SK Úradný vestník Európskej únie L 261/1

ROZHODNUTIE DOZORNÉHO ÚRADU EZVO

č. 97/10/COL

z 24. marca 2010

o zdaňovaní kaptívnych poisťovní podľa lichtenštajnského daňového zákona (Lichtenštajnsko)

DOZORNÝ ÚRAD EZVO (ĎALEJ LEN „DOZORNÝ ÚRAD“);

SO ZRETEĽOM NA Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), najmä na jej články 61 až 63 a protokol 26,

SO ZRETEĽOM NA Dohodu medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdneho dvora (ďalej len „dohoda o dozore a súde“), najmä na jej článok 24,

SO ZRETEĽOM NA protokol 3 k dohode o dozore a súde (ďalej len „protokol 3“), najmä na článok 1 ods. 2 časť I a na článok 4 ods. 4, článok 6, článok 7 ods. 5 a článok 14 časť II,

SO ZRETEĽOM NA usmernenia dozorného úradu o uplatňovaní a výklade článkov 61 a 62 Dohody o EHP (1), a najmä na kapitolu týkajúcu sa uplatňovania pravidiel štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa priameho zdaňovania podnikov,

SO ZRETEĽOM NA konsolidované znenie rozhodnutia dozorného úradu č. 195/04/COL zo 14. júla 2004 o vykonávacích ustanoveniach uvedených v článku 27 v časti II protokolu 3 (ďalej len „rozhodnutie o vykonávacích ustanoveniach“) (2) a

po prijatí rozhodnutia č. 620/08/COL o začatí konania ustanoveného v článku 1 ods. 2 protokolu 3 a po výzve zainteresovaným stranám, aby predložili svoje pripomienky na základe uvedených ustanovení a so zreteľom na tieto pripomienky,

keďže:

I. SKUTKOVÝ STAV

1. POSTUP

Listom zo 14. marca 2007 (dokument č. 393563) dozorný úrad zaslal lichtenštajnským orgánom žiadosť o informácie, ktorou sa informoval na rôzne daňové úľavy pre určité formy spoločnosti podľa lichtenštajnského daňového zákona. Lichtenštajnské orgány odpovedali listom z 30. mája 2007 (dokument č. 423398).

Potom nasledovala výmena korešpondencie a stretnutí medzi zástupcami dozorného úradu a lichtenštajnských orgánov, a napokon 24. septembra 2008 dozorný úrad prijal rozhodnutie č. 620/08/COL o začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Toto rozhodnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie a v dodatku EHP k nemu (3). Dozorný úrad vyzval zainteresované strany, aby predložili pripomienky, a tieto mu boli doručené od 12 zainteresovaných strán. Listom z 22. júla 2009 (dokument č. 525074) dozorný úrad postúpil tieto pripomienky lichtenštajnským orgánom, ktoré dostali príležitosť vyjadriť sa. Listom z 2. októbra 2009 (dokument č. 532480) poskytli svoje vyjadrenie.

2. OSOBITNÉ DAŇOVÉ USTANOVENIA TÝKAJÚCE SA KAPTÍVNYCH POISŤOVNÍ

Lichtenštajnské orgány zákonom z 18. decembra 1997, ktorým sa mení a dopĺňa lichtenštajnský daňový zákon (4), zaviedli osobitné pravidlá zdaňovania kaptívnych poisťovní: s účinnosťou od 1. januára 1998 sa do daňového zákona zaviedol nový článok 82 písm. a) a článok 88 písm. d) ods. 3, ktoré sa uplatňujú dodnes.

2.1. Daň z príjmu a daň z kapitálu

Články 82 až 88 časti 4 kapitoly B daňového zákona – osobitné dane z príjmov právnických osôb („Besondere Gesellschaftssteuern“) – obsahujú osobitné daňové ustanovenia pre určité formy spoločností, ako poisťovne, holdingové spoločnosti, spoločnosti so sídlom v tuzemsku a investičné spoločnosti. Článok 82 písm. a) daňového zákona sa týka kaptívnych poisťovní.

V článku 82 písm. a) ods. 1 daňového zákona sa ustanovuje: „poisťovne v zmysle definície zákona o dohľade nad poisťovňami, ktoré sa výhradne zaoberajú kaptívnym poistením (‚Eigenversicherung‘), platia daň z kapitálu vo výške 1 ‰ z vlastného kapitálu spoločnosti; pozri článok 82 písm. a) ods. 1 daňového zákona. V prípade kapitálu nad úrovňou 50 miliónov sa daňová sadzba znižuje na ¾ ‰ a v prípade kapitálu nad úrovňou 100 miliónov na ½ ‰.“ (5)

Inými slovami, kaptívne poisťovne sú namiesto platenia 0,2 % dane z kapitálu povinné zaplatiť iba 0,1 %, a táto sadzba sa ďalej znižuje pri sumách nad úrovňou 50 miliónov CHF a 100 miliónov CHF.

Podľa článku 82 písm. a) ods. 2 daňového zákona sú poisťovne, ktoré sa zaoberajú činnosťami kaptívneho poistenia a zároveň činnosťami bežného poistenia pre tretie strany, povinné platiť štandardnú daň z kapitálu a daň z príjmu (uvedenú v článkoch 73 až 81 daňového zákona) za tú časť ich činností, ktorá sa týka poistenia tretích strán.

Keďže článok 82 písm. a) daňového zákona predstavuje lex specialis vo vzťahu k článku 73 uvedeného zákona, možno usúdiť, že kaptívne poisťovne neplatia daň z príjmu (6).

Na záver, kaptívne poisťovne platia len zníženú daň z kapitálu v súlade s článkom 82 písm. a) ods. 1 daňového zákona a žiadnu daň z príjmu.

2.2. „Couponsteuer“ [(zrážková) kupónová daň]

Podľa lichtenštajnských právnych predpisov sa kupónová daň vyberá z kupónov cenných papierov alebo z listín rovnocenných cenným papierom, emitovaných „vnútroštátnym subjektom“ pri sadzbe 4 % z každej výplaty dividend alebo podielu na zisku. Podľa článku 88 písm. d) ods. 3 daňového zákona sú akcie alebo podiely kaptívnych poisťovní oslobodené od platby kupónovej dane.

2.3. Cieľ opatrenia pomoci

Lichtenštajnské orgány uviedli, že tieto ustanovenia sa zaviedli s cieľom pritiahnuť spoločnosti do Lichtenštajnska a vybudovať a rozvinúť odvetvie kaptívneho poistenia ako novej oblasti hospodárskej činnosti.

2.4. Dôvody začatia konania

Dozorný úrad vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vyslovil pochybnosti v súvislosti so zlučiteľnosťou daňovej klasifikácie kaptívnych poisťovní s pravidlami štátnej pomoci. V rozpore s argumentmi, ktoré predložili lichtenštajnské orgány dospel dozorný úrad na začiatku k záveru, že poskytovanie poistenia je služba, ktorá predstavuje hospodársku činnosť a že každý subjekt, ktorý vykonáva hospodársku činnosť, spĺňa požiadavky, aby sa považoval za podnik, bez ohľadu na jeho právnu formu, štatút dcérskej spoločnosti alebo financovanie. Dozorný úrad vyslovil ďalej pochybnosti, či môže oslobodenie kaptívnych poisťovní od daní zodpovedať charakteru a logike daňového systému, ako tvrdili lichtenštajnské orgány.

Dozorný úrad nemohol na tomto základe vylúčiť, že pravidlá zdaňovania kaptívnych poisťovní (úplné oslobodenie od platby dane z príjmu a kupónovej dane a čiastočné oslobodenie od platby dane z kapitálu) predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Dozorný úrad mal tiež pochybnosti, či by sa tieto opatrenia mohli považovať za zlučiteľné s ustanoveniami Dohody o EHP o štátnej pomoci, najmä s článkom 61 ods. 3 písm. c).

3. PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN

Počas formálneho zisťovania zaslali tretie strany tieto pripomienky.

3.1. Pripomienky spoločnosti A

Spoločnosť A sa vyjadrila v dvoch listoch z 22. mája a 9. septembra 2009, ktoré zaslali jej právni zástupcovia. Spoločnosť A RE prevádzkovala kaptívnu zaisťovňu v Lichtenštajnsku od roku 1997 prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti A RE Aktiengesellschaft.

Spoločnosť A zastáva názor, že lichtenštajnské daňové opatrenia, ktoré sa vzťahujú na kaptívne poisťovne, nepredstavujú štátnu pomoc. Ako ďalšiu alternatívu spoločnosť A tvrdila, že ak by dozorný úrad dospel k záveru, že pomoc existuje, mala by sa považovať za existujúcu pomoc, a ak sa nebude za takú považovať, spoločnosť tvrdí, že mala oprávnené očakávanie, že daňová právna úprava je právoplatná, a nemalo by sa preto nariadiť vrátenie pomoci.

Spoločnosť A tvrdila, že daňové opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc z týchto dôvodov:

— jej kaptívna poisťovňa nepredstavuje podnik v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, keďže nepôsobí na voľnom trhu (7) a keďže operácie kaptívneho zaistenia sú odlišné od iných operácií na voľnom trhu, keďže riziká kryté kaptívnym poistením sú buď nepoistiteľné, alebo by sa mohli poistiť len pri prohibitívnom poistnom,

— režim zdaňovania kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku predstavuje všeobecné opatrenie, keďže vytvorenie kaptívnej poisťovne nevyžaduje určitú ekonomickú silu a vzťahuje sa na všetky formy spoločnosti, pričom citovala podobnosti s rozhodnutiami Európskej komisie, týkajúcimi sa írskeho režimu pre účasť v spoločnosti (8) a španielskej schémy, ktorou sa znižuje daň z príjmu z určitého nehmotného majetku (9),

— spoločnosť A ako ďalšiu alternatívu uviedla, že ak je opatrenie selektívne, napriek tomu je oprávnené na základe charakteru a logiky lichtenštajnského daňového režimu, keďže kaptívne zaisťovne a zaisťovne na otvorenom trhu sú v odlišnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti a rozdielne (nižšie) zdanenie je zaslúžené, ak činnosti sú ohraničené v rámci skupiny spoločností a

— kaptívne zaisťovne nenarúšajú hospodársku súťaž ani neovplyvňujú obchod na úrovni EHP, keďže kaptívna zaisťovňa nesúťaží o podiel na trhu a služby, ktoré poskytuje, nie sú obchodovateľné.

Spoločnosť A tiež tvrdila, že lichtenštajnské daňové opatrenia pre kaptívne poisťovne, ktoré sa zaviedli v roku 1997, predchádzali vývoju hodnotenia dozorného úradu alebo Európskej komisie, že takéto zdanenie vnútroskupinových činností by mohlo predstavovať štátnu pomoc. Ako ďalšiu alternatívu tvrdila, že ak dozorný úrad dospeje k záveru, že bola poskytnutá štátna pomoc, z hľadiska zásad oprávneného očakávania a právnej istoty by dozorný úrad nemal nariadiť jej vrátenie.

Spoločnosť A pri druhom predložení pripomienok rozvinula svoje tvrdenie, že kaptívne poisťovne nie sú v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, s postavením poisťovní poskytujúcich služby neprepojeným spoločnostiam, a že diferencované zdaňovanie je oprávnené, s poukázaním na rozhodnutie Komisie týkajúce sa holandskej schémy Groepsrentebox (10).

3.2. Pripomienky spoločnosti B

Spoločnosť B je kaptívna poisťovňa, ktorá sa zaoberá priamym upisovaním poistiek so sídlom v Lichtenštajnsku vo vlastníctve spoločnosti C. Spoločnosť C používa nielen svoju kaptívnu poisťovňu, ale poistenie a zaistenie kupuje aj na medzinárodných trhoch. Zdôraznila však, že nie je schopná poistiť všetky svoje riziká, a to buď preto, že takéto poistné krytie nie je dostupné, alebo preto, že nie je finančne efektívne.

Spoločnosť B bola zriadená v Lichtenštajnsku v roku 2004 v reakcii na negatívny vývoj na poistnom trhu po roku 2001, keď komerčné poisťovne a zaisťovne začali požadovať vyššiu spoluúčasť, obmedzili svoje kapacity a predávali poistenie a zaistenie za vyššie ceny a za reštriktívnejších podmienok.

Spoločnosť C tvrdila najmä to, že presun komerčného rizika (na všeobecného poisťovateľa) vždy zahŕňa spoluúčasť klienta na určitej časti rizika. Uviedla, že do určitej úrovne spoluúčasti na riziku považuje za nehospodárne a neefektívne usilovať sa o presun rizika. Spoločnosť tvrdila, že existuje trhový konsenzus o úrovni rizika, ktoré si spoločnosti ponechávajú, a že pod touto úrovňou „nie je možné hovoriť o likvidnom poistnom trhu“.

Spoločnosť C zastávala aj názor, že určité riziká sú nepoistiteľné, a preto si ich spoločnosti nútene ponechávajú a že kaptívne poisťovne v tejto oblasti nenahrádzajú komerčné poisťovne.

Spoločnosť C vysvetlila, že vytváranie kaptívnych poisťovní je podľa jej názoru len jeden zo spôsobov formalizácie a organizácie rizika ponechaného v spoločnosti a nepredstavuje možnosť, ktorá sa obmedzuje na veľké spoločnosti, neprináša hospodársku výhodu v porovnaní so spoločnosťami, ktoré nevytvárajú kaptívne poisťovne. Hoci spoločnosť C uviedla, že táto možnosť sa neobmedzuje na veľké spoločnosti, uznala tiež, že veľké spoločnosti majú nižšie náklady na riziko (v dôsledku úspor z rozsahu, kapitálovej štruktúry a diverzifikácie rizika) ako menšie spoločnosti a že je pravdepodobnejšie, že budú vlastniť kaptívne poisťovne.

Spoločnosť C zdôraznila, že spoločnosť B môže pôsobiť len v rámci svojej skupiny spoločností a že nevstupuje na trh priameho komerčného poistenia.

Spoločnosť C nakoniec tvrdila, že jej kaptívna poisťovňa nesúťaží s ostatnými účastníkmi trhu a keďže spoločnosť C nie je schopná obstarávať služby poskytované jej kaptívnou poisťovňou od ostatných účastníkov trhu, neexistuje vplyv na cezhraničnú hospodársku súťaž.

3.3. Pripomienky spoločnosti D

Spoločnosť D o sebe uviedla, že je popredná kaptívna manažérska spoločnosť v Lichtenštajnsku, poskytujúca manažérske služby pre 6 z 12 kaptívnych poisťovní, ktoré majú v súčasnosti sídlo v kniežatstve.

V liste doručenom 11. mája 2009 spoločnosť D uviedla, že podľa jej názoru daňové opatrenia, ktoré sa vzťahujú na kaptívne poisťovne, nenarúšajú hospodársku súťaž, keďže tieto spoločnosti nemajú konkurentov, a preto neexistuje trh.

Spoločnosť D uznala, že z hľadiska substitúcie na strane ponuky „mnohé komerčné poisťovne môžu poistiť riziká, ktoré poisťujú kaptívne poisťovne“, ale tvrdila, že z hľadiska substitúcie na strane dopytu kupujúci poistenia nepovažujú kaptívne poisťovne a komerčné poisťovne za alternatívy, ale za samostatné produkty. Dôvodom je, že komerčné poistenie sa nepovažuje za taký účinný nástroj riadenia rizika ako využitie kaptívnej poisťovne, keďže poistiteľné riziká sú rozdielne (produkty sú skôr vzájomne sa dopĺňajúce ako vzájomne zameniteľné); a že v niektorých krajinách sa na komerčné poisťovne a kaptívne poisťovne vzťahujú rozdielne požiadavky povoľovania a regulácie (spoločnosť D zastávala názor, že nie je primerané klasifikovať kaptívne poisťovne ako pôsobiace na tom istom trhu ako komerčné poisťovne, keďže nemajú rovnakú príležitosť zúčastňovať sa na tomto trhu).

Spoločnosť D tiež tvrdila, že rozhodnutie dozorného úradu, ktorým by sa kaptívnym poisťovniam v Lichtenštajnsku nariadilo vrátiť neoprávnenú štátnu pomoc, by bolo v rozpore so všeobecnými zásadami práva, keďže by bolo retroaktívne a bolo by v rozpore s oprávneným očakávaním spoločností, že nebudú podliehať vyššiemu daňovému zaťaženiu.

3.4. Pripomienky spoločnosti E

Spoločnosť E je kaptívna poisťovňa usadená v Lichtenštajnsku. Spoločnosť E v liste, ktorý bol doručený dozornému úradu 12. mája 2009, tvrdila, že dozorný úrad prijal vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania nesprávne predpoklady. Spoločnosť E tvrdila, že kaptívna poisťovňa nevyrovnáva riziko nákupom zaistenia, ako uviedla Európska komisia (a ako poukázal dozorný úrad) vo svojom rozhodnutí o pomoci pre kaptívne poisťovne na Alandoch (Fínsko) (11), a vysvetlila, že kaptívna poisťovňa nesie všetky riziká svojej materskej spoločnosti. Spoločnosť E tiež tvrdila, že poistenie prostredníctvom kaptívnej poisťovne nepredstavuje alternatívu získania poistenia na „všeobecnom trhu“ a že kaptívne poisťovne sú v skutočnosti v nevýhode v porovnaní so všeobecnými poisťovňami, keďže nie sú schopné združovať riziká, a nemali by sa porovnávať so všeobecnými poisťovňami, ale s nepoistenými rizikami, ktoré spoločnosti znášajú.

Spoločnosť E uviedla, že v súčasnosti neposkytuje svojej skupine poistenie, ktoré nie je možné kúpiť na medzinárodnom trhu. Spoločnosť E uviedla, že zriadenie kaptívnej poisťovne je spojené so značnými nákladmi a môže byť opodstatnené len z komerčných dôvodov. Informovala dozorný úrad, že jedným z dôvodov zriadenia spoločnosti v Lichtenštajnsku bolo, že kniežatstvo „nebolo nevýhodné“ z daňového hľadiska v porovnaní s inými miestami, a zmena daňového režimu „bude mať negatívny vplyv na konkurencieschopnosť Lichtenštajnska ako miesta pre usadenie sa kaptívnych poisťovní“.

3.5. Pripomienky spoločnosti F

Spoločnosť F najprv vysvetlila organizáciu kaptívnych poisťovní a zaisťovní, a najmä spoločnosti F ako súčasti holdingu […] Holding. Zdôraznila skutočnosť, že kaptívne poisťovne a zaisťovne predstavujú formu združovania rizík v skupine spoločnosti s cieľom umožniť efektívne riadenie rizík a financovanie. Zastávala tiež názor, že zriadenie kaptívnej poisťovne vytvára vyššiu transparentnosť rizík v skupine.

Spoločnosť F poukázala na nižšie požiadavky na integráciu trhov, ktoré existujú medzi štátmi EZVO, v Európskom hospodárskom priestore v porovnaní s EÚ. Poukázala najmä na článok 113, článok 114 ods. 2 a článok 115 ZFEÚ, týkajúce sa aproximácie právnych predpisov v oblasti zdanenia, ktoré nemajú analogické ustanovenia v Dohode o EHP.

Spoločnosť F tvrdila, že daňové opatrenia v prospech kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Toto tvrdenie vychádzalo z dvoch dôvodov: kaptívne poisťovne nie sú podniky a daňové opatrenia neprinášajú selektívnu výhodu žiadnemu podniku.

V nadväznosti na rozhodnutie dozorného úradu týkajúce sa Nórskej správy ciest, okresného úradu Møre a Romsdal (12), spoločnosť F tvrdila, že kaptívne poisťovne nie sú podniky, keďže poskytujú poisťovacie služby len „v rámci skupiny“. Okrem toho činnosť vykonávaná kaptívnymi poisťovňami nemá charakter hospodárskej činnosti, keďže sa obmedzuje výhradne na presun interných rizík z činností zvyšku skupiny […] Holding Group. Spoločnosť F nesúhlasila s argumentmi predloženými dozorným úradom v rozhodnutí o začatí konania a tvrdila, že dôvodom zriadenia kaptívnej poisťovne a zaisťovne nebola skutočnosť, že je ekonomicky výhodná, ale že znamená, že riziká skupiny sú združené na účel efektívnejšieho riadenia rizík a vyššej transparentnosti. Túto špecifickú funkciu nemôže prevziať „externá“ spoločnosť, a preto neexistuje trh na tento konkrétny druh činností. Spoločnosť F tiež tvrdila, že pre služby, ktoré poskytuje, neexistuje alternatíva na otvorenom trhu.

Spoločnosť F tiež tvrdila, že odkaz na rozhodnutie Európskej komisie vo veci Alánd je problematické, keďže dozorný úrad nie je viazaný rozhodnutiami Komisie, ale musí posudzovať opatrenia nezávisle a výhradne na základe ustanovení Dohody o EHP.

Spoločnosť F tiež tvrdila, že daňové opatrenia sa nespájajú s konkrétnym podnikom, ale s konkrétnou funkciou, a preto nie sú selektívne. Spoločnosť F zastávala názor, že selektivita nesúvisí s hospodárskou silou podniku, a že dozorný úrad, ako aj Komisia vo veci Alánd nesprávne argumentovala otázkou týkajúcou sa možnosti zriadiť kaptívnu poisťovňu. Spoločnosť F tvrdila, že v tomto druhom prípade Komisia neposúdila selektivitu v úplnej miere, keďže neposúdila, či opatrenia sú v súlade s charakterom a logikou daňového systému. S odvolaním sa v tejto súvislosti na rozhodnutie Komisie vo veci režimu írskej holdingovej spoločnosti (13) spoločnosť F tvrdila, že dozorný úrad mal posúdiť, či sú kaptívne poisťovne v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, a dospela k záveru, že konkrétne predpisy vzťahujúce sa na ne (najmä rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady 2005/68/ES (14), v ktorom sa ustanovuje definícia kaptívnych poisťovní, ako aj smernica Solventnosť II) dokazujú, že nie sú v porovnateľnej situácii. S odkazom na judikatúru Súdneho dvora EZVO spoločnosť F tvrdila, že „priama alebo nepriama diskriminácia, ktorá sa má považovať za oprávnenú, musí vychádzať z vnútornej logiky všeobecného systému a vyplývať z objektívnych podmienok v tomto všeobecnom systéme“

Ako druhotné argumenty spoločnosť F zastávala názor, že daňové opatrenie existovalo pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP v Lichtenštajnsku a že spoločnosť podliehala rovnakým pravidlám zdaňovania od jej založenia v roku 1990. Tieto pravidlá sa výslovne vzťahovali na kaptívne poisťovne od januára 1998 a odvtedy sa podstatne neupravovali. Spoločnosť F tvrdila, že až vývoj pravidiel EHP viedol k tomu, že sa daňové opatrenia vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku považujú za štátnu pomoc. V rozhodovacej praxi Komisie v období od roku 1960 do roku 1990, počas ktorého bola lichtenštajnská schéma zavedená, sa nezastával názor, že daňové opatrenia predstavujú štátnu pomoc.

Na záver, s odkazom na predchádzajúce rozhodnutia Komisie, pri ktorých sa v niektorých z nich dospelo k záveru, že podobné daňové opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc, spoločnosť F dospela k záveru, že v tomto prípade by sa z dôvodu právnej istoty a ochrany oprávneného očakávania nemalo žiadať vrátenie pomoci.

3.6. Pripomienky spoločnosti G

V listoch z 1. decembra 2008 a 25. mája 2009 vyjadrila spoločnosť G prekvapenie nad prešetrovaním, keďže verila v zákonnosť lichtenštajnského daňového systému viac ako 10 rokov a do dnešného dátumu neboli žiadne známky, že by pravidlá vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne mohli predstavovať štátnu pomoc. Podľa jej názoru nie je možné očakávať, že podnik bude overovať, či právne predpisy platné viac ako 10 rokov boli notifikované dozornému úradu. Okrem toho uviedla, že retroaktívna platba daní je sporná z právneho hľadiska a kontraproduktívna z ekonomického hľadiska, najmä v prostredí súčasnej finančnej krízy. Spoločnosť G poukázala aj na zásady oprávneného očakávania a právnej istoty.

3.7. Pripomienky spoločnosti H

Spoločnosť H v listoch zo17. októbra 2008 a 27. mája 2009 vyjadrila znepokojenie, že daňové právne predpisy v prospech kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku by sa mohli považovať za nezlučiteľnú štátnu pomoc. Spoločnosť uviedla, že verila v zákonnosť právnych predpisov platných viac ako 10 rokov a že by nebolo realistické vyžadovať od nej, aby dosahovala súlad s pravidlami štátnej pomoci Dohody o EHP. Vymáhanie daní by porušilo zásady oprávneného očakávania a právnej istoty a bolo by v rozpore so zásadou rovnakého zaobchádzania na úrovni EHP v čase, keď Európska komisia povolila štátnu pomoc vo výške miliónov eur na zmiernenie finančnej krízy.

3.8. Pripomienky spoločnosti I

Spoločnosť I vyjadrila znepokojenie, že zdaňovanie kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku by mohlo predstavovať nezlučiteľnú štátnu pomoc, a zdôraznila dôveru v právne predpisy platné v Lichtenštajnsku 10 rokov. To podľa jej názoru dokazuje v súvislosti s vrátením pomoci oprávnenosť uplatnenia oprávneného očakávania a právnej istoty.

3.9. Pripomienky spoločnosti J

V listoch z 13. novembra 2008 a 20. apríla 2009 spoločnosť J vyjadrila obavy z možnej nezlučiteľnosti zdaňovania kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku s pravidlami štátnej pomoci.

Spoločnosť J tvrdila, že osobitné ustanovenia o kaptívnych poisťovniach v novej smernici Solventnosť II sú známkou, že kaptívne poisťovne nepôsobia na tom istom trhu a nevzťahujú sa na ne tie isté mechanizmy regulácie ako na ostatné poisťovne. Spoločnosť J tiež tvrdila, že kaptívnu poisťovňu môže zriadiť každý podnik a v dôsledku toho uvedené opatrenie nie je selektívne.

Táto spoločnosť zastávala názor, že „paušálne“ zdaňovanie čistého zisku kaptívnych poisťovní by viedlo k nerovnému zdaňovaniu podnikov. Spoločnosť tvrdila, že kaptívne poisťovne predstavujú nástroj samopoistenia a mali by byť zdaňované len ich príjmy z poisťovacích pobočiek zodpovedných za zákonné poistenie v krajine poisťovateľa. Uviedla, že inak budú podniky, ktoré zriadia kaptívnu poisťovňu, v horšej situácii z daňového hľadiska ako podniky, ktoré nemajú kaptívnu poisťovňu a rozhodnú sa nepoistiť riziká, ktoré nie je potrebné poistiť zo zákona. Kaptívne poisťovne prijímajú poistné zmluvy na riziká, pre ktoré neexistuje trh a zisk z týchto činností by sa preto nemal zdaňovať.

Spoločnosť tvrdila, že by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty očakávať, aby podnik overoval platnosť právnych predpisov, ktoré sa uplatňujú viac ako 10 rokov. Uviedla, že oprávnene dôverovala v legálnosť daňových opatrení, a tvrdila, že ak by dozorný úrad dospel k záveru o existencii štátnej pomoci, tieto opatrenia spĺňajú požiadavky, aby sa považovali za existujúcu pomoc, alebo (ako ďalšia alternatíva) vrátenie by bolo v rozpore so základnými zásadami práva.

Na záver, spoločnosť J poukázala na finančnú krízu a na jej vplyv na posudzovanie štátnej pomoci. Podľa jej názoru mnohé opatrenia, ktoré prijali viaceré členské štáty Európskej únie, nebudú mať dočasný charakter, ale stanú sa trvalé. V tejto situácii spoločnosť J očakávala, že dozorný úrad nebude žiadať zmenu a doplnenie lichtenštajnských daňových predpisov vzťahujúcich sa na kaptívne poisťovne.

3.10. Pripomienky spoločnosti K

Spoločnosť K predložila pripomienky v decembri 2008 a v apríli 2009. Vyjadrila prekvapenie, že by daňové právne predpisy platné v Lichtenštajnsku v posledných 10 rokoch znamenali poskytnutie nezlučiteľnej štátnej pomoci. Tvrdila, že príkaz splatiť pomoc by bol v rozpore so zásadou právnej istoty (upozornila, že lichtenštajnské právo má premlčaciu dobu 5 rokov na uplatnenie nárokov vyplývajúcich z daňových záväzkov). Spoločnosť K vysvetlila históriu založenia spoločnosti, ktorá má byť oslobodená od daní vo Švajčiarsku, a poisťuje len riziká v skupine spoločnosti K. Je nezisková, poisťuje aj riziká, ktoré nie sú alebo nie sú úplne pokryté na poistnom trhu a jej poistné sa počíta na základe poistného plnenia v minulosti alebo skúseností s ním. Ak dozorný úrad dospeje k záveru, že bola poskytnutá nezlučiteľná štátna pomoc, spoločnosť K zastáva názor, že vrátenie by bolo v rozpore so zásadami právnej istoty, homogenity a oprávneného očakávania.

4. PRIPOMIENKY LICHTENŠTAJNSKÝCH ORGÁNOV

4.1. Pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania

Lichtenštajnské orgány v liste z 25. novembra 2008 poukázali na vývoj posudzovania štátnej pomoci v súvislosti so zdanením podnikov od začiatku osemdesiatych rokov 20. storočia, na vydanie oznámenia o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na priame zdaňovanie podnikov v roku 1998 a na rozhodnutia Európskej komisie na začiatku prvého desaťročia 21. storočia (napríklad o belgických koordinačných centrách (15)).

Lichtenštajnské orgány tvrdili, že kaptívne poisťovne nepôsobia na otvorenom trhu, keďže ich činnosti sú obmedzené na riadenie rizík v rámci skupiny, t. j. rizík ich vlastnej skupiny podnikov. Príjmy dosiahnuté z kaptívneho poistenia prostredníctvom transakcií v skupine nepredstavujú obyčajné príjmy, ktoré by mali podliehať dani z príjmu, keďže správa vlastných aktív nepredstavuje komerčnú činnosť podliehajúcu zdaneniu. Podľa ich názoru subjekt, ktorý nevykonáva činnosť na trhu v súťaži s inými účastníkmi na trhu, sa nemôže považovať za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť podniku (16). Aj keby poskytovali služby na „voľnom“ trhu, lichtenštajnský systém zabezpečuje, že sa na tieto činnosti na voľnom trhu uplatňujú riadne daňové sadzby. Podľa názoru lichtenštajnských orgánov by sa spoločnosti mali považovať za podniky len v rozsahu, v akom vykonávajú tieto „voľné“ činnosti.

Lichtenštajnské orgány tvrdili, že kaptívne poisťovne (tak ako zaisťovne) predstavujú trh oddelený od priameho poistenia v dôsledku rozdelenia rizík v skupine, rozdielneho regulačného rámca a manažérskej funkcie, ktorú kaptívne poisťovne vykonávajú v rámci skupiny, ku ktorej patria. Kaptívne poisťovne poisťujú riziká len svojej vlastnej skupiny (tam, kde neexistuje trh alebo kde sú náklady príliš vysoké), a nie riziká tretích strán.

Pokiaľ ide o selektívnosť, v súvislosti s alandským systémom kaptívneho poistenia a írskym režimom pre účasť v spoločnosti vyslovili lichtenštajnské orgány tvrdenie, že daňový režim vzťahujúci sa na kaptívne poisťovne nie je materiálne selektívny. Dôvodom toho je, že podmienky pre tieto spoločnosti sú svojím charakterom horizontálne a mohol by ich dosiahnuť ktorýkoľvek podnik, t. j. na zriadenie kaptívnej poisťovne sa od podnikov nevyžaduje osobitný ekonomický potenciál, a preto sa vzťahujú na všetky druhy spoločnosti. Na tomto základe by každá právnická osoba bez ohľadu na odvetvie činnosti alebo veľkosť operácií mohla byť oprávnená na zníženie dane prostredníctvom vlastníctva kaptívnej poisťovne.

V súlade s judikatúrou vo veci Gil Insurance (17) lichtenštajnské orgány ako ďalšiu alternatívu tvrdili, že opatrenia sú oprávnené na základe charakteru a všeobecnej štruktúry daňového systému, a tvrdili, že: „Záleží na tom, či zjavná výnimka je skutočne v súlade s internou logikou opatrenia. […] Daňové opatrenie je špecifické, len ak neprimerane diferencovane pristupuje k situáciám, ktoré sú z hľadiska cieľov stanovených daňovým systémom porovnateľné, pokiaľ ide o právne a skutkové okolnosti.“ Podľa lichtenštajnského práva možno kaptívnu poisťovňu definovať ako poisťovací subjekt na obmedzený účel, zriadený s konkrétnym cieľom financovania rizík prameniacich z jej skupiny podnikov: „Predstavuje teda účelový subjekt určený na samopoistenie v rámci skupiny. Kaptívna poisťovňa je vytvorená z vlastných prostriedkov podnikov skupiny. Kaptívna poisťovňa sa preto riadi zásadou, že krytie záväzkov z vlastných prostriedkov by sa malo zdaňovať rozdielne.“

Lichtenštajnské orgány ďalej poukázali na rozdielne zdaňovanie kaptívnych poisťovní v porovnaní s konvenčnými poisťovňami uvedením odkazu na príklady z práva Spoločenstva/EHP podľa smernice o zaistení a smernice Solventnosť II. Uviedli, že tieto berú na vedomie osobitný charakter kaptívnych poisťovní a zaisťovní. Tvrdili, že sa uznáva, že z dôvodu, že tieto spoločnosti poisťujú len riziká spojené s priemyselnou alebo komerčnou skupinou, ku ktorej patria, zohľadňuje sa ich špecifické (a rozdielne) postavenie.

Na záver (ako ďalšia alternatíva), lichtenštajnské orgány dospeli k záveru, že daňový zákon z roku 1997 predstavuje existujúcu pomoc, keďže v čase, keď nadobudol účinnosť, nepredstavoval pomoc, ale následne sa stal pomocou v dôsledku vývoja práva EHP. Tvrdili, že v prípade, ak by dozorný úrad charakterizoval opatrenia ako novú pomoc, existujú dostatočné dôvody pre nevrátenie pomoci. Existujú na to dva dôvody. Prvým sú oprávnené očakávania vychádzajúce zo spoliehania sa na prístup, ktorý Komisia prijala vo svojich rozhodnutiach týkajúcich sa daňových stimulov pre vnútroskupinové finančné „treasury“ centrá vo Francúzsku a daňových stimulov pre medzinárodné finančné činnosti v Holandsku. Druhým je právna istota, keďže v čase, keď Lichtenštajnsko vstúpilo do EHP v roku 1995, v praxi Komisie v oblasti štátnej pomoci (ktorá je súčasťou acquis communautaire) sa zdaňovanie vnútroskupinových činností nepovažovalo za záležitosť, na ktorú sa vzťahujú pravidlá štátnej pomoci.

4.2. Pripomienky k pripomienkam predloženým tretími stranami

Lichtenštajnské orgány zdôraznili, že takmer všetky kaptívne poisťovne pôsobiace v Lichtenštajnsku predložili počas formálneho zisťovania pripomienky, čo vyjadruje dôležitosť tejto záležitosti. Zdôraznili, že rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania bolo pre tieto spoločnosti prekvapením, keďže lichtenštajnsky daňový režim bol prijatý pred vyše desiatimi rokmi. Lichtenštajnské orgány súhlasili s pripomienkami predloženými tretími stranami a tvrdili, že:

4.2.1. Kaptívne poisťovne nespĺňajú podmienky, aby sa považovali za podniky

Lichtenštajnské orgány dospeli k záveru, že pripomienky predložené spoločnosťou B poskytli dobrý prehľad o operáciách kaptívnych poisťovní. Predovšetkým súhlasia, že neexistuje „likvidný poisťovací trh“ pre všetky činnosti kaptívnych poisťovní a zaisťovní. V tejto súvislosti poukázali lichtenštajnské orgány na dokument Medzinárodného združenia orgánov dohľadu nad poisťovňami (IAIS) o problematike kaptívnych poisťovní, v ktorom sa uvádza, že:

„Určité druhy rizika, napríklad riziká súvisiace so zodpovednosťou za škodu spôsobenú citlivým výrobkom, zodpovednosť za škody na životnom prostredí, zodpovednosť za farmaceutické výrobky a poistenie vybranej profesijnej zodpovednosti, bez ohľadu na minulé poistné plnenie, je často mimoriadne ťažké, či nemožné poistiť na medzinárodných trhoch. Žiadajú buď vysoké poistné, alebo neprijateľné podmienky, aj keby mal poistený prijateľnú históriu, pokiaľ ide o poistné udalosti.“

Lichtenštajnské orgány opakovane upozornili, že všetky kaptívne poisťovne zriadené v Lichtenštajnsku sa obmedzujú len na riadenie vnútroskupinových rizík. Okrem toho riziká poisťované kaptívnymi poisťovňami často nie je možné preniesť na iné komerčné poisťovne. Kaptívne poisťovne sú preto schopné poistiť riziká, pre ktoré tradičný poistný trh neposkytuje ekonomicky dostupné riešenia. Kaptívne poisťovne sa navyše značne odlišujú od priamych poisťovní, keďže priame poisťovne poisťujú mnoho druhov rizík, a preto vlastnia blok rizík na vyrovnávanie poistných plnení. Kaptívna poisťovňa na druhej strane poisťuje len riziká svojich vlastných spoločností a nie je schopná vyrovnávať tieto riziká. Lichtenštajnské orgány preto tvrdia, že trh kaptívnych poisťovní je odlišný od trhových operácií konvenčných poisťovní a že kaptívne poisťovne nesúťažia s poisťovňami. Lichtenštajnské orgány poukázali aj na judikatúru Súdneho dvora a dospeli k záveru, že subjekt, ktorý nevyvíja činnosť na trhu „v súťaži s ostatnými účastníkmi na trhu“, nie je možné považovať za subjekt, ktorý vykonáva hospodársku činnosť ako podnik, a na rozhodnutie dozorného úradu vo veci nórskej správy ciest, ktoré – ako tvrdia – poukazuje, že subjekty, ktoré vykonávajú len vnútroskupinové činnosti, nie sú podniky, keďže nevykonávajú hospodársku činnosť.

4.2.2. Zdaňovanie kaptívnych poisťovní predstavuje všeobecné opatrenie

4.2.2.1 Materiálna selektivita

Lichtenštajnské orgány tvrdili, že zdaňovanie kaptívnych poisťovní nie je materiálne selektívne, keďže predstavuje možnosť, ktorá je prístupná pre všetkých a nevyžaduje určitý ekonomický potenciál. Daňové opatrenia nie sú obmedzené na určité odvetvia, určité druhy spoločností alebo určité časti územia Lichtenštajnska – neexistujú ani obmedzenia týkajúce sa tržieb, veľkosti, počtu zamestnancov alebo potreby byť súčasťou medzinárodnej skupiny. Preto tvrdia, že ich daňové ustanovenia vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne nie sú materiálne selektívne.

Lichtenštajnské orgány poukázali na rozhodnutia Európskej komisie týkajúce sa daňového systému pre kaptívne poisťovne na Alandských ostrovoch, írskeho režimu pre účasť v spoločnosti, zníženia dane z nehmotného majetku v Španielsku a zníženia dane z výnosov z vnútroskupinových úverov v Holandsku (Groepsrentebox) (18) s cieľom podporiť tvrdenie, že zdaňovanie kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku nie je materiálne selektívne. Holandské rozhodnutie bolo citované takto:

„Pokiaľ ide o činnosti dlhového financovania, prepojené spoločnosti nie sú v porovnateľnej právnej a faktickej situácii ako neprepojené spoločnosti. Dôvodom je, že prepojené spoločnosti, na rozdiel od neprepojených spoločností, nevykonávajú len čisto komerčné transakcie, keď sa pokúšajú získať úver alebo akciové financovanie v rámci skupiny. Materská a dcérska spoločnosť majú rovnaký záujem, čo nie je splnené pri komerčnej transakcii s nezávislým poskytovateľom financií, pri ktorej sa každá strana pokúša maximalizovať zisk na úkor druhej strany.“

4.2.2.2 Odôvodnenie na základe charakteru a všeobecnej štruktúry systému

Aj keby dozorný úrad považoval uvedené opatrenia za materiálne selektívne, lichtenštajnské orgány tvrdia, že sú v každom prípade odôvodnené na základe charakteru a všeobecnej štruktúry lichtenštajnského daňového systému. Súhlasia tak s názormi, ktoré vyslovili tretie strany k tomuto bodu.

Lichtenštajnské orgány podporili argumenty týkajúce sa definície a zdaňovania kaptívnych poisťovní podľa smernice EÚ o zaistení a smernice Solventnosť II a tvrdili, že kaptívne poisťovníctvo by sa malo rozlišovať od klasického poisťovníctva. Lichtenštajnské orgány súhlasili, že rozdielne zdaňovanie kaptívnych poisťovní je odôvodnené vzhľadom na obmedzenú oblasť činnosti kaptívnych poisťovní a ich osobitný vnútroskupinový charakter.

4.2.3. Neexistencia narušenia hospodárskej súťaže a vplyvu na obchod medzi zmluvnými stranami

Lichtenštajnské orgány súhlasili so spoločnosťou A RE, že služby poskytované kaptívnymi poisťovňami nie sú obchodovateľné, keďže pre niektoré riziká nie je k dispozícii „riešenie na voľnom trhu“. Uvedené opatrenia preto nenarúšajú hospodársku súťaž ani nemajú vplyv na obchod medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP.

4.2.4. Ak ide o pomoc, ide o existujúcu pomoc

Lichtenštajnské orgány tvrdili, že ak by sa uvedené opatrenia charakterizovali ako štátna pomoc, mali by sa považovať za existujúcu pomoc v zmysle článku 1 ods. 1 časti I a článku l písm. b) bodu v) časti II protokolu 3. Opäť tak zastávali názor tretích strán k tomuto bodu.

Tvrdili, že kaptívne poisťovne boli zdaňované pri zníženej dani z kapitálu vo výške 0,1 % od roku 1989, pred prijatím osobitných právnych predpisov pre kaptívne poisťovne. Lichtenštajnské orgány ďalej podporovali argumenty, že daňové opatrenia sa stali pomocou v dôsledku vývoja Dohody o EHP. Lichtenštajnské orgány súhlasili so spoločnosťou F a dospeli k záveru, že vývoj, ktorý nastal na konci deväťdesiatych rokov 20. storočia, vznikol po zavedení osobitných opatrení týkajúcich sa kaptívnych poisťovní zákonom z 18. decembra 1997.

4.2.5. Vrátenie pomoci by bolo nezlučiteľné so všeobecnými zásadami práva Spoločenstva

Lichtenštajnské orgány súhlasili s vyjadreniami spoločnosti A a spoločnosti F a tvrdili, že kaptívne poisťovne nemohli predpokladať pri prijatí opatrení v roku 1997, že by mohli predstavovať štátnu pomoc vzhľadom na podobnosť medzi ich postavením a vecami týkajúcimi sa vnútroskupinových činností. Všetky zainteresované strany tvrdia, že v tom čase neexistovali náznaky, že by ktorékoľvek z predbežných zistení dozorného úradu bolo pravdepodobné alebo predvídateľné.

V súlade s vyjadreniami všetkých zainteresovaných strán vyjadrili aj lichtenštajnské orgány názor, že vrátenie pomoci by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty. Základnou požiadavkou právnej istoty sa má zabezpečiť, aby uplatňovanie práva Európskej únie/EHP bolo isté a predvídateľné. Tvrdili tiež, že táto nutnosť sa musí presadzovať o to prísnejšie v prípade, ak existujú finančné dôsledky. Tvrdili, že v čase pripojenia Lichtenštajnska k Dohode o EHP v roku 1995 sa v acquis communautaire (vrátane rozhodovacej praxe Komisie v oblasti štátnej pomoci) zdaňovanie vnútroskupinových činností nepovažovalo za štátnu pomoc a že od roku 1995 do roku 1997 (keď boli prijaté opatrenia) nenastal vývoj, ktorý by naznačoval, že sa toto stanovisko zmení.

II. POSÚDENIE

1. EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI

Článok 61 ods. 1 Dohody o EHP znie takto:

„Ak nie je v tejto dohode ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom ES, členským štátom EZVO alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“

1.1. Existencia štátnych zdrojov

Opatrenia pomoci musia byť poskytnuté štátom alebo prostredníctvom štátnych zdrojov.

Hoci je sadzba dane z kapitálu v Lichtenštajnsku v súčasnosti stanovená na 0,2 %, kaptívne poisťovne podliehajú zníženej sadzbe vo výške 0,1 % (a 0,075 % v prípade kapitálu presahujúceho 50 miliónov CHF, resp. 0,05 % v prípade kapitálu presahujúceho 100 miliónov CHF). Kaptívne poisťovne sú tiež úplne oslobodené od platby dane z príjmu a kupónovej dane.

Poskytnutie úplného alebo čiastočného oslobodenia od daní predstavuje stratu daňových príjmov pre štát, ktorá je rovnocenná spotrebe štátnych zdrojov vo forme fiškálnych (daňových) výdavkov (19). Lichtenštajnské orgány sa vzdávajú príjmov zodpovedajúcich nezaplatenej dani z príjmu, platbe dane z kapitálu pri zníženej sadzbe, ako aj nezaplatenej kupónovej dane.

Dozorný úrad dospel preto k záveru, že osobitné pravidlá zdaňovania vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne sú poskytnuté prostredníctvom štátnych zdrojov.

1.2. Zvýhodnenie určitých podnikateľov alebo výroby určitých druhov tovaru

1.2.1. Podnik

Štátnu pomoc možno poskytnúť len podnikom, ktoré vykonávajú hospodársku činnosť.

Podľa Európskeho súdneho dvora pojem podnikateľ v zmysle článku 87 Zmluvy o ES (v súčasnosti článku 107 Zmluvy o fungovaní Európskej únie), ktorý zodpovedá článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, zahŕňa „každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od jeho právneho postavenia a spôsobu jeho financovania“ (20). Súdny dvor ďalej „dôsledne rozhodoval, že hospodárskou činnosťou je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo služieb na danom trhu“ (21).

Poskytovanie poistenia je služba, ktorá v zásade predstavuje hospodársku činnosť (22). Kaptívne poisťovne poskytujú na danom trhu poistné služby za poistné. Skutočnosť, že ich klienti sa obmedzujú len na podniky tej istej skupiny, ku ktorej patria, nemá vplyv na tento záver. Podniky skupiny, ku ktorej patrí kaptívna poisťovňa, sa rozhodli nakupovať poistenie od inej spoločnosti svojej skupiny, ktorá poskytuje takéto služby, namiesto nákupu od nezávislej poisťovne. Ako sa už uviedlo, dozorný úrad preto zastáva názor, že služby poskytované kaptívnymi poisťovňami predstavujú alternatívu k nákupu poistenia od tretej strany. Skutočnosť, že kaptívne poisťovne uspokojujú dopyt určitých podnikov po poistení, je dostatočná na to, aby sa dospelo k záveru, že svoje služby poskytujú na trhu. Zriadením kaptívnej poisťovne je poistenie týchto rizík „kaptívne“ pre jednu spoločnosť skupiny, čo znamená, že žiadna z ostatných poisťovní pôsobiacich na trhu nebude schopná súťažiť o poisťovanie rizík skupiny. Poistenie týchto rizík by sa za bežných okolností realizovalo výberom iného komerčného poskytovateľa, ale tu namiesto toho službu poskytuje kaptívna poisťovňa zriadená skupinou.

Kaptívna poisťovňa je zriadená ako samostatný právny subjekt v Lichtenštajnsku a je utvorená ako každá iná spoločnosť. Služby, ktoré poskytuje, sú platené, riziko sa na ňu prenáša na základe vzťahu medzi nezávislými a rovnocennými partnermi, vedie samostatné účty a podlieha zdaneniu podľa vnútroštátneho práva. Kaptívne poisťovne podliehajú predovšetkým zdaneniu v Lichtenštajnsku, keďže predstavujú podniky, ktoré vykonávajú hospodársku činnosť, ktorá patrí do jeho právomoci. Zriadenie osobitnej spoločnosti predstavuje zámerné rozhodnutie spoločností, ktoré sa rozhodnú vytvoriť kaptívnu poisťovňu, a je bežnou praxou zriadiť sídlo kaptívnej poisťovne v jurisdikcii s nízkymi daňami s cieľom využívať nižšie daňové sadzby. Ak sa nezriadila nová osobitná spoločnosť a riziká boli samopoistené v rámci existujúcej podnikovej štruktúry, všeobecne povedané, náklady a prínosy z rozhodnutia neplatiť komerčným poisťovniam sa prejavia len v nižších nákladoch – a tým vyšších ziskoch, platených pri bežnej sadzbe v rámci domácej daňovej jurisdikcie spoločnosti. Zriadenie spoločnosti a jej usadenie v zahraničí znamená, že poisťovacie služby možno poskytovať mimo domácej(-ich) daňovej(-ých) jurisdikcie(-í) spoločnosti, čo skupine umožňuje využívať (okrem iných spôsobov (23) výhody z nižších daní zo ziskov dosiahnutých z rozhodnutia poistiť sa sám (24).

Počas formálneho zisťovania niektoré zúčastnené strany tvrdili, že kaptívne poisťovne nie sú podniky, po prvé, keďže poisťovacie služby poskytujú len „v rámci skupiny“, a po druhé, keďže poskytované služby sa na voľnom trhu neponúkajú, najmä z dôvodu, že sa týkajú bežných veľmi početných rizík, ktoré si spoločnosti zvyčajne ponechávajú, alebo zložitých rizík vysokej hodnoty, ktoré na trhu buď nie je možné poistiť, alebo len za prohibitívne náklady.

Ako sa už uviedlo, počas prešetrovania sa osobitne poukázalo na rozhodnutie dozorného úradu týkajúce sa Nórskej správy ciest, okresného úradu Møre a Romsdal. Nórska správa ciest bola v roku 1995 reorganizovaná a rozdelená na okresné úrady, každý z nich s odborom výstavby zodpovedným za výstavbu a údržbu ciest, tunelov a mostov, a správnym odborom zodpovedným za objednávanie prác a správu verejných súťaží. Odbory výstavby vykonávali úlohy patriace do zodpovednosti cestnej správy v súlade s uplatniteľnými normami kvality a rámcovými podmienkami, ale nepodieľali sa na žiadnej práci patriacej mimo oblasť pôsobnosti cestnej správy, napríklad na otvorenom trhu. Keďže odbor výstavby okresného úradu v Møre a Romsdal vykonával svoje činnosti prináležiace štátu „vnútropodnikovo“, dozorný úrad dospel k záveru, že tieto činnosti nesúťažia na trhu s inými účastníkmi trhu. Dospelo sa preto k záveru, že tento odbor nie je podnik a jeho financovanie preto nepredstavuje štátnu pomoc.

Zainteresované strany tvrdili, že tie isté úvahy by sa mali uplatňovať na kaptívne poisťovne. Dozorný úrad s týmto stanoviskom nesúhlasí. V súlade s judikatúrou (25) sú zásady uvedené v rozhodnutí o Nórskej správe ciest uplatniteľné v prípade verejných orgánov, ktoré si samy uplatňujú svoje právo realizovať verejné služby bez ponuky zmluvy do verejnej súťaže na voľnom trhu. Ako poukázal Súdny dvor v rozsudku vo veci Stadt Halle (26): „Verejný orgán, ktorý je aj správnym orgánom v postavení verejného obstarávateľa, môže plniť jemu zverené úlohy svojimi vlastnými prostriedkami, či už administratívnymi, technickými alebo inými bez toho, aby bol nútený obrátiť sa na vonkajšie subjekty, ktoré nepatria do jeho organizačnej štruktúry.“ Pokiaľ ide o rozdiel medzi takýmto scenárom a scenárom zahŕňajúcim súkromný podnik, Súdny dvor ďalej uviedol, že „je potrebné zdôrazniť… že vzťah medzi verejným orgánom, ktorý je verejným obstarávateľom, a jeho vlastnými útvarmi sa spravuje úvahami a požiadavkami, ktoré sú vlastné sledovaniu cieľov vo verejnom záujme. Naopak, každé umiestnenie súkromného kapitálu do podniku podlieha úvahám, ktoré sú vlastné súkromným záujmom, a sleduje ciele inej povahy.“

Dozorný úrad dospel v súlade s takýmito úvahami k záveru, že situácia kaptívnych poisťovní, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, je veľmi odlišná od situácie verejných orgánov poskytujúcich služby vo verejnom záujme. Kaptívne poisťovne poskytujú komerčné služby súkromným podnikom a nie sú v porovnateľnej situácii – a každá pomoc, ktorú im poskytne štát prostredníctvom oslobodenia od dane, sa musí posudzovať v tomto kontexte.

Európska komisia uskutočnila v poslednom období prešetrovanie odvetvia európskeho poisťovníctva. V priebežnej správe (27) vysvetlila, že poisťovne je možné klasifikovať rôznym spôsobom, napríklad (28):

— podľa toho, či ide o proprietárne poisťovne alebo vzájomné poisťovne,

— podľa druhov poistenia, ktoré upisujú,

— podľa toho, či ide o priame (primárne) poisťovne alebo zaisťovne,

— podľa toho, či sú nezávislé od akéhokoľvek konkrétneho kupujúceho poistenia, alebo sú úzko prepojené s konkrétnym kupujúcim alebo skupinou kupujúcich (ako v prípade kaptívnych poisťovní alebo zaisťovní).

Na hospodársku súťaž na poistnom trhu má vplyv dostupnosť alternatív pri výbere tradičných poistných produktov (29). Dozorný úrad zastáva názor, že existujú tri hlavné alternatívy; samopoistenie, kaptívne poistenie a alternatívne produkty na prenos rizika (30). Hlavným dôvodom využitia náhrady za poistenie je v každom prípade možnosť zníženia nákladov. Kaptívne poisťovne umožňujú zachovať investičný príjem z poistného v skupine a potenciálne umožňujú pružnejšiu štruktúru poistného. Hoci nemusia predstavovať dokonalé náhrady poistenia, vytvárajú určitý stupeň obmedzenia hospodárskej súťaže na poistnom trhu. Kaptívne poisťovne sa preto považujú za alternatívu nezávislého poistenia dostupného na trhu. Podľa správy Komisie „veľkí komerční klienti (ktorí sú stále väčší, keďže mnohí z nich sú sami produktom fúzií a akvizícií) môžu v súčasnosti využívať svoju veľkosť ako dôvod na nákup skôr menšieho ako väčšieho poistenia. Ponechávajú si vyššie expozície, prijímajú vyššie spoluúčasti a stále viac využívajú kaptívne poisťovne a iné účelové podnikové subjekty prednostne pred úplným komerčným poistením“.

V správe Komisie sa uvádza, že hlavnými cieľmi zriadenia kaptívnej poisťovne sú:

— získať úplné výhody metód kontroly rizika materskej spoločnosti/skupiny platením poistného na základe vlastných skúseností,

— vyhnúť sa režijným a správnym nákladov priamych poisťovateľov,

— ponechať si v skupine čo najviac poistného a investičných príjmov z neho,

— získať daňové výhody a nižšie náklady na (menej prísnu) reguláciu na základe usadenia sa v zahraničí,

— získať nižšiu celkovú úroveň rizikovej prirážky nákupom zaistenia „na veľkoobchodnom základe“ a za nižšie náklady ako náklady požadované tradičným alebo priamym poisťovateľom.

Dozorný úrad nesúhlasí s tvrdeniami určitých tretích strán, že služby poskytované kaptívnymi poisťovňami nepredstavujú alternatívy komerčného poistenia. Ako sa už uviedlo, dozorný úrad dospel k záveru, že kaptívne poistenie predstavuje službu, ktorou je možné nahradiť komerčné poistenie (31). Hoci môže platiť, že určité riziká nie je možné poistiť na trhu (alebo skôr nie je možné poistiť ich za cenu, ktorú potenciálny kupujúci považuje za primeranú), dozorný úrad neuznáva, že kaptívne poisťovne poskytujú výhradne poistné služby, ktoré nie sú dostupné od komerčných poisťovní. Dozorný úrad ďalej neuznáva, že to, čo môže predstavovať prohibitívne ceny komerčných poisťovateľov, znamená, že kaptívne poisťovne nevykonávajú hospodárske činnosti v súťaži s týmito poisťovateľmi. Podniky, ktoré patria do skupiny, majú možnosť poistiť svoje (povinné a dobrovoľné) riziká u komerčného poisťovateľa alebo zriadiť kaptívnu poisťovňu. Ak sa rozhodnú zriadiť kaptívnu poisťovňu, zabraňujú prístupu na poistný trh, pokiaľ ide o ich riziká. Hospodárska súťaž s ostatnými poskytovateľmi preto existuje v čase zriadenia kaptívnej poisťovne a v každom čase, v ktorom sa klient kaptívnej poisťovne rozhoduje, v akej miere si chce ponechať riziko v kaptívnej poisťovni alebo kúpiť poistenie (alebo zaistenie) na voľnom trhu.

Dozorný úrad tiež poznamenáva, že kaptívne poisťovne v súčasnosti podliehajú dani v Lichtenštajnsku tak, ako iné podniky, hoci s výnimkami a s rozdielnymi sadzbami.

Dozorný úrad preto dospel k záveru, že činnosti vykonávané kaptívnymi poisťovňami pri poskytovaní služieb poistenia (alebo zaistenia) svojim pridruženým spoločnostiam predstavujú hospodársku činnosť. Na základe toho predstavujú kaptívne poisťovne podniky v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

1.2.2. Výhoda

Opatrenie prináša kaptívnym poisťovniam, na ktoré sa vzťahuje článok 82 písm. a) daňového zákona, výhodu oslobodenia od poplatkov (neplatenie dane z príjmu a len znížená platba dane z kapitálu), ktoré by sa za bežných okolností znášali z ich rozpočtov.

Platba daní predstavuje prevádzkové náklady vynakladané pri bežnom výkone hospodárskej činnosti podniku, ktoré za bežných okolností podnik znáša sám. Oprávnenie na nižšiu daňovú sadzbu, než by bola splatná za bežných okolností, alebo oslobodenie od platby daní vo všeobecnosti prináša výhodu oprávneným spoločnostiam. Týmto spoločnostiam sa poskytuje výhoda, keďže ich prevádzkové náklady sú nižšie v porovnaní s inými, ktorí sú v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti.

Jedna z tretích strán tvrdila, že kaptívne poisťovne poskytujú poistné krytie rizík, pre ktoré neexistuje trh, a príjmy z týchto činností by sa preto nemali zdaňovať. Dozorný úrad opäť neuznáva tento argument. Je vedomým rozhodnutím skupiny podnikov poistiť svoje riziká vo forme samostatnej spoločnosti zriadenej na základe vzťahu medzi nezávislými a rovnocennými partnermi, ktorá dostáva zaplatené za poskytované služby. Pravidlá zdaňovania sa nevzťahujú na poistené riziká, ale na dosiahnuté príjmy bez ohľadu na ich zdroj. Podnik získava výhodu z nižšej alebo nulovej dane z príjmu a z kapitálu, ktoré získava z tohto zdroja hospodárskej činnosti.

Lichtenštajnské právne predpisy oslobodením akcií alebo podielov kaptívnych poisťovní od platby kupónovej dane zabezpečujú aj vyššiu atraktívnosť investovania do kaptívnych poisťovní ako do iných podnikov. Investorom do kaptívnych poisťovní sa preto poskytuje výhoda (32). Oslobodenie poskytuje výhodu aj kaptívnym poisťovniam, keďže má za následok ľahšiu dostupnosť kapitálu pre ne (33).

1.2.3. Selektívnosť

Na to, aby opatrenie predstavovalo pomoc, musí byť selektívne v tom, že zvýhodňuje „určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru“.

1.2.3.1 Posúdenie materiálnej selektívnosti

Podľa článku 73 daňového zákona právnické osoby, ktoré prevádzkujú komerčné podniky v Lichtenštajnsku (vrátane zahraničných spoločností, ktoré prevádzkujú pobočku v Lichtenštajnsku), platia daň z príjmu a daň z kapitálu. Čistý ročný príjem spoločností v Lichtenštajnsku podlieha dani z príjmu z podnikania („Ertragssteuer“) (34) pri sadzbe od 7,5 % do 15 % (35). Na konci účtovného roka podniku (vo všeobecnosti 31. decembra) spoločnosti usadené v Lichtenštajnsku platia aj daň z kapitálu („Kapitalsteuer“) zo splateného základného imania, akciového kapitálu alebo počiatočného kapitálu, ako aj z rezerv spoločnosti predstavujúcich vlastné imanie spoločnosti, pri sadzbe 0,2 % (36). Kupónová daň sa ďalej vyberá z kupónov cenných papierov alebo dokumentov rovnocenných cenným papierom emitovaných „vnútroštátnym subjektom“ pri sadzbe 4 % z vyplatených dividend alebo podielov na zisku.

Podľa článku 82 písm. a) lichtenštajnského daňového zákona však kaptívne poisťovne („Eigenversicherung“) platia zníženú daň z kapitálu vo výške 0,1 % namiesto všeobecne uplatniteľnej sadzby dane z kapitálu vo výške 0,2 %. Táto sadzba sa ďalej znižuje pri sumách presahujúcich 50 miliónov CHF a 100 miliónov CHF. Ako potvrdili lichtenštajnské orgány, na základe toho istého ustanovenia kaptívne poisťovne neplatia daň z príjmu. Na základe článku 88 písm. d) ods. 3 daňového zákona sú kaptívne poisťovne oslobodené aj od platby kupónovej dane.

Tým, že kaptívne poisťovne nepodliehajú dani z príjmu ani kupónovej dani, len zníženej sadzbe dane z kapitálu, získavajú selektívnu výhodu v porovnaní s inými podnikmi, ktoré podliehajú riadnemu zdaneniu príjmov z ich obchodnej činnosti. Podľa lichtenštajnských právnych predpisov, najmä podľa článku 82 písm. a) ods. 1 daňového zákona sa tieto zníženia dane vzťahujú len na poisťovne, ktoré sa zaoberajú výhradne kaptívnym poistením („Eigenversicherung“). Ostatné poisťovne, ako aj každý iný druh podniku, ktoré pôsobia v iných odvetviach hospodárstva, podliehajú štandardným pravidlám zdaňovania.

Dozorný úrad zastáva tiež názor, že daňové opatrenia obsahujú ďalší prvok selektívnosti, keďže poskytujú vyššiu daňovú úľavu kaptívnym poisťovniam, ktorých kapitál presahuje 50 miliónov CHF alebo 100 miliónov CHF.

V súvislosti s posudzovaním selektívnosti sa uviedol odkaz na rozhodnutie Európskej komisie, týkajúce sa zdaňovania kaptívnych poisťovní na Alandoch (37). V tomto rozhodnutí dospela Komisia k záveru, že kaptívne poisťovne, ktoré využívali nižšie dane, než by sa za bežných okolností vzťahovali na kaptívne poisťovne, dostali selektívnu výhodu, keďže zvýhodňovali len kaptívne poisťovne ako hlavných príjemcov daňovej úľavy. Dozorný úrad súhlasí s týmto stanoviskom a zastáva názor, že toto samotné je postačujúce, aby opatrenia boli selektívne (38). Formou odkazu na závery Európskeho súdneho dvora vo veci GIL Insurance case (39) uvádza, že „článok 87 ods. 1 ES ukladá, že sa má určiť, či v rámci daného právneho rámca môže vnútroštátne opatrenie vzhľadom na cieľ sledovaný týmto režimom zvýhodniť ‚určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru‘ vo vzťahu k ostatným podnikateľom, ktorí sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti“. Dozorný úrad dospel k záveru, že podniky v rovnakej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, sú tie, ktoré platia (v úplnej výške) dane z príjmu, dane z kapitálu a kupónové dane v Lichtenštajnsku – a v porovnaní s nimi získavajú kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku selektívnu výhodu. Na rozdiel od mnohých súčasných zložitých vecí týkajúcich sa fiškálnej pomoci sú ciele dotknutého opatrenia jednoduché. Štandardné daňové sadzby prinášajú príjmy štátu, kým zníženie a oslobodenie vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne boli (ako to pripustili samotné lichtenštajnské orgány) určené na pritiahnutie mobilného (a citlivého na dane) odvetvia služieb do kniežatstva. Kaptívne poisťovne sú zas zriaďované a štandardne usadené mimo zvyšku svojej skupiny (aspoň sčasti) s cieľom získať výhody z nižšieho zdanenia ziskov dosiahnutých formalizovanou formou samopoistenia.

Dozorný úrad zastáva názor, že nejestvuje preto dôvod, pre ktorý by mal dospieť k záveru, že kaptívne poisťovne sú v inej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, ako iné podniky podliehajúce zdaneniu v Lichtenštajnsku.

1.2.3.2 Hodnotenie selektívnosti v predchádzajúcich rozhodnutiach o štátnej pomoci, týkajúcich sa daňových opatrení

Určité tretie strany tvrdili počas formálneho zisťovania, že oslobodenia od dane v Lichtenštajnsku nie sú selektívne, keďže kaptívnu poisťovňu môže zriadiť ktorýkoľvek hospodársky subjekt. Dozorný úrad nesúhlasí, že to predstavuje odôvodnené právne posúdenie, a v každom prípade nesúhlasí s vecným základom tohto argumentu. Dozorný úrad zastáva názor, že na zriadenie kaptívnej poisťovne musia byť splnené dve podmienky. Prvá podmienka je, že získať výhody môžu len spoločnosti, ktoré sú schopné prevziať fixné náklady spojené so zriadením kaptívnej poisťovne. Druhá ešte dôležitejšia podmienka vyplýva zo skutočnosti, že zriadenie kaptívnej poisťovne v podstate predstavuje formalizovaný spôsob samopoistenia. Dozorný úrad zastáva názor, že jedine podniky, ktoré majú značné zdroje (najmä veľké spoločnosti), môžu znášať riziká samopoistenia (40) a že zo zásad poistenia vyplýva, že na zvládnutie rizika bez využitia krytia tretej strany sa vyžaduje určitá veľkosť a rôznorodosť činností. Táto potreba veľkosti a rôznorodosti je podľa názoru dozorného úradu evidentná, keďže najmenšie spoločnosti môžu v závislosti od ich činnosti nadobudnúť veľké záväzky (napríklad prostredníctvom zhoršenia dlhodobého majetku spôsobeného nehodou alebo požiarom, alebo prostredníctvom ujmy spôsobenej nedbalým dodaním výrobkov alebo služieb), ktoré nebude schopná zaplatiť. Komisia dospela tiež k záveru (v rozhodnutí týkajúcom sa Alánd), že podmienky, za ktorých sa opatrenie uplatňovalo (schopnosť zriadiť kaptívnu poisťovňu), implicitne vyžadovali určitý ekonomický potenciál, a preto sa mohlo uplatňovať len na dostatočne veľké spoločnosti (41).

Dozorný úrad zastáva preto názor, že toto opatrenie je dostupné a uplatniteľné len na podniky, ktoré majú dostatočné zdroje na zriadenie kaptívnej poisťovne, a poznamenáva, že obmedzenie tejto povahy viedlo Všeobecný súd k záveru, že daňové oslobodenia vo veci Territorio Histórico de Álava (42) sú selektívne.

Počas prešetrovania sa uviedol odkaz aj na rozhodnutie Európskej komisie o írskom režime pre účasť v spoločnosti. V uvedenej veci Komisia rozhodla, že oslobodenie od dane z kapitálových výnosov získaných pri predaji akcií investormi, ktorí vlastnili aspoň 5 % kmeňových akcií podniku, ktorý bol prijímateľom investície, počas neprerušeného obdobia aspoň 12 mesiacov, nie je materiálne selektívne. Komisia dospela k záveru, že požiadavka 5 % držby nezvýhodňovala žiadny podnik v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti, z hľadiska cieľa sledovaného daným opatrením, keďže bola dostupná podnikom bez ohľadu na ich veľkosť alebo právnu štruktúru (43). Daňové opatrenie posudzované v tomto rozhodnutí sa na druhej strane vzťahuje len na konkrétnu formu podniku zaoberajúceho sa konkrétnou formou hospodárskej činnosti (kaptívne poisťovne), a tieto predstavujú v každom prípade spoločnosti, ktoré môžu byť zriadené len spoločnosťami, ktoré majú dostatok zdrojov na vytvorenie takejto spoločnosti a na samopoistenie proti rizikám podniku.

Počas prešetrovania sa citovalo aj zníženie dane z nehmotného majetku v Španielsku. Komisia dospela v tejto veci k záveru, že zvýhodnené zdanenie príjmov z nehmotného majetku tvorilo výnimku zo všeobecných predpisov o zdanení spoločnosti. Dospela však k záveru, že nie je selektívne, keďže bolo dostupné pre ktorýkoľvek podnik podliehajúci dani z príjmu právnických osôb v Španielsku, ktorý buduje nehmotný majetok, a príjemcom môže byť každý platca dane z príjmu právnických osôb (bez ohľadu na veľkosť, právnu štruktúru alebo sektor, v ktorom pôsobí). Španielske orgány poskytli Komisii štatistiku, z ktorej vyplýva, že nehmotný majetok (a činnosti výskumu a vývoja, ktoré mu predchádzali) bol v širokej miere vlastnený vo všetkých odvetviach hospodárstva vrátane odvetvia služieb. Komisia dospela k záveru, že dané opatrenie neposilňuje postavenie žiadnej konkrétnej triedy podnikov v porovnaní s inými konkurenčnými podnikmi v obchode v rámci Spoločenstva (44) a že sa vzťahuje bez rozdielu na všetky ekonomicky aktívne osoby (45). Dozorný úrad opäť nezastáva názor, že toto rozhodnutie je relevantné pre zdaňovanie kaptívnych poisťovní v Lichtenštajnsku.

Na záver, uviedol sa odkaz na rozhodnutie Komisie vo veci schémy Groepsrentebox, holandského opatrenia zameraného na zmenšenie rozdielu v daňovom režime medzi dvoma nástrojmi vnútroskupinového financovania, dlhom a vlastným imaním. Podľa tohto opatrenia sa kladné saldo medzi prijatými a zaplatenými úrokmi z transakcií vnútroskupinového financovania zdaňuje v „Groepsrentebox (daňovom režime vzťahujúcom sa na úroky v rámci skupiny)“ pri sadzbe 5 % namiesto štandardnej sadzby dane z príjmu právnických osôb vo výške 25,5 %. Komisia dospela k záveru, že výhodu poskytnutú spoločnosti, ktorá poskytuje úver prepojenej spoločnosti, nie je možné považovať za diskriminačnú, keďže úver prepojenej spoločnosti nie je možné porovnávať s úverom neprepojenej spoločnosti. Komisia zastávala názor, že požiadavka uplatňovania kontroly inej spoločnosti predstavuje horizontálne kritérium vzťahujúce sa na všetky spoločnosti bez ohľadu na ich veľkosť, odvetvie alebo iný rozlišovací znak – rozdielna daňová sadzba pri dlhovom financovaní medzi prepojenými spoločnosťami preto odráža objektívne rozdiely a nemá vplyv na daňovú neutralitu.

Hoci dozorný úrad uznáva, že existujú určité podobnosti medzi uvedenými vecami a prešetrovanými daňovými opatreniami, najmä v súvislosti s vnútroskupinovým charakterom írskej a holandskej veci, neuznáva, že úvahy Komisie sa vzťahujú na uvedenú vec. Podstatnou súčasťou úvah Komisie v každej z týchto vecí bolo, že opatrenie, ktoré vedie k zvýhodnenému daňovému režimu, je prístupné pre každý podnik, a v tejto súvislosti dozorný úrad považuje za dôležité, že bola zrušená minimálna výška finančných transakcií (pre zriadenie spoločnosti v Holandsku a minimálna hodnota príslušnej účasti v Írsku). Z uvedených dôvodov dozorný úrad zastáva názor, že zriadenie kaptívnej poisťovne nepredstavuje možnosť, ktorá je prístupná pre každý podnik (a dospel k záveru, že oslobodenie od dane vzťahujúce sa špecificky na jednu formu spoločnosti je v každom prípade odlišné od okolností tejto veci).

1.2.4. Logika daňového systému

Aj špecifické alebo selektívne daňové opatrenie však môže byť oprávnené na základe logiky daňového systému (46). Opatrenia určené čiastočne alebo úplne na oslobodenie podnikov v konkrétnom odvetví od daní vyplývajúcich zo štandardného uplatňovania všeobecného systému môžu predstavovať štátnu pomoc, ak oslobodenie nie je opodstatnené na základe charakteru a logiky všeobecného daňového systému (47). Špecifické pravidlá zdaňovania vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne by preto nemuseli byť selektívne, ak sú odôvodnené charakterom a všeobecnou štruktúrou lichtenštajnského daňového systému. Dozorný úrad musí posúdiť, či rozdielne zdaňovanie podnikov, pokiaľ ide o výhody alebo zaťaženia zavedené uvedeným daňovým opatrením, vyplýva z charakteru alebo všeobecnej štruktúry celkovej schémy, ktorá sa uplatňuje. Ak táto rozdielnosť vyplýva z iných cieľov ako sú ciele sledované celkovou schémou, uvedené opatrenie sa bude v zásade považovať za selektívne.

Podľa ustálenej judikatúry je úlohou štátu EZVO, ktorý zaviedol rozdielne zdaňovanie v rámci podnikov, dokázať, že je to odôvodnené na základe charakteru a všeobecnej štruktúry dotknutého systému (48). Dozorný úrad musí potom posúdiť, či osobitné pravidlá zdaňovania vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne spĺňajú ciele obsiahnuté v samotnom daňovom systéme, alebo či sledujú iné ciele.

Lichtenštajnské orgány uviedli, že táto daňová úľava bola zavedená na vytvorenie a rozvoj odvetvia kaptívnych poisťovní ako novej oblasti hospodárskej činnosti v Lichtenštajnsku. Podľa názoru dozorného úradu toto je zjavne ekonomický a politický účel, ktorý nie je spojený s daňou z príjmov, a ktorý preto nepatrí do logiky daňového systému (49).

Lichtenštajnské orgány ďalej tvrdili v súlade s niektorými tretími stranami, že rozdielne zdaňovanie kaptívnych poisťovní v porovnaní s inými poisťovňami sa uznáva v práve EHP prostredníctvom sekundárnych právnych predpisov týkajúcich sa poisťovní, najmä smernice o zaistení 2005/68/ES a novej smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/138/ES Solventnosť II (50). Uviedli, že v smernici o zaistení a smernici Solventnosť II EÚ sa kaptívne poisťovne rozlišujú od tradičných alebo komerčných poisťovní a tvrdia, že toto je v súlade s rozdielnym zdanením podľa lichtenštajnského práva.

Dozorný úrad uznáva, že môžu existovať opodstatnené dôvody na rozlišovanie medzi kaptívnymi a ostatnými poisťovňami, pokiaľ ide o požiadavky vnútorného trhu na reguláciu, ktorými sa zabezpečuje napríklad zachovávanie určitej úrovne kapitálu. Nerozumie však, ako by takéto požiadavky mohli odôvodniť rozdielne zdanenie kapitálových výnosov a príjmov dosiahnutých z hospodárskej činnosti poskytovania poistných služieb. Tieto dôvody, bez ohľadu na ich opodstatnenosť, nesúvisia podľa názoru dozorného úradu s logikou systému dane z príjmov a z kapitálu, a preto sa nemôžu považovať za odôvodnenie celkového alebo čiastočného oslobodenia od dane, ktoré sa uplatňuje len na kaptívne poisťovne. Logikou systémov dane z príjmu a dane z kapitálu je získať výnosy z kapitálu a z príjmov dosiahnutých hospodárskou činnosťou. V súvislosti s tým je irelevantné, či táto činnosť podlieha prísnejším alebo menej prísnym regulačným požiadavkám.

Dozorný úrad dospel z týchto dôvodov k záveru, že oslobodenia od dane vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku nie sú odôvodnené charakterom a všeobecnou štruktúrou daňového systému v Lichtenštajnsku.

1.3. Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi zmluvnými stranami

Opatrenie patrí do pôsobnosti článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, keď narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže a keď ovplyvňuje obchod medzi zmluvnými stranami.

Na to, aby opatrenie narúšalo hospodársku súťaž, je dostačujúce, aby príjemca pomoci súťažil s inými podnikmi na trhoch otvorených hospodárskej súťaži, a aby dotknuté opatrenie vplývalo na obchod v Spoločenstve posilnením finančného postavenia podniku v porovnaní s ostatnými podnikmi, ktoré si konkurujú pri obchodovaní v Spoločenstve (51). Ako sa už uviedlo, dozorný úrad dospel k záveru, že kaptívne poisťovne vykonávajú hospodársku činnosť pozostávajúcu z ponúkania poistných služieb ako alternatívy ku komerčnému poisteniu. Poistný trh je otvorený hospodárskej súťaži, a preto akákoľvek výhoda poskytnutá kaptívnym poisťovniam má rušivý vplyv. Predstavuje stimul pre určité skupiny podnikov na zriadenie vlastných poisťovní na poistenie rizík, ktoré by inak poistili na voľnom trhu.

Keďže poistné služby, ktoré vykonávajú oprávnené spoločnosti, sú činnosti, ktoré sú predmetom obchodu medzi zmluvnými stranami, obchod v rámci EHP sa takisto považuje za negatívne ovplyvnený (52). Obchod sa považuje za negatívne ovplyvnený navyše aj z dôvodu, že opatrenie by mohlo priniesť výhody aj skupinám, ku ktorým kaptívne poisťovne patria, ktoré môžu pôsobiť na trhoch otvorených cezhraničnej hospodárskej súťaži.

1.4. Záver

Dozorný úrad dospel k záveru, že osobitné pravidlá zdaňovania vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

2. PROCEDURÁLNE POŽIADAVKY

Podľa článku 1 ods. 3 časti I protokolu 3 „Dozorný úrad EZVO musí byť v dostatočnom čase upovedomený o zámeroch v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci, aby mohol podať svoje pripomienky. […]. Dotknutý štát nemôže vykonať navrhované opatrenia, pokiaľ sa vo veci nerozhodlo s konečnou platnosťou“.

Osobitné pravidlá týkajúce sa dane z kapitálu, dane z príjmu a kupónovej dane, ktoré sa vzťahujú na kaptívne poisťovne, boli zavedené do daňového zákona v decembri 1997, t. j. po nadobudnutí účinnosti Dohody o EHP. Lichtenštajnské orgány neoznámili túto zmenu a doplnenie daňového zákona dozornému úradu.

Lichtenštajnské orgány a určité tretie strany tvrdili, že lichtenštajnský daňový režim zvýhodňujúci kaptívne poisťovne predstavuje existujúcu pomoc. Poukazovali na to, že daňové opatrenia sa stali pomocou len v dôsledku vývoja právnych predpisov EHP, keďže v čase, keď nadobudli účinnosť, 1. januára 1998 (53), neexistovali žiadne pravidlá alebo precedensy naznačujúce vzťah medzi poskytnutím štátnej pomoci a daňovými opatreniami (54). V článku l písm. b) bode v) časti II protokolu 3 k dohode o dozore a súde sa uvádza, že pomoc sa považuje za existujúcu pomoc, ak je možné preukázať, že v čase nadobudnutia účinnosti nepredstavovala pomoc, ale následne sa stala pomocou v dôsledku vývoja EHP, a ak štát EZVO toto opatrenie následne nezmenil a nedoplnil.

Dozorný úrad však zastáva názor, že Európsky súdny dvor už v 70. rokoch 20. storočia vysvetlil, že oslobodenia od daní rovnakého charakteru ako posudzované oslobodenia by mohli predstavovať štátnu pomoc. Súdny dvor rozhodol v roku 1974 (55), že všetky opatrenia určené na oslobodenie podnikov v konkrétnom odvetví od poplatkov vyplývajúcich z bežného uplatňovania daňového systému (bez toho, aby existovalo odôvodnenie tohto oslobodenia na základe charakteru alebo všeobecnej štruktúry tohto systému) predstavujú štátnu pomoc. V roku 1987 (56) Súdny dvor výslovne stanovil, že strata daňových príjmov je rovnocenná spotrebe štátnych zdrojov vo forme fiškálnych výdavkov.

Tento prístup sa premietol aj v rozhodnutiach dozorného úradu prijatých pred zavedením lichtenštajnského daňového zákona, v ktorých dospel k záveru, že oslobodenia od dane splatnej podnikmi predstavujú (nezlučiteľnú) štátnu pomoc vo Fínsku v roku 1994 (57) a v Nórsku v rokoch 1995 (58) a 1997 (59). Okrem toho 1. decembra 1997, po širokej diskusii o potrebe koordinovaného opatrenia na úrovni Spoločenstva na riešenie škodlivej daňovej konkurencie, prijala Európska rada ministrov súbor záverov a odsúhlasila uznesenie o kódexe správania pri zdaňovaní podnikov (60). Komisia sa ako súčasť dosiahnutej dohody zaviazala prispieť k cieľu riešenia škodlivej daňovej konkurencie vykonaním oznámenia (61) o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa priameho zdaňovania podnikov a zaviazala sa „k prísnemu uplatňovaniu príslušných pravidiel pomoci“. V tomto oznámení sa pri jeho uverejnení v decembri 1998 uviedlo, že „podľa ustálenej praxe a judikatúry (62) daňové opatrenie, ktorého hlavným účinkom je podpora jedného alebo viacerých odvetví činnosti, predstavuje pomoc“ (63). Komisia sa preto zaviazala prísnejšie uplatňovať pravidilá, ktoré už existovali (64).

Dozorný úrad neuznáva, že z argumentov predložených lichtenštajnskými orgánmi a tretími stranami vyplýva, že kritériá stanovenia selektívnosti, ktoré Komisia (alebo dozorný úrad) uplatňovali pri posudzovaní daňových záležitostí, sa zmenili od prijatia prešetrovaných daňových opatrení. Oznámenie Komisie o zdaňovaní podnikov a zodpovedajúce usmernenia dozorného úradu vychádzajú z ustálenej judikatúry Súdneho dvora a Všeobecného súdu a potvrdzujú, že sa na daňové opatrenia vzťahujú články 107 a 108 ZFEÚ, respektíve článok 61 ods. 1 Dohody o EHP. Okrem toho, aj keby sa zistilo, že nastala zmena praxe, v súlade s judikatúrou aj tak nie je možné uznať argument, že daňové opatrenia predstavujú existujúcu pomoc, keďže nedokazuje, že zmenu kritérií určovania selektívnosti uplatňovaných buď Komisiou, alebo dozorným úradom je možné priradiť „vývoju Európskeho hospodárskeho priestoru“ v zmysle článku 1 písm. b) bodu v) časti II protokolu 3 (65).

Dozorný úrad preto neuznáva, že opatrenia možno definovať ako existujúcu pomoc poskytnutú pred vývojom Dohody o EHP. Opatrenie preto predstavuje novú pomoc, ktorá nebola notifikovaná dozornému úradu. Lichtenštajnské orgány preto nesplnili povinnosti podľa článku 1 ods. 3 časti I protokolu 3.

3. ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI

Podporné opatrenia klasifikované podľa článku 61 ods. 1 Dohody o EHP ako štátna pomoc sú vo všeobecnosti nezlučiteľné s fungovaním Dohody o EHP, s výnimkou prípadu, keď sa uplatňuje jedna z výnimiek uvedených v článku 61 ods. 2 alebo ods. 3 Dohody o EHP.

Odchýlka v článku 61 ods. 2 nie je uplatniteľná na uvedenú pomoc, ktorá nie je určená na dosiahnutie žiadneho z cieľov uvedených v tomto ustanovení. Neuplatňuje sa ani článok 61 ods. 3 písm. a) alebo písm. b) Dohody o EHP.

Uvedená pomoc nie je spojená so žiadnou investíciou do výrobného kapitálu. Znižuje len náklady, ktoré by spoločnosti museli za bežných okolností znášať pri výkone svojich každodenných obchodných činností, a preto sa má klasifikovať ako prevádzková pomoc. Prevádzková pomoc sa za bežných okolností nepovažuje za vhodnú na uľahčenie rozvoja určitých hospodárskych činností alebo určitých regiónov, ako je ustanovené v článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP. Prevádzková pomoc je povolená len za zvláštnych okolností (napríklad pri určitých druhoch environmentálnej alebo regionálnej pomoci), keď sa takáto výnimka ustanovuje v usmerneniach dozorného úradu. Na uvedenú pomoc sa nevzťahuje žiadne z týchto usmernení.

Dozorný úrad preto dospel k záveru, že osobitné pravidlá zdaňovania uplatniteľné na kaptívne poisťovne nie sú zlučiteľné s Dohodou o EHP.

4. OPRÁVNENÉ OČAKÁVANIE A PRÁVNA ISTOTA

Príjemcovia pomoci môžu na vznesenie námietok proti príkazu na vrátenie neoprávnene poskytnutej štátnej pomoci uplatniť základné právne zásady oprávneného očakávania a právnej istoty. Tieto zásady sa však uplatňujú len za mimoriadnych okolností a podnik nemôže mať za bežných okolností oprávnené očakávanie, že pomoc je oprávnená, pokiaľ nebola poskytnutá v súlade s postupom na notifikovanie pomoci dozornému úradu (respektíve Európskej komisii (66)). Toto je zásada, ktorú v poslednom období opätovne potvrdil Súdny dvor takto: „V situácii ako vo veci samej existenciu výnimočnej okolnosti nemožno navyše akceptovať so zreteľom na zásadu právnej istoty, keďže Súdny dvor už rozhodol v podstate, že až dovtedy, kým Komisia neprijme rozhodnutie, ktorým pomoc schváli…, nemá príjemca žiadnu istotu o zákonnosti pomoci tak, že uvedený príjemca sa nemôže dovolávať ani zásady ochrany legitímnej dôvery, ani zásady právnej istoty.“ (67)

V judikatúre Súdneho dvora sa v zásade ustanovilo, že na oprávnené očakávanie, že pomoc je oprávnená, sa v zásade možno odvolávať len vtedy, ak táto pomoc bola poskytnutá v súlade s postupom ustanoveným v článku 1 ods. 3 časti I protokolu 3 (68), s pripomienkou, že obozretný obchodník by za bežných okolností mal byť schopný určiť, či sa uvedený postup dodržal (69).

Bez ohľadu na to Súdny dvor tiež uznal, že príjemca pomoci, ktorá bola poskytnutá neoprávnene z dôvodu, že nebola notifikovaná, sa môže za výnimočných okolností dovolávať oprávneného očakávania, že pomoc bola oprávnená, s cieľom brániť sa proti jej vráteniu (70). Súdny dvor rozhodol, že daná osoba sa môže odvolávať na zásadu oprávneného očakávania, keď inštitúcia Spoločenstva spôsobila vznik oprávneného očakávania (71). V tejto situácii to znamená, že štát alebo príjemca sa napríklad pri schválení rovnakého alebo podobného opatrenia pomoci musel spoliehať na predchádzajúce opatrenia dozorného úradu. Dozorný úrad neprijal žiadne takéto opatrenie, a rozhodnutia dozorného úradu týkajúce sa nepovolenia opatrení fiškálnej pomoci vo Fínsku a Nórsku krátko pred zavedením lichtenštajnského daňového zákona mali vlastne (ako sa už uviedlo (72) ozrejmiť, že daňové opatrenia zvýhodňujúce určité spoločnosti alebo skupiny spoločností by sa mali notifikovať dozornému úradu (73).

Lichtenštajnské orgány zaviedli daňové opatrenia v čase výrazného diania v oblasti presadzovania pravidiel štátnej pomoci vo forme daňových oslobodení. Diskusia o konkurencii v Európe v oblasti dane z príjmu právnických osôb už určitý čas prebiehala, keď bola v roku 1996 vytvorená skupina s cieľom vypracovať kódex správania medzi európskymi členskými štátmi zameraný na odstránenie škodlivých praktík v daňovej oblasti. Ako sa už uviedlo, kódex správania sa nakoniec prijal na konci roku 1997 (74) (pred zavedením osobitných daňových opatrení) a za ním nasledovalo oznámenie Komisie a usmernenia dozorného úradu o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa priameho zdaňovania podnikov, ktoré obsahujú konkrétne odkazy na zdaňovanie činností v rámci skupiny. Toto dianie opäť potvrdzuje, že osobitné pravidlá zdaňovania kaptívnych poisťovní sa mali notifikovať dozornému úradu.

Lichtenštajnské orgány a určité tretie strany však poukázali na závery Komisie vo veciach týkajúcich sa koordinačných centier v Belgicku. V dvoch rozhodnutiach prijatých v rokoch 1984 (75) a 1987 dospela Komisia k záveru, že daňová schéma zvýhodňujúca koordinačné centrá poskytujúce vnútroskupinové služby pre medzinárodné spoločnosti nepredstavuje štátnu pomoc, a v odpovedi na parlamentnú otázku uverejnenú v roku 1991 Komisia uviedla, že proti dotknutej schéme nevzniesla námietky. Ako sa však už uviedlo, po prijatí kódexu správania pri zdaňovaní podnikov (1. decembra 1997) začala Komisia takéto veci prehodnocovať (76). Komisia 17. júla 2000 informovala Belgicko, že schéma by mohla predstavovať pomoc, 11. júla 2001 navrhla vhodné opatrenia na odstránenie vplyvu schémy a 27. februára 2002 začala formálne zisťovanie, v ktorom prišla 17. februára 2003 k záveru, že schéma zdaňovania koordinačných centier predstavuje pomoc, ktorá nie je zlučiteľná so spoločným trhom (77).

Dozorný úrad uznáva, že v nadväznosti na rozhodnutia Komisie o belgických koordinačných centrách a v dôsledku mnohých iných podobných schém uplatňovaných v členských štátoch EÚ mohla existovať určitá miera nejasnosti, najmä pokiaľ ide o zdaňovanie vnútroskupinových činností. Dozorný úrad tiež uznáva, že existuje určitá podobnosť medzi prípadom koordinačných centier a prípadom zdaňovania kaptívnych poisťovní. Kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku mohli preto oprávnene očakávať, že vnútroskupinové služby, ktoré poskytujú (poistenie), sa môžu zdaňovať rozdielne, bez toho, aby to predstavovalo štátnu pomoc.

Dozorný úrad ďalej zastáva názor, že v širšom kontexte EHP je možné, že príjemcovia v štátoch EZVO sa mohli opierať o opatrenia Európskej komisie alebo o judikatúru Súdneho dvora. Dozorný úrad si tiež uvedomuje prístup, ktorý Európska komisia prijala na začiatku prvého desaťročia 21. storočia k otázke oprávneného očakávania, keď nepovolila podobné daňové opatrenia (78). Z hľadiska praxe Komisie a s cieľom zabezpečiť jednotný prístup k tejto otázke v celom EHP preto dozorný úrad dospel k záveru, že príjemcovia mohli mať oprávnené očakávania, že daňové opatrenia v čase, keď sa zavádzali, nepredstavujú štátnu pomoc.

Tieto očakávania však nemohli pokračovať donekonečna vzhľadom na dianie v oblasti posudzovania daňových opatrení z hľadiska štátnej pomoci počas tohto obdobia. Komisia začala 11. júla 2001 konanie vo veci formálneho zisťovania, týkajúce sa oslobodenia kaptívnych poisťovní na Alandoch vo Fínsku od daní (79) a oznámila svoje pochybnosti o zlučiteľnosti týchto opatrenia s pravidlami štátnej pomoci. Toto zisťovanie začalo na základe notifikácie opatrenia fínskymi orgánmi 15. júla 1998 – 7 mesiacov po zavedení lichtenštajnských opatrení. Fínske orgány pozastavili zavedenie daňových opatrení do prijatia rozhodnutia Komisie. Rozhodnutie, v ktorom sa konkrétne dospelo k záveru, že oslobodenie kaptívnych poisťovní od daní predstavuje nezlučiteľnú štátnu pomoc, nasledovalo 10. júla 2002. Vzhľadom na to, že lichtenštajnské daňové opatrenia sú vecne rovnaké ako opatrenia navrhované pre kaptívne poisťovne so sídlom na Alandoch vo Fínsku, dozorný úrad dospel k záveru, že všetci príjemcovia (80) si najneskôr k dátumu rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania týkajúceho sa podobných daňových opatrení na Alandoch 6. novembra 2001 mali byť vedomí, že tieto opatrenia by mohli predstavovať nezlučiteľnú štátnu pomoc. Jednoznačné pochybnosti, ktoré Komisia vyslovila, pokiaľ ide o zlučiteľnosť špecifických daňových opatrení v prospech kaptívnych poisťovní, vylúčili akékoľvek oprávnené očakávania, ktoré mohli mať kaptívne poisťovne využívajúce lichtenštajnské daňové oslobodenia.

Dozorný úrad dospel preto k záveru, že príjemcovia mohli mať oprávnené očakávania, že oslobodenia od dane, ktoré sa vzťahujú na kaptívne poisťovne v Lichtenštajnsku, nepredstavujú štátnu pomoc, od ich zavedenia 1. januára 1998 do dátumu uverejnenia rozhodnutia Komisie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania týkajúceho sa alandskej schémy pre kaptívne poisťovne dňa 6. novembra 2001 v úradnom vestníku, ale nie neskôr.

Na záver, dozorný úrad neuznáva, že by v tejto veci mohli byť opodstatnené akékoľvek argumenty týkajúce sa právnej istoty, vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora a širokú uplatniteľnosť článku 61 (Dohody o EHP) a článku 107 (ZFEÚ). Záver, že prešetrované daňové opatrenia by mohli predstavovať štátnu pomoc, bol celý čas zjavne predvídateľný.

5. ZÁVER

Dozorný úrad dospel k záveru, že osobitné pravidlá zdaňovania vzťahujúce sa na kaptívne poisťovne podľa článku 82 písm. a) a článku 88 písm. d) ods. 3 lichtenštajnského daňového zákona, ktoré boli zavedené 18. decembra 1998, predstavujú pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Tieto opatrenia sa z už uvedených dôvodov nemôžu považovať za zlučiteľné s pravidlami štátnej pomoci Dohody o EHP.

Dozorný úrad zastáva tiež názor, že sporné opatrenia pomoci sa realizovali v rozpore s článkom 1 ods. 3 časti I protokolu 3, a preto predstavujú neoprávnenú pomoc.

Ak sa v súlade s článkom 14 protokolu 3 prijmú zamietavé rozhodnutia vo veciach neoprávnenej pomoci, dozorný úrad rozhodne, že príslušný štát EZVO prijme všetky potrebné opatrenia na vrátenie pomoci od príjemcov. Dozorný úrad nevyžaduje vrátenie, ak by bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva EHP. Vzhľadom na neurčitosť, pokiaľ ide o hodnotenie daňových opatrení v rámci skupiny z hľadiska štátnej pomoci, dozorný úrad uznáva, že podniky mohli mať určité očakávania, že daňové opatrenia v Lichtenštajnsku nemusia predstavovať pomoc. Tieto očakávania nie je možné zachovávať po začatí konania vo veci formálneho zisťovania Komisiou v súvislosti s daňovými opatreniami v prospech kaptívnych poisťovní na Alandoch. Dozorný úrad preto vyžaduje vrátenie až od dátumu uverejnenia rozhodnutia Komisie v úradnom vestníku dňa 6. novembra 2001.

Výška pomoci, ktorá sa má vrátiť, by sa mala vypočítať vyhodnotením záväzkov kaptívnych poisťovní vyplývajúcich z dane z príjmov, dane z kapitálu a kupónovej dane, ak by sa na ne nevzťahovali osobitné pravidlá, mínus daň z kapitálu, ktorú príjemcovia už zaplatili,

PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:

Článok 1

Opatrenia pomoci, ktoré lichtenštajnské orgány vykonali v prospech kaptívnych poisťovní podľa článku 82 písm. a) a článku 88 písm. d) ods. 3 daňového zákona zavedeného 18. decembra 1998, predstavujú neoprávnenú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, ktorá nie je zlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP.

Článok 2

1. Lichtenštajnsko zruší opatrenia uvedené v článku 1 tak, aby sa od fiškálneho roku 2010 (vrátane) už neuplatňovali.

2. Lichtenštajnské orgány informujú dozorný úrad o právnych krokoch, ktoré sa prijmú na zrušenie opatrenia do 30. júna 2010.

Článok 3

1. Lichtenštajnské orgány prijmú všetky opatrenia potrebné na vrátenie pomoci uvedenej v článku 1, ktorá bola príjemcom neoprávnene poskytnutá od 6. novembra 2001 do 31. decembra 2009.

2. Výška pomoci, ktorá sa má vrátiť, sa vypočíta vyhodnotením záväzkov kaptívnych poisťovní vyplývajúcich z dane z príjmov, dane z kapitálu a kupónovej dane, keby sa na ne nevzťahovali osobitné pravidlá, mínus daň z kapitálu, ktorú príjemcovia už zaplatili.

3. Sumy, ktoré sa majú vrátiť, zahŕňajú úroky za obdobie od dátumu, ku ktorému sa daňové úľavy poskytli danému podniku, do dátumu ich skutočného vrátenia.

4. Úroky sa vypočítajú ako zložený úrok v súlade s článkom 9 rozhodnutia Dozorného úradu EZVO č. 195/04/COL, zmeneného a doplneného rozhodnutím dozorného úradu č. 789/08/COL zo 17. decembra 2008 o vykonávacích ustanoveniach uvedených v článku 27 časti II protokolu 3.

Článok 4

Pomoc uvedená v článku 1 sa vráti bezodkladne a najneskôr do 30. septembra 2010 v súlade s postupmi vnútroštátnych právnych predpisov, ak tieto vnútroštátne právne predpisy umožnia okamžité a účinné vykonanie tohto rozhodnutia.

Článok 5

Toto rozhodnutie je určené Lichtenštajnskému kniežatstvu.

Článok 6

Iba anglické znenie tohto rozhodnutia je autentické.

V Bruseli 24. marca 2010 Za Dozorný úrad EZVO Per SANDERUD predseda Kurt JAEGER člen kolégia

(1) Usmernenia o uplatňovaní a výklade článkov 61 a 62 Dohody o EHP a článku 1 protokolu 3 k dohode o dozore a súde, ktoré prijal a vydal dozorný úrad 19. januára 1994 (Ú. v. ES L 231, 3.9.1994, s. 1, a v dodatku EHP č. 32, 3.9.1994, s. 1). Aktualizované znenie je dostupné na adrese: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(2) Konsolidované znenie je dostupné na adrese: http://www.eftasurv.int/media/rozhodnutia/195-04-COL.pdf

(3) Ú. v. EÚ C 75, 31.3.2009, s. 45 a v dodatku EHP č. 17, 26.3.2009, s. 1.

(4) Podľa zákona z 18. decembra 1997 o zmene a doplnení lichtenštajnského daňového zákona, Zbierka zákonov 1998, č. 36.

(5) Preklad vyhotovený útvarmi dozorného úradu.

(6) Potvrdili to lichtenštajnské orgány v liste z 30. mája 2007.

(7) Spoločnosť A odkazuje v tejto súvislosti na veci 118/85, Zb. 1987, s. 2599, ods. 7 a C-35/96, Zb. 1998, s. I-3851, ods. 36 (obe Komisia/Talianska republika); vec C-222/04, Ministero dell’Economica e delle Finanze/Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Zb. 2006, s. I-289; a rozhodnutie dozorného orgánu č. 349/07/COL z 18. júla 2007 o sťažnosti týkajúcej sa Nórskej správy ciest, okresný úrad Møre a Romsdal (Ú. v. EÚ C 310, 20.12.2007, s. 35 a v dodatku EHP č. 61, 20.12.2007, s. 35).

(8) Rozhodnutie Komisie z 22. septembra 2004, štátna pomoc N 354/04, na ktoré sa opäť odkazuje ďalej v texte.

(9) Rozhodnutie Komisie z 13. februára 2008, štátna pomoc N 480/07, na ktoré sa opäť odkazuje ďalej v texte.

(10) Rozhodnutie Komisie z 8. júla 2009 C 4/07 (ex N 465/06), na ktoré sa opäť odkazuje ďalej v texte.

(11) Rozhodnutie Komisie z 10. júla 2002 o schéme pomoci, ktorú zaviedlo Fínsko pre kaptívne poisťovne na Alandoch (Ú. v. ES L 329, 5.12.2002, s. 22).

(12) Rozhodnutie dozorného orgánu č. 349/07/COL z 18. júla 2007 o Nórskej správe ciest, okresnom úrade Møre a Romsdal; odkaz na uverejnenie sa uvádza v poznámke pod čiarou č. 7.

(13) Rozhodnutie Komisie z 22. septembra 2004 vo veci N354/04 (Ú. v. EÚ C 131, 28.5.2005, s. 10).

(14) Ú. v. EÚ L 323, 9.12.2005, s. 1.

(15) Rozhodnutie Komisie zo 17. februára 2003 o schéme pomoci v prospech koordinačných centier v Belgicku (Ú. v. EÚ L 282, 30.10.2003, s. 25). Ďalší odkaz na toto rozhodnutie sa nachádza v oddiele 4.

(16) Uviedol sa odkaz na vec C-222/04, Ministero dell’Economia e delle Finanze/Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Zb. 2006, s. I-289.

(17) Vec C-308/01 Gil Insurance a i./Commissioners of Customs & Excise, Zb. 2004, s. I-4777.

(18) Pozri poznámky pod čiarou č. 5 až 8.

(19) Pozri odsek 3 bod 3 usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci pri opatreniach týkajúcich sa priameho zdaňovania podnikov.

(20) Vec C-41/90, Höfner a Elser/Macrotron GmbH, Zb. 1991, s. I-1979, ods. 21.

(21) Spojené veci C-180/98 až C-184/98, Pavlow, Zb. 2000, s. I-6451, ods. 75.

(22) Kód NACE predstavuje celoeurópsky klasifikačný systém, ktorý zoskupuje organizácie podľa ich obchodných činností. K65 – Poistenie, zaistenie a dôchodkové zabezpečenie okrem povinného sociálneho poistenia.

(23) Zriadenie osobitnej spoločnosti týmto spôsobom môže napríklad tiež znamenať, že spoločnosť vlastní kapitálové rezervy (požadované z dôvodov regulácie), ktoré sú odpočítateľné na daňové účely.

(24) Pozri úvahy v už citovanom rozhodnutí Komisie z 10. júla 2002 o schéme pomoci, ktorú zaviedlo Fínsko v prospech alandských kaptívnych poisťovní, ods. 51.

(25) Pozri vec C-107/98, Teckal Srl a Comune di Viano, Azienda Gas-Acqua Consorziale (AGAC) di Reggio Emilia, rozsudok z 18. novembra 1999.

(26) Vec C-26/03, Stadt Halle and RPL Recyclingpark Lochau GmbH/Arbeitsgemeinschaft Thermische Restabfall- und Energieverwertungsanlage TREA Leuna, Zb. 2005, s. I-1, ods. 48.

(27) Prieskum v oblasti poistenia podnikateľských subjektov – Prieskum v oblasti európskeho poistenia podnikateľských subjektov podľa článku 17 nariadenia (ES) č. 1/2003 – Priebežná správa z januára 2007. Dostupné na stránke: http://ec.europa.eu/competition/sectors/financial_services/inquiries/interim_report_24012007.pdf

(28) Pozri kapitolu 5. Poistné trhy: základná štruktúra, správa Komisie, s. 32.

(29) Pozri kapitolu 4.2.1. Náhrady za poistenie, správa FSA.

(30) Pozri napríklad správu, ktorú pre Úrad pre finančné služby (FSA) Spojeného kráľovstva vypracovala spoločnosť CRA International v decembri 2007. Dostupné na stránke: http://www.fsa.gov.uk/pubs/other/cra_report_cicd.pdf

(31) Pozri správu FSA, s. 51.

(32) V prípade investorov, ktorí sú súkromné osoby, poskytnutie oslobodenia od dane nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

(33) Rozhodnutie Komisie z 21. januára 1998 o daňových úľavách podľa článku 52 ods. 8 nemeckého zákona o dani z príjmov (Ú. v. ES L 212, 30.7.1998, s. 50). Vec C-156/98, Nemecko/Komisia, Zb. 2000, s. I-6857, ods. 26.

(34) Pozri článok 77 daňového zákona.

(35) Sadzba dane z príjmov závisí od pomeru čistého príjmu k zdaniteľnému kapitálu. Daňová sadzba sa môže zvyšovať o 1 percentuálny bod na najviac 5 percentuálnych bodov, maximálna daň z príjmu teda je 20 %.

(36) Pozri článok 76 daňového zákona.

(37) Rozhodnutie Komisie z 10. júla 2002 o schéme pomoci, ktorú zaviedlo Fínsko v prospech alandských kaptívnych poisťovní, už citované.

(38) Komisia dospela tiež k záveru, že opatrenie zabránilo poisťovniam, ktoré za bežných okolností poisťujú nepridružené spoločnosti (alebo iné podniky), pôsobiť na tom istom trhu a za tých istých podmienok ako kaptívne poisťovne. Dozorný orgán opäť súhlasí s týmto záverom.

(39) Vec C-308/01, GIL Insurance a i., Zb. 2004, s. I-4777, ods. 68. Pozri aj vec C-143/99, Adria-Wien Pipeline, Zb. 2001, s. I-8365, ods. 41 a vec C-409/00, Španielsko/Komisia, Zb. 2003, s. I-1487, ods. 47.

(40) Uvádza sa odkaz na správu FSA, v ktorej sa uvádza, že: „Dôkazy získané z rozhovorov s klientmi ukázali, že využívanie kaptívnych poisťovní a alternatívnych produktov na prenos rizika sa obmedzujú na veľkých firemných klientov. Samopoistenie bolo tiež bežnejšie medzi veľkými firemnými klientmi, hoci približne 33 % firiem v pásme 20 mil. – 100 mil. GBP využíva samopoistenie na krytie určitých rizík“ a „Konkurenčná disciplína v oblasti sprostredkovania na základe využívania alternatív k poisteniu, akými sú samopoistenie, kaptívne poisťovne a alternatívne produkty prenosu rizika, sa obmedzuje na veľké podniky.“ Dozorný orgán považuje tiež za dôležité, že v správe Komisie o trhu poistenia podnikateľských subjektov sa dospelo k záveru, že v roku 2005 celkovo existovalo na svete len približne 5 200 kaptívnych poisťovní. Toto číslo je v porovnaní s počtom spoločností na svete zjavne veľmi malé a podporuje záver dozorného orgánu, že zriadenie kaptívnej poisťovne nepredstavuje pre väčšinu podnikov možnosť voľby.

(41) Pozri odsek 52 rozhodnutia týkajúceho sa Alánd. Komisia odhadla, že zriadenie kaptívnej spoločnosti znamená, že skupina, s ktorou sa budú uzatvárať poistné zmluvy, bude dostatočne veľká, aby sa dosiahli tržby, ktoré by jej umožnili kryť fixné náklady a dosiahnuť zisk.

(42) Spojené veci T-92/00 a T-103/00, Territorio Histórico de Alava a i./Komisia (Ramondín), Zb. 2002, s. II-1385, ods. 39.

(43) Navrhovaná minimálna hodnota pre takúto účasť vo výške 50 miliónov EUR bola po rozhovoroch s Komisiou vypustená z opatrení.

(44) Vec C-53/00, Ferring/ACOSS, Zb. 2001, s. I-9067, ods. 21.

(45) Vec C-156/98, Nemecko/Komisia, Zb. 2000, s. I-6857, ods. 22, v ktorej ESD uznal, že daňová úľava môže predstavovať všeobecné opatrenie, ak sa uplatňuje bez rozdielu na všetky ekonomicky aktívne osoby. Pozri aj vec C-75/97, Belgicko/Komisia, Zb. 1999, s. I-3671, ods. 28.

(46) Vec E-6/98, Nórsko/Dozorný orgán EZVO, Zb. 1999, Správa Súdneho dvora EZVO, s. 76, ods. 38; spojené veci E-5/04, E-6/04 a E-7/04, Fesil a Finnfjord, PIL a i. a Nórsko/Dozorný orgán EZVO, Zb. 2005, Správa Súdneho dvora EZVO, s. 117, ods. 84 – 85; spojené veci T-127/99, T-129/99 a T-148/99 Territorio Histórico de Alava a i./Komisia, Zb. 2002, s. II-1275, ods. 163; vec C-143/99, Adria-Wien Pipeline, Zb. 2001, s. I-8365, ods. 42; vec T-308/00, Salzgitter/Komisia, Zb. 2004, s. II-1933, ods. 42; vec C-172/03, Wolfgang Heiser, Zb. 2005, s. I-1627, ods. 43.

(47) Vec E-6/98, Nórsko/Dozorný orgán EZVO, už citovaná, ods. 38; spojené veci E-5/04, E-6/04 a E-7/04, Fesil a Finnfjord, PIL a i. a Nórsko/Dozorný orgán EZVO, už citované, ods. 76 – 89; vec 173/73, Taliansko/Komisia, Zb. 1974, s. 709, ods. 16.

(48) Vec E-6/98, Nórsko/Dozorný orgán EZVO, už uvedená, ods. 67; vec C-159/01, Holandsko/Komisia, Zb. 2004, s. I-4461, ods. 43.

(49) Podobné argumenty sú uvedené v rozhodnutí Komisie zo 17. februára 2003 o štátnej pomoci realizovanej Holandskom v oblasti medzinárodných finančných činností, ods. 95.

(50) Ú. v. EÚ L 335, 17.12.2009, s. 1.

(51) Vec T-214/95, Het Vlaamse Gewest/Komisia, Zb. 1998, s. II-717; vec 730/79, Philip Morris/Komisia, Zb. 1980, s. 2671, ods. 11.

(52) Rozhodnutie Komisie z 10. júla 2002 o schéme pomoci, ktorú zaviedlo Fínsko v prospech alandských kaptívnych poisťovní, už citované.

(53) Schválené boli 18. decembra 1997.

(54) Lichtenštajnské orgány a niektoré tretie strany tvrdili, že Komisia v skutočnosti vyhlásila, že porovnateľné opatrenia týkajúce sa zdanenia v rámci skupiny (pozri ďalej v texte) nepredstavujú štátnu pomoc.

(55) Vec 173/73, Taliansko/Komisia, Zb. 1974, s. 709.

(56) Vec 248/84, Nemecko/Komisia, Zb. 1987, s. 4013.

(57) Kde sa daňové úľavy vzťahujúce sa na priemyselnú výrobu zrušili v nadväznosti na rozhodnutie dozorného orgánu z 1. decembra 1994, č. 213/94/COL.

(58) Rozhodnutie dozorného orgánu č. 106/95/COL z 31. októbra 1995 o oslobodení sklených obalov od základnej dane.

(59) Rozhodnutie dozorného orgánu č. 145/97/COL zo 14. mája 1997 o primeraných opatreniach týkajúcich sa regionálne diferencovaných príspevkov na sociálne zabezpečenie.

(60) Ú. v. ES C 002, 6.1.1998, s. 1.

(61) Komisia vydala oznámenie v novembri 1998 (Ú. v. ES C 384, 10.12.1998). Podobné oznámenie bolo zahrnuté do usmernení dozorného orgánu o štátnej pomoci ako kapitola 17B v júni 1999.

(62) Pozri okrem iného vec C-387/92 Banco Exterior de España SA/Ayuntamiento de Valencia, Zb. 1994, s. I-877.

(63) Odsek 18 oznámenia.

(64) Pozri oddiel J kódexu správania.

(65) Spojené veci T- T-346/99, T-347/99 a T-348/99, Territorio Histórico de Álava a i./Komisia, Zb. 2002, ods. 84.

(66) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko, Zb. 1990, s. I-3437, ods. 14; vec C-169/95, Komisia/Španielsko, Zb. 1997, s. I-135, ods. 51; vec C-24/95, Línd Rheinland-Pfalz/Alcan Deutschland GmbH, Zb. 1997, s. I-1591, ods. 25.

(67) Vec C1-09, Centre d'Exportation du Livre Français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication/Société Internationale de Diffusion et d'Édition, rozsudok z 11. marca 2010 (zatiaľ neuverejnený). Pozri aj vec C-91/01, Taliansko/Komisia, Zb. 2004, s. I-4355, ods. 66 a 67.

(68) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko, Zb. 1990, s. I-3437, ods. 14 a Regione Autonoma della Sardegna/Komisia, Zb. 2005, s. II-2123, ods. 64.

(69) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko, Zb. 1990, s. I-3437, ods. 14; vec C-169/95, Španielsko/Komisia, Zb. 1997, s. I-135, ods. 51.

(70) Spojené veci C-183/02 P a C-187/02 P, Demesa a Territorio Histórico de Álava/Komisia, Zb. 2004, s. I-10609, ods. 51.

(71) Vec T-290/97, Mehibas Dordstelaan/Komisia, Zb. 2000, s. II-15 a veci C-182/03 a C-217/03, Belgicko a Forum 187 ASBL/Komisia, Zb. 2006, s. I-05479, ods. 147.

(72) Pozri poznámky pod čiarou č. 54 a 55, v ktorých sa uvádza odkaz na rozhodnutia dozorného orgánu o daňových úľavách vzťahujúcich sa na priemyselnú výrobu, oslobodeniach sklených obalov od základnej dane a regionálne diferencovaných odvodoch sociálneho zabezpečenia.

(73) Podľa správy pre lichtenštajnský parlament, týkajúcej sa Dohody o EHP (Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum vom 2. Mai 1992), lichtenštajnské orgány uznávajú, že daňové úľavy v zásade predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP a že za určitých okolností môže byť potrebná notifikácia daňových opatrení v Lichtenštajnsku (strana 134). Pozri aj vysvetlenia v správe pre lichtenštajnský parlament, týkajúcej sa účasti v Európskom hospodárskom priestore (Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend die Teilnahme am Europäischen Wirtschaftsraum (EWR) 2. Teil, Nr. 1995/1), strana 168.

(74) Kódex prijatý 1. decembra 1997 sa uvádzal ako „prelomová dohoda“ o zabránení nekalej daňovej konkurencii. Členské štáty EU schválili na začiatku roku 1998 zmrazenie pravidiel v oblasti dane z príjmu právnických osôb a konzultácie s Komisiou pred zavedením nových právnych predpisov v oblasti dane z príjmu právnických osôb.

(75) Hoci rozhodnutie z roku 1984 nebolo uverejnené, odkaz naň bol uvedený v 14. správe o politike hospodárskej súťaže.

(76) V kódexe správania (v oddiele J) sa uvádza, že „Komisia má v úmysle preskúmať alebo opätovne preskúmať existujúce daňové systémy a navrhované nové právne predpisy v závislosti od prípadu, a tým zabezpečiť, aby sa pravidlá a ciele zmluvy uplatňovali jednotne a rovnako vo vzťahu ku všetkým“ (Ú. v. ES C 2, 6.1.1998).

(77) Ú. v. EÚ L 282, 30.10.2003, s. 25. Komisia v ten istý deň dospela k rovnakému záveru v súvislosti s režimom pre medzinárodné finančné činnosti v Holandsku (K(2003) 568 o štátnej pomoci realizovanej Holandskom v oblasti medzinárodných finančných činností (Ú. v. EÚ L 180, 18.7.2003, s. 52).

(78) Pozri nielen rozhodnutie o belgických koordinačných centrách (Ú. v. EÚ L 282, 30.10.2003, s. 25), ale aj iné veci týkajúce sa preferenčného daňového režimu, ktoré sa považovali za podobné, a to aj rozhodnutia Komisie K(2002) 3740 o schéme štátnej pomoci – koordinačné centrá – ktorú zaviedlo Luxembursko (Ú. v. EÚ L 170, 9.7.2003, s. 20) a K(2003) 568 o štátnej pomoci realizovanej Holandskom v oblasti medzinárodných finančných činností (Ú. v. EÚ L 180, 18.7.2003, s. 52).

(79) Ú. v. ES C 309, 6.11.2001, s. 4.

(80) A tiež lichtenštajnské orgány.