanovljenim po datumih iz člena 18(3), ne bi smeli dovoliti, da hkrati opravljajo dejavnosti življenjskega in neživljenjskega zavarovanja. Državam članicam je treba dovoliti, da podjetjem, ki so na datume iz Člena (18)3 te dejavnosti opravljala hkrati, dovolijo, da to delajo še naprej, če za vsako svojo dejavnost sprejmejo ločeno vodenje, da bi zaščitili interese zavarovalcev življenjskega zavarovanja in zavarovalcev neživljenjskega zavarovanja ter da minimalnih finančnih obveznosti ene od dejavnosti ne bi nosila druga dejavnost. Državam članicam je treba dati možnost, da se odločijo, ali bodo od zavarovalnic, ki imajo sedež na njihovem ozemlju in ki hkrati opravljajo dejavnost življenjskega in neživljenjskega zavarovanja, zahtevale, da s tem prenehajo. Za specializirane zavarovalnice mora veljati tudi poseben nadzor, če zavarovalnice, ki se ukvarjajo z neživljenjskim zavarovanjem, pripadajo isti finančni skupini kakor zavarovalnice, ki se ukvarjajo z življenjskim zavarovanjem. (33) Nobena določba te direktive sestavljenim zavarovalnicam ne preprečuje, da bi se razdelile v dve zavarovalnici, od katerih bi ena opravljala dejavnosti življenjskega zavarovanja, druga pa neživljenjskega zavarovanja. Da bi omogočili, da se taka delitev izvede pod čimboljšimi pogoji, je zaželeno, da se državam članicam po pravilih Skupnosti o konkurenčnem pravu dovoli, da zagotovijo ustrezno davčno ureditev, zlasti v zvezi s kapitalskimi dobički, ki bi jih taka delitev lahko povzročila. (34) Tistim državam članicam, ki to želijo, je treba dati možnost, da istim zavarovalnicam izdajo dovoljenja za zavarovalne vrste v Prilogi 1 in dejavnosti, ki sodijo v vrsti 1 in 2 v Prilogi Direktive Sveta 73/239/EGS z dne 24. julija 1973 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja ( 8 ). Za to možnost pa lahko veljajo določeni pogoji v zvezi z izpolnjevanjem računovodskih predpisov in predpisov o prenehanju zavarovalnic. (35) Za zaščito zavarovancev je potrebno, da vsaka zavarovalnica zagotovi zadostne zavarovalno-tehnične rezervacije. Izračun takih rezervacij večinoma temelji na zavarovalno-tehničnih načelih. Ta načela je treba uskladiti, da se olajša medsebojno priznavanje načel varnega in skrbnega poslovanja, ki se uporabljajo v različnih državah članicah. (36) Ker je v interesu varnega in skrbnega poslovanja zaželeno, da se vzpostavi minimalna uskladitev pravil, ki omejujejo obrestno mero, ki se uporablja pri izračunu zavarovalno-tehničnih rezervacij. Ker so obstoječe metode vse enako pravilne, smotrne in enakovredne, se zdi primerno, da se državam članicam dovoli prosta izbira metode, ki se bo uporabljala. (37) Pravila, ki urejajo izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij, in pravila, ki urejajo razpršitev, lokacijo in usklajenost naložb za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij, je treba uskladiti, da se olajša medsebojno priznavanje pravil držav članic. Ta uskladitev mora upoštevati liberalizacijo pretoka kapitala po členu 56 Pogodbe ter napredek Skupnosti na poti do ekonomske in monetarne unije. (38) Države članice od zavarovalnic ne smejo zahtevati, da sredstva, s katerimi pokrivajo svoje zavarovalno-tehnične rezervacije, naložijo v posamezne vrste sredstev, ker bi bila taka zahteva nezdružljiva z liberalizacijo pretoka kapitala po členu 56 Pogodbe. (39) Potrebno je, da imajo zavarovalnice poleg zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z zadostnimi matematičnimi rezervacijami za izpolnitev njihovih obveznosti iz zavarovalnih pogodb, dodatno rezervo, znano kot minimalni kapital, ki jo predstavljajo prosta sredstva in s soglasjem pristojnih organov druga implicitna sredstva, ki delujejo kot varovalo pred neugodnimi poslovnimi nihanji. Ta zahteva je pomembna sestavina nadzora varnega in skrbnega poslovanja za zaščito zavarovancev in zavarovalcev. Za zagotovitev, da so zahteve, postavljene v take namene, določene po objektivnih merilih, s čimer bodo enako velike zavarovalnice postavljale v enak konkurenčni položaj, je zaželeno, da se določi, da je ta minimalni kapital odvisen od obveznosti zavarovalnice in narave ter resnosti tveganj, ki jih predstavljajo razne dejavnosti, ki sodijo na področje uporabe te direktive. Ta kapital se mora torej spreminjati glede na to, ali se tveganja nanašajo samo na naložbo, smrt ali upravljanje. Zato ga je treba določiti v obliki matematičnih rezervacij in rizičnega kapitala, za katerega je zavarovalnica sklenila zavarovalne pogodbe, prejetih premij ali franšiz, samo rezervacij ali sredstev tontin. (40) Direktiva 92/96/EGS je določila začasno opredelitev urejenega trga do sprejetja direktive o naložbenih storitvah na področju vrednostnih papirjev, ki bi navedeni koncept uskladila na ravni Skupnosti. Direktiva Sveta 93/22/EGS z dne 10. maja 1993 o naložbenih storitvah na področju vrednostnih papirjev ( 9 ) opredeljuje urejeni trg, čeprav iz njenega področja uporabe izključuje dejavnosti življenjskega zavarovanja. Primerno je, da se koncept urejenega trga uporabi tudi za dejavnosti življenjskega zavarovanja. (41) Seznam sredstev, ki lahko sestavljajo minimalni kapital po tej direktivi, upošteva nova finančna sredstva in možnosti, ki so dovoljene drugim finančnim institucijam za oblikovanje njihovih lastnih sredstev. Glede na razvoj na trgu v smeri pozavarovalnega kritja, ki ga kupijo prvotni zavarovatelji, je potrebno, da imajo pristojni organi pooblastila, da lahko v nekaterih okoliščinah zahtevo glede minimalnega kapitala znižajo. Da bi izboljšali kakovost minimalnega kapitala, je treba možnost vključitve bodočih dobičkov v razpoložljivi minimalni kapital omejiti in bi morali zanjo veljati pogoji, v vsakem primeru pa bi po letu 2009 morala prenehati veljati. (42) Zahtevati je treba zajamčeni kapital, katerega znesek in sestava bosta taka, da bosta zagotovila, da imajo zavarovalnice ob njihovi ustanovitvi zadostna sredstva in da se njihov minimalni kapital v nadaljnjem poslovanju v nobenem primeru ne zniža pod minimalno mejo varnosti. Celoten ali določen del tega zajamčenega kapitala morajo sestavljati eksplicitna sredstva. (43) Da bi se v bodoče izognili večjim in hitrim zvišanjem zneska minimalnega zajamčenega kapitala, je treba oblikovati mehanizem za njegovo zviševanje v skladu z evropskim indeksom cen življenjskih potrebščin. Ta direktiva naj bi določila minimalna merila za zahteve glede minimalnega kapitala, domače države članice pa naj bi imele možnost določiti strožja pravila za zavarovalnice, katerim dovoljenje izdajo njihovi pristojni organi. (44) Veljavni predpisi držav članic o pogodbenem pravu, ki se uporabljajo za dejavnosti iz te direktive, se med seboj razlikujejo. Uskladitev zavarovalnega pogodbenega prava ni predpogoj za dosego notranjega trga na področju zavarovanj. Zato lahko priložnost, dana državam članicam, da za zavarovalne pogodbe, ki pokrivajo obveznosti znotraj njihovega ozemlja, predpišejo uporabo svoje zakonodaje, zagotovi ustrezne zaščitne ukrepe za zavarovalce. Pravica, da se za pravo, ki se uporablja za pogodbo, prosto izbere pravo, ki ni pravo države, v kateri se nahaja obveznost, se v nekaterih primerih odobri po pravilih, ki upoštevajo posebne okoliščine. (45) Za pogodbe življenjskega zavarovanja je treba zavarovalcem dati priložnost, da v času od 14 do 30 dni odstopijo od pogodbe. (46) V okviru notranjega trga je v interesu zavarovalcev, da imajo dostop do čimveč zavarovalnih produktov, ki so na voljo v Skupnosti, tako da lahko izbirajo, kateri najbolje ustreza njihovim potrebam. Naloga držav članic, v katerih se nahaja obveznost, je zagotoviti, da zavarovalnicam nič ne bo preprečevalo, da bi znotraj ozemlja Skupnosti tržile vse zavarovalne produkte, ki se prodajajo v Skupnosti, dokler niso v nasprotju z zakoni, ki veljajo v državi članici, v kateri se nahaja obveznost, in dokler varujejo javni interes, in če javnega interesa ne varujejo predpisi domače države članice, pod pogojem, da se morajo taki predpisi uporabljati brez diskiriminacije za vse zavarovalnice, ki v navedeni državi članici poslujejo, in da morajo biti objektivno potrebni in sorazmerni želenemu cilju. (47) Države članice morajo imeti možnost zagotoviti, da zavarovalni produkti in pogodbeni dokumenti, ki se iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev na njihovih ozemljih uporabljajo za kritje obveznosti, ustrezajo takim izrecnim zakonom, ki varujejo javni interes, kakor se uporabljajo. Uporabljeni sistemi nadzora morajo ustrezati zahtevam notranjega trga, njihova uporaba pa ne sme biti predpogoj za opravljanje dejavnosti zavarovanja. S tega stališča se zdi, da sistemi za predhodno odobritev zavarovalnih pogojev niso upravičeni. Zato je treba določiti druge sisteme, ki bodo bolje ustrezali zahtevam notranjega trga in bodo vsaki državi članici omogočali, da bo zavarovancem zagotavljala ustrezno zaščito. (48) Zagotoviti je treba sodelovanje med pristojnimi organi držav članic ter med temi organi in Komisijo. (49) Zagotoviti je treba sistem sankcij, ki jih je treba naložiti, če zavarovalnica v državi članici, v kateri prevzame obveznost, ne ravna po predpisih, ki varujejo javni interes in se uporabljajo za zavarovalnico. (50) Predvideti je treba ukrepe v primerih, če finančno stanje zavarovalnice postane tako, da težko izpolnjuje obveznosti, za katere je sklenila zavarovalne pogodbe. V posebnih situacijah, ko so ogrožene pravice zavarovalcev, je potrebno, da imajo pristojni organi pooblastila, da lahko dovolj zgodaj intervenirajo, vendar pa morajo pristojni organi pri izvrševanju teh pooblastil po načelih smotrnega upravljanja in ustreznem postopku obvestiti zavarovalnico o razlogih za tak ukrep nadzora. Dokler taka situacija obstaja, je treba pristojnim organom preprečiti, da bi potrdili, da ima zavarovalnica zadostni minimalni kapital. (51) Za izvajanje aktuarskih načel po tej direktivi lahko domače države članice zahtevajo sistematično obveščanje o tehničnih podlagah, ki se uporabljajo za izračun premijskih cenikov in zavarovalno-tehničnih rezervacij, tako obvestilo o tehničnih podlagah pa mora izključevati obvestilo o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih in prodajnih cenah zavarovalnice. (52) Na notranjem trgu zavarovalniških poslov bodo potrošniki imeli večjo in pestrejšo izbiro pogodb. Če naj bi potrošniki to raznolikost in večjo konkurenco v celoti izkoristili, jim je treba dati vse podatke, ki so potrebni za to, da jim bodo omogočili, da izberejo pogodbo, ki najbolje ustreza njihovim potrebam. Ta zahteva o obveščanju je tem bolj pomembna, ker je lahko trajanje obveznosti zelo dolgo. Zato morajo biti minimalni predpisi usklajeni, da bi potrošniki dobili jasne in natančne podatke o bistvenih značilnostih produktov, ki jim jih zavarovalnica ponuja, ter podrobne podatke o organih, na katere naslovijo kakršne koli pritožbe zavarovalcev, zavarovancev ali pogodbenih upravičencev. (53) Oglaševanje zavarovalnih produktov je bistveno sredstvo, ki omogoča učinkovito opravljanje dejavnosti zavarovanja v Skupnosti. Zavarovalnicam je treba dovoliti prosto uporabo vseh običajnih oglaševalskih sredstev v državi članici, v kateri imajo zavarovalnice podružnico ali kjer opravljajo storitve. Države članice pa vendarle lahko zahtevajo, da se njihovi nacionalni predpisi o obliki in vsebini oglaševanja spoštujejo ne glede na to, ali jih določa zakonodaja Skupnosti o oglaševanju ali jih države članice sprejmejo v javnem interesu. (54) V okviru notranjega trga nobena država članica ne sme še naprej prepovedovati opravljanja dejavnosti zavarovanja na njenem ozemlju iz naslova pravice do ustanavljanja in svobodi opravljanja storitev. (55) V nekaterih državah članicah za zavarovalne posle ne veljajo nobene oblike posredne obdavčitve, večina pa uporablja posebne davke in druge oblike prispevkov. Sestava takih davkov in prispevkov ter njihove stopnje se med državami članicami, v katerih veljajo, znatno razlikujejo. Zaželeno je preprečiti obstoječe razlike, ki med državami članicami povzročajo izkrivljanje konkurence na področju zavarovalniških storitev med državami članicami. Do poznejše uskladitve lahko uporaba davčnih sistemov in drugih oblik prispevkov, ki jih določajo države članice, v katerih so obveznosti prevzete, ta problem odpravi, države članice pa morajo poskrbeti za zagotovitev, da se bodo navedeni davki in prispevki tudi pobrali. (56) Pomembno je, da se na ravni Skupnosti uvede uskladitev glede prenehanja zavarovalnic. Zato je odslej bistveno, da se določi, da mora v primeru prenehanja zavarovalnice uporabljeni sistem zaščite v vsaki državi članici zagotavljati enako obravnavanje vseh zavarovalniških upnikov ne glede na državljanstvo in način sprejema obveznosti. (57) Usklajene določbe o opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja znotraj Skupnosti bi se morale načeloma uporabljati za vse zavarovalnice, ki poslujejo na trgu, ter zato tudi za zastopstva in podružnice, če je sedež zavarovalnice zunaj Skupnosti. Glede nadzora ta direktiva za taka zastopstva ali podružnice določa posebne predpise, ker se sredstva zavarovalnic, katerim pripadajo, nahajajo zunaj Skupnosti. (58) Zaželeno je sklepanje vzajemnih dogovorov z eno tretjo državo ali več, da se omogoči sprostitev takih posebnih pogojev, hkrati pa upošteva načelo, da se taka zastopstva in podružnice ne smejo obravnavati ugodeje od zavarovalnic Skupnosti. (59) Določiti je treba prožnejši postopek, da bi na ravni Skupnosti omogočili oceno vzajemnosti s tretjimi državami. Cilj tega postopka ni zaprtje finančnih trgov Skupnosti, ampak, ker namerava Skupnost svoje finančne trge še naprej obdržati odprte za ostali svet, večja liberalizacija globalnih finančnih trgov v drugih tretjih državah. V ta namen določa direktiva postopke za pogajanja s tretjimi državami. Kot zadnje sredstvo pa je treba z uporabo regulativnega postopka po členu 5 Sklepa 1999/468/ES ( 10 ) določiti ukrepe v obliki začasnega prenehanja vlaganja prošenj za dovoljenje ali omejitve novih dovoljenj. (60) Ta direktiva mora določiti določbe o dokazilu dobrega imena zavarovalnice in dokazilu, da proti njej še ni bil uveden stečajni postopek. (61) Da bi razjasnili predpise, ki se uporabljajo za dejavnosti življenskega zavarovanja, ki jih zajema ta direktiva, je treba nekatere določbe direktiv 79/267/EGS, 90/619/EGS in 92/96/EGS prilagoditi. V ta namen je treba spremeniti nekatere določbe o določanju minimalnega kapitala in pravicah, ki jih pridobijo podružnice zavarovalnic, ustanovljene do 1. julija 1994. Določiti je treba tudi vsebino načina poslovanja podružnic zavarovalnic iz tretjih držav, ki naj bi jih ustanovili v Skupnosti. (62) Občasno bodo morda potrebne tehnične prilagoditve podrobnih pravil, ki jih določa ta direktiva, da bi upoštevali bodoči razvoj dejavnosti zavarovanja. Komisija bo take prilagoditve po posvetovanju z Odborom za zavarovanja, ustanovljenim z Direktivo Sveta 91/675/EGS ( 11 ), pripravila, kolikor in kadar bo to potrebno pri izvajanju izvedbenih pooblastil, nanjo prenesenih s Pogodbo. Te ukrepe, ki so splošni ukrepi v smislu člena 2 Sklepa 1999/468/ES, je treba sprejeti po regulativnem postopku iz člena 5 navedenega Sklepa. (63) Po členu 15 Pogodbe je treba upoštevati trud, ki ga morajo vložiti nekatera gospodarstva na različnih stopnjah razvoja. Zato je treba sprejeti prehodne ureditve za postopno uporabo Direktive v nekaterih državah članicah. (64) Direktivi 79/267/EGS in 90/619/EGS sta za nekatere zavarovalnice, ki so v času sprejetja teh direktiv že obstajale, odobrili posebna odstopanja. Take zavarovalnice so pozneje spremenile svojo sestavo. Zato takih posebnih odstopanj ne potrebujejo več. (65) Ta direktiva ne sme vplivati na obveznosti držav članic glede rokov za prenos in uporabo direktiv, ki so določeni v Prilogi V(B), ob upoštevanju naslednjega: SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:







VSEBINA NASLOV I OPREDELITVE POJMOV IN PODROČJE UPORABE Člen 1 Opredelitve pojmov Člen 2 Področje uporabe Člen 3 Izločene dejavnosti in organi NASLOV II ZAČETEK OPRAVLJANJA DEJAVNOSTI ŽIVLJENJSKEGA ZAVAROVANJA Člen 4 Načelo dovoljenja za opravljanje poslov Člen 5 Obseg dovoljenja Člen 6 Pogoji za pridobitev dovoljenja Člen 7 Poslovni načrt Člen 8 Delničarji in člani s kvalificiranim deležem Člen 9 Zavrnitev dovoljenja NASLOV III POGOJI, KI UREJAJO OPRAVLJANJE POSLOV ZAVAROVANJA Poglavje 1 Načela in metode finančnega nadzora Člen 10 Pristojni organi in predmet nadzorav Člen 11 Nadzor podružnic s sedežem v drugi državi članici Člen 12 Prepoved obveznega odstopanja dela zavarovalnih pogodb Člen 13 Računovodstvo, preudarne in statistične informacije: nadzorna pooblastilav Člen 14 Prenos portfelja Člen 15 Kvalificirani deleži Člen 15a Ocenjevalno obdobje Člen 15b Ocena Člen 15c Pridobitve reguliranih finančnih institucij Člen 16 Poslovna skrivnost Člen 17 Dolžnosti revizorjev Člen 18 Opravljanje dejavnosti življenjskega zavarovanja in neživljenjskega zavarovanja Člen 19 Ločevanje upravljanja življenjskega zavarovanja in neživljenjskega zavarovanja Poglavje 2 Pravila v zvezi z zavarovalno-tehničnimi rezervacijami in njihovo zastopanostjo Člen 20 Oblikovanje zavarovalno-tehničnih rezervacij Člen 21 Premije za nove posle Člen 22 Kritno premoženje Člen 23 Vrste dovoljenih naložb Člen 24 Pravila za razpršenost naložbv Člen 25 Pogodbe, ki so povezane s KNPVP ali borznim indeksom Člen 26 Pravila za usklajevanje Poglavje 3 Pravila, ki se nanašajo na minimalni in zajamčeni kapital Člen 27 Razpoložljivi minimalni kapital Člen 28 Zahtevani minimalni kapital Člen 29 Zajamčeni kapital Člen 30 Pregled zneska zajamčenega kapitala Člen 31 Naložbe, ki se ne uporabljajo za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij Poglavje 4 Pogodbeno pravo in pogoji zavarovanja Člen 32 Pravo, ki se uporabi Člen 33 Javni interes Člen 34 Pravila v zvezi s pogoji zavarovanja in premijskimi ceniki Člen 35 Čas za odstop Člen 36 Informacije za zavarovalce Poglavje 5 Zavarovalnice v težavah ali v stanju nepravilnosti Člen 37 Zavarovalnice v težavah Člen 38 Sanacijski načrt Člen 39 Odvzem dovoljenja NASLOV IV DOLOČBE, KI SE NANAŠAJO NA PRAVICO DO USTANAVLJANJA IN SVOBODO OPRAVLJANJA STORITEV Člen 40 Pogoji za ustanovitev podružnice Člen 41 Svoboda opravljanja storitev: predhodno obvestilo domači državi članici Člen 42 Svoboda opravljanja storitev: obvestilo domače države članice Člen 43 Svoboda opravljanja storitev: spremembe v vrsti obveznosti Člen 44 Jezik Člen 45 Pravila v zvezi s pogoji zavarovanja in premijskimi ceniki Člen 46 Zavarovalnice, ki niso v skladu z zakonskimi določbami Člen 47 Oglaševanje Člen 48 Prenehanje Člen 49 Statistični podatki o prekomejnih dejavnostih Člen 50 Davki na premije NASLOV V PRAVILA, KI SE UPORABLJAJO ZA ZASTOPSTVA ALI PODRUŽNICE S SEDEŽEM V SKUPNOSTI, KI PRIPADAJO PODJETJEM, KATERIH SEDEŽ JE ZUNAJ SKUPNOSTI Člen 51 Načela in pogoji dovoljenja Člen 52 Pravila, ki se uporabljajo za podružnice podjetij tretjih držav Člen 53 Prenos portfelja zavarovalnih pogodb Člen 54 Zavarovalno-tehnične rezervacije Člen 55 Minimalni in zajamčeni kapital Člen 56 Ugodnosti za podjetja, ki imajo dovoljenje v več kakor eni državi članici Člen 57 Sporazumi s tretjimi državami NASLOV VI PRAVILA, KI SE UPORABLJAJO ZA HČERINSKA PODJETJA MATIČNIH PODJETIJ, KI JIH UREJA PRAVO TRETJE DRŽAVE, IN ZA PRIDOBIVANJE DELEŽEV S STRANI TAKŠNIH MATIČNIH PODJETIJ Člen 58 Informacije držav članic Komisiji Člen 59 Obravnavanje zavarovalnic Skupnosti s strani tretjih držav NASLOV VII PREHODNE IN DRUGE DOLOČBE Člen 60 Odstopanja in odprava omejevalnih ukrepov Člen 61 Dokazilo o dobrem imenu NASLOV VIII KONČNE DOLOČBE Člen 62 Sodelovanje med državami članicami in Komisijo Člen 63 Poročila o razvoju trga na podlagi svobode opravljanja storitev Člen 64 Tehnična prilagoditev Člen 65 Postopek odbora Člen 66 Pravice, ki jih pridobijo obstoječe podružnice in zavarovalnice Člen 67 Pravica do sodnega varstva Člen 68 Pregled zneskov, izraženih v evrih Člen 69 Izvajanje novih določb Člen 70 Obveščanje Komisije Člen 71 Prehodno obdobje za člene 3(6), 27, 28, 29, 30 in 38 Člen 72 Razveljavljene direktive in njihova medsebojna povezanost s to direktivo Člen 73 Začetek veljavnosti Člen 74 Naslovniki Priloga I Zavarovalne vrste Priloga II Pravila za usklajevanje Priloga III Informacije za zavarovalce Priloga IV Priloga V Del A Razveljavljene direktive, skupaj z njihovimi poznejšimi spremembami Del B Roki za izvajanje (iz člena 72) Priloga VI Korelacijska tabela







NASLOV I

OPREDELITEV POJMOV IN PODROČJE UPORABE

Člen 1

Opredelitev pojmov

1. V tej direktivi:

(a) „zavarovalnica“ pomeni podjetje, ki je pridobilo uradno dovoljenje v skladu s členom 4;

(b) „podružnica“ pomeni zastopstvo ali podružnico zavarovalnice. Vsaka stalna prisotnost podjetja na ozemlju države članice se obravnava enako kakor zastopstvo ali podružnico, četudi navedena prisotnost ni v obliki podružnice ali zastopstva, ampak obsega samo pisarno, ki jo vodi osebje podjetja ali oseba, ki je neodvisna, vendar ima stalno pooblastilo, da deluje za podjetje tako, kakor bi delovalo zastopstvo;

(c) „sedež“ pomeni glavni sedež, zastopstvo ali podružnico podjetja;

(d) „obveznost“ pomeni obveznost, ki jo predstavlja ena izmed zavarovalnih vrst ali en izmed poslov iz člena 2;

(e) „domača država članica“ pomeni državo članico, v kateri je glavni sedež zavarovalnice, ki krije obveznost;

(f) „država članica podružnice“ pomeni državo članico, v kateri je podružnica, ki krije obveznost;

(g) „država članica obveznosti“ pomeni državo članico, v kateri ima zavarovalec bivališče, ali če je zavarovalec pravna oseba, državo članico, v kateri je sedež pravne osebe, na katero se nanaša pogodba;

(h) „država članica opravljanja storitev“ pomeni državo članico obveznosti, če obveznost krije zavarovalnica ali podružnica v drugi državi članici;

(i) „nadzor“ pomeni razmerje med matičnim in hčerinskim podjetjem, kakor je opredeljeno v členu 1 Direktive Sveta 83/349/EGS ( 12 ), ali podobno razmerje med fizično ali pravno osebo in podjetjem;

(j) „kvalificirani delež“ pomeni neposredni ali posredni delež v podjetju, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča izvajanje znatnega vpliva na upravljanje podjetja, v katerem je takšni delež; Za opredelitev v smislu členov 8 in 15 ter glede drugih vrednosti deležev iz člena 15 se upoštevajo glasovalne pravice iz členov 9 in 10 Direktive 2004/109/ES ( 13 ) in pogoji o združevanju teh pravic, določeni v členu 12(4) in (5) omenjene direktive. Države članice ne upoštevajo glasovalnih pravic ali deležev, ki so jih investicijska podjetja ali kreditne institucije morda pridobile prek prodaje prve izdaje finančnih instrumentov in/ali plasiranja finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa iz točke 6 oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES ( 14 ), pod pogojem, da se te pravice po eni strani ne uveljavljajo ali drugače uporabljajo za poseganje v upravljanje izdajatelja in da se po drugi strani prodajo v enem letu od pridobitve.

(k) „matično podjetje“ pomeni nadrejeno podjetje, kakor je opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS;

(l) „hčerinsko podjetje“ pomeni podrejeno podjetje, kakor je opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS; vsako hčerinsko podjetje hčerinskega podjetja se tudi šteje kot hčerinsko podjetje podjetja, ki je temeljno matično podjetje teh podjetij;

(m) „urejeni trg“ pomeni: — v primeru trga v državi članici, urejeni trg, kakor je opredeljen v členu 1(13) Direktive 93/22/EGS, in — v primeru trga v tretji državi, finančni trg, ki ga priznava domača država članica zavarovalnice, ki izpolnjuje primerljive zahteve. Vsi finančni instrumenti, s katerimi se trguje na navedenem trgu, morajo biti takšne kakovosti, ki je primerljiva s kakovostjo instrumentov, s katerimi se trguje na urejenem trgu ali trgih zadevne države članice;

(n) „pristojni organi“ pomenijo nacionalne organe, ki so z zakonom ali drugim predpisom pooblaščeni za nadzor zavarovalnic;

(o) „usklajenost sredstev“ pomeni kritje obveznosti iz zavarovalnih pogodb, ki jih je treba izpolniti v določeni valuti, s sredstvi, izraženimi ali unovčljivimi v isti valuti;

(p) „lokalizacija sredstev“ pomeni obstoj sredstev, bodisi v obliki premičnin bodisi v obliki nepremičnin, v državi članici, kar pa ne pomeni, da obstaja zahteva po deponiranju premičnin ali po tem, da se za nepremičnine predpišejo strožji ukrepi, kot je na primer vpis hipotek; sredstva, ki jih predstavljajo terjatve do dolžnikov, se štejejo, kakor da se nahajajo v državi članici, v kateri so unovčljiva;

(q) „rizični kapital“ pomeni znesek, ki se plača ob smrti minus matematične rezervacije za glavni zavarovalni primer;

(r) „tesne“ povezave pomenijo položaj, v katerem sta dve fizični ali pravni osebi ali več povezani z: (i) udeležbo, ki pomeni lastništvo, neposredno ali z vplivom, 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja; ali (ii) nadzorom, ki pomeni razmerje med matičnim in hčerinskim podjetjem, v vseh primerih iz členov 1(1) in (2) Direktive 83/349/EGS, ali podobno razmerje med fizično ali pravno osebo in podjetjem; vsako hčerinsko podjetje hčerinskega podjetja se tudi šteje kot hčerinsko podjetje matičnega podjetja, ki je na čelu teh podjetij. Položaj, v katerem sta dve fizični ali pravni osebi ali več stalno povezani v eno in isto osebo s kontrolnim razmerjem se tudi šteje kot tesna povezava med takimi osebami;

▼M3

(s) „pozavarovalnica“ pomeni pozavarovalnico v smislu točke (c) člena 2 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/68/ES z dne 16. novembra 2005 o pozavarovanju ( 15 ).

▼B

2. Kadar se ta direktiva nanaša na evro, velja za menjalno vrednost v nacionalni valuti od 31. decembra vsakega leta menjalna vrednost zadnjega dne predhodnega meseca oktobra, za katerega so na voljo menjalne vrednosti evra v vseh ustreznih valutah Skupnosti.

Člen 2

Področje uporabe

Ta direktiva ureja začetek opravljanja in opravljanje samozaposlitvene dejavnosti neposrednega zavarovanja s strani podjetij s sedežem v državi članici ali želijo tam ustanoviti sedež za dejavnosti, opredeljene spodaj:

1. naslednje vrste zavarovanja, če izhajajo iz pogodb: (a) življenjsko zavarovanje, to je zavarovalna vrsta, ki jo sestavljajo zlasti zavarovanje za primer doživetja, zavarovanje za primer smrti, mešano zavarovanje, življenjsko zavarovanje z vračilom premij, zavarovanje za primer poroke, zavarovanje za primer rojstva; (b) rente; (c) dodatna zavarovanja k življenjskemu zavarovanju, ki jih izvajajo življenjske zavarovalnice, to so zlasti zavarovanje zoper telesno poškodbo, vključno z delovno nesposobnostjo, zavarovanje za primer smrti, ki je posledica nesreče, in zavarovanje za primer invalidnosti, ki je posledica nesreče ali bolezni, če se te zavarovalne vrste sklenejo poleg življenjskega zavarovanja; (d) vrsta zavarovanja, ki obstaja na Irskem in v Združenem kraljestvu, tako imenovano „permanent health insurance“ (trajno dolgoročno zdravstveno zavarovanje);

2. naslednji posli, ki izhajajo iz pogodb, kolikor jih nadzirajo upravni organi, pristojni za nadzor zasebnega zavarovanja: (a) tontine, s katerimi so združenja naročnikov ustanovljena z namenom, da skupaj kapitalizirajo svoje prispevke in nato sredstva, ki se tako naberejo, porazdelijo med preživele ali med upravičence pokojnih; (b) zavarovanje s kapitalizacijo, ki temelji na zavarovalno-tehničnih izračunih, s katerim se, v zameno za eno plačilo ali periodna plačila, dogovorjena vnaprej, sprejmejo obveznosti z določenim trajanjem in zneskom; (c) upravljanje skupinskih pokojninskih skladov, to so posli, ki so za zadevno podjetje sestavljeni iz upravljanja naložb, in zlasti sredstva, ki predstavljajo rezerve organov, ki izvršujejo plačila ob smrti ali doživetju ali v primeru prekinitve ali zmanjšanju dejavnosti; (d) posli iz (c), kadar jih spremlja zavarovanje, ki krije ohranjanje kapitala ali plačilo minimalnih obresti; (e) posli, ki jih opravljajo zavarovalnice, kot so posli iz Poglavja 1, Naslov 4, Knjige IV francoskega „Code des assurances“.

3. Posli, ki se nanašajo na dolžino človeškega življenja in ki so predpisani ali opredeljeni v zakonodaji o socialnem zavarovanju, ko jih opravljajo ali upravljajo zavarovalnice na njihovo lastno odgovornost v skladu s pravom države članice.

Člen 3

Izločene dejavnosti in organi

Ta direktiva ne ureja:

1. s pridržkom uporabe člena 2(1)(c), vrst, določenih v Prilogi k Direktivi 73/239/EGS;

2. poslov podpornih in vzajemnih institucij, katerih izplačila se spreminjajo glede na razpoložljive vire in ki zahtevajo, da vsak njihov član prispeva po ustrezni pavšalni stopnji;

3. poslov, ki jih opravljajo organizacije, ki niso podjetja iz člena 2, katerih cilj je zagotavljanje prejemkov za zaposlene ali samozaposlene osebe, ki pripadajo podjetju ali skupini podjetij ali dejavnosti ali skupini dejavnosti, v primeru smrti ali doživetja ali v primeru prekinitve ali zmanjšanja dejavnosti, ne glede na to, ali so obveznosti, ki so posledica takih poslov, ves čas v celoti krite z matematičnimi rezervacijami;

4. s pridržkom uporabe člena 2(3), zavarovanj v okviru obveznega sistema socialnega varstva;

5. organizacij, ki se zavežejo, da bodo zagotavljale prejemke izključno v primeru smrti, kolikor znesek takih prejemkov ne presega povprečnih pogrebnih stroškov za eno smrt ali kolikor so prejemki v naravi;

6. družb za vzajemno zavarovanje, kadar: — statut vsebuje določbe za zahtevo po dodatnih prispevkih ali znižanju prejemkov ali zahtevo po pomoči od drugih oseb, ki so se zavezale, da jo bodo zagotovile, in — letni prihodek od prispevkov za dejavnosti, ki jih zajema ta direktiva, ne presega 5 milijonov EUR v treh zaporednih letih. Če je ta znesek v treh zaporednih letih presežen, se ta direktiva uporablja od četrtega leta dalje. Vendar določbe tega odstavka družbam za vzajemno zavarovanje ne preprečujejo, da zaprosijo za licenco ali ohranitev licence v skladu s to direktivo;

7. „Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen“ v Nemčiji, razen če se njen statut spremeni glede obsega dejavnosti;

8. pokojninskih dejavnosti pokojninskih zavarovalnic po Zakonu o pokojninah zaposlenih (TEL) in drugi povezani finski zakonodaji, če: (a) pokojninske zavarovalniške družbe, ki v skladu s finskim pravom že morajo imeti ločene sisteme računovodstva in upravljanja za svoje pokojninske dejavnosti, bodo od datuma pristopa ustanovile ločene pravne subjekte za opravljanje teh dejavnosti; (b) finski organi brez diskriminacije dovolijo vsem državljanom in družbam držav članic, da v skladu s finsko zakonodajo opravljajo dejavnosti iz člena 2, povezane s to izjemo, z: — lastništvom ali udeležbo v obstoječi zavarovalniški družbi ali skupini, — ustanovitvijo ali udeležbo novih zavarovalniških družb ali skupin, vključno s pokojninskimi zavarovalniškimi družbami; (c) finski organi bodo v treh mesecih od datuma pristopa Komisiji v odobritev predložili poročilo, v katerem bodo navedli ukrepe, sprejete za ločevanje dejavnosti TEL od dejavnosti običajnega zavarovanja, ki jih opravljajo finske zavarovalne družbe, za uskladitev z vsemi zahtevami te direktive.







NASLOV II

ZAČETEK OPRAVLJANJA POSLOV ŽIVLJENJSKEGA ZAVAROVANJA

Člen 4

Načelo dovoljenja za opravljanje poslov

Pred začetkom opravljanja dejavnosti iz te direktive je treba pridobiti uradno dovoljenje.

Za tako dovoljenje zaprosi pri organih domače države članice:

(a) podjetje, ki ima glavni sedež na ozemlju navedene države;

(b) podjetje, ki po prejemu dovoljenja, ki se zahteva v prvem pododstavku, razširi svoje poslovanje na celotno zavarovalno vrsto ali na druge zavarovalne vrste.

Člen 5

Obseg dovoljenja

1. Dovoljenje velja za celotno Skupnost. S tem dovoljenjem lahko zavarovalnica opravlja dejavnosti iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev.

2. Dovoljenje se izdaja za določeno vrsto zavarovanja, ki so naštete v Prilogi I. Velja za celotno zavarovalno vrsto, razen če prosilec želi kriti le nekatere nevarnosti, ki se nanašajo na navedeno zavarovalno vrsto.

Pristojni organi lahko omejijo dovoljenje, ki je bilo zaprošeno za eno od zavarovalnih vrst, na posle, določene v poslovnem načrtu iz člena 7.

Vsaka država članica lahko izda dovoljenje za eno zavarovalno vrsto ali več, če njeno nacionalno pravo dovoljuje, da se posli iz takih zavarovalnih vrst lahko opravljajo hkrati.

Člen 6

Pogoji za pridobitev dovoljenja

1. Domača država članica zahteva, da vsaka zavarovalnica, ki zaprosi za dovoljenje:

(a) sprejme eno od naslednjih oblik: — v primeru Kraljevine Belgije: „société anonyme/naamloze vennootschap“, „société en commandite par actions/commanditaire vennootschap op aandelen“, „association d'assurance mutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging“, „société coopérative/coöperatieve vennootschap“, ▼M4 — v Bolgariji: „акционерно дружество“, „взаимозастрахователна кооперация“, ▼M1 — v primeru Češke republike: „akciová společnost“, „družstvo“, ▼B — v primeru Kraljevine Danske: „aktieselskaber“, „gensidige selskaber“, „pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgående pensionskasser)“, — v primeru Zvezne republike Nemčije: „Aktiengesellschaft“, „Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit“, „öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen“, ▼M1 — v primeru Republike Estonije „aktsiaselts“, ▼B — v primeru Francoske republike: „société anonyme“, „société d'assurance mutuelle“, „institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale“, „institution de prévoyance régie par le code rural“ and „mutuelles régies par le code de la mutualité“, — v primeru Irske: „incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited“, „societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts“ and „societies registered under the Friendly Societies Acts,“ — v primeru Italijanske republike: „societá per azioni“, „societá cooperativa“, „mutua di assicurazione“, ▼M1 — v primeru Republike Ciper: „Εταιρεία περιορισμένης ευθύνης με μετοχές ή εταιρεία περιορισμένης ευθύνης με εγγύηση“, — v primeru Republike Latvije: “apdrošināšanas akciju sabiedrība”, “savstarpējās apdrošināšanas kooperatīvā biedrība”, — v primeru Republike Litve: „akcinės bendrovės“, „uždarosios akcinės bendrovės“, ▼B — v primeru Velikega vojvodstva Luksemburg: „société anonyme“, „société en commandite par actions“, „association d'assurances mutuelles“, „société coopérative“, ▼M1 — v primeru Republike Madžarske: „biztosító részvénytársaság“, „biztosító szövetkezet“, „biztosító egyesület“, „külföldi székhelyű biztosító magyarországi fióktelepe“, — v primeru Republike Malte: „kumpanija pubblika“, „kumpanija privata“, „fergħa“, „Korp ta' l- Assikurazzjoni Rikonnoxxut“, ▼B — v primeru Kraljevine Nizozemske: „naamloze vennootschap“, „onderlinge waarborgmaatschappij“, — v primeru Združenega kraljestva: „incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited“, „societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts“, „societies registered or incorporated under the Friendly Societies Acts“, „the association of underwriters known as Lloyd's“, — v primeru Helenske republike:„ανώνυμη εταιρία“ — v primeru Kraljevine Španije: „sociedad anónima“, „sociedad mutua“, „sociedad cooperativa“, — v primeru Portugalske republike: „sociedade anónima“, „mútua de seguros“, ▼M4 — v Romuniji: „societăți pe acțiuni“, „societăți mutuale“, ▼M1 — v primeru Republike Poljske: „spółka akcyjna“, „towarzystwo ubezpieczeń wzajemnych“, ▼B — v primeru Republike Avstrije: „Aktiengesellschaft“, „Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit“, ▼M1 — v primeru Republike Slovenije: „delniška družba“, „družba za vzajemno zavarovanje“, — v primeru Slovaške republike: „akciová spoločnost“, ▼B — v primeru Republike Finske: „keskinäinen vakuutusyhtiö/ömsesidigt försäkringsbolag“, „vakuutusosakeyhtiö/försäkringsaktiebolag“, „vakuutusyhdistys/försäkringsförening“, — v primeru Kraljevine Švedske: „försäkringsaktiebolag“, „ömsesidiga försäkringsbolag“, „understödsföreningar“. Zavarovalnica lahko sprejme obliko evropske družbe, ko je bila navedena družba ustanovljena. Poleg tega lahko države članice po potrebi ustanavljajo podjetja v katerikoli javnopravni obliki, če je cilj takšnih podjetij opravljanje zavarovalnih poslov pod enakimi pogoji, kakor veljajo za zasebnopravna podjetja;

(b) omejijo svoj namen poslovanja na posle, navedene v tej direktivi, in dejavnosti, ki iz njih neposredno izvirajo, pri čemer so izključene vse druge poslovne dejavnosti;

(c) predložijo poslovni načrt v skladu s členom 7;

(d) imajo minimalni zajamčeni kapital, predpisan v členu 29(2);

(e) jih dejansko vodijo osebe dobrega imena s potrebno strokovno usposobljenostjo ali izkušnjami.

2. Kadar obstajajo tesne povezave med zavarovalnico in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami, pristojni organi izdajo dovoljenje samo, če te povezave ne preprečujejo učinkovitega izvajanja njihovih funkcij nadzora.

Pristojni organi tudi zavrnejo izdajo dovoljenja, če zakoni in drugi predpisi države nečlanice, ki urejajo eno fizično ali pravno oseb ali več, s katero je zavarovalnica v tesnih povezavah, ali težave z njihovo uporabo preprečujejo učinkovito izvajanje njihovih funkcij nadzora.

Pristojni organi zahtevajo, da jim zavarovalnice redno zagotavljajo informacije, ki jih potrebujejo za spremljanje skladnosti s pogoji iz tega odstavka.

3. Države članice zahtevajo, da je glavni sedež zavarovalnice v isti državi članici kakor njen registrirani sedež.

4. Zavarovalnica, ki prosi za dovoljenje za razširitev svojih poslov na druge zavarovalne vrste ali za razširitev dovoljenja, ki zajema samo nekatere nevarnosti, ki se nanašajo na eno zavarovalno vrsto, mora predložiti poslovni načrt v skladu s členom 7.

Poleg tega mora dokazati, da ima minimalni kapital, opredeljen v členu 28, in zajamčeni kapital iz člena 29(1) in (2).

5. Države članice ne sprejmejo določb, ki zahtevajo predhodno potrjevanje ali sistematično uradno obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih, tehničnih podlagah, ki se uporabljajo zlasti za izračun premijskih cenikov in zavarovalno-tehničnih rezervacij, ali o obrazcih ali drugih tiskovinah, ki jih zavarovalnica namerava uporabljati pri njenem poslovanju z zavarovalci.

Ne glede na prvi pododstavek lahko domača država članica izključno za namen preverjanja skladnosti z nacionalnimi predpisi v zvezi z zavarovalno-tehničnimi načeli zahteva sistematično uradno obveščanje o tehničnih podlagah, ki se uporabljajo za izračun premijskih cenikov in zavarovalno-tehničnih rezervacij, ta zahteva pa ne sme biti predpogoj za to, da bi zavarovalnica lahko opravljala njene posle.

Nič v tej direktivi državam članicam ne preprečuje, da ohranjajo v veljavi ali uvedejo zakone in druge predpise, s katerimi zahtevajo odobritev akta o ustanovitvi družbe in statuta ter posredovanje vseh drugih dokumentov, potrebnih za redno opravljanje nadzora.

Najpozneje do 1. julija 1999 Komisija predloži Svetu poročilo o uporabi tega odstavka.

6. Določbe iz odstavkov 1 do 5 ne smejo zahtevati, da se prošnje za dovoljenje obravnavajo glede na tržne potrebe.

Člen 7

Poslovni načrt

Poslovni načrt iz člena 6(1)(c) in (4) vključuje podatke ali dokazila o:

(a) vrsti obveznosti, ki jih zavarovalnica namerava kriti;

(b) programu predvidenega pozavarovanja;

(c) sestavinah minimalnega zajamčenega kapitala;

(d) ocenah glede stroškov vzpostavitve upravnih služb in organizacije za zaščito poslovanja ter finančnih virov za kritje teh stroškov;

poleg tega za prva tri finančna leta:

(e) načrtu, ki določa podrobne ocene prihodkov in odhodkov neposrednega zavarovanja, sprejetih obveznosti pozavarovanja in prenosih pozavarovanja;

(f) predvideni bilanci stanja;

(g) ocenah glede finančnih virov, namenjenih za kritje obveznosti iz zavarovalnih pogodb in minimalnega kapitala.

Člen 8

Delničarji in člani s kvalificiranim deležem

Pristojni organi domače države članice podjetju ne izdajo dovoljenja za začetek opravljanja poslov zavarovanja, dokler niso seznanjeni z identiteto posrednih ali neposrednih delničarjev ali družbenikov, bodisi fizičnih bodisi pravnih oseb, ki imajo kvalificirane deleže v navedenem podjetju, ter z zneski teh deležev.

Isti organi zavrnejo izdajo dovoljenja, če ob upoštevanju potrebe po zagotavljanju dobrega in preudarnega upravljanja zavarovalnice niso zadovoljni z usposobljenostjo delničarjev ali družbenikov.

Člen 9

Zavrnitev dovoljenja

Vsaka odločitev o zavrnitvi dovoljenja mora biti natančno obrazložena in uradno sporočena zadevnemu podjetju.

Vsaka država članica sprejme določbo o pravici do sodnega varstva v primeru zavrnitve izdaje dovoljenja.

Tako določbo je treba sprejeti tudi za primere, ko pristojni organi ne odločijo v šestih mesecih od prejema vloge za izdajo dovoljenja.

▼M3

Člen 9a

Predhodno posvetovanje s pristojnimi organi drugih držav članic

1. Posvetovati se je treba s pristojnimi organi druge sodelujoče države članice, pred izdajo dovoljenja zavarovalnici za življenjska zavarovanja, ki je:

(a) hčerinsko podjetje zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki je pridobilo dovoljenje v drugi državi članici; ali

(b) hčerinsko podjetje matičnega podjetja zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki je pridobilo dovoljenje v drugi državi članici; ali

(c) je pod nadzorom iste fizične ali pravne osebe ki nadzoruje zavarovalnico ali pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici.

2. Posvetovati se je treba s pristojnim organom sodelujoče države članice, odgovornim za nadzor kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, pred izdajo dovoljenja zavarovalnici za življenjska zavarovanja, ki je:

(a) hčerinsko podjetje kreditne institucije ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Skupnosti; ali

(b) hčerinsko podjetje matičnega podjetja kreditne institucije ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Skupnosti; ali

(c) je pod nadzorom iste fizične ali pravne osebe, ki nadzoruje kreditno institucijo ali investicijsko podjetje, ki je pridobila dovoljenje v Skupnosti.

3. Zadevni pristojni organi iz odstavkov 1 in 2 se med seboj posvetujejo predvsem pri oceni primernosti delničarjev in ugleda ter izkušenj direktorjev, vpletenih v upravljanje drugega subjekta v isti skupini. Medsebojno izmenjata informacije glede ustreznosti delničarjev in ugleda ter izkušenj direktorjev, kar je pomembno za druge pristojne organe, ki sodelujejo pri izdaji dovoljenja pa tudi za trajajočo oceno skladnosti s pogoji poslovanja.

▼B







NASLOV III

POGOJI, KI UREJAJO OPRAVLJANJE POSLOV ZAVAROVANJA







POGLAVJE 1

NAČELA IN METODE FINANČNEGA NADZORA

Člen 10

Pristojni organi in predmet nadzora

1. Za finančni nadzor zavarovalnice, vključno s posli, ki jih opravlja preko podružnic ali iz naslova svobode opravljanja storitev, je pristojna izključno domača država članica. Če imajo pristojni organi države članice obveznosti razlog, da menijo, da bi dejavnosti zavarovalnice lahko vplivale na njeno finančno trdnost, obvestijo pristojne organe domače države članice zavarovalnice. Slednji presodijo, ali podjetje izpolnjuje načela o varnem in skrbnem poslovanju, določena v tej direktivi.

2. Navedeni finančni nadzor celotnega poslovanja zavarovalnice vključuje preverjanje njene solventnosti, oblikovanja zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z matematičnimi rezervacijami, ter sredstev, ki jih krijejo, v skladu z določenimi pravili ali praksami, ki veljajo v domači državi članici na podlagi predpisov, sprejetih na ravni Skupnosti.

▼M3

Matična država članica zavarovalnice ne sme zavrniti pozavarovalne pogodbe, ki jo sklene zavarovalnica s pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivo 2005/68/ES ali zavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivo 73/239/EGS ali to direktivo na podlagi neposredne povezave s finančno trdnostjo te pozavarovalnice ali zavarovalnice.

▼B

3. Pristojni organi domače države članice zahtevajo, da vsaka zavarovalnica uporablja smotrne upravne in računovodske postopke ter ustrezne mehanizme notranjega nadzora.

Člen 11

Nadzor podružnic s sedežem v drugi državi članici

Država članica podružnice predvidi, da lahko v primerih, ko zavarovalnica, ki je dovoljenje pridobila v drugi državi članici, opravlja dejavnosti preko podružnice, pristojni organi domače države članice, potem ko so obvestili pristojne organe države članice podružnice, opravijo dejansko preverjanje informacij, potrebnih za omogočanje finančnega nadzora podjetja, bodisi sami bodisi s posredovanjem oseb, ki jih imenujejo v ta namen. Organi države članice podružnice lahko sodelujejo v tem preverjanju.

Člen 12

Prepoved obveznega odstopanja dela zavarovalnih pogodb

Države članice od podjetij ne smejo zahtevati, da odstopijo del sklenjenih poslov, navedenih v členu 2, organizaciji ali organizacijam, ki jih določajo nacionalni predpisi.

Člen 13

Računovodstvo, preudarne in statistične informacije: nadzorna pooblastila

1. Vsaka država članica od vsake zavarovalnice s sedežem na njenem ozemlju zahteva, da pripravi o njenem finančnem stanju in solventnosti zaključni račun, ki zajema vse vrste poslov.

2. Države članice od zavarovalnice s sedežem na njihovem ozemlju zahtevajo, da redno predložijo poročila, skupaj s statističnimi dokumenti, ki so potrebni za nadzor. Pristojni organi si med seboj posredujejo dokumente in informacije, ki so koristni za izvajanje nadzora.

3. Vsaka država članica sprejme vse ukrepe, potrebne za zagotovitev, da imajo pristojni organi pooblastila in sredstva, potrebna za nadzor nad posli zavarovalnic s sedežem na njihovih ozemljih, vključno s posli, ki jih opravljajo zunaj teh ozemelj, v skladu z direktivami Sveta, ki urejajo te dejavnosti, ter z namenom zagotavljanja njihove uporabe.

Ta pooblastila in sredstva morajo pristojnim organom omogočati zlasti, da:

(a) se natančno seznanijo s stanjem zavarovalnice in vsemi njenimi posli, med drugim z: — zbiranjem informacij ali zahtevo po predložitvi dokumentov v zvezi s posli zavarovanja, — opravljanjem pregledov na kraju samem v prostorih zavarovalnice;

(b) sprejmejo kakršne koli ukrepe v zvezi z zavarovalnico, njenimi direktorji ali poslovodji ali osebami, ki jo nadzorujejo, ki so ustrezni in potrebni za zagotovitev, da dejavnosti podjetja ostanejo usklajene z zakoni in drugimi predpisi, v skladu s katerimi mora podjetje ravnati v vsaki državi članici, ter zlasti s poslovnim načrtom, če je ta še naprej obvezen, in da se preprečijo ali odpravijo vse nepravilnosti, ki ogrožajo interese zavarovancev;

(c) zagotovijo, da se ti ukrepi izvršujejo, če je potrebno prisilno, in če je primerno tudi po sodni poti.

Države članice lahko tudi predvidijo, da pristojni organi pridobijo vse informacije v zvezi s pogodbami, ki jih imajo posredniki.

Člen 14

Prenos portfelja

1. Vsaka država članica pod pogoji, določenimi z nacionalnim pravom, pooblasti zavarovalnice s sedežem na njenem ozemlju, da v celoti ali delno prenesejo portfelj zavarovalnih pogodb, sklenjenih bodisi iz naslova pravice do ustanavljanja bodisi iz naslova svobode opravljanja storitev, na prevzemno poslovalnico s sedežem v Skupnosti, če pristojni organi domače države članice prevzemne poslovalnice potrdijo, da ima slednje ob upoštevanju prenosa potrebni minimalni kapital.

2. Če podružnica predlaga prenos vsega ali dela svojega portfelja zavarovalnih pogodb, sklenjenih bodisi iz naslova pravice do ustanavljanja bodisi iz naslova svobode opravljanja storitev, se posvetuje z državo članico podružnice.

3. V okoliščinah iz odstavkov 1 in 2 organi domače države članice prenosne zavarovalnice dovolijo prenos po pridobitvi soglasja pristojnih organov držav članic obveznosti.

4. Pristojni organi držav članic, s katerimi se posvetujejo, pristojnim organom domače države članice prenosne zavarovalnice dajo svoje mnenje ali soglasje v treh mesecih od prejema prošnje; če v tem obdobju od organov, s katerimi so se posvetovali, ne prejmejo nobenega odgovora, se to šteje kot pozitivno mnenje ali tiho soglasje.

5. Prenos, dovoljen v skladu s tem členom, se pod pogoji, določenimi z nacionalnim pravom, objavi v državi članici obveznosti. Takšen prenos samodejno velja za zavarovalce, zavarovance in vse druge osebe, ki imajo pravice ali dolžnosti, ki izhajajo iz prenesenih pogodb.

Ta določba ne vpliva na pravice držav članic, da zavarovalcem zagotovijo možnost odpovedi pogodbe v določenem roku po prenosu.

Člen 15

Kvalificirani deleži

▼M5

1. Države članice zahtevajo od vsake fizične ali pravne osebe ali takšnih oseb, ki delujejo usklajeno (v nadaljevanju „bodoči pridobitelj“) in ki so se odločile, da neposredno ali posredno pridobijo ali dodatno povečajo kvalificirani delež v zavarovalnici, in bi zaradi tega bil njihov delež glasovalnih pravic ali delež kapitala enak ali večji od 20 %, 30 % ali 50 % ali takšen, da bi zavarovalnica postala njihovo odvisno podjetje (v nadaljevanju „predlagana pridobitev“), da najprej pisno obvestijo pristojne organe zavarovalnice, v kateri skušajo pridobiti ali povečati kvalificirani delež, o velikosti predvidenega deleža in jim sporočijo ustrezne informacije iz člena 15b(4). Državam članicam ni treba uporabiti 30 % praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

▼M5 —————

▼M5

2. Države članice zahtevajo od vsake fizične ali pravne osebe, ki se je odločila, da bi neposredno ali posredno odsvojila kvalificirani delež v zavarovalnici, da najprej pisno uradno obvesti pristojne organe matične države članice in navede velikost nameravanega deleža. Enako mora oseba uradno obvestiti pristojne organe matične države članice, če se je odločila, da bi zmanjšala svoj kvalificirani delež tako, da bi razmerje njenih glasovalnih pravic ali deleža kapitala padlo pod 20 %, 30 % ali 50 % ali da bi zavarovalnica prenehala biti njeno odvisno podjetje. Državam članicam ni treba uporabiti 30 % praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

▼B

3. Zavarovalnice obvestijo pristojne organe svoje domače države članice o vseh pridobitvah ali odtujitvah deležev v svojem kapitalu, za katere izvejo in zaradi katerih deleži presežejo ali se spustijo pod enega od pragov iz odstavkov 1 in 2.

Prav tako jih najmanj enkrat letno obvestijo o imenih delničarjev in družbenikov, ki so imetniki kvalificiranih deležev, ter o velikostih takšnih deležev, ki so na primer razvidne iz informacij, prejetih na letnih skupščinah delničarjev in družbenikov, ali zaradi skladnosti s predpisi v zvezi z družbami, ki kotirajo na borzah.

4. Države članice zahtevajo, da v primerih, ko je verjetno, da bo vpliv, ki ga izvajajo osebe iz odstavka 1, deloval v škodo varnemu in skrbnemu upravljanju zavarovalnice, pristojni organi domače države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi odpravijo navedeno stanje. Takšni ukrepi lahko na primer obsegajo sodne odredbe, sankcije proti direktorjem in poslovodjem ali odložitev izvrševanja glasovalnih pravic, ki izhajajo iz delnic, katerih imetniki so zadevni delničarji ali družbeniki.

Podobni ukrepi se uporabljajo za fizične ali pravne osebe, ki ne ravnajo v skladu z obveznostjo predložitve vnaprejšnjih informacij, kakor je določeno v odstavku 1. Če se delež pridobi kljub nasprotovanju pristojnih organov, države članice ne glede na katero koli drugo sankcijo, ki jo je treba sprejeti, poskrbijo bodisi za to, da se izvrševanje ustreznih glasovalnih pravic odloži, bodisi za neveljavnost oddanih glasov ali za možnost njihove razveljavitve.

▼M5

Člen 15a

Ocenjevalno obdobje

1. Pristojni organi takoj, vsekakor pa v dveh delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila, zahtevanega v skladu s členom 15(1), ter po morebitnem kasnejšem prejemu informacij iz odstavka 2 tega člena bodočemu pridobitelju pisno potrdijo njegov prejem.

Pristojni organi imajo na voljo največ šestdeset delovnih dni po datumu pisnega potrdila o prejemu uradnega obvestila in vseh dokumentov, za katere države članice zahtevajo, da se priložijo uradnemu obvestilu na podlagi seznama, omenjenega v členu 15b(4) (v nadaljevanju „ocenjevalno obdobje“), da opravijo oceno iz člena 15b(1) (v nadaljevanju „ocena“).

Pristojni organi ob potrditvi prejema obvestijo bodočega pridobitelja o datumu izteka ocenjevalnega obdobja.

2. Pristojni organi lahko po potrebi v ocenjevalnem obdobju, vendar ne kasneje kot petdeseti delovni dan ocenjevalnega obdobja, zahtevajo dodatne informacije, potrebne za dopolnitev ocene. Ta zahteva mora biti pisna, v njej pa je treba opredeliti, katere dodatne informacije so potrebne.

Za čas, ki poteče od datuma, ko pristojni organi zahtevajo informacije, do datuma, ko prejmejo odgovor bodočega pridobitelja, se ocenjevalno obdobje prekine. Prekinitev ne sme presegati dvajsetih delovnih dni. Če pristojni organi zahtevajo po lastni presoji dopolnitev ali pojasnitev informacij, se zaradi tega ocenjevalno obdobje ne prekine.

3. Pristojni organi lahko prekinitev iz drugega pododstavka odstavka 2 podaljšajo na največ trideset delovnih dni, če je bodoči pridobitelj:

(a) reguliran ali ima sedež zunaj Skupnosti; ali

(b) če je fizična ali pravna oseba in ni podvržen nadzoru po tej direktivi ali po direktivah 85/611/EGS ( 16 ), 92/49/EGS ( 17 ), 2004/39/ES, 2005/68/ES in 2006/48/ES ( 18 ).

4. Če se pristojni organi po opravljeni oceni odločijo, da bodo predlagani pridobitvi nasprotovali, o tem v dveh delovnih dneh in pred iztekom ocenjevalnega obdobja pisno obvestijo bodočega pridobitelja in navedejo razloge za svojo odločitev. Ob upoštevanju nacionalne zakonodaje se lahko na zahtevo bodočega pridobitelja objavi ustrezna utemeljitev odločitve objavi. To državi članici ne preprečuje, da pristojnemu organu dovoli objavo, ne da bi bodoči pridobitelj to zahteval.

5. Če pristojni organi predlagani pridobitvi v ocenjevalnem obdobju ne nasprotujejo pisno, se šteje, da je predlagana pridobitev odobrena.

6. Pristojni organi lahko določijo skrajni rok za izpeljavo predlagane pridobitve in ga po potrebi podaljšajo.

7. Države članice ne smejo predpisati zahtev glede obveščanja pristojnih organov o neposrednih ali posrednih pridobitvah glasovalnih pravic ali deležev v kapitalu ter zahtev glede odobritev takih pridobitev s strani pristojnih organov, ki bi bile strožje od zahtev iz te direktive.

Člen 15b

Ocena

1. Pri ocenjevanju uradnega obvestila iz člena 15(1) in informacij iz člena 15a(2) pristojni organi zaradi zagotavljanja varnega in skrbnega upravljanja zavarovalnice, v kateri naj bi prišlo do pridobitve, in ob upoštevanju verjetnega vpliva bodočega pridobitelja na zavarovalnico ocenijo ustreznost bodočega pridobitelja in finančno trdnost predlagane pridobitve po vseh naslednjih merilih:

(a) ugled bodočega pridobitelja;

(b) ugled in izkušnje vseh, ki bodo zaradi predlagane pridobitve vodili dejavnost zavarovalnice;

(c) finančna trdnost bodočega pridobitelja, zlasti v zvezi z vrsto opravljanih in načrtovanih dejavnosti v zavarovalnici, v kateri si prizadeva za pridobitev;

(d) ali bo zavarovalnica lahko izpolnila in naprej izpolnjevala zahteve v zvezi s skrbno oceno na podlagi te direktive in po potrebi drugih direktiv, zlasti direktiv 98/78/ES ( 19 ) in 2002/87/ES ( 20 ), pri tem je še posebej pomembno, ali ima skupina, katere del bo postala, strukture, ki zagotavljajo izvajanje učinkovitega nadzora, učinkovito izmenjavo informacij med pristojnimi organi in razdelitev odgovornosti med pristojnimi organi;

(e) ali obstajajo razlogi za utemeljen sum, da gre ali je šlo v zvezi s predlagano pridobitvijo za pranje denarja ali financiranje teroristov v smislu člena 1 Direktive 2005/60/ES ( 21 ) ali za poskus tega in da predlagana pridobitev lahko poveča takšno tveganje.

2. Pristojni organi lahko nasprotujejo predlagani pridobitvi samo, če za to obstajajo utemeljeni razlogi na podlagi meril iz odstavka 1 ali če so informacije, ki jih predloži bodoči pridobitelj, nepopolne.

3. Države članice ne smejo določiti nobenih predhodnih pogojev glede obsega deleža, ki ga je treba pridobiti, niti ne smejo dovoliti svojim pristojnim organom, da preučujejo predlagane pridobitve v smislu gospodarskih potreb trga.

4. Države članice dajo javnosti na voljo seznam informacij, ki so potrebne za izvedbo ocene in jih je treba predložiti pristojnim organom sočasno z obvestilom iz člena 15(1). Obseg zahtevanih informacij mora biti sorazmeren in prilagojen vrsti bodočega pridobitelja in predlagane pridobitve. Države članice ne smejo zahtevati informacij, ki za skrbno oceno niso pomembne.

5. Če je bil pristojni organ uradno obveščen o dveh ali več predlogih za pridobitev ali povečanje kvalificiranih deležev v isti zavarovalnici, ne glede na člen 15a(1), (2) in (3), vse bodoče pridobitelje obravnava brez diskriminacije.

Člen 15c

Pridobitve reguliranih finančnih institucij

1. Ustrezni pristojni organi se med seboj o vsem posvetujejo pri opravljanju ocenjevanja, če je bodoči pridobitelj:

(a) kreditna institucija, zavarovalnica, pozavarovalnica, investicijsko podjetje ali družba za upravljanje v smislu člena 1a, točka 2, Direktive 85/611/EGS (v nadaljevanju „družba za upravljanje KNPVP“), ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem naj bi prišlo do pridobitve;

(b) matično podjetje kreditne institucije, zavarovalnice, pozavarovalnice, investicijska podjetja ali družbe za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem naj bi prišlo do pridobitve; ali

(c) fizična ali pravna oseba, ki nadzoruje kreditno institucijo, zavarovalnico, pozavarovalnico, investicijsko podjetje ali družbo za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem naj bi prišlo do pridobitve.

2. Pristojni organi brez neupravičenih zamud drug drugemu zagotavljajo informacije, ki so bistvene ali pomembne za ocenjevanje. V zvezi s tem pristojni organi sporočijo drug drugemu vse pomembne informacije na zahtevo, vse bistvene pa na lastno pobudo. Pri odločitvi pristojnega organa, ki je izdal dovoljenje zavarovalnici, v kateri naj bi prišlo do predlagane pridobitve, se upoštevajo vsa stališča ali pridržki, ki jih je izrazil pristojni organ, odgovoren za bodočega pridobitelja.

▼B

Člen 16

Poslovna skrivnost

1. Države članice predvidijo, da za vse osebe, ki delajo ali so delale pri pristojnih organih, ter za revizorje ali strokovnjake, ki delajo v imenu pristojnih organov, velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti. To pomeni, da nobenega zaupnega podatka, s katerim se utegnejo seznaniti med opravljanjem svojih dolžnosti, ne smejo razkriti nobeni osebi ali organu, razen v obliki povzetka ali zbirnega podatka, tako da posameznih zavarovalnic ni mogoče identificirati, brez poseganja v primere, za katere velja kazensko pravo.

Vendar pa je v primerih, ko je zoper zavarovalnico uveden stečajni postopek ali postopek prisilne likvidacije, zaupne podatke, ki ne zadevajo tretjih oseb, ki skušajo rešiti to podjetje, dovoljeno razkriti v civilnih ali gospodarskih postopkih.

2. Odstavek 1 pristojnim organom različnih držav članic ne preprečuje, da bi izmenjevale podatke v skladu z direktivami, ki se uporabljajo za zavarovalnice. Za navedene podatke veljajo pogoji poslovnih skrivnosti, opredeljeni v odstavku 1.

3. Države članice lahko s pristojnimi organi tretjih držav ali z organi ali telesi tretjih držav, kakor je opredeljeno v odstavkih 5 in 6, sklepajo pogodbe o sodelovanju, s katerimi omogočijo izmenjavo podatkov, le tedaj, če za razkrite podatke veljajo zagotovila poslovne skrivnosti, najmanj enaka tistim, ki so opredeljena v tem členu. Takšna izmenjava podatkov mora biti namenjena opravljanju nadzorne naloge navedenih organov ali teles.

Kadar podatki izvirajo iz druge države članice, se smejo razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

▼M3

4. Pristojni organi, ki prejmejo zaupne podatke iz odstavka 1 ali 2, jih lahko uporabijo le pri opravljanju svojih nalog:

— da preverijo, ali so izpolnjeni pogoji, ki urejajo začetek opravljanja poslov življenjskega zavarovanja, in da olajšajo spremljanje opravljanja takšnih poslov, zlasti glede spremljanja zavarovalno-tehničnih rezervacij, minimalnega kapitala, upravnih in računovodskih postopkov ter mehanizmov notranjega nadzora, ali

— pri uvedbi kazni, ali

— pri upravnih pritožbah zoper odločbe pristojnega organa, ali

— v sodnih postopkih, sproženih po členu 67 ali v skladu s posebnimi določbami, določenimi v tej direktivi ali drugih direktivah, sprejetih na področju življenjskih zavarovalnic in pozavarovalnic.

5. Odstavka 1 in 4 ne izključujeta izmenjave podatkov znotraj države članice, če sta v isti državi članici dva ali več pristojnih organov, ali med državami članicami, med pristojnimi organi in med:

— organi, pristojnimi za uradni nadzor kreditnih institucij in drugih finančnih institucij, ter organi, pristojnimi za nadzor finančnih trgov,

— telesi, ki sodelujejo v postopkih likvidacije ali stečajnih postopkih življenjskih zavarovalnic in pozavarovalnic ter v drugih podobnih postopkih, in

— osebami, odgovornimi za opravljanje z zakonom predpisanih revizij letnih računovodskih izkazov življenjskih zavarovalnic, pozavarovalnic in drugih finančnih institucij,

pri opravljanju svojih nadzornih funkcij ali razkrivanju ustreznih podatkov organom, ki skrbijo za postopke prisilne likvidacije ali zajamčeni kapital in ki takšne podatke potrebujejo za opravljanje svojega dela. Za podatke, ki jih prejemajo ti organi, telesa ali osebe, velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti, določene v odstavku 1.

6. Ne glede na odstavke od 1 do 4 lahko države članice odobrijo izmenjavo podatkov med pristojnimi organi in med:

— organi, odgovornimi za nadzor teles, ki sodelujejo v postopkih likvidacije in stečajnih postopkih življenjskih zavarovalnic, pozavarovalnic ter v drugih podobnih postopkih, ali

— organi, odgovornimi za nadzor oseb, odgovornih za opravljanje z zakonom predpisanih revizij letnih računovodskih izkazov zavarovalnic, pozavarovalnic, kreditnih institucij, investicijskih podjetij in drugih finančnih institucij, ali

— neodvisnimi aktuarji zavarovalnic in pozavarovalnic, ki izvajajo pravni nadzor teh podjetij, in telesi, pooblaščenimi za nadziranje takšnih aktuarjev.

Države članice, ki uveljavijo možnost iz prvega pododstavka, zahtevajo, da so izpolnjeni vsaj naslednji pogoji:

— ti podatki so za namen izvajanja nadzora ali pravnega nadzora iz prvega pododstavka,

— za podatke, prejete v tem pomenu, veljajo pogoji varovanja poslovne skrivnosti, določeni v odstavku 1,

— če podatki izvirajo iz druge države članice, se jih sme razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

Države članice Komisiji in drugim državam članicam sporočijo imena organov, oseb in teles, ki lahko prejmejo podatke v skladu s tem odstavkom.

▼B

7. Ne glede na odstavke od 1 do 4, lahko države članice s ciljem krepitve stabilnosti, vključno s celovitostjo finančnega sistema, dovolijo izmenjavo informacij med pristojnimi organi in organi, ki so po zakonu pristojni za odkrivanje in preiskovanje kršitev prava družb.

Države članice, ki uveljavijo možnost, opredeljeno v prvem pododstavku, zahtevajo, da so izpolnjeni najmanj naslednji pogoji:

— ti podatki morajo biti za namen opravljanja naloge iz prvega pododstavka,

— za podatke, prejete v tem smislu, veljajo pogoji poslovne skrivnosti iz odstavka 1,

— kadar podatki izvirajo iz druge države članice, se smejo razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

Če v državi članici organi ali telesa iz prvega pododstavka opravljajo svoje naloge odkrivanja in preiskovanja s pomočjo posebno usposobljenih oseb, ki so imenovane za navedeni namen in niso zaposlene v javnem sektorju, se lahko možnost izmenjave podatkov, predvidena v prvem pododstavku, razširi na takšne osebe, pod pogoji iz drugega pododstavka.

Za uporabo tretje alinee drugega pododstavka organi ali telesa iz prvega pododstavka sporočijo pristojnim organom, ki so razkrili podatke, imena in natančne pristojnosti oseb, katerim bodo podatki poslani.

Države članice sporočijo Komisiji in drugim državam članicam imena organov ali teles, ki lahko prejmejo podatke na podlagi tega odstavka.

Do 31. decembra 2000 Komisija sestavi poročilo o uporabi tega odstavka.

▼M3

8. Odstavki od 1 do 7 pristojnim organom ne preprečujejo, da bi posredovali:

— centralnim bankam in drugim subjektom s podobno funkcijo kakor monetarne oblasti,

— po potrebi drugim javnim organom, odgovornim za nadzor plačilnih sistemov,

podatke namenjene za opravljanje njihovih nalog, takšnim organom in telesom niti ne preprečujejo, da bi podatke, kot jih morajo za namene odstavka 4, sporočili pristojnim organom. Za podatke, prejete v tem smislu, se uporabljajo pogoji varovanja poslovne skrivnosti, določeni v tem členu.

▼B

9. Poleg tega lahko države članice, ne glede na odstavka 1 in 4, v skladu z zakonskimi določbami dovolijo razkrivanje nekaterih podatkov drugim službam njihove državne uprave, ki so pristojni za zakonodajo v zvezi z nadzorom kreditnih institucij, finančnih institucij, institucij za opravljanje investicijskih storitev in zavarovalnic, ter inšpektorjem, ki delujejo v imenu teh služb.

Vendar so takšna razkritja mogoča samo tedaj, ko so potrebna zaradi nadzora varnega in skrbnega poslovanja.

Države članice pa predvidijo, da se podatki, prejeti v skladu z odstavkoma 2 in 5, in podatki, pridobljeni pri dejanskih pregledih iz člena 11, ne smejo nikoli razkriti v primerih iz tega odstavka, razen z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so podatek posredovali, ali pristojnih organov države članice, v kateri je bil opravljen dejanski pregled.

Člen 17

Dolžnosti revizorjev

1. Države članice zagotovijo vsaj, da:

(a) je oseba, pooblaščena v smislu Direktive Sveta 84/253/EGS ( 22 ), ki v zavarovalnici opravlja nalogo, opisano v členu 51 Direktive Sveta 78/660/EGS ( 23 ), členu 37 Direktive 83/349/EGS ali členu 31 Direktive Sveta 85/611/EGS ( 24 ), ali kakšno drugo zakonsko nalogo, dolžna pristojnim organom nemudoma poročati o vseh dejstvih ali odločitvah, ki zadevajo navedeno podjetje, za katere izve pri opravljanju svoje naloge in ki bi lahko: — predstavljala bistveno kršitev zakonov in drugih predpisov, ki določajo pogoje, ki urejajo dovoljenja za opravljanje poslov, ali ki posebej urejajo opravljanje dejavnosti zavarovalnic, ali — vplivajo na nemoteno delovanje zavarovalnice, ali — povzročijo zavrnitev potrditve izkazov ali izražanje pridržkov;

(b) je navedena oseba dolžna poročati tudi o vseh dejstvih ali odločitveh, za katere izve pri opravljanju svoje naloge, kakor je opisano v (a), v podjetju, ki ima tesne povezave, izhajajoče iz nadzornega razmerja z zavarovalnico, v kateri opravlja zgoraj navedeno nalogo.

2. To razkritje dejstev ali odločitev iz odstavka 1, ki jih sporočijo osebe, pooblaščene v smislu Direktive 84/253/EGS, pristojnim organom v dobri veri, ne predstavlja kršitve omejitev o razkritju podatkov, predpisane s pogodbo, zakonskimi ali drugimi določbami, in takih oseb ne vključuje v nobeno vrsto odgovornosti.

Člen 18

Opravljanje dejavnosti življenjskega in neživljenjskega zavarovanja

1. Brez poseganja v odstavka 3 in 7, nobeno podjetje ne more imeti dovoljenja hkrati na podlagi te direktive in na podlagi Direktive 73/239/EGS.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko države članice predvidijo, da:

— lahko podjetja, ki imajo dovoljenje na podlagi te direktive, prav tako pridobijo dovoljenje v skladu s členom 6 Direktive 73/239/EGS za nevarnosti, navedene v zavarovalnih vrstah 1 in 2 v Prilogi k navedeni direktivi,

— lahko podjetja, ki imajo dovoljenje na podlagi člena 6 Direktive 73/239/EGS izključno za nevarnosti, navedene v zavarovalnih vrstah 1 in 2 v Prilogi k navedeni direktivi, pridobijo dovoljenje na podlagi te direktive.

3. S pridržkom odstavka 6 lahko podjetja iz odstavka 2 in podjetja, ki so:

— 1. januarja 1981 za podjetja, ki so pridobila dovoljenje v Grčiji,

— 1. januarja 1986 za podjetja, ki so pridobila dovoljenje v Španiji in na Portugalskem,

▼M1

— 1. januarja 1995 za podjetja, ki so pridobila dovoljenje v Avstriji, na Finskem in Švedskem,

▼M4

— 1. maja 2004 za podjetja, ki so pridobila dovoljenja na Češkem, v Estoniji, na Cipru, v Latviji, Litvi, na Madžarskem, Malti, Poljskem, v Sloveniji in na Slovaškem,

▼M4

— 1. januarja 2007 za podjetja, ki so pridobila dovoljenja v Bolgariji in Romuniji, in

▼B

— 15. marca 1979 za vsa druga podjetja,

hkrati opravljala dejavnosti, zajete v Direktivi 73/239/EGS, in dejavnosti, zajete v tej direktivi, še naprej opravljajo navedene dejavnosti hkrati, če vsako dejavnost upravljajo ločeno v skladu s členom 19 te direktive.

4. Države članice lahko predvidijo, da podjetja iz odstavka 2 ravnajo v skladu z računovodskimi pravili, ki urejajo zavarovalnice, ki so pridobile dovoljenje na podlagi te direktive za vse njihove dejavnosti. Do uskladitve v zvezi s tem lahko države članice tudi predvidijo, da glede pravil o prenehanju za dejavnosti, ki se nanašajo na nevarnosti, navedene v zavarovalnih vrstah 1 in 2 v Prilogi k Direktivi 73/239/EGS, ki jih opravljajo podjetja iz odstavka 2, veljajo pravila, ki se uporabljajo za dejavnosti življenjskega zavarovanja.

5. Če ima podjetje, ki opravlja dejavnosti iz Priloge k Direktivi 73/239/EGS, finančne, komercialne ali upravne povezave z zavarovalnico, ki opravlja dejavnosti, zajete v tej direktivi, pristojni organi držav članic, na ozemlju katerih je sedež teh podjetij, zagotovijo, da izkazi zadevnih podjetij niso izkrivljeni zaradi sporazumov med temi podjetji ali zaradi dogovorov, ki bi lahko vplivali na porazdelitev odhodkov in prihodkov.

6. Država članica lahko zahteva, da zavarovalnice, ki imajo sedež na njenem ozemlju, v obdobju, ki ga določi zadevna država članica, prenehajo sočasno opravljati dejavnosti, s katerimi se ukvarjajo na datume iz odstavka 3.

7. Določbe tega Člena se ponovno pregledajo na podlagi poročila Komisije Svetu v luči prihodnjega usklajevanja pravil o prenehanju, in v vsakem primeru pred 31. decembrom 1999.

Člen 19

Ločevanje upravljanja življenjskega zavarovanja in neživljenjskega zavarovanja

1. Ločeno upravljanje iz člena 18(3) mora biti organizirano tako, da so dejavnosti, zajete v tej direktivi, ločene od dejavnosti, zajetih v Direktivi 73/239/EGS, zato da:

— interesi imetnikov življenjske zavarovalne police in imetnikov neživljenjske zavarovalne police niso oškodovani, in zlasti, da imajo koristi od dobičkov življenjskega zavarovanja imetniki življenjske zavarovalne police, kakor da bi zavarovalnica opravljala samo dejavnosti življenjskega zavarovanja,

— minimalnih finančnih obveznosti, zlasti minimalnega kapitala, v zvezi z eno ali drugo dejavnostjo, in sicer dejavnostjo po tej direktivi in dejavnostjo po Direktivi 73/239/EGS, ne nosi druga dejavnost.

Dokler pa so minimalne finančne obveznosti izpolnjene pod pogoji, določenimi v drugi alinei prvega pododstavka, in če je pristojni organ obveščen, lahko podjetje uporablja te izrecne postavke minimalnega kapitala, ki so še vedno na voljo za eno ali drugo dejavnost.

Pristojni organi analizirajo rezultate obeh dejavnosti, da zagotovijo skladnost z določbami tega odstavka.

2.

(a) Izkazi se sestavijo na tak način, da so prikazani viri rezultatov za vsako od obeh dejavnosti, življenjsko zavarovanje in neživljenjsko zavarovanje. V ta namen se vsi prihodki (zlasti premije, plačila pozavarovateljev in prihodki od naložb) ter odhodki (zlasti zavarovalne poravnave, dodatki zavarovalno-tehničnim rezervacijam, pozavarovalne premije, operativni stroški v zvezi z zavarovalnimi posli) razdelijo glede na izvor. Postavke, ki so skupne za obe dejavnosti, se vnesejo v skladu z metodami porazdelitve, ki jih sprejme pristojni organ.

(b) Življenjske zavarovalnice morajo na podlagi izkazov pripraviti izjavo, v kateri so jasno opredeljene postavke, ki sestavljajo vsak minimalni kapital v skladu s členom 27 te direktive in členom 16(1) Direktive 73/239/EGS.

3. Če eden od minimalnih kapitalov ne zadostuje, pristojni organi za pomanjkljivo dejavnost uporabijo ukrepe, opredeljene v ustrezni direktivi, ne glede na rezultate v drugi dejavnosti. Z odstopanjem od druge alinee prvega pododstavka odstavka 1, lahko ti ukrepi vključujejo dovoljenje za prenos od ene dejavnosti na drugo.







POGLAVJE 2

PRAVILA V ZVEZI Z ZAVAROVALNO-TEHNIČNIMI REZERVACIJAMI IN NJIHOVO ZASTOPANOSTJO

Člen 20

Oblikovanje zavarovalno-tehničnih rezervacij

1. Domača država članica od vsake zavarovalnice zahteva, da oblikuje zadostne zavarovalno-tehnične rezervacije, vključno z matematičnimi rezervacijami glede vseh svojih poslov.

Znesek takšnih zavarovalno-tehničnih rezervacij se določi v skladu z naslednjimi načeli.

(i) znesek zavarovalno-tehničnih rezervacij življenjskega zavarovanja se izračuna po dovolj smotrni zavarovalno-tehnični oceni pričakovanj, ob upoštevanju vseh prihodnjih obveznosti, kakor jih določajo zavarovalni pogoji za vsako obstoječo pogodbo, vključno z: — vsemi zagotovljenimi prejemki, vključno z zagotovljenimi odkupnimi vrednostmi, — bonusi, do katerih so zavarovalci že skupinsko ali posamezno upravičeni, ne glede na to, kako so ti bonusi opisani – podeljeni, priznani ali dodeljeni, — vsemi možnostmi, ki jih imajo zavarovalci na podlagi pogodbenih pogojev, — stroški, vključno s provizijami, in z upoštevanjem prihodnih zapadlih premij; (ii) dovoljena je uporaba retrospektivne metode, če se lahko prikaže, da nastale zavarovalno-tehnične rezervacije niso nižje, kakor bi se zahtevale po izračunu dovolj smotrnih pričakovanj, ali če se perspektivna metoda ne more uporabljati za to vrsto vključene pogodbe; (iii) smotrno vrednotenje ni vrednotenje „najboljše ocene“, ampak mora vključevati ustrezno mejo za neugoden odmik ustreznih faktorjev; (iv) ne samo, da mora biti metoda vrednotenja smotrna sama po sebi, ampak mora biti taka tudi ob upoštevanju metode vrednotenja za sredstva, ki krijejo te rezervacije; (v) zavarovalno-tehnične rezervacije se izračunajo ločeno za vsako pogodbo. Dovoljena je uporaba ustreznih približevanj ali posploševanj, ko je verjetno, da bodo rezultati približno isti kakor pri posameznih izračunih. Načelo ločenega izračunavanja na noben način ne preprečuje oblikovanja dodatnih rezervacij za splošne nevarnosti, ki niso individualizirani. (vi) če je po pogodbi zagotovljena odkupna vrednost, je znesek matematičnih rezervacij za pogodbo kadarkoli vsaj tako visok kakor vrednost, ki je takrat zagotovljena; A.

B. obrestna mera, ki se bo uporabljala, mora biti izbrana preudarno. Določena mora biti v skladu s pravili pristojnega organa v domači državi članici, ob uporabi naslednjih načel: (a) za vse pogodbe pristojni organ domače države članice zavarovalnice določi eno najvišjo obrestno mero ali več, zlasti v skladu z naslednjimi pravili: (i) ko pogodbe vsebujejo zajamčeno obrestno mero, pristojni organ v domači državi članici določi eno samo najvišjo obrestno mero. Lahko se razlikuje glede na valuto, v kateri je izražena pogodba, pod pogojem, da ne dosega več kakor 60 % mere na izdaje obveznic države, v katere valuti je pogodba izražena. Če država članica na podlagi drugega stavka prvega pododstavka odloči, da bo določila najvišjo obrestno mero za pogodbe, izražene v valuti druge države članice, se mora najprej posvetovati s pristojnim organom države članice, v katere valuti je pogodba izražena; (ii) ko pa se naložbe zavarovalnice ne vrednotijo pa nakupni ceni, lahko država članica navede, da se lahko ena najvišja mera ali več izračuna ob upoštevanju donosa ustreznih naložb, ki jih trenutno ima, z odbitkom smotrne razlike, ter, zlasti za pogodbe s premijami, ki se plačujejo v obrokih, tudi ob upoštevanju pričakovanega donosa prihodnjih naložb. Smotrno razliko in največjo obrestno mero ali mere, ki se uporabi za pričakovan donos prihodnjih naložb, določi pristojni organ domače države članice; (b) določitev najvišje obrestne mere ne pomeni, da je zavarovalnica dolžna uporabljati tako visoko obrestno mero; (c) domača država članica lahko odloči, da ne bo uporabljala odstavka (a) za naslednje kategorije pogodb: — pogodbe, povezane z enotami, — pogodbe z eno samo premijo za obdobje do največ osem let, — pogodbe brez dobička in rentne pogodbe brez odkupne vrednosti. V primerih iz druge in tretje alinee prvega pododstavka se lahko pri izbiranju smotrne obrestne mere upošteva valuta, v kateri je pogodba izražena, in ustrezno imetje naložb, ki jih trenutno ima, in kadar se naložbe podjetja vrednotijo po trenutni vrednosti, pričakovani donos prihodnjih naložb. V nobenih okoliščinah obrestna mera ne sme biti višja od donosa naložb, kakor je izračunan v skladu z računovodskimi pravili v domači državi članici, z ustreznim odbitkom; (d) država članica zahteva, da zavarovalnica v svojih izkazih nameni rezervacijo za izpolnjevanje obveznosti obrestnih mer do zavarovalcev, če sedanji ali predvideni donos naložb ne zadostuje za kritje teh obveznosti; (e) Komisija in pristojni organi držav članic, ki tako zahtevajo, so uradno obveščeni o najvišjih obrestnih merah, določenih v skladu z (a);

C. statistične elemente vrednotenja in nadomestilo za stroške je treba smotrno izbrati, ob upoštevanju države obveznosti, vrste police ter pričakovanih upravnih stroškov in provizij;

D. v primeru pogodb z udeležbo na dobičku lahko metoda izračunavanja za zavarovalno-tehnične rezervacije upošteva, implicitno ali eksplicitno, prihodnje bonuse vseh vrst, na način, ki je v skladu z drugimi predpostavkami o prihodnjih izkušnjah in s sedanjo metodo razdelitve bonusev;

E. Nadomestilo za prihodnje stroške je lahko implicitno, na primer z uporabo prihodnjih premij brez stroškov upravljanja. Vendar celotno nadomestilo, implicitno ali eksplicitno, ne sme biti nižje od smotrne ocene ustreznih prihodnjih stroškov;

F. metoda izračunavanja zavarovalno-tehničnih rezervacij se ne sme od enega leta do drugega prekiniti zaradi samovoljnih sprememb metode ali osnov izračunavanja in mora biti takšna, da upošteva ustrezno porazdelitev dobička v času trajanja vsake police.

2. Zavarovalnice dajo javnosti na voljo osnove in metode, ki se uporabljajo pri izračunavanju zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z rezervacijami za bonuse.

3. Domača država članica od vsake zavarovalnice zahteva, da krije zavarovalno-tehnične rezervacije glede vseh svojih poslov z usklajenimi naložbami v skladu s členom 26. Glede poslov, sklenjenih v Skupnosti, morajo biti te naložbe v Skupnosti. Države članice ne smejo zahtevati, da imajo zavarovalnice svoje naložbe v določeni državi članici. Domača država članica pa lahko dovoli milejše predpise o lokalizaciji naložb.

▼M3

4. Države članice za oblikovanje zavarovalno-tehničnih rezervacij ne smejo obdržati ali uvesti sistema bruto pridržanja, ki zahteva zastavitev sredstev za kritje prenosnih premij in škodnih rezervacij pozavarovatelja, ki je pridobil dovoljenje v skladu z Direktivo 2005/68/ES, če je pozavarovatelj pozavarovalnica ali zavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivo 73/239/EGS ali to direktivo.

Če matična država članica dovoljuje, da so zavarovalno-tehnične rezervacije pokrite z zahtevki do pozavarovatelja, ki ni pozavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivo 2005/68/ES, niti zavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivo 73/239/EGS ali to direktivo, opredeli pogoje za sprejetje takšnih zahtevkov.

▼B

Člen 21

Premije za nove posle

Premije za nove posle morajo biti zadostne, temeljiti na razumnih zavarovalno-tehničnih predpostavkah, da zavarovalnicam omogočijo izpolnjevanje vseh obveznosti, zlasti da oblikujejo ustrezne zavarovalno-tehnične rezervacije.

Za ta namen se lahko upoštevajo vsi vidiki finančnega stanja zavarovalnice, ne da bil vnos iz virov, razen premij in prihodka od premij, sistematičen in stalen na tak način, da bi lahko dolgoročno ogrozil solventnost podjetja.

Člen 22

Kritno premoženje

Pri kritnem premoženju se upošteva vrsta posla, ki ga opravlja zavarovalnica na tak način, da zagotovi varnost, donosnost in tržnost naložb, za katere podjetje poskrbi, da so raznolike in ustrezno razpršene.

Člen 23

Vrste dovoljenih naložb

1. Domača država članica zavarovalnici ne sme dovoliti, da krije svoje zavarovalno-tehnične rezervacije z drugimi vrstami naložb, razen z naslednjimi:

A. naložbe (a) dolžniški vrednostni papirji, obveznice in drugi instrumenti denarnega in kapitalskega trga; (b) posojila; (c) delnice in druge naložbe s spremenljivimi donosi; (d) deleži v kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) in v drugih investicijskih skladih; (e) zemljišča, stavbe in nepremičninske pravice;

B. dolgovi in terjatve ▼M3 (f) dolgovi, ki jih dolgujejo pozavarovatelji, vključno s pozavarovateljevimi deleži zavarovalno-tehničnih rezervacij, in družbe s posebnim namenom iz člena 46 Direktive 2005/68/ES; ▼B (g) pologi in terjatve cedentov; (h) dolgovi zavarovalcev in posrednikov, ki izhajajo iz neposrednih in pozavarovalnih poslov; (i) avansi za police; (j) povračila davkov; (k) terjatve do škodnih skladov;

C. drugo (l) opredmetena osnovna sredstva, razen zemljišč in stavb, ki se vrednotijo glede na amortizacijo po načelu preudarnosti; (m) gotovina v banki in denarna sredstva, pologi v kreditnih institucijah in vseh drugih organih, ki so pooblaščeni za sprejemanje pologov; (n) časovno odloženi nabavni stroški; (o) časovno razmejene obresti in najemnine, drugi časovno razmejeni prihodki in predplačila; (p) pravica namestnega delovanja.

2. V primeru združenja zavarovateljev, znanega pod imenom „Lloyd's“, kategorije naložb vključujejo tudi jamstva in akreditive, ki jih v smislu Direktive 2000/12/ES ( 25 ) Evropskega parlamenta in Sveta izdajo kreditne institucije ali zavarovalnice, skupaj s dokazljivimi zneski iz življenjskih zavarovalnih polic, v obsegu, kot predstavljajo sredstva, ki pripadajo članom.

▼M3

3. Vključitev katerih koli sredstev ali kategorije sredstev, naštetih v poglavju 1, ne pomeni, da je treba ta sredstva samodejno sprejeti kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije. Matična država članica določi podrobnejša pravila o določitvi pogojev za uporabo sprejemljivih sredstev.

▼B

Domača država članica pri določanju in uporabi pravil, ki jih določi, zlasti zagovori skladnost z naslednjimi načeli:

(i) kritno premoženje se vrednoti brez dolgov, ki so nastali pri njihovem pridobivanju;

(ii) vse naložbe se vrednotijo preudarno, pri tem pa je treba upoštevati tveganje neunovčljivih zneskov. Zlasti se opredmetena osnovna sredstva, razen zemljišč in stavb, lahko sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije le tedaj, če se vrednotijo glede na amortizacijo po načelu preudarnosti;

(iii) posojila, ali podjetjem, državni ali mednarodni organizaciji, lokalnim ali regionalnim oblastem ali fizičnim osebam, se lahko sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije le tedaj, če obstajajo zadostna jamstva glede njihove varnosti, bodisi da ta temeljijo na statusu posojilojemalca, hipotekah, bančnih garancijah ali garancijah, ki jih izdajo zavarovalnice, bodisi na drugih oblikah poroštva;

(iv) izvedeni instrumenti, kot so opcije, terminski posli in zamenjave (swap), se lahko uporabijo kot kritno premoženje, če prispevajo k zmanjšanju naložbenega tveganja ali olajšajo učinkovito upravljanje s portfeljem. Vrednotiti jih je treba preudarno in lahko se upoštevajo pri vrednotenju temeljnih sredstev.

(v) prenosljivi vrednostni papirji, s katerimi se ne trguje na urejenem trgu, se lahko sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije, samo če se lahko unovčijo v kratkem roku ali če predstavljajo deleže v kreditnih institucijah, zavarovalnicah, v mejah, ki jih dovoljuje člen 6, ali v investicijskih podjetjih s sedežem v državi članici;

(vi) terjatve do tretjih oseb se lahko sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije samo potem, ko so bili odšteti vsi zneski, ki se dolgujejo isti tretji osebi;

(vii) vrednost vseh dolgov in terjatev, ki se sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije, je treba izračunati preudarno, pri tem pa je treba upoštevati tveganje neunovčljivih zneskov. Zlasti se dolgovi zavarovalcev in posrednikov iz zavarovalnih in pozavarovalnih poslov lahko sprejmejo le tedaj, če niso poravnani dlje kakor tri mesece;

(viii) če sredstva vključujejo naložbo v hčerinsko podjetje, ki v imenu zavarovalnice upravlja vse njene naložbe ali njihov del, mora domača država članica pri uporabi pravil in načel, opredeljenih v tem členu, upoštevati temeljna sredstva, katerih imetnik je hčerinsko podjetje; domača država članica lahko sredstva drugih hčerinskih podjetij obravnava na isti način;

(ix) časovno odloženi nabavni stroški se lahko sprejmejo kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije, kolikor je to v skladu z izračunom matematičnih rezervacij.

4. Ne glede na odstavke 1, 2 in 3 lahko domača država članica v izjemnih okoliščinah in na prošnjo zavarovalnice začasno in s primerno utemeljeno odločbo, sprejme druge vrste naložb kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije, ob upoštevanju člena 22.

Člen 24

Pravila za razpršenost naložb

1. Kar zadeva kritno premoženje, domača država članica zahteva, da vsaka zavarovalnica vloži največ:

(a) 10 % svojih skupnih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v en kos zemljišča ali stavbe ali v več kosov zemljišč ali stavb, ki so med seboj tako blizu, da se lahko štejejo kot ena naložba;

(b) 5 % svojih skupnih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v delnice in druge prenosljive vrednostne papirje, ki se štejejo kot delnice, v obveznice, dolžniške vrednostne papirje in druge instrumente denarnega in kapitalskega trga istega podjetja, ali v posojila, odobrena istemu posojilojemalcu, vzeto skupaj, pri tem pa gre za posojila, razen posojila državnemu, regionalnemu ali lokalnemu organu ali mednarodni organizaciji, katere članica je ena država članica ali več. Ta omejitev se lahko poveča na 10 %, če podjetje ne vloži več kakor 40 % svojih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v posojila ali vrednostne papirje izdajateljev in posojilojemalcev, tako da pri vsakem od njih vloži več kakor 5 % svojih sredstev;

(c) 5 % svojih skupnih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v nezavarovana posojila, vključno z 1 % za vsako posamezno nezavarovano posojilo, razen posojil, odobrenih kreditnim institucijam, zavarovalnicam – če to dovoljuje člen 6 – in investicijskim podjetjem s sedežem v državi članici. Te omejitve se lahko povečajo na 8 % oziroma na 2 % s sklepom, ki ga za vsak posamični primer sprejme pristojni organ domače države članice;

(d) 3 % svojih skupnih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v obliki gotovine;

(e) 10 % svojih skupnih bruto zavarovalno-tehničnih rezervacij v delnice, druge vrednostne papirje, ki se štejejo kot delnice, in dolžniške vrednostne papirje, s katerimi se ne trguje na urejenem trgu.

2. Če v odstavku 1 ni omejitve na naložbe določene vrste, to ne pomeni, da je naložbo te vrste kot kritje za zavarovalno-tehnične rezervacije možno sprejeti brez omejitve. Domača država članica določi bolj podrobna pravila glede pogojev za uporabo sprejemljivih naložb. Zlasti pri določanju in uporabi navedenih pravil zagotovi skladnost z naslednjimi načeli:

(i) naložbe, ki krijejo zavarovalno-tehnične rezervacije, morajo biti raznovrstne in razpršene tako, da se zagotovi, da ni prekomernega zanašanja na eno vrsto naložb, naložbeno tržišče ali naložbo;

(ii) naložbe v določene vrste sredstev, za katera so značilne visoke ravni tveganja, bodisi zaradi vrste sredstev ali kakovosti izdajatelja, je treba omejiti na preudarne ravni;

(iii) pri omejitvah na določene vrste naložb je treba pri izračunu zavarovalno-tehničnih rezervacij upoštevati obravnavanje pozavarovanja;

(iv) če naložbe vključujejo naložbo v hčerinsko podjetje, ki v imenu zavarovalnice upravlja vse njene naložbe ali njihov del, mora domača država članica pri uporabi pravil in načel, opredeljenih v tem členu, upoštevati temeljna sredstva, katerih imetnik je hčerinsko podjetje; domača država članica lahko sredstva drugih hčerinskih podjetij obravnava na isti način;

(v) odstotek kritnega premoženja, ki je predmet nelikvidnih naložb, je treba obdržati na preudarni ravni;

(vi) če naložbe vključujejo posojila, odobrena nekaterim kreditnim institucijam, ali dolžniške vrednostne papirje, ki so jih slednje izdale, lahko domača država članica pri uporabi pravil in načel iz tega člena, upošteva temeljna sredstva, ki jih imajo takšne kreditne institucije. Takšno obravnavanje je mogoče uporabiti le v primerih, ko ima kreditna institucija svoj sedež v državi članici, ko je v polni lasti te države članice in/ali lokalnih oblasti te države članice, njeni posli pa v skladu z aktom o ustanovitvi družbe in statutom obsegajo odobravanje - preko posrednika - posojil državi ali l