SK Úradný vestník Európskej únie C 101/1

USMERNENIE DOZORNÉHO ORGÁNU EZVO

zo 14. júla 2004

pre analýzu trhu a posúdenie významnej trhovej sily podľa regulačného rámca pre elektronické komunikačné siete a služby uvedeného v prílohe XI Dohody o Európskom ho spodárskom priestore

(2006/C 101/01)

A. Predkladané usmernenie vydáva Dozorný orgán EZVO (ďalej len „orgán“) podľa Dohody o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“) a Dohody medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného orgánu a súdneho dvora (ďalej len „Dohoda o dozornom orgáne a súdnom dvore“).

B. Európska komisia (ďalej len „Komisia“) prijala usmernenie pre analýzu trhu a posúdenie významnej trhovej sily podľa regulačného rámca Spoločenstva pre elektronické komunikačné siete a služby (1). Tento nezáväzný akt poskytuje usmernenie vnútroštátnym regulačným orgánom (VRO) v členských štátoch ES, pokiaľ ide o uplatňovanie nového regulačného rámca pre elektronickú komunikáciu, predovšetkým pokiaľ ide o definovanie relevantného výrobkového trhu a trhu služieb, zistenie významnej trhovej sily, ako i určité aspekty spolupráce a koordinácie na vnútroštátnej úrovni a na úrovni EÚ.

C. S cieľom zabezpečiť jednotný dozor a homogénne uplatňovanie nových pravidiel na celom území Európskeho hospodárskeho priestoru (ďalej len „EHP“) orgán prijíma predkladané usmernenie na základe jemu udelenej právomoci článkom 5 ods. 2 písm. b) Dohody o dozornom orgáne a súdnom dvore a článkom 15 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (2) (ďalej len „rámcová smernica“).

1. ÚVOD

1.1. Predmet a účel usmernenia

1. Toto usmernenie stanovuje zásady, ktoré majú VRO v štátoch EZVO uplatňovať pri analýze trhov a efektívnej konkurencie podľa nového regulačného rámca pre elektronické komunikačné siete a služby (3).

2. Tento nový regulačný rámec zahŕňa päť smerníc: rámcovú smernicu, smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o oprávnení na elektronické komunikačné siete a služby (4) (ďalej len „smernica o oprávnení“), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe k elektronickým komunikačným sieťam a pridruženým prostriedkom a o ich prepojení (5) (ďalej len „prístupová smernica“), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických telekomunikačných sietí a služieb (6) (ďalej len „smernica o univerzálnej službe“) a smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 o spracovaní osobných údajov a ochrane súkromia v sektore elektronických komunikácií (7) (ďalej len „smernica o súkromí a elektronických komunikáciách“).

3. Podľa regulačného rámca z roku 1998 sa trhové oblasti telekomunikačného sektora, ktoré boli predmetom regulácie ex ante, stanovovali v príslušných smerniciach, ale nešlo o trhy definované v súlade so zásadami práva hospodárskej súťaže. V týchto oblastiach definovaných podľa regulačného rámca z roku 1998 mali VRO právomoc označiť podniky za podniky s významnou trhovou silou (VTS), pokiaľ ich podiel na trhu predstavoval 25 % s možnou odchýlkou od tohto prahu, berúc do úvahy schopnosť podniku ovplyvňovať trh, pomer jeho obratu k veľkosti trhu, kontrolu prostriedkov prístupu ku konečným užívateľom zo strany podniku, jeho prístup k finančným zdrojom a jeho skúsenosti v poskytovaní výrobkov a služieb na trhu.

4. Podľa nového regulačného rámca sa trhy, ktoré podliehajú regulácii, definujú v súlade so zásadami hospodárskeho práva EHP. Identifikuje ich orgán vo svojom odporúčaní o relevantnom výrobkovom trhu a trhu služieb podľa článku 15 ods. 1 rámcovej smernice (ďalej len „odporúčanie“). Ak je to opodstatnené vzhľadom na vnútroštátne okolnosti, VRO môžu identifikovať iné trhy v súlade s postupmi stanovenými v článkoch 6 a 7 rámcovej smernice. Nadnárodné trhy podliehajúce regulácii ex ante identifikuje v prípade potreby orgán v rozhodnutí o relevantných nadnárodných trhoch podľa článku 15 ods. 4 rámcovej smernice (ďalej len „rozhodnutie o nadnárodných trhoch“). V prípade nadnárodných trhov pôsobiacich ako na štáty EZVO, tak i na členské štáty ES budú orgán a Komisia spolupracovať s cieľom prijať zhodné rozhodnutia identifikujúce prienikové nadnárodné trhy (ďalej len „rozhodnutie o prienikových nadnárodných trhoch“).

5. Na všetkých z týchto trhov budú VRO intervenovať s cieľom zaviesť povinnosti na podniky iba v prípade, ak sa tieto trhy nepovažujú za trhy s efektívnou konkurenciou (8) v dôsledku toho, že postavenie takýchto podnikov zodpovedá dominantnosti v zmysle článku 54 Dohody o EHP (9). Článok 54 Dohody o EHP zodpovedá článku 82 Dohody o ES. Pojem dominantnosť v článku 82 Dohody o ES je definovaný v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev ako postavenie hospodárskej sily poskytujúcej podniku moc správať sa do značnej miery nezávisle od konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku i spotrebiteľov. Preto sa podľa nového regulačného rámca na rozdiel od rámca z roku 1998 orgán a VRO budú pri definovaní trhov podliehajúcich regulácii ex ante opierať o zásady a metodiku práva hospodárskej súťaže EHP a budú posudzovať, či podniky majú na týchto trhoch VTS.

6. Zámerom tohto usmernenia je usmerniť VRO pri výkone ich nových zodpovedností pri definovaní trhov a posudzovaní VTS. Orgán prijal usmernenie v súlade s článkom 15 ods. 2 rámcovej smernice.

7. Podľa článku 15 ods. 3 rámcovej smernice by mali VRO v najvyššej možnej miere zohľadniť toto usmernenie. Bude to dôležitým faktorom pri posudzovaní proporcionality a zákonnosti rozhodnutí navrhovaných VRO zo strany orgánu, berúc do úvahy strategické ciele stanovené v článku 8 rámcovej smernice.

8. Toto usmernenie sa osobitne týka týchto predmetov: a) definovanie trhu, b) posúdenie VTS, c) označenie VTS a d) procedurálne otázky spojené s týmito predmetmi.

9. Usmernenie sa zostavilo preto, aby ich VRO používali: — na definovanie geografického rozmeru výrobkových trhov a trhov služieb identifikovaných v odporúčaní. VRO nebudú definovať geografický rozsah nadnárodných trhov, pretože geografický rozmer nadnárodných trhov, či už týkajúcich sa dvoch alebo viacerých štátov EZVO alebo prienikových, bude definovaný v rozhodnutiach o nadnárodných trhoch, — na uskutočnenie trhovej analýzy podmienok konkurencie prevládajúcich na trhoch identifikovaných v odporúčaní a rozhodnutí a VRO s použitím metodiky stanovenej v oddiele 3 tohto usmernenia, — na identifikáciu relevantných národných alebo subnárodných výrobkových trhov a trhov služieb, ktoré nie sú obsiahnuté v odporúčaní, a to v prípade opodstatnenosti vnútroštátnymi okolnosťami, postupujúc podľa postupov stanovených v článkoch 6 a 7 rámcovej smernice, — na následné označenie (po analýze trhu) podnikov s VTS a zavedenie primeraných opatrení ex ante v súlade s podmienkami regulačného rámca tak, ako sa uvádza v oddieloch 3 a 4 tohto usmernenia, — na pomoc štátom EZVO a ich VRO pri uplatňovaní článku 11 ods. 1 písm. f) smernice o oprávnení a článku 5 ods. 1 rámcovej smernice, aby sa zaistilo, že podniky splnia povinnosť poskytnúť informácie potrebné na to, aby VRO mohli určiť relevantné trhy a posúdiť na nich významnú trhovú silu, — na usmernenie VRO pri zaobchádzaní s dôvernými informáciami, ktoré môžu poskytnúť: — podniky podľa článku 11 ods. 1 písm. f) smernice o oprávnení a článku 5 ods. 1 rámcovej smernice, — vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže (VOHS) ako súčasť spolupráce stanovenej v článku 3 ods. 5 rámcovej smernice, — orgán a VRO v iných štátoch EZVO ako súčasť spolupráce stanovenej v článku 5 ods. 2 rámcovej smernice, — VRO štátov EZVO prostredníctvom orgánu a Komisie prienikovo, ako je stanovené v článku 7 ods. 3 rámcovej smernice a — VRO členských štátov ES prostredníctvom Komisie a orgánu prienikovo, ako je stanovené v článku 7 ods. 3 rámcovej smernice.

10. Štruktúra usmernenia je takáto: Oddiel 1 poskytuje úvod a prehľad o pozadí, účele, rozsahu a obsahu usmernenia. Oddiel 2 opisuje metodiku, ktorú majú VRO používať pri definovaní geografického rozsahu trhov identifikovaných v odporúčaní ako aj pri definovaní relevantných trhov mimo tohto odporúčania. Oddiel 3 opisuje kritériá pre posudzovanie VTS na relevantnom trhu. Oddiel 4 načrtáva možné závery, ku ktorým môžu VRO dospieť pri analýze trhu, a opisuje možné kroky, ktoré môžu z týchto záverov vyplývať. Oddiel 5 opisuje vyšetrovacie právomoci VRO, navrhuje postupy koordinácie medzi jednotlivými VRO a medzi VRO a VOHS, opisuje postupy koordinácie a spolupráce medzi VRO a orgánom, ako i medzi orgánom a Komisiou a medzi VRO v štátoch EZVO a VRO v členských štátoch ES prienikovo. Posledná časť, oddiel 6, opisuje postupy verejnej konzultácie a uverejňovania rozhodnutí navrhovaných VRO.

11. Hlavným cieľom tohto usmernenia je zaistiť, aby VRO pri uplatňovaní nového regulačného rámca používali konzistentný prístup, predovšetkým pri označovaní podnikov s VTS pri uplatňovaní ustanovení regulačného rámca.

12. Zámerom orgánu pri vydaní tohto usmernenia je taktiež vysvetliť zainteresovaným stranám a podnikom pôsobiacim v sektore elektronickej komunikácie, ako by VRO mali postupovať pri posudzovaní VTS podľa rámcovej smernice, a tým maximalizovať transparentnosť a právnu istotu pri uplatňovaní sektorovo špecifickej legislatívy.

13. Orgán bude toto usmernenie v prípade potreby meniť a dopĺňať, berúc do úvahy skúsenosti s uplatňovaním regulačného rámca, budúci vývoj judikatúry Súdu EZVO a Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, ako i zvolený prístup Komisie.

14. Toto usmernenie žiadnym spôsobom neobmedzuje práva, ktoré podnikom alebo jednotlivcom udeľuje právo EHP. Uplatňovanie práva EHP, predovšetkým pravidiel hospodárskej súťaže EHP orgánom, Komisiou a príslušnými vnútroštátnymi orgánmi ani jeho výklad Súdom EZVO a Súdnym dvorom Európskych spoločenstiev nimi nie je vôbec dotknuté. Toto usmernenie sa nedotýka akýchkoľvek krokov, ktoré orgán v budúcnosti prijme, alebo usmernení, ktoré vydá v súvislosti s uplatňovaním práva hospodárskej súťaže EHP.

1.2. Zásady a strategické ciele v pozadí sektorovo špecifických opatrení

15. VRO sa musia snažiť dosiahnuť strategické ciele identifikované v článku 8 ods. 2, 3 a 4 rámcovej smernice. Môžeme ich rozdeliť do troch kategórií: — podpora otvoreného a konkurenčného trhu pre elektronické komunikačné siete, služby a s nimi spojené zariadenia, — rozvoj vnútorného trhu a — podpora záujmov európskych občanov.

16. Účelom zavedenia povinností ex ante na podniky označené za podniky s VTS je zaistiť, aby podniky nemohli používať svoju trhovú silu na obmedzenie alebo deformáciu hospodárskej súťaže na relevantnom trhu alebo na rozšírenie takejto trhovej sily na susedné trhy.

17. Tieto regulačné povinnosti by mali byť zavedené iba na tých trhoch elektronickej komunikácie, ktorých znaky by mohli opodstatňovať sektorovo špecifickú reguláciu a na ktorých príslušný VRO stanovil existenciu jedného alebo viacerých prevádzkovateľov s VTS.

18. Výrobkové trhy a trhy služieb, ktorých znaky by mohli opodstatňovať sektorovo špecifickú reguláciu, označí orgán vo svojom odporúčaní a v prípade, ak vnútroštátne okolnosti opodstatňujú definovanie odlišných trhov, VRO uplatňujú postup stanovený v článkoch 6 a 7 rámcovej smernice (10). Okrem toho niektoré ďalšie trhy sú osobitne identifikované v článku 6 prístupovej smernice a v článkoch 18 a 19 smernice o univerzálnej službe.

19. Pre každý z týchto relevantných trhov VRO posúdi efektívnosť konkurencie. Zistenie, že na relevantnom trhu existuje efektívna konkurencia zodpovedá zisteniu, že žiaden z prevádzkovateľov nemá na danom trhu dominantné postavenie, či už jednotlivo alebo spoločne. Preto na účely uplatňovania nového regulačného rámca efektívna konkurencia znamená, že na relevantnom trhu nie je žiaden podnik, ktorý by sám alebo spoločne s inými podnikmi mal na trhu jednotlivo alebo kolektívne dominantné podstavenie. Ak VRO dospejú k záveru, že na relevantnom trhu neexistuje efektívna konkurencia, označia podniky s VTS na danom trhu a buď zavedú náležité špecifické povinnosti, alebo ich zachovajú či zmenia, ak takéto povinnosti už existujú, v súlade s článkom 16 ods. 4 rámcovej smernice.

20. Pri uskutočňovaní trhovej analýzy za podmienok článku 16 smernice VRO vykonajú na budúcnosť orientované štrukturálne hodnotenie relevantného trhu na základe existujúcich trhových podmienok. VRO by mali stanoviť, či je daný trh perspektívne konkurenčný a či nedostatok efektívnej konkurencie je trvalý (11), a to tak, že zohľadnia očakávaný a predvídateľný vývoj na trhu v priebehu primeraného časového obdobia. Toto použité časové obdobie by malo odrážať osobitné znaky trhu a očakávané načasovanie nasledujúcej previerky relevantného trhu zo strany VRO. VRO by mali vo svojej analýze zohľadňovať údaje z minulosti, pokiaľ takéto údaje sú relevantné pre vývoj na tomto trhu v predvídateľnej budúcnosti.

21. Ak VRO označia podniky s VTS, musia na ne zaviesť jednu alebo viacero regulačných povinností v súlade s príslušnými smernicami a berúc do úvahy zásadu proporcionality. Vo výnimočných prípadoch môžu VRO zaviesť povinnosti týkajúce sa vstupu a prepojenia, ktoré presahujú povinnosti špecifikované v prístupovej smernici, avšak iba za predpokladu, že tak robia s predchádzajúcim súhlasom orgánu podľa ustanovení článku 8 ods. 3 tejto smernice.

22. Pri výkone ich regulačných úloh podľa článku 15 a 16 rámcovej smernice prislúcha VRO právomoc rozhodovať podľa vlastného uváženia, ktorá odráža komplexnosť všetkých relevantných faktorov, ktoré je potrebné posúdiť (hospodárske, vecné a právne) pri identifikácii relevantného trhu a stanovení existencie podnikov s VTS. Táto rozhodovacia právomoc však zostáva predmetom postupov ustanovených v článkoch 6 a 7 rámcovej smernice.

23. Regulačné rozhodnutia prijaté VRO v súlade so smernicami budú mať vplyv na vývoj EHP. S cieľom predchádzať negatívnym vplyvom na fungovanie Dohody o EHP musia VRO zabezpečiť konzistentný výkon ustanovení, na ktoré sa vzťahuje toto usmernenie. Takúto konzistentnosť je možné docieliť iba úzkou koordináciou a spoluprácou s inými VRO, s VOHS a s orgánom, ako ustanovuje rámcová smernica a ako odporúča oddiel 5.3 tohto usmernenia.

1.3. Vzťah k právu hospodárskej súťaže EHP

24. Podľa regulačného rámca sa trhy definujú a VTS posudzuje za použitia rovnakej metodiky ako podľa práva hospodárskej súťaže EHP. Preto by definícia geografického rozsahu trhov identifikovaných v odporúčaní, definícia, v prípade potreby, relevantných výrobkových trhov a trhov služieb mimo odporúčania a posúdenie efektívnosti konkurencie zo strany VRO mali byť konzistentné s judikatúrou a praxou práva hospodárskej súťaže EHP. S cieľom zaistiť takúto konzistentnosť sa toto usmernenie zakladá 1. na súčasnej judikatúre Súdu EZVO a Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, pokiaľ ide o definíciu trhu a pojem dominantného postavenia v zmysle článku 82 Dohody o ES a pravidiel na kontrolu fúzií (12), 2. na usmernení orgánu o uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže EHP v telekomunikačnom sektore (13), 3. na oznámení orgánu o definícii relevantných trhov na účely práva hospodárskej súťaže vo vnútri EHP (14), ďalej len „oznámenie o definícii trhov“, a 4. na oznámení Komisie o uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže na prístupové dohody v telekomunikačnom sektore (15), ďalej len „prístupové oznámenie“.

25. Článok 54 Dohody o EHP zodpovedá článku 82 Dohody o ES. Článok 6 Dohody o EHP ustanovuje, že ustanovenia Dohody, nakoľko sú v podstate identické so zodpovedajúcimi pravidlami práva Spoločenstva, treba pri výkone a uplatňovaní vykladať v súlade s príslušnými rozsudkami Súdneho dvora vydanými pred dňom podpisu Dohody. Článok 3 ods. 2 Dohody o dozornom orgáne a súdnom dvore ďalej stanovuje, že Súd EZVO a Dozorný orgán EZVO majú pri výklade a uplatňovaní ustanovení Dohody riadne zohľadňovať zásady ustanovené v príslušných rozsudkoch Súdneho dvora vydaných po dni podpisu Dohody o EHP.

26. Použitie rovnakej metodiky zaručuje, aby relevantné trhy definované na účely sektorovo špecifickej regulácie vo väčšine prípadov zodpovedali definíciám trhu, ktoré by sa uplatňovali podľa práva hospodárskej súťaže. V niektorých prípadoch a z dôvodov stanovených v oddiele 2 tohto usmernenia trhy definované orgánom a orgánmi pre hospodársku súťaž v prípadoch hospodárskej súťaže sa môžu líšiť od trhov identifikovaných v odporúčaní a rozhodnutí a/alebo od trhov definovaných VRO podľa článku 15 ods. 3 rámcovej smernice. Z článku 15 ods. 1 rámcovej smernice jasne vyplýva, že trhy definované VRO na účely regulácie ex ante sa nedotýkajú trhov definovaných VOHS a orgánom pri výkone im prislúchajúcich právomocí podľa práva hospodárskej súťaže v osobitných prípadoch.

27. Na účely uplatňovania práva hospodárskej súťaže EHP oznam orgánu o definícii trhu vysvetľuje, že pojem relevantný trh je úzko prepojený s cieľmi, ktoré sledujú politiky EHP. Trhy definované podľa článkov 53 a 54 Dohody o EHP sa vo všeobecnosti definujú na báze ex post. V týchto prípadoch sa analýze podrobujú udalosti, ktoré sa už na trhu udiali, pričom analýza nezohľadňuje vplyvy možného budúceho vývoja. Naopak podľa ustanovení na kontrolu fúzií práva hospodárskej súťaže EHP sa trhy vo všeobecnosti definujú na báze orientácie na budúcnosť.

28. Na druhej strane relevantné trhy definované na účely sektorovo špecifickej regulácie sa budú vždy posudzovať na báze orientácie na budúcnosť, keďže VRO do posudzovania zahŕňajú odhad budúceho vývoja trhu. Analýza trhu zo strany VRO by však nemala ignorovať minulé dôkazy tam, kde je to relevantné pri posudzovaní vyhliadok relevantného trhu do budúcnosti (pozri tiež oddiel 2). Východiskovým bodom pre uskutočnenie analýzy trhu na účely článku 15 rámcovej smernice nie je existencia dohody alebo zhodných praktík v rozsahu článku 53 Dohody o EHP, ani koncentrácie v rozsahu nariadenia o fúziách, ani údajné zneužívanie dominantného postavenia v rozsahu článku 54 Dohody o EHP. Analýza sa zakladá na celkovom posúdení štruktúry a fungovania skúmaného trhu orientovanom na budúcnosť. Napriek tomu, že VRO a orgány hospodárskej súťaže by mali pri skúmaní rovnakých otázok v rovnakých podmienkach a s rovnakými cieľmi v zásade dospieť k rovnakým záverom, nemožno vylúčiť, že vzhľadom na horeuvedené rozdiely, a najmä na širšie zameranie posudzovania zo strany VRO trhy definované na účely práva hospodárskej súťaže a trhy definované na účely sektorovo špecifickej regulácie nemusia byť vždy identické.

29. Napriek tomu, že analýza fúzií sa uplatňuje aj ex ante, neuskutočňuje sa periodicky, ako je to v prípade analýzy VRO podľa nového regulačného rámca. Orgán pre hospodársku súťaž v zásade nemá príležitosť uskutočniť periodickú previerku svojho rozhodnutia vo svetle vývoja na trhu, pričom VRO sú podľa článku 16 ods. 1 rámcovej smernice povinné svoje rozhodnutia periodicky preverovať. Tento faktor môže mať vplyv na rozsah a šírku analýzy trhu a posúdenie konkurencie zo strany VRO, a z tohto dôvodu definície trhov podľa nového regulačného rámca, dokonca i v podobných oblastiach, môžu byť v istých prípadoch odlišné od trhov definovaných orgánmi pre hospodársku súťaž.

30. Predpokladá sa, že na trhoch, ktoré nie sú identifikované v odporúčaní, nie je opodstatnená sektorovo špecifická regulácia ex ante, okrem prípadov, keď VRO sú schopné odôvodniť takúto reguláciu na ďalšom alebo odlišnom relevantnom trhu v súlade s postupom v článku 7 rámcovej smernice.

31. Označenie podniku za podnik s VTS na trhu identifikovanom na účely regulácie ex ante neznamená automaticky, že tento podnik je dominantný i na účely článku 54 Dohody o EHP alebo podobných vnútroštátnych predpisov. Označenie podniku s VTS okrem toho nevypovedá o tom, či sa tento podnik dopustil zneužitia dominantného postavenia v zmysle článku 54 Dohody o EHP alebo vnútroštátnych zákonov hospodárskej súťaže. Takéto označenie iba implikuje, že zo štrukturálneho hľadiska v krátko- až strednodobom horizonte tento prevádzkovateľ má a bude mať na identifikovanom relevantnom trhu postačujúcu trhovú moc správať sa do značnej miery nezávisle od konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku i spotrebiteľov, a to výlučne na účely článku 14 rámcovej smernice.

32. V praxi nemožno vylúčiť, že vzniknú paralelné postupy podľa regulácie ex ante a podľa práva hospodárskej súťaže vzhľadom na rôzne druhy problémov na relevantných trhoch (16). Orgány pre hospodársku súťaž preto môžu uskutočniť svoju vlastnú analýzu trhu a zaviesť náležité právne nápravné prostriedky popri sektorovo špecifických opatreniach uplatnených VRO. Treba však mať na zreteli, že súčasné uplatňovanie nápravných prostriedkov rôznych regulátorov rieši rôzne problémy na takomto trhu. Zámerom povinností ex ante zavedených VRO na podniky s VTS je splniť špecifické ciele stanovené v príslušných smerniciach, kým nápravné prostriedky práva hospodárskej súťaže majú za cieľ potrestať dohody alebo zneužívajúce správanie, ktoré obmedzujú alebo deformujú hospodársku súťaž na relevantnom trhu.

33. Pokiaľ ide o rozvojové trhy, odôvodnenie 27 rámcovej smernice poznamenáva, že rozvojové trhy, na ktorých je pravdepodobné, že vodca na trhu bude mať de facto podstatný trhový podiel, by nemali byť predmetom neprimeranej regulácie ex ante. Predčasné zavedenie regulácie ex ante by totiž mohlo nevhodne ovplyvniť formujúce sa konkurenčné podmienky na novom či rozvojovom sa trhu. Zároveň je však potrebné zabrániť ovládnutiu takéhoto nového či rozvojového trhu vedúcim podnikom. Bez toho, aby bola dotknutá náležitosť intervencie orgánov pre hospodársku súťaž v jednotlivých prípadoch, VRO by mali zaistiť, aby boli schopné plne odôvodniť akúkoľvek formu včasnej intervencie ex ante na novom či rozvojovom trhu, najmä ak si ponechávajú schopnosť zasiahnuť v neskoršej fáze v súvislosti s periodickým posudzovaním relevantných trhov.

2. DEFINÍCIA TRHU

2.1. Úvod

34. V usmernení pre hospodársku súťaž z roku 1994 (17) orgán uznal ťažkosti inherentné definovaniu relevantného trhu v oblasti takých rýchlych technologických zmien, akou je telekomunikačný sektor. Kým toto tvrdenie nestráca v prípade sektoru elektronickej komunikácie na pravdivosti ani dnes, od uverejnenia tohto usmernenia orgán, rovnako ako i Komisia, získali skúsenosti v uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže EHP v tomto dynamickom sektore tvarovanom neustálymi technologickými zmenami a inováciami, a to v dôsledku svojej úlohy v transformácii od monopolu k hospodárskej súťaži v tomto sektore. Treba však pripomenúť, že súčasné usmernenie nemá za cieľ vysvetliť, ako sa pravidlá hospodárskej súťaže EHP vo všeobecnosti uplatňujú v sektore elektronickej komunikácie, ale zameriavajú sa iba na otázky spojené s i) definovaním trhu a ii) posúdením VTS v zmysle článku 14 rámcovej smernice.

35. Pri posudzovaní, či podnik má VTS, teda či „je v postavení ekonomickej sily, ktorá mu poskytuje moc správať sa do značnej miery nezávisle od jeho konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku spotrebiteľov“ (18), má definovanie relevantného trhu zásadný význam, keďže efektívnosť konkurencie je možné posudzovať iba odvolaním sa na takto definovaný trh. (19). Použitie termínu „relevantný trh“ implikuje opis výrobkov alebo služieb, ktoré tvoria trh, a posúdenie geografického rozsahu tohto trhu (pre pojmy „výrobky“ a „služby“ sa v celom texte používa spoločný termín „produkty“). Z tohto hľadiska je potrebné pripomenúť, že relevantné trhy definované podľa regulačného rámca z roku 1998 sa líšili od trhov identifikovaných na účely práva hospodárskej súťaže, pretože sa zakladali skôr na určitých špecifických aspektoch komunikácie end-to-end než na kritériách dopytu a ponuky použitých v analýze podľa práva hospodárskej súťaže (20).

36. Definovanie trhu nie je mechanický či abstraktný proces, ale vyžaduje si analýzu dostupných dôkazov jeho správaní sa v minulosti a všeobecné pochopenie mechanizmov daného sektora. Pri uskutočňovaní vyhliadkovej alebo na budúcnosť orientovanej analýzy trhu je obzvlášť potrebný skôr dynamický než statický prístup (21). Z tohto hľadiska môžu byť pri uplatňovaní článku 15 rámcovej smernice osobitne relevantné akékoľvek skúsenosti, ktoré VRO, VOHS, orgán a Komisia nadobudli pri uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže EHP na telekomunikačný sektor. Preto by akékoľvek zozbierané informácie, akékoľvek zistenia, štúdie či správy vykonané z poverenia alebo využívané VRO (alebo VOHS) pri vykonávaní ich úloh vo vzťahu ku konkurenčným podmienkam na telekomunikačných trhoch (samozrejme za predpokladu, že podmienky zostali nezmenené) mali slúžiť ako východisko na účely uplatenia článku 15 rámcovej smernice a uskutočnenia vyhliadkovej analýzy trhu (22).

37. Hlavné výrobkové trhy a trhy služieb, ktorých znaky by mohli opodstatňovať zavedenie regulačných povinností ex ante, sú identifikované v odporúčaní, ktoré orgán musí prijať podľa článku 15 ods. 1 rámcovej smernice, rovnako ako v akomkoľvek rozhodnutí o nadnárodných trhoch, ktoré sa orgán rozhodne prijať podľa článku 15 ods. 4 rámcovej smernice. Preto v praxi úlohou VRO za normálnych okolností bude definovať geografický rozsah relevantného trhu, hoci VRO majú podľa článku 15 ods. 3 rámcovej smernice možnosť definovať trhy odlišné od trhov vymenovaných v odporúčaní v súlade s článkom 7 rámcovej smernice (pozri oddiel 6).

38. Kým vyhliadková analýza trhových podmienok môže v niektorých prípadoch viesť k definícii trhu odlišného od trhu vyplývajúceho z analýzy trhu založenej na jeho správaní v minulosti (23), VRO by sa napriek tomu mali snažiť zachovať, pokiaľ to bude možné, konzistentnosť zvolenej metodiky pri definovaní trhov na účely regulácie ex ante na jednej strane a pri definovaní trhov na účely uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže na strane druhej. Ako sa však uvádza v článku 15 ods. 1 rámcovej smernice a v oddiele 1 tohto usmernenia, trhy definované podľa sektorovo špecifickej regulácie sa definujú bez toho, aby boli dotknuté trhy, ktoré môžu byť definované v osobitných prípadoch podľa práva hospodárskej súťaže.

2.2. Hlavné kritériá pre definovanie relevantného trhu

39. Miera, do akej ponuka výrobku alebo poskytovanie služieb v danej geografickej oblasti tvorí relevantný trh, závisí od existencie konkurenčných obmedzení v cenotvorbe zo strany príslušného(-ých) výrobcu(-ov) alebo poskytovateľa(-ov) služieb. Pri posudzovaní správania sa podniku na trhu je potrebné brať do úvahy predovšetkým dve hlavné konkurenčné obmedzenia, a to i) substitučnosť na strane dopytu a ii) a substitučnosť na strane ponuky. Tretím zdrojom konkurenčného obmedzenia pôsobiaceho na správanie prevádzkovateľa je potenciálna konkurencia. Rozdiel medzi potenciálnou konkurenciou a substitúciou na strane ponuky spočíva v skutočnosti, že substitúcia na strane ponuky na zvýšenie ceny reaguje rýchlo, kým potenciálni noví prevádzkovatelia zrejme potrebujú viac času na to, aby mohli začať dodávať na trh. Substitúcia ponuky nezhŕňa žiadne významné dodatočné náklady, kým potenciálny vstup na trh je spojený so značnými stratenými nákladmi (24). Na účely posúdenia efektívnosti konkurencie na trhu v zmysle rámcovej smernice, t. j. na posúdenie existencie podnikov s VTS, je teda potrebné preskúmať existenciu potenciálnej konkurencie (25).

40. Substitučnosť na strane dopytu sa používa na zistenie miery, do akej sú spotrebitelia ochotní a pripravení nahradiť iné služby alebo výrobky za danú službu alebo výrobok (26), pričom substitučnosť na strane udáva, či by iní dodávatelia než tí, ktorí ponúkajú daný výrobok alebo službu, boli okamžite alebo v krátkodobom časovom horizonte v stave zmeniť svoj výrobkový rad alebo začať ponúkať výrobky alebo služby bez vynaloženia významných dodatočných nákladov.

41. Jedným z možných spôsobov posúdenia existencie substitučnosti na strane dopytu alebo na strane ponuky je uplatnenie tzv. „testu hypotetického monopolistu“ (27). V rámci tohto testu si VRO kladie otázku, čo by sa stalo, keby došlo k malému ale významnému zvýšeniu ceny daného výrobku alebo služby za predpokladu, že ceny všetkých ostatných výrobkov alebo služieb by zostali nezmenené (ďalej len „relatívne zvýšenie ceny“). Keďže významnosť zvýšenia ceny sa od prípadu k prípadu líši, VRO by v praxi za normálnych okolností mali uvažovať s reakciami zákazníkov (spotrebiteľov alebo podnikov) na trvalé zvýšenie ceny v rozmedzí od 5 do 10 % (28). Reakcie príslušných spotrebiteľov alebo podnikov pomôžu zistiť, či existujú substitučné produkty, a ak takéto produkty existujú, kde je potrebné stanoviť hranice relevantného produktového trhu (29).

42. Ako východisko by VRO mali tento test uplatniť najskôr na službu alebo výrobok elektronickej komunikácie ponúkané v danej geografickej oblasti, znaky ktorej/ktorého by mohli opodstatňovať zavedenie regulačných povinností. Potom by VRO mali pridať ďalšie produkty alebo oblasti v závislosti od toho, či konkurencia zo strany týchto produktov alebo oblastí obmedzuje cenu príslušného hlavného výrobku alebo služby. Keďže relatívne zvýšenie ceny skupiny výrobkov (30) zrejme povedie k strate nejakého objemu predaja, kľúčovou otázkou je stanoviť, či by takáto strata objemu predaja bola postačujúca na preváženie zvýšených ziskov, ktoré by sa inak dosiahli z predaja po zvýšení ceny. Posúdenie substitučnosti na strane dopytu a na strane ponuky poskytuje spôsob na meranie objemu predaja, k strate ktorého by zrejme došlo, a následne i na stanovenie rozsahu relevantného trhu.

43. „Test hypotetického monopolistu“ je v zásade relevantný, iba pokiaľ ide o výrobky alebo služby, ktorých cena sa stanovuje slobodne a nie je predmetom regulácie. Preto pracovným predpokladom bude, že ceny sa prevažne stanovujú na konkurenčnej úrovni. Avšak v prípade služby alebo výrobku ponúkaného za regulovanú, avšak na nákladoch založenú cenu, sa takáto cena považuje, za predpokladu neexistencie indikátorov o opaku, za cenu stanovenú na úrovni, ktorá by sa za iných okolností považovala za konkurenčnú, a preto sa takáto cena považuje za východisko pre uplatnenie „testu hypotetického monopolistu“ (31). Teoreticky, ak je elasticita dopytu pri po danom výrobku alebo službe významná, a to aj pri relatívne konkurenčných cenách, danej firme chýba trhová sila. Ak je však táto elasticita vysoká dokonca i pri súčasných cenách, môže to znamenať iba toľko, že daná firma už uplatnila svoju trhovú silu do takej miery, že by ďalšie zvýšenie cien nezvýšilo jej ziskovosť. V tomto prípade by uplatnenie testu hypotetického monopolistu mohlo viesť k definovaniu trhu odlišného od trhu, ktorý by bol definovaný, ak by sa ceny stanovovali na konkurenčnej úrovni (32). Akékoľvek posudzovanie definície trhu preto musí zohľadňovať tieto potenciálne ťažkosti. VRO by však mali postupovať na základe predpokladu, že prevládajúce cenové úrovne poskytujú dostatočný základ pre začatie relevantnej analýzy, pokiaľ neexistujú dôkazy svedčiace proti tomuto predpokladu.

44. Ak sa VRO rozhodne využiť test hypotetického monopolistu, mal by tento test uplatniť až do bodu, v ktorom je možné konštatovať, že relatívne zvýšenie ceny v rámci definovaného geografického a produktového trhu nepovedie k tomu, aby spotrebitelia prešli na už dostupné substitúty alebo na dodávateľov umiestnených v iných oblastiach.

2.2.1. Relevantný výrobkový trh/trh služieb

45. Podľa ustálenej judikatúry relevantný výrobkový trh/trh služieb zahŕňa všetky tie výrobky alebo služby, ktoré sú dostatočne zameniteľné alebo nahraditeľné, a to nielen pokiaľ ide o ich objektívne znaky, vďaka ktorým sú obzvlášť vhodné na uspokojenie neustálych potrieb spotrebiteľov, o ich ceny alebo ich zamýšľané použitie, ale aj pokiaľ ide o podmienky hospodárskej súťaže a/alebo o štruktúru dopytu a ponuky na danom trhu (33). Výrobky alebo služby, ktoré sú navzájom zameniteľné iba do určitej malej alebo relatívnej miery, nie sú súčasťou toho istého trhu (34). VRO by preto pri definovaní relevantného výrobkového trhu alebo trhu služieb mali začať zoskupením výrobkov alebo služieb, ktoré spotrebitelia používajú na rovnaké účely (konečné použitie).

46. Napriek tomu, že aspekt konečného použitia výrobku alebo služby je úzko spojený s jeho/jej fyzickými vlastnosťami, rôzne druhy výrobkov alebo služieb sa môžu používať na rovnaké účely. Napríklad spotrebitelia môžu používať nepodobné služby, ako napr. káblové či satelitné pripojenia na rovnaký účel, a to na prístup k internetu. V tomto prípade obe služby (služby prístupu káblového alebo satelitného pripojenia) možno zaradiť pod jeden produktový trh. Naopak, služby pagingu a služby mobilného telefonovania, ktoré môžu pôsobiť ako schopné ponúknuť rovnakú službu, teda odoslať krátke správy obomi smermi, môžu byť zaradené pod dva odlišné produktové trhy vzhľadom na ich odlišné vnímanie zákazníkmi, pokiaľ ide o ich funkčnosť a konečné použitie.

47. Rozdiely v cenových modeloch a ponukách daného výrobku alebo služby môžu tiež zahŕňať rôzne skupiny spotrebiteľov. Preto pri pohľade na ceny môžu VRO pre v zásade rovnakú službu definovať samostatné trhy pre podnikových zákazníkov a obyvateľstvo. Napríklad schopnosť prevádzkovateľov zapojených do poskytovania medzinárodných maloobchodných elektronických komunikačných služieb rozlišovať medzi obyvateľstvom a podnikovými zákazníkmi uplatňovaním rôznych súborov cien a zliav, viedla orgán, rovnako ako i Komisiu, k rozhodnutiu, že tieto dve skupiny tvoria samostatné trhy, pokiaľ ide o služby tohto druhu (pozri ďalej). Avšak na to, aby sa produkty považovali za substitúty na strane dopytu nie je potrebné, aby sa ponúkali za rovnakú cenu. Výrobok alebo služba s nízkou kvalitou, ktoré sa predávajú za nízku cenu, pokojne môžu byť substitútom produktu s vyššou kvalitou, ktorý sa predáva za cenu vyššiu. V tomto prípade sú dôležité pravdepodobné reakcie spotrebiteľov na relatívne zvýšenie ceny (35).

48. Okrem toho zameniteľnosť produktov medzi rozličnými službami elektronickej komunikácie bude rásť vzhľadom na konvergenciu rôznych technológií. Využívanie digitálnych systémov vedie k zvýšenej podobnosti vo výkone a vlastnostiach sieťových služieb používajúcich odlišné technológie. Napríklad taká sieť s paketovým prepojením, akou je napr. internet, sa dá použiť na prenos digitalizovaných hlasových signálov, čo ju stavia do konkurencie s tradičnými službami hlasového telefonovania (36).

49. S cieľom ukončiť analýzu na účely definovania trhu by VRO preto okrem uváženia výrobkov či služieb, ktoré sú vzhľadom na svoje objektívne vlastnosti, ceny a zamýšľané použitie dostatočne zameniteľné, mal v prípade potreby tiež preskúmať prevládajúce podmienky substitučnosti na strane dopytu a na strane ponuky uplatnením testu hypotetického monopolistu.

2.2.1.1. Substitučnosť na strane dopytu

50. Substitučnosť na strane dopytu umožňuje VRO stanoviť navzájom substitučné produkty alebo škálu produktov, v rámci ktorej by spotrebitelia mohli ľahko prejsť z jedného na druhý v prípade relatívneho zvýšenia ceny. Pri určovaní existencie substitučnosti dopytu by mali VRO využiť predchádzajúce dôkazy o správaní spotrebiteľov. Ak sú takéto informácie k dispozícii, VRO by mali preskúmať cenové fluktuácie potenciálne konkurenčných produktov v minulosti, záznamy o pohyboch cien a relevantné informácie o sadzbách. Za takýchto okolností by sa mali primerane zvážiť dôkazy poukazujúce na to, že spotrebitelia v minulosti rýchlo prešli na iné výrobky alebo služby v reakcii na minulé zmeny v cene. V prípade neexistencie takýchto záznamov a v prípade potreby, budú musieť VRO nájsť a posúdiť pravdepodobnú reakciu zákazníkov a dodávateľov na relatívne zvýšenie ceny príslušnej služby.

51. V možnosti spotrebiteľov nahradiť jeden výrobok alebo služby inou, z dôvodu malého ale významného trvalého zvýšenia ceny by však mohli byť prekážkou značné náklady prechodu. Spotrebitelia, ktorí investovali do technológie alebo uskutočnili iné potrebné investície, aby mohli dostávať určitú službu alebo používať určitý výrobok, nemusia byť ochotní vynaložiť akékoľvek dodatočné náklady na prechod k inak substitučnej službe či výrobku. Rovnako zákazníci existujúcich poskytovateľov môžu byť „uväznení“ dlhodobými zmluvami alebo neúmerne vysokými nákladmi na prepájacie terminály. V dôsledku toho by v situácii, kedy koneční užívatelia musia čeliť podstatným nákladom na prechod, aby mohli nahradiť produkt A produktom B, dva produkty nemali byť súčasťou toho istého relevantného trhu (37).

52. Substitučnosť na strane dopytu sa zameriava na charakter zameniteľnosti výrobkov alebo služieb z hľadiska kupujúceho. Správne vymedzenie produktového trhu si však môže vyžiadať ďalšie posúdenie potenciálnej substitučnosti na strane ponuky.

2.2.1.2. Substitučnosť na strane ponuky

53. Pri posudzovaní miery substitučnosti na strane ponuky môžu VRO zohľadniť aj pravdepodobnosť, že sa podniky, ktoré v súčasnosti nepôsobia na relevantnom produktovom trhu, rozhodnú vstúpiť na trh v rámci reálneho časového horizontu (38) v dôsledku relatívneho zvýšenia ceny, t. j. v dôsledku malého ale významného trvalého zvýšenia ceny. V podmienkach, kde celkové náklady prechodu na výrobu daného výrobku sú relatívne zanedbateľné, môže byť tento produkt zaradený do definície produktového trhu. Skutočnosť, že konkurenčná firma vlastní niektoré z aktív požadovaných na poskytovanie danej služby, je nepodstatná, ak na umiestnenie danej služby na trhu a jej ziskový predaj sú potrebné značné dodatočné investície (39). VRO sa budú musieť ďalej uistiť, či by daný dodávateľ skutočne použil alebo realokoval svoje produktívne aktíva za účelom výroby relevantného produktu alebo ponuky relevantnej služby (napr. ak si celú ich kapacitu vyžiadajú dlhodobé dohody o dodávkach atď.). Čisto hypotetická substitučnosť na strane ponuky nie je postačujúca na účely definovania trhu.

54. Do úvahy by sa mali brať i akékoľvek existujúce právne, zákonné alebo iné regulačné požiadavky, ktoré by mohli prekaziť časovo efektívny vstup na relevantný trh, a v dôsledku toho odradiť substitučnosť na strane ponuky. Napr. prieťahy a prekážky v uzatváraní dohôd o prepojení alebo kolokácii, v rokovaniach o iných formách prístupu k sieti, alebo v získavaní práv na rozširovanie siete (40) môžu znížiť v krátkodobom horizonte pravdepodobnosť poskytovania nových sietí potenciálnymi konkurentmi.

55. Ako možno vidieť už z uvedených úvah, substitúcia na strane ponuky môže slúžiť nielen na definovanie relevantného trhu ale i na identifikáciu počtu účastníkov trhu.

2.2.2. Geografický trh

56. Ďalším krokom, ktorý je potrebné uskutočniť po identifikácii relevantného produktového trhu, je definícia geografického rozmeru trhu. Až po definovaní geografického rozmeru výrobkového trhu alebo trhu služieb môže VRO náležite posúdiť, či na tomto relevantnom trhu sú alebo nie sú hráči s VTS.

57. Podľa ustálenej judikatúry zahŕňa relevantný geografický trh oblasť, v ktorej sú príslušné podniky zapojené do ponuky a dopytu po relevantných výrobkoch a službách, pričom na tomto území sú podmienky hospodárskej súťaže podobné alebo dostatočne homogénne, pričom ju možno odlíšiť od susedných oblastí, na ktorých sú prevládajúce podmienky hospodárskej súťaže značne odlišné (41). Definovanie geografického trhu si nevyžaduje, aby podmienky hospodárskej súťaže medzi obchodníkmi alebo poskytovateľmi služieb boli dokonale homogénne. Postačí, ak tieto podmienky sú podobné alebo dostatočne homogénne, pričom teda iba také oblasti, v ktorých podmienky hospodárskej súťaže sú „heterogénne“, nemožno považovať za súčasti jednotného trhu (42).

58. Proces definovania hraníc geografického trhu sleduje rovnaké kontúry ako opísaný postup vo vzťahu k posudzovaniu substitučnosti strany dopytu a strany ponuky v reakcii na relatívne zvýšenie ceny.

59. Preto by mali VRO so zreteľom na substitučnosť na strane dopytu posudzovať predovšetkým preferencie spotrebiteľov rovnako ako i ich súčasné geografické vzorce nákupu. Predovšetkým lingvistické dôvody vysvetľujú, prečo niektoré služby nie sú dostupné alebo ponúkané v rôznych jazykových oblastiach. Pokiaľ ide o substitučnosť na strane ponuky, v prípade, keď je možné konštatovať, že prevádzkovatelia, ktorí síce v súčasnosti nie sú zapojení alebo prítomní na relevantnom trhu, sa rozhodnú vstúpiť na tento trh v krátkodobom časovom horizonte, pokiaľ dôjde k relatívnemu zvýšeniu ceny, by mala byť definícia trhu rozšírená tak, aby zahŕňala aj týchto potenciálnych prevádzkovateľov.

60. V sektore elektronickej komunikácie sa geografický rozsah relevantného trhu tradične určuje odvolaním sa na dve hlavné kritériá (43): a) oblasť pokrytá sieťou (44) a b) existencia právnych a iných regulačných nástrojov (45).

61. Na základe týchto dvoch hlavných kritérií (46) je možné geografické trhy považovať za lokálne, regionálne, vnútroštátne trhy alebo za trhy pokrývajúce územia dvoch alebo viacerých krajín (napr. paneurópske trhy, trhy EHP alebo globálne trhy).

2.2.3. Iné otázky definície trhu

62. Na účely regulácie ex ante sa v určitých výnimočných prípadoch môže relevantný trh definovať podľa jednotlivých trás, teda na báze route-by-route. Najmä pokiaľ ide o rozmer trhov pre medzinárodné maloobchodné alebo veľkoobchodné elektronické komunikačné služby, môže byť vhodné považovať párové krajiny alebo párové mestá za samostatné trhy (47). Z pohľadu strany dopytu jednoznačne dodanie hovoru do jednej krajiny nie je substitútom dodania tohto istého do inej krajiny. Na druhej strane odpoveď na otázku, či nepriame prenosové služby, teda presmerovanie alebo tranzit toho istého hovoru cez tretiu krajinu, predstavujú efektívne substitúty na strane ponuky, závisí od špecifík trhu, a preto by sa o nej malo rozhodovať od prípadu k prípadu (48). Trh na poskytovanie služieb na bilaterálnej trase by však bol podľa rozsahu vnútroštátnym trhom, keďže vzorce dopytu a ponuky na oboch stranách trasy by pravdepodobne zodpovedali odlišným trhovým štruktúram (49).

63. Vo svojom ozname o definícii trhu orgán upozorňoval na určité prípady, keď sa hranice relevantných trhov môžu rozšíriť, aby sa zohľadnili produkty alebo geografické oblasti, ktoré hoci nie sú priamymi substitútmi, mohli byť zahrnuté v definícii trhu z dôvodu tzv. „reťazovej substitučnosti“ (50). Reťazová substitučnosť sa v zásade objavuje vtedy, keď je možné preukázať, že hoci produkty A a C nie sú priamo nahraditeľné, produkt B je substitútom ako produktu A tak i produktu C, a preto produkty a A a C môžu byť súčasťou toho istého produktového trhu, keďže ich cenotvorba môže byť obmedzená substitučnosťou produktu B. Rovnaká argumentácia platí aj pri definovaní geografického trhu. Vzhľadom na existenciu inherentného rizika nadmerného rozšírenia rozsahu relevantného trhu, by zistenia týkajúce sa reťazovej substitučnosti mali byť primeraným spôsobom podložené (51).

2.3. Prax Komisie

64. Komisia podľa nariadenia č. 17 a nariadenia o kontrole fúzií prijala niekoľko rozhodnutí týkajúcich sa sektoru elektronickej komunikácie. Tieto rozhodnutia môžu byť obzvlášť relevantné pre VRO so zreteľom na metodiku, ktorú Komisia uplatňuje pri definovaní relevantného trhu (52). Ako sa uvádza vyššie, v sektore, ktorý sa vyznačuje neustálymi inováciami a rýchlou technologickou konvergenciou, je však zrejmé, že akákoľvek súčasná definícia trhu je spojená s rizikom, že sa už v blízkej budúcnosti stane nepresnou alebo irelevantnou (53). Trhy definované podľa práva hospodárskej súťaže EHP sa okrem toho nedotýkajú trhov definovaných podľa nového regulačného rámca, keďže ako súvislosti tak i časový rámec, v ktorých sa uskutočňuje analýza trhu, môžu byť rozdielne (54).

65. Ako sa uvádza v ozname o prístupe, v sektore elektronickej komunikácie sú aspoň dva hlavné typy relevantných trhov, ktoré je potrebné brať do úvahy, a to trh služieb pre konečných užívateľov (trh služieb) a trh prístupu k zariadeniam potrebným na poskytovanie takýchto služieb (prístupový trh) (55). V rámci týchto dvoch širokých definícií trhu je možné pristúpiť k ďalšiemu rozlišovaniu v závislosti od vzorcov na strane dopytu a na strane ponuky.

66. Orgán a Komisia vo svojej rozhodovacej praxi za normálnych okolností rozlišujú predovšetkým medzi poskytovaním služieb a poskytovaním základnej sieťovej infraštruktúry. Napríklad pokiaľ ide o poskytovanie infraštruktúry, Komisia identifikovala samostatné trhy pre poskytovanie lokálnych okruhov, diaľkovej a medzinárodnej infraštruktúry (56). Pokiaľ ide o pevné služby, Komisia rozlišuje medzi prístupom účastníkov (maloobchodným prístupom) ku komutovaným hlasovým telefónnym službám (miestne, diaľkové a medzinárodné), prístupom prevádzkovateľov (veľkoobchodným prístupom) k sieťam (miestnym, diaľkovým a medzinárodným) a medzi podnikateľskými dátovokomunikačnými službami (57). Na trhu maloobchodných pevných telefónnych služieb Komisia tiež rozlišuje medzi prvotným zapojením a mesačným prenájmom (58). Maloobchodné služby sa ponúkanú dvom odlišným skupinám zákazníkov, a to obyvateľstvu a podnikovým užívateľom, pričom tú druhú skupinu ešte možno rozdeliť na trh pre profesionálnych malých a stredných zákazníkov a na trh pre veľké podniky (59). So zreteľom na maloobchodné pevné telefónne služby ponúkané obyvateľstvu vzorce ponuky a dopytu indikujú, že v súčasnosti sa ponúkajú dva hlavné typy služieb, a to tradičné pevné telefónne služby (hlasový a úzkopásmový prenos údajov) na jednej strane a vysokorýchlostné komunikačné služby (v súčasnosti vo forme služieb xDSL) na strane druhej (60).

67. Čo sa týka poskytovania služieb mobilnej komunikácie, Komisia zistila, že z pohľadu strany dopytu služby mobilného telefonovania tvoria samostatný trh (61). V rámci mobilného trhu dôkazy, ktoré Komisia nazhromaždila, indikujú, že trh služieb mobilnej komunikácie zahŕňa ako GSM 900, tak i GSM 1800 a možno i analógové platformy (62).

68. Komisia zistila, že pokiaľ ide o „prístupový“ trh, tento zahŕňa všetky typy infraštruktúry, ktoré je možné použiť na poskytovanie danej služby (63). Či trh pre sieťové infraštruktúry je možné rozdeliť na toľko samostatných trhov, koľko je existujúcich kategórií sieťovej infraštruktúry, jednoznačne závisí od stupňa substitučnosti medzi takýmito (alternatívnymi) sieťami (64). Rozlíšenie by však malo byť uplatnené vo vzťahu k triede užívateľov, ktorým sa poskytuje prístup k sieti. Preto je potrebné rozlišovať medzi poskytovaním infraštruktúry prevádzkovateľom (veľkoobchodná úroveň) a ich poskytovaním konečným užívateľom (maloobchodná úroveň) (65). Na maloobchodnej úrovni môže dôjsť k ďalšej segmentácii medzi podnikových zákazníkov a obyvateľstvo (66).

69. Ak sa poskytovaná služba týka iba koncových užívateľov, ktorí sú účastníkmi konkrétnej siete, prístup ku koncovým bodom tejto siete môže taktiež tvoriť relevantný produktový trh. Nebude tomu tak v prípade, ak sa zistí, že rovnaké služby je možné rovnakej triede zákazníkov poskytovať prostredníctvom alternatívnych, ľahko dostupných konkurenčných sietí. Napríklad v oznámení o neviazanosti miestneho okruhu (67) Komisia uviedla, že napriek tomu, že existujú alternatívy PSTN na poskytovanie vysokorýchlostných komunikačných služieb obyvateľstvu (siete optických vlákien, bezdrôtové miestne okruhy alebo televízne siete s možnosťou vylepšenia na vyššiu verziu), žiadnu z týchto alternatív nemožno považovať za substitút infraštruktúry miestneho okruhu (68). Inovatívne a technologické zmeny v budúcnosti by však mohli viesť k opodstatnenosti iných záverov (69).

70. Prístup k mobilným sieťam tiež možno definovať odvolaním sa na dva potenciálne samostatné trhy, na trh pre zriadenie hovorov a trh pre ukončenie hovorov. V tejto súvislosti o otázke, či prístupový trh k mobilnej infraštuktúre súvisí s prístupom k jednotlivej mobilnej sieti alebo ku všetkým mobilným sieťam vo všeobecnosti, možno vo všeobecnosti rozhodnúť na základe analýzy štruktúry a fungovania trhu (70).

3. POSÚDENIE VÝZNAMNEJ TRHOVEJ SILY (DOMINANTNOSTI)

71. Podľa článku 14 rámcovej smernice „sa podnik považuje za podnik s významnou trhovou silou, ak jednotlivo alebo spoločne s inými požíva postavenie zodpovedajúce dominantnosti, teda postavenie ekonomickej moci, ktorá mu poskytuje silu správať sa do značnej miery nezávisle od konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku i spotrebiteľov“. Túto definíciu pripisuje judikatúra Súdneho dvora pojmu dominantné postavenie v článku 82 zmluvy (71). Nový rámec zosúladil definíciu VTS s definíciou dominantnosti súdu v zmysle článku 82 zmluvy (72), resp. článku 54 Dohody o EHP. V dôsledku toho pri uplatňovaní novej definície VTS budú musieť VRO zaistiť, aby ich rozhodnutia boli v súlade s relevantnou judikatúrou Súdu EZVO a Súdneho dvora Európskych spoločenstiev o dominantnosti (73), pričom musia mať na zreteli prax Komisie. Uplatňovanie novej definície VTS si však ex ante vyžaduje uskutočnenie istých metodických úprav týkajúcich sa spôsobu posudzovania trhovej sily. Najmä pri ex ante posudzovaní, či jeden alebo viacero podnikov má/majú na relevantnom trhu dominantné postavenie, sa VRO v zásade opierajú o predpoklady a očakávania odlišné od tých, o ktoré sa opierajú orgány pre hospodársku súťaž pri uplatňovaní článku 82 zmluvy a článku 54 Dohody o EHP ex post v súvislosti s údajným zneužitím postavenia (74). Chýbajúce dôkazy alebo záznamy o správaní alebo postupe v minulosti často majú za následok, že analýza trhu sa musí zakladať iba na vyhliadkovom hodnotení. Presnosť trhovej analýzy uskutočnenej VRO je preto podmienená informáciami a údajmi existujúcimi v čase prijímania príslušného rozhodnutia.

72. Skutočnosť, že prvotné trhové prognózy VRO sa v danom prípade v konečnom dôsledku nestanú skutočnosťou, neznamená nevyhnutne, že rozhodnutie VRO bolo v čase jeho prijatia nekonzistentné s rámcovou smernicou. Pri uplatňovaní pojmu dominantnosti ex ante musia VRO prináležať právomoci rozhodovať podľa vlastného uváženia zodpovedajúce komplexnému charakteru hospodárskych, vecných a právnych situácií, ktoré bude potrebné posúdiť. V súlade s rámcovou smernicou sa posúdenie trhu zo strany VRO bude musieť uskutočňovať pravidelne. V tejto súvislosti tak budú mať VRO možnosť v pravidelných intervaloch reagovať na vývoj trhu a prijímať opatrenia, ktoré považujú za potrebné.

3.1. Kritériá pre posúdenie VTS

73. Ako zdôraznil Súdny dvor Európskych spoločenstiev, zistenie dominantného postavenia automaticky nevylučuje existenciu nejakej konkurencie na trhu. Iba umožňuje podniku, ktorý má takéto postavenie, ak nie určovať, tak aspoň značne vplývať na podmienky, v ktorých sa bude rozvíjať táto konkurencia, a v každom prípade postupovať bez ohľadu na akékoľvek konkurenčné obmedzenia, pokiaľ takýto postup nie je na jeho úkor (75).

74. V analýze ex post sa orgán pre hospodársku súťaž môže stretávať s množstvom rozličných príkladov trhového správania, z ktorých každý môže indikovať trhovú silu v zmysle článku 82 zmluvy a/alebo článku 54 Dohody o EHP. Avšak v prostredí ex ante sa trhová sila zásadne meria odvolaním sa na moc daného podniku zvýšiť ceny bez toho, aby obmedzil výrobu a spôsobil si značné straty čo do objemu predaja alebo výšky ziskov.

75. Trhová sila podniku môže byť obmedzená existenciou potenciálnych konkurentov (76). VRO by preto mal brať do úvahy pravdepodobnosť, že podniky, ktoré v súčasnosti nepôsobia na relevantnom produktovom trhu, sa môžu v strednodobom horizonte rozhodnúť vstúpiť na trh v dôsledku malého ale významného neprechodného zvýšenia ceny. K podnikom, ktoré v prípade takéhoto zvýšenia ceny, sú schopné prejsť alebo rozšíriť svoj výrobný sortiment alebo rozsah poskytovaných služieb a vstúpiť na trh, by mal VRO pristupovať ako k potenciálnym účastníkom trhu, a to i v prípade, ak v súčasnosti nevyrábajú relevantný výrobok alebo neponúkajú relevantnú službu.

76. Ako vysvetľujú uvedené odseky, dominantné postavenie sa zisťuje odvolaním sa na množstvo kritérií a jeho posúdenie sa zakladá, ako sa uvádza vyššie, na na budúcnosť orientovanej analýze trhu založenej na existujúcich trhových podmienkach. Ako ukazovateľ trhovej sily sa často využívajú trhové podiely. Napriek tomu, že veľký trhový podiel nepostačuje na konštatovanie, že daný podnik má VTS (dominantnosť), je nepravdepodobné, že by firma bez významného podielu na relevantnom trhu bola v dominantnom postavení. Preto nie je pravdepodobné, že by podniky, ktorých trhový podiel nepresahuje 25 %, mali (samostatne) dominantné podstavenie na danom trhu (77). V rozhodovacej praxi Komisie obavy z možnej samostatnej dominantnosti za normálnych okolností vznikajú u podnikov, ktorých trhový podiel presahuje 40 %, hoci v niektorých prípadoch má Komisia obavy z dominantnosti už i pri nižších trhových podieloch (78), keďže dominantnosť sa môže vyskytnúť i bez existencie veľkého trhového podielu. Podľa ustálenej judikatúry veľmi veľké trhové podiely – presahujúce 50 % – sú samy o sebe, až na výnimočné prípady, dôkazom existencie dominantného postavenia (79). U podniku s veľkým trhovým podielom možno predpokladať, že má VTS, teda že má dominantné postavenie, pokiaľ jeho trhový podiel bol dlhší čas stabilný (80). Skutočnosť, že podnik s významným postavením na trhu postupne stráca trhový podiel, môže indikovať, že trh sa stáva konkurencie schopnejším, avšak nemusí vopred vylučovať zistenie VTS. Na druhej strane trhové podiely podliehajúce fluktuáciám v čase môžu svedčiť o neexistencii trhovej sily na relevantnom trhu.

77. Pokiaľ ide o metódy na meranie veľkosti trhu a trhových podielov, použiteľné informácie poskytujú ako objem predaja tak i hodnota predaja (obrat) (81). V prípade hromadných produktov sa uprednostňuje metóda objemu predaja, kým v prípade diferencovaných výrobkov (napr. pri značkovom tovare) sa často predpokladá, že hodnota predaja a s ňou spojený trhový podiel lepšie odrážajú relatívne postavenie a silu jednotlivých poskytovateľov. V prípade trhov s ponukovou súťažou sa na odhad trhových podielov môže použiť aj počet úspešných a neúspešných ponúk (82).

78. Kritériá, ktoré je potrebné uplatniť pri meraní trhového podielu daného(-ých) podniku(-ov), závisia od znakov relevantného trhu. Je na VRO, aby rozhodol, ktoré kritériá sú najvhodnejšie na meranie prítomnosti na trhu. Napríklad zisky z prenajatých vedení, prenajatá kapacita alebo počet koncových bodov prenajatých vedení sú možnými kritériami na meranie relatívnej sily daného podniku na trhu s prenajatými vedeniami. Ako uviedla Komisia, samotný počet koncových bodov prenajatých vedení neberie do úvahy rozličné typy prenajatých vedení, ktoré sú na trhu k dispozícii – počnúc analógovo-hlasovými až po vysokorýchlostné digitálne prenajaté vedenia, od miestnych po diaľkové medzinárodné prenajaté vedenia. Spomedzi týchto dvoch kritérií môžu byť zisky z prenajatých vedení transparentnejšie a a ich meranie menej komplikované. Rovnako maloobchodné zisky, počet minút hovoru alebo počet pevných telefónnych liniek alebo užívateľov prevádzkovateľov verejnej telefónnej siete sú možnými kritériami na meranie trhových podielov podnikov pôsobiacich na týchto trhoch (83). Pokiaľ definovaný trh je trhom prepojenia, reálnejším meracím parametrom by boli zisky z ukončenia hovorov pre zákazníkov v pevných alebo mobilných sieťach, a to preto, lebo použitie ziskov namiesto napr. minút hovoru zohľadňuje skutočnosť, že minúty hovoru môžu mať rozličnú hodnotu (napr. miestne, diaľkové a medzinárodné hovory), a poskytuje tak meradlo prítomnosti na trhu, ktoré odráža ako počet zákazníkov, tak i sieťové pokrytie (84). Z rovnakých dôvodov je použitie ziskov z ukončenia hovorov pre zákazníkov mobilných sietí zrejme najvhodnejším nástrojom na meranie trhovej prítomnosti prevádzkovateľov mobilných sietí (85).

79. Je dôležité zdôrazniť, že existenciu dominantného postavenia nie je možné konštatovať výlučne na základe veľkých trhových podielov. Ako sa uvádza vyššie, existencia veľkých trhových podielov znamená iba toľko, že daný prevádzkovateľ by mohol mať dominantné postavenie. Preto by VRO mali uskutočniť dôkladnú a komplexnú analýzu hospodárskych znakov relevantného trhu, než dospejú k záveru ohľadne existencie VTS. V tejto súvislosti sa na meranie sily podniku správať sa do značnej miery nezávisle od svojich konkurentov, zákazníkov a spotrebiteľov môžu použiť okrem iných i tieto kritériá: — celková veľkosť podniku, — kontrola infraštruktúry, ktorú nie je možné jednoducho zduplikovať, — technologické výhody alebo technologická prevaha, — neexistencia protiváhy zo strany kúpnej sily alebo nízka protiváha kúpnej sily, — jednoduchý alebo privilegovaný prístup ku kapitálovým trhom/finančným zdrojom, — diverzifikácia výrobkov/služieb (napr. paketové výrobky alebo služby), — úspory z veľkovýroby, — úspory zo sortimentu, — vertikálna integrácia, — vysoko rozvinutá distribučná a predajná sieť, — absencia potenciálnej konkurencie, — prekážky rastu.

80. Dominantné postavenie môže byť výsledkom kombinácie uvedených kritérií, ktoré, ak sa berú samostatne, nemusia byť nevyhnutne určujúce.

81. Zistenie dominantnosti závisí od posúdenia jednoduchosti vstupu na trh. V skutočnosti absencia prekážok vstupu v zásade bráni nezávislému antikonkurenčnému správaniu podniku s významným trhovým podielom. V sektore elektronickej komunikácie sú prekážky vstupu často vysoké z dôvodu existujúcich legislatívnych a iných regulačných požiadaviek, ktoré môžu obmedzovať počet dostupných povolení alebo poskytovanie určitých služieb (napr. GSM/DCS alebo 3G mobilné služby). Prekážky vstupu sa okrem toho vyskytujú tam, kde si vstup na relevantný trh vyžaduje vysoké investície a dlhodobé programovanie kapacít, aby podnik mohol byť ziskový (86). Vysoké prekážky vstupu však môžu stratiť na relevantnosti so zreteľom na trhy vyznačujúce sa neustálym technologickým pokrokom. Na trhu elektronickej komunikácie môžu konkurenčné obmedzenia prameniť z inovačných hrozieb od potenciálnych konkurentov, ktorí v súčasnosti nie sú na trhu. Na takýchto trhoch by sa posúdenie konkurencie malo zakladať na vyhliadkovom, na budúcnosť orientovanom prístupe.

82. Pokiaľ ide o relevantnosť pojmu „nevyhnutné zariadenia“ na účely uplatňovania novej definície VTS, v súčasnosti neexistuje žiadna judikatúra vo vzťahu k sektoru elektronickej komunikácie. Tento pojem, ktorý je relevantný predovšetkým so zreteľom na existenciu zneužitia dominantného postavenia podľa článku 82 zmluvy o ES a/alebo článku 54 Dohody o EHP, je však menej relevantný so zreteľom na ex ante posúdenie VTS v zmysle článku 14 rámcovej smernice. Doktrína „nevyhnutných zariadení“ je komplementárna k existujúcim všeobecným povinnostiam zavedeným na dominantný podnik, ako napr. povinnosť nediskriminačného prístupu k zákazníkom, a uplatňuje sa v prípadoch podľa článku 82 Zmluvy o ES a článku 54 Dohody o EHP za výnimočných okolností, napríklad pokiaľ by odmietnutie dodávky alebo poskytnutia prístupu tretím osobám obmedzovalo alebo zabraňovalo vzniku nových trhov alebo nových produktov v rozpore s článkom 82 písm. b) zmluvy alebo článkom 54 písm. b) Dohody o EHP. Preto sa táto doktrína primárne spájala s otázkami prístupu alebo s prípadmi spojenými s odmietnutím dodávky alebo obchodu podľa článku 82 Zmluvy o ES a článku 54 Dohody o EHP bez prítomnosti akéhokoľvek diskriminačného prístupu. Podľa existujúcej judikatúry výrobok alebo službu je možné považovať za „potrebný(-ú)“ alebo „nevyhnutný(-ú)“, pokiaľ neexistuje žiadny reálny alebo potenciálny substitút. Platí, že podnik, ktorý vlastní „nevyhnutné zariadenia“ má už z definície dominantné postavenie na ktoromkoľvek trhu pre tieto zariadenia vybavenie. Avšak opačné tvrdenie nemusí vždy platiť. Skutočnosť, že dané zariadenia nie sú „nevyhnutné“ alebo „nepostrádateľné“ pre istú hospodársku aktivitu na niektorom odlišnom trhu v zmysle existujúcej judikatúry (87), neznamená, že vlastník týchto zariadení nemôže mať dominantné postavenie. Napríklad sieťový prevádzkovateľ môže mať dominantné postavenie napriek existencii alternatívnych konkurenčných sietí, ak mu veľkosť alebo dôležitosť jeho siete poskytuje možnosť správať sa nezávisle od iných sieťových prevádzkovateľov (88). Inými slovami, je dôležité konštatovať, či dané zariadenia poskytujú svojmu vlastníkovi VTS na trhu bez toho, aby bolo potrebné ďalej stanoviť, či dané zariadenia je možné tiež považovať za „nevyhnutné“ alebo „nepostrádateľné“ v zmysle existujúcej judikatúry.

83. Z uvedeného vyplýva, že doktrína „nevyhnutných zariadení“ je menej relevantná na účely ex ante uplatnenia článku 14 rámcovej smernice než na účely ex post uplatnenia článku 82 Zmluvy o ES a článku 54 Dohody o EHP.

3.1.1. Prenos trhovej sily

84. Podľa článku 14 ods. 3 rámcovej smernice „ak podnik má významnú trhovú silu na určitom trhu, možno usudzovať, že má významnú trhovú silu na úzko súvisiacom trhu, pokiaľ prepojenia medzi týmito dvomi trhmi umožňujú prenos trhovej sily na jednom z týchto trhov na ten druhý, čím sa posilní trhová sila daného podniku“.

85. Toto ustanovenie má za cieľ riešiť trhovú situáciu porovnateľnú s tou, ktorá dala vzniknúť rozsudku Súdu v prípade Tetra Pak II (89). V tomto prípade súd rozhodol, že podnik, ktorý mal dominantné postavenie na jednom trhu a taktiež užíval vedúce postavenie na oddelenom, ale úzko súvisiacom trhu, sa v dôsledku toho dostal do situácie porovnateľnej s dominantným postavením na oboch príslušných trhoch ako celku. Vďaka tomuto dominantnému postaveniu na prvom z týchto trhov a trhovej prítomnosti na súvisiacom druhotnom trhu môže podnik preniesť svoju trhovú silu z prvého trhu a správať sa nezávisle od svojich zákazníkov na trhu druhom (90). Napriek tomu, že v prípade spoločnosti Tetra Pak trhy ako celok, na ktorých spoločnosť podľa zistení bola v dominantnom postavení, boli horizontálne, blízke asociatívne väzby sa častejšie vyskytujú na vertikálne integrovaných trhoch. Tak tomu je neraz v telekomunikačnom sektore, kde prevádzkovateľ často má dominantné postavenie na trhu infraštruktúry a významnú prítomnosť na odberateľskom trhu služieb (91). Za takýchto okolností môžu VRO považovať za vhodné zistenie, že takýto prevádzkovateľ má VTS na oboch trhoch ako celku. V praxi je to však tak, že ak podnik bol označený za podnik s VTS na dodávateľskom, veľkoobchodnom alebo prístupovom trhu, VRO sa za normálnych okolností bude snažiť predísť akýmkoľvek hroziacim efektom rozšírenia alebo prenosu VTS na odberateľský, maloobchodný trh služieb zavedením povinností ustanovených v prístupovej smernici, ktoré by mohli byť vhodné na vyhnutie sa takýmto vplyvom na daný podnik. Preto iba v prípade, ak zavedenie povinností ex ante na podnik, ktorý má dominantné postavenie na (prístupovom) dodávateľskom trhu, neviedlo k efektívnej konkurencii na (maloobchodnom) odberateľskom trhu, by VRO mali preskúmať, či je možné uplatniť článok 14 ods. 3 rámcovej smernice.

86. Predchádzajúce úvahy sú relevantné aj vo vzťahu k horizontálnym trhom (92). Okrem toho, bez ohľadu na to, či dotyčné trhy sú vertikálne alebo horizontálne, oba trhy by mali byť trhmi elektronickej komunikácie v zmysle článku 2 rámcovej smernice a oba by mali vykazovať také znaky, ktoré opodstatňujú zavedenie regulačných povinností ex ante (93).

3.1.2. Kolektívna dominantnosť

87. Podľa článku 82 Zmluvy o ES a článku 54 Dohody o EHP dominantné postavenie môže mať jeden alebo viacero podnikov (kolektívna dominantnosť). Článok 14 ods. 2 rámcovej smernice tiež stanovuje, že podnik, môže mať VTS, t. j. dominantné postavenie, buď jednotlivo, alebo spoločne s inými.

88. V ozname o prístupe Komisia uviedla napriek tomu, že v tom čase jej vlastná prax ako i judikatúra súdu boli stále v štádiu vývoja, že by považovala dva alebo viac podnikov za podniky s dominantným postavením, keby mali v zásade rovnaké postavenie voči svojim zákazníkom a konkurentom ako jediná spoločnosť v dominantnom postavení za predpokladu, že medzi nimi neexistuje efektívna konkurencia. Neexistencia konkurencie môže byť v praxi dôsledkom existencie určitých väzieb medzi týmito spoločnosťami. Komisia však taktiež uviedla, že existencia takýchto väzieb nie je predpokladom pre zistenie spoločnej dominantnosti (94).

89. Od uverejnenia oznamu o prístupe sa pojem kolektívnej dominantnosti testoval v niekoľkých rozhodnutia, ktoré Komisia prijala podľa nariadenia 17 a podľa nariadenia o kontrole fúzií. Okrem toho ako Súd prvej inštancie (SPI), tak i Súdny dvor Európskych spoločenstiev (ESD) vydali rozsudky, ktoré prispeli k ďalšiemu objasneniu presného rozsahu tohto pojmu.

3.1.2.1. Judikatúra SPI/ESD

90. Výraz „jeden alebo viacero podnikov“ v článku 82 Zmluvy o ES a v článku 54 Dohody o EHP implikuje, že v dominantnom postavení môžu byť dva alebo viac hospodárskych subjektov, ktoré sú právne a hospodársky navzájom nezávislé (95).

91. Až do prijatia rozsudku ESD v prípade Compagnie Maritime Belge (96) a rozsudku SPI v prípade Gencor (97)(pozri nižšie), bolo možné namietať, že zistenie kolektívnej dominantnosti sa zakladá na existencii hospodárskych väzieb v zmysle štrukturálnych väzieb alebo iných faktorov, ktoré by mohli viezť k vzniku prepojenia medzi danými podnikmi (98). Otázka, či kolektívna dominantnosť môže platiť aj na oligopolistickom trhu, teda na trhu zahŕňajúcom niekoľko predajcov, za absencie akéhokoľvek druhu prepojenia medzi podnikmi prítomnými na tomto trhu, po prvýkrát zaznela v prípade Gencor. Tento prípad sa týkal oprávnenosti rozhodnutia, ktoré Komisia prijala podľa nariadenia o kontrole fúzií, ktoré zakazovalo oznámenú transakciu na základe toho, že by viedla k vytvoreniu duopolistického trhu vedúcej k situácii oligopolistickej dominantnosti (99). Strany prípadu pred SPI namietali, že Komisia nebola schopná dokázať existenciu „väzieb“ medzi členmi duopolu v zmysle existujúcej judikatúry.

92. SPI odmietol žiadosť s tým, že okrem iného neexistuje žiadny právny precedens nasvedčujúci tomu, že pojem „hospodárske väzby“ sa obmedzuje na pojem štrukturálne väzby medzi dotyčnými podnikmi. Podľa SPI neexistuje žiadny dôvod, „či už z hľadiska právneho alebo hospodárskeho vyňať z pojmu hospodárske väzby vzťah vzájomnej zvislosti existujúcej medzi stranami pevného oligopolu, v rámci ktorého na trhu s náležitými znakmi, predovšetkým z hľadiska trhovej koncentrácie, transparentnosti a produktovej homogénnosti, tieto strany sú v takom postavení, že dokážu predvídať správanie toho druhého a preto majú veľkú motiváciu zosúladiť svoj postup na trhu, predovšetkým za účelom maximalizácie ich spoločných ziskov obmedzením výroby vzhľadom na zvýšenie ceny. V tejto súvislosti si je každý obchodník vedomý toho, že vysoko konkurenčný postup z jeho strany zameraný na zvýšenie jeho trhového podielu (napr. prostredníctvom zníženia ceny) by vyvolal rovnakú aktivitu zo strany ostatných, čo by viedlo k tomu, že jeho iniciatíva by nepriniesla žiadne prínosy. Všetci obchodníci by preto boli dotknutí znížením cenovej úrovne“ (100). Ako zdôraznil súd, trhové podmienky môžu byť také, že „si každý podnik bude vedomý spoločných záujmov a predovšetkým bude pôsobiť na zvýšenie cien bez toho, aby muselo dôjsť k uzavretiu dohody alebo uchýleniu sa k zhodným praktikám“ (101).

93. Rozsudok SPI neskôr potvrdil ESD v prípade Compagnie Maritime Belge, v ktorom súd poskytol ďalšie usmernenia pre chápanie pojmu kolektívnej dominantnosti pre podmienky, ktoré musia byť splnené, pred jej zistením. Podľa súdu na účely dokázania, že dva alebo viacero podnikov majú spoločne dominantné postavenie, je potrebné zvážiť, či dané podniky zoči voči svojim konkurentom, obchodným partnerom a spotrebiteľom na danom trhu predstavujú kolektívny subjekt (102). Podniky majú spoločne dominantné postavenie ak i) medzi danými podnikmi neexistuje efektívna konkurencia a ii) spomínané podniky prijali jednotný postup alebo spoločnú politiku na relevantnom trhu (103). Až po kladnom zodpovedaní tejto otázky je náležité zvážiť, či tento kolektívny subjekt skutočne má dominantné postavenie (104). Predovšetkým je potrebné uistiť sa, či medzi danými podnikmi existujú hospodárske väzby, ktoré im umožňujú konať nezávisle od ich konkurentov, zákazníkov a spotrebiteľov. Súd uznal, že uplatňovaná dohoda, rozhodnutie alebo zhodné praktiky (či už spadajú pod výnimku podľa článku 81 ods. 3 zmluvy alebo článku 53 ods. 3 Dohody o EHP alebo nie) bez pochýb môžu viesť k takému prepojeniu medzi danými podnikmi, že ich aktivity na danom trhu, na ktorom pôsobia, povedú k tomu, že budú zoči voči svojim konkurentom, obchodným partnerom a spotrebiteľom vnímané ako kolektívny subjekt (105).

94. Avšak samotná skutočnosť, že dva alebo viacero podnikov sú spojené dohodou, rozhodnutím o združení podnikov alebo o zhodných praktikách v zmysle článku 81 ods. 1 Zmluvy alebo článku 53 ods. 1 Dohody o EHP, sama o sebe nepredstavuje postačujúci základ pre takéto zistenie. Ako uviedol súd, „zistenie kolektívneho dominantného postavenia sa môže zakladať aj na iných spájajúcich faktoroch a závisí od hospodárskeho posúdenia a predovšetkým od posúdenia štruktúry daného trhu“ (106).

95. Z rozsudkov v prípadoch Gencor a Compagnie Maritime Belge vyplýva, že hoci sa o existenciu štrukturálnych väzieb je možné oprieť na podporu zistenia kolektívneho dominantného postavenia, takéto zistenie je tiež možné urobiť vo vzťahu k oligopolistickému alebo vysoko koncentrovanému trhu, ktorého štruktúra sama o sebe vedie predovšetkým ku koordinovaným efektom na relevantnom trhu (107).

3.1.2.2. Rozhodovacia prax Komisie a príloha II rámcovej smernice

96. Vo viacerých rozhodnutiach prijatých podľa nariadenia o kontrole fúzií sa Komisia zaoberala pojmom kolektívnej dominantnosti. V týchto prípadoch sa snažila uistiť, či štruktúra daných oligopolistických trhov viedla ku koordinovaným efektom na týchto trhoch (108).

97. Pri posudzovaní ex ante pravdepodobnosti existencie alebo objavenia sa trhu, ktorý vedie ku kolektívnej dominantnosti vo forme tichej koordinácie, by VRO mali analyzovať: a) či znaky tohto trhu vedú k tichej koordinácii a b) či takáto forma koordinácie je udržateľná, teda i) či niektorý z oligopolistov má schopnosť a motív odkloniť sa od koordinovaného vystupovania, berúc do úvahy schopnosť a motívy ostatných zaviesť odvetné opatrenia a ii) či kupujúci/okrajoví konkurenti/potenciálni nováčikovia na trhu majú schopnosť a motiváciu zakročiť proti nekonkurenčnému koordinovanému vystupovaniu (109).

98. Túto analýzu zjednoduší, ak sa pozrieme na určité kritériá, ktoré sú zhrnuté v prílohe II rámcovej smernice, ktoré Komisia používala pri uplatňovaní pojmu kolektívnej dominantnosti podľa nariadenia o kontrole fúzií. Podľa tejto prílohy „je možné konštatovať, že dva alebo viacero podnikov majú spoločne dominantné postavenie v zmysle článku 14, a to i v prípade absencie štrukturálnych alebo iných väzieb medzi nimi, ak tieto podniky pôsobia na trhu, ktorého štruktúra sa považuje za štruktúru vedúcu ku koordinovaným efektom.“ (110). Bez toho, aby bola dotknutá judikatúra Súdneho dvora o spoločnej dominantnosti, je to pravdepodobné, ak trh spĺňa viacero vhodných znakov, predovšetkým pokiaľ ide o trhovú koncentráciu, transparentnosť a iné znaky uvedené nižšie: — zrelý trh, — stagnujúci alebo mierny rast na strane dopytu, — nízka elasticita dopytu, — homogénny produkt, — podobné nákladové štruktúry, — podobné trhové podiely, — neexistencia technických inovácií, zrelá technológia, — neexistencia nadbytočnej kapacity, — vysoké prekážky vstupu, — neexistencia protiváhy zo strany kúpnej sily, — neexistencia potenciálnej konkurencie, — rozličné druhy neformálnych alebo iných väzieb medzi dotyčnými podnikmi, — odvetné mechanizmy, — neexistencia alebo znížený rozsah cenovej konkurencie.

99. Príloha II rámcovej smernice vyslovene uvádza, že uvedený zoznam nie je vyčerpávajúci a v ňom uvedené kritériá nie sú kumulatívne. Tento zoznam má skôr za cieľ ilustrovať druhy dôkazov, ktoré je možné použiť na podporu tvrdení týkajúcich sa existencie kolektívnej (oligopolistickej) dominantnosti vo forme tichej koordinácie (111). Ako sa uvádza vyššie, zoznam tiež ukazuje, že existencia štrukturálnych väzieb medzi danými podnikmi nie je predpokladom zistenia kolektívneho dominantného postavenia. Je však zrejmé, že tam, kde sa vyskytujú takéto väzby, je možné oprieť sa o ne na účely vysvetlenia, spolu s inými z uvedených kritérií, prečo je pravdepodobné, že sa na danom oligopolistickom trhu objavia koordinované efekty. Pri absencii takýchto väzieb je na účely konštatovania, či daný trh vedie ku kolektívnej dominantnosti vo forme tichej koordinácie, potrebné zvážiť niekoľko znakov trhu. Kým väčšina týchto znakov je obsiahnutá vo uvedenom zozname, je potrebné preskúmať všetky z nich a uskutočniť celkové posúdenie, nie iba mechanisticky uplatniť kontrolný zoznam. V závislosti od okolností daného prípadu, skutočnosť, že niektorý zo štrukturálnych prvkov obyčajne spájaných s kolektívnou dominantnosťou nebude možné jednoznačne konštatovať, sama o sebe nie je rozhodujúca pre vylúčenie pravdepodobnosti koordinovaného vystupovania (112).

100. Na oligopolistickom trhu, ktorý spĺňa väčšinu, ak nie dokonca všetky z uvedených kritérií, je potrebné preskúmať najmä, či trhoví prevádzkovatelia majú silnú motiváciu konvergovať ku koordinovanému trhovému vystupovaniu a upustiť od spoliehania sa na konkurenčné správanie. Bude tomu tak v prípade, ak dlhodobé prínosy zo spoločného vystupovania prevážia nad akýmikoľvek krátkodobými ziskami vyplývajúcimi z uplatnenia konkurenčného správania.

101. Je potrebné zdôrazniť, že zistenie, že trh je koncentrovaný, samo o sebe nezaručuje nevyhnutne zistenie, že jeho štruktúra vedie ku kolektívnej dominantnosti vo forme tichej koordinácie (113).

102. Nakoniec pri uplatňovaní pojmu kolektívnej dominantnosti vo forme tichej koordinácie budú práve kritériá s najväčším kolísaním kritické pre koordinované vystupovanie na sledovanom špecifickom trhu. Napríklad v prípade č. COMP/M.2499 – Norske Skog/Parenco/Walsum Komisia dospela k záveru, že dokonca i v prípade, ak by trhy pre novinový papier a časopisový papier s obsahom dreva boli koncentrované, produkty homogénne, dopyt vysoko neelastický, kúpna sila obmedzená a prekážky vstupu vysoké, napriek tomu by obmedzená stabilita trhových podielov, chýbajúca symetria nákladových štruktúr, chýbajúca transparentnosť investičných rozhodnutí a absencia vierohodného odvetného mechanizmu spôsobili, že možnosť akejkoľvek tichej koordinácie medzi oligopolistami by bola nepravdepodobná a neudržateľná (114).

3.1.2.3. Kolektívna dominantnosť a telekomunikačný sektor

103. Pri uplatňovaní pojmu kolektívna dominantnosť by VRO mali brať do úvahy i rozhodnutia prijaté podľa nariadenia o kontrole fúzií v sektore elektronickej komunikácie, v ktorých Komisia skúmala, či by niektoré z oznámených transakcií mohli dať vzniknúť zisteniu kolektívnej dominantnosti.

104. V prípade MCI WorldCom/Sprint Komisia skúmala, či by subjekt, ktorý by fúziou vznikol, spolu so spoločnosťou Concert Alliance mohol mať kolektívne dominantné postavenie na trhu globálnych telekomunikačných služieb (GTS). Keďže prevádzkovatelia na tomto trhu si konkurovali na ponukovom základe, pričom poskytovatelia sa vyberali v zásade v prvom štádiu ponukového procesu na základe ich schopnosti ponúknuť na mieru šité sofistikované služby vysokej kvality a nie na základe cien, vyšetrovanie Komisie sa sústreďovalo na motiváciu trhových účastníkov zapojiť sa do paralelného správania v zmysle rozdelenia si zákaziek (115). Po hĺbkovom preskúmaní štruktúry trhu (homogénny produkt, vysoké prekážky vstupu, protivážna sila zákazníkov atď.) Komisia dospela k záveru, že nebola schopná dokázať absenciu konkurenčných obmedzení zo strany skutočných konkurentov, kľúčový faktor pri skúmaní, či je možné udržať paralelné správanie, a preto sa rozhodla ukončiť svoje námietky vo vzťahu k tomuto trhu (116).

105. V prípade BT/Esat (117) jednou z otázok, ktoré Komisia skúmala, bolo, či trhové podmienky na írskom trhu dial-up prístupu k internetu mali sklon k vzniku duopolu, pozostávajúceho z vedúceho prevádzkovateľa, spoločnosti Eircom, a subjektu vzniknutého fúziou. Komisia dospela k záveru, že tomu tak nie je z týchto dôvodov. Po prvé, trhové podiely neboli stabilné, po druhé, dopyt sa každých šesť mesiacov zdvojnásobil, po tretie, produkty prístupu na trh sa nepovažovali za homogénne a nakoniec, technologický vývoj bol jedným z hlavných znakov trhu (118).

106. V prípade Vodafone/Airtouch (119) Komisia zistila, že subjekt, ktorý by vznikol fúziou, by kontroloval dvoch zo štyroch mobilných prevádzkovateľov prítomných na nemeckom mobilnom trhu (menovite D2 a E-Plus, pričom zvyšný dvaja prevádzkovatelia sú T-Mobil a VIAG Interkom). Keďže vstup na trh bol prísne regulovaný v zmysle obmedzeného počtu povolení vzhľadom na počet dostupných rádiových frekvencií a trhové podmienky boli transparentné, nebolo možné vylúčiť, že takéto faktory by mohli viesť k vzniku duopolu vedúceho ku koordinovaným efektom (120).

107. V prípade France Telecom/Orange Komisia zistila, že pred vstupom spoločnosti Orange na belgický mobilný trh dvaja existujúci hráči, spoločnosti Proximus a Mobistar, boli v takom postavení, ktoré im umožňovalo vykonávať spoločnú dominantnosť. Ako poznamenala Komisia, počas štyroch rokov predchádzajúcich vstupu spoločnosti Orange obaja prevádzkovatelia mali takmer podobnú a transparentnú cenotvorbu, pretože ich ceny sledovali presne tie isté trendy (121). V tom istom rozhodnutí Komisia ďalej vyvrátila námietky tretích strán, pokiaľ išlo o riziko kolektívneho dominantného postavenia spoločností Vodafone a France Telecom na trhu pre poskytovanie paneurópskych mobilných služieb zákazníkom s medzinárodnou mobilitou. Okrem významných asymetrií medzi trhovými podielmi týchto dvoch prevádzkovateľov, trh sa považoval za rozvíjajúci sa trh, vyznačujúci sa rastúcim dopytom a mnohými typmi rozličných služieb čo do ponuky a ceny (122).

4. ZAVEDENIE, ZACHOVANIE, ZMENA ALEBO ZRUŠENIE POVINNOSTÍ PODĽA REGULAČNÉHO RÁMCA

108. Oddiel 3 tohto usmernenia sa venuje analýze relevantných trhov, ktorú musia VRO uskutočniť podľa článku 16 rámcovej smernice, aby stanovili, či je na danom trhu efektívna konkurencia, t. j. či sú na tomto trhu podniky s dominantným postavením. Tento oddiel má za cieľ usmerniť VRO, pokiaľ ide o kroky, ktoré majú prijať následne po uskutočnení tejto analýzy, t. j. pokiaľ ide o zavedenie, zachovanie, zmenu alebo zrušenie podľa potreby špecifických regulačných povinností podnikov označených za podniky s VTS. Tento oddiel taktiež opisuje okolnosti, za ktorých môžu byť zavedené na podniky, ktoré neboli označené za podniky s VTS, podobné povinnosti, ako sa zavádzajú na prevádzkovateľov s VTS.

109. Špecifické regulačné povinnosti, ktoré je možné zaviesť na podniky s VTS, platia rovnako pre veľkoobchodné ako pre maloobchodné trhy. V zásade sú povinnosti spojené s veľkoobchodnými trhmi stanovené v článkoch 9 až 13 prístupovej smernice. Povinnosti spojené s maloobchodnými trhmi sú stanovené v článkoch 17 až 19 smernice o univerzálnej službe.

110. V prístupovej smernici sú stanovené tieto povinnosti: transparentnosť (článok 9), nediskriminácia (článok 10), oddelené účtovníctvo (článok 11), povinnosti týkajúce sa prístupu a používania zvláštnych sieťových zariadení (článok 12) a povinnosti týkajúce sa kontroly cien a povinností nákladového účtovníctva (článok 13). Okrem toho článok 8 prístupovej smernice ustanovuje, že VRO môžu zaviesť povinnosti mimo tohto zoznamu. Aby tak mohli učiniť, musia predložiť orgánu žiadosť, a potom orgán rozhodne po porade s Komunikačným výborom EZVO, či danému VRO povolí zaviesť takéto povinnosti.

111. Smernica o univerzálnej službe stanovuje tieto povinnosti: regulačné kontroly maloobchodných služieb (článok 17), dostupnosť minimálneho súboru prenajatých vedení (článok 18 a príloha VII) a výber a predvýber poskytovateľa (článok 19).

112. Podľa regulačného rámca by tieto povinnosti mali byť zavedené iba na podniky označené za podniky s VTS na relevantnom trhu, s výnimkou určitých definovaných prípadov, uvedených v oddiele 4.3 tohto usmernenia.

4.1. Zavedenie, zachovanie, zmena alebo zrušenie povinností na prevádzkovateľov s VTS

113. Ako vysvetľuje oddiel 1, pojem efektívnej konkurencie znamená, že na relevantnom trhu nie je žiadny podnik s dominantným postavením (VTS). Inými slovami, zistenie, že na relevantnom trhu je efektívna konkurencia je v konečnom dôsledku zistením, že na tomto trhu neexistuje ani samostatná ani spoločná dominantnosť. Naopak zistenie, že na relevantnom trhu nie je efektívna konkurencia, je zistením, že na tomto trhu existuje samostatná alebo spoločná dominantnosť.

114. Ak VRO zistí, že relevantný trh je predmetom efektívnej konkurencie, nemôže zaviesť povinnosti na žiadneho prevádzkovateľa na tomto relevantnom trhu podľa článku 16 rámcovej smernice. Ak už VRO zaviedol regulačné opatrenia na podnik(-y) na tomto trhu, musí ich zrušiť a nesmie na tento (tieto) podnik(-y) zaviesť žiadne iné povinnosti. Ako sa uvádza v článku 16 ods. 3 rámcovej smernice, ak VRO navrhne odstrániť súčasné regulačné povinnosti, musí dať zúčastneným stranám rozumnú lehotu na vyjadrenie sa.

115. Ak VRO zistí, že konkurencia na relevantnom trhu nie je efektívna vzhľadom na existenciu podniku alebo podnikov s dominantným postavením, v súlade s článkom 16 ods. 4 musí označiť daný(-é) podnik(-y) za podnik(-y) s VTS a zaviesť na daný(-é) podnik(-y) náležité regulačné povinnosti. Samotné označenie podniku za podnik s VTS na danom trhu bez zavedenia náležitých regulačných opatrení nie je však konzistentné s ustanoveniami nového regulačného rámca, konkrétne s ustanoveniami článku 16 ods. 4 rámcovej smernice. Inými slovami, VRO musia na podnik označený za podnik s VTS zaviesť aspoň jednu regulačnú povinnosť. Ak VRO stanoví existenciu viacerých podnikov s dominantným postavením, t. j. v prípade spoločného dominantného postavenia, musí taktiež stanoviť najvhodnejšie regulačné opatrenia, ktoré je potrebné zaviesť, a to na základe zásady proporcionality.

116. Ak podnik bol v minulosti predmetom povinností podľa regulačného rámca z roku 1998, VRO musia zvážiť, či tieto povinnosti sú stále náležité podľa nového regulačného rámca na základe novej analýzy trhu uskutočnenej v súlade s článkom 16 rámcovej smernice a s týmto usmernením. Ak sa zistí, že podnik má VTS na relevantnom trhu podľa nového regulačného rámca, povinnosti zavedené podľa regulačného rámca z roku 1998 by sa preto mali zachovať. Naopak, takéto povinnosti by sa mohli tiež zmeniť, alebo by sa mohli zaviesť nové povinnosti ustanovené v novom regulačnom rámci, pokiaľ to VRO uzná za vhodné.

117. Okrem prípadov, v ktorých smernice predpisujú konkrétne nápravné prostriedky, ako podľa článku 18 a 19 smernice o univerzálnej službe, sa budú VRO musieť rozhodnúť medzi škálou regulačných povinností stanovenou v smerniciach na nápravu konkrétneho problému na trhu, na ktorom sa zistila neexistencia efektívnej konkurencie. Ak VRO zamýšľajú zaviesť povinnosti pre prístup a prepojenie odlišné od povinností uvedených v prístupovej smernici, musia orgánu predložiť žiadosť na schválenie ich navrhovaného postupu krokov. Orgán sa pred prijatím rozhodnutia musí poradiť s Komunikačným výborom EZVO.

118. Právo EHP, a najmä článok 8 rámcovej smernice, vyžaduje, aby sa VRO uistili, že opatrenia, ktoré zavádzajú na prevádzkovateľov s VTS podľa článku 16 rámcovej smernice, sú opodstatnené vo vzťahu k cieľom stanoveným v článku 8 a proporcionálne na dosiahnutie týchto cieľov. Preto akékoľvek povinnosti, ktoré VRO zavedú, musia byť primerané problému, ktorý je potrebné napraviť. Článok 7 rámcovej smernice vyžaduje, aby VRO vytýčili dôvody, na ktorých sa zakladá akékoľvek opatrenie, keď toto opatrenie oznamujú ostatným VRO a orgánu. Takže okrem analýzy trhu, ktorá podporuje konštatovanie VTS, VRO musia do svojho rozhodnutia zahrnúť i zdôvodnenie navrhovaného opatrenia vo vzťahu k cieľom stanoveným v článku 8, ako i vysvetlenie, prečo by sa ich rozhodnutie malo považovať za proporcionálne.

119. Dodržiavanie zásady proporcionality bude kľúčovým kritériom, ktoré orgán použije pri hodnotení opatrení navrhovaných VRO podľa postupu článku 7 rámcovej smernice. Zásada proporcionality je v práve EHP zaužívaná (123). V princípe zásada proporcionality vyžaduje, aby prostriedky použité na dosiahnutie daného cieľa neprekračovali to, čo je vhodné a potrebné na dosiahnutie tohto cieľa. Aby navrhované opatrenie vyhovovalo zásade proporcionality, kroky, ktoré sa majú prijať, musia sledovať legitímny zámer a použité prostriedky na dosiahnutie tohto zámeru musia byť potrebné a najmenej zaťažujúce, t. j. musí ísť o minimum potrebné na dosiahnutie daného cieľa.

120. Avšak predovšetkým v raných štádiách výkonu nového rámca orgán neočakáva, že VRO zrušia existujúce povinnosti zavedené na prevádzkovateľov s VTS, ktoré boli navrhnuté na riešenie legitímnych regulačných potrieb a ktoré sú stále relevantné, bez poskytnutia jasných dôkazov o tom, že tieto povinnosti už dosiahli svoj účel a už teda nie sú žiaduce, keďže konkurencia na relevantnom trhu sa považuje za efektívnu. V novom regulačnom rámci sú k dispozícii rozličné nápravné prostriedky na riešenie rozličných identifikovaných problémov, pričom nápravné prostriedky by mali byť šité na mieru týmto špecifikovaným problémom.

121. Orgán v prípade konzultácie, ako je táto ustanovená v článku 7 ods. 3 rámcovej smernice, taktiež skontroluje, či opatrenie navrhované VRO je v súlade s regulačným rámcom ako celkom a posúdi vplyv navrhovaného opatrenia na fungovanie Dohody o EHP.

122. Orgán pomôže VRO zaistiť, aby sa pri výbere nápravných prostriedkov v čo možno najvyššej miere prijímali konzistentné prístupy, pokiaľ existujú podobné situácie v iných štátoch EHP. Okrem toho, ako sa uvádza v článku 7 ods. 2 rámcovej smernice, VRO by sa mali snažiť dohodnúť na typoch nápravných prostriedkov, ktoré sú najvhodnejšie na riešenie konkrétnych situácií na trhu.

4.2. Nadnárodné trhy: Rozhodnutia a spoločná analýza VRO

123. Článok 15 ods. 4 rámcovej smernice dáva orgánu právomoc prijať po konzultácii s VRO a Komunikačným výborom EZVO rozhodnutie identifikujúce nadnárodné trhy medzi dvomi alebo viacerými štátmi EZVO. Článok 15 ods. 4 rámcovej smernice, tak ako je začlenený do Dohody o EHP (124), ďalej ustanovuje identifikáciu nadnárodných trhov, ktoré sa týkajú ako štátu EZVO tak i členského štátu ES. V takýchto prípadoch budú orgán a Komisia spolupracovať s cieľom dohodnúť sa na zhodných rozhodnutiach na identifikáciu prienikových nadnárodných trhov, ktorý sa týka tak štátu EZVO, ako aj členského štátu ES. Všeobecné pravidlá spolupráce podľa článku 109 Dohody o EHP budú platiť mutatis mutandis.

124. Podľa podmienok článku 16 ods. 5 rámcovej smernice príslušné VRO musia spoločne uskutočniť analýzu trhu a rozhodnúť, či je potrebné zaviesť opatrenia. V praxi sa očakáva, že Skupina európskych regulátorov poskytne vhodné fórum pre takúto spoločnú analýzu, pričom za potrebné sa považujú aj iné mnohostranné stretnutia a spolupráca.

125. Vo všeobecnosti bude spojená analýza zo strany VRO sledovať podobné postupy (napr. pre verejnú konzultáciu), aké sa vyžadujú, keď jednotlivé vnútroštátne regulačné orgány uskutočňujú analýzu trhu. Bude potrebné vypracovať presné dojednania pre kolektívnu analýzu a rozhodovanie.

4.3. Zavedenie určitých špecifických regulačných povinností na prevádzkovateľov bez VTS

126. Predchádzajúce body tohto oddielu stanovili postupy, akými sa zavádzajú špecifické povinnosti na podniky s VTS podľa článkov 7 a 8 prístupovej smernice a článkov 16 – 19 smernice o univerzálnej službe. Výnimočne je možné zaviesť podobné opatrenia aj na prevádzkovateľov, ktorí neboli označení za prevádzkovateľov s VTS, a to v nasledujúcich prípadoch vymenovaných v článku 8 ods. 3 prístupovej smernice: — povinnosti, pod ktoré spadá okrem iného prístup k systémom podmieneného prístupu, povinnosti prepojenia s cieľom zaistiť interoperabilitu end-to-end a prístup k medzičlánkom programových aplikácií a elektronickým programovým sprievodcom s cieľom zaistiť prístup k špecifikovaným službám digitálneho televízneho a rozhlasového vysielania (článok 5 ods. 1, článok 5 ods. 2 a článok 6 prístupovej smernice), — povinnosti, ktoré môžu VRO zaviesť na kolokáciu v prípade, ak pravidlá týkajúce sa ochrany životného prostredia, zdravia, bezpečnosti alebo mestského či krajinného plánovania bránia ostatným podnikom v životaschopných alternatívach ku kolokácii (článok 12 rámcovej smernice), — povinnosti týkajúce sa oddeleného účtovníctva pre podniky poskytujúce elektronické komunikačné služby, ktoré majú zvláštne alebo výlučné práva v iných sektoroch (článok 13 rámcovej smernice), — povinnosti vo vzťahu k záväzkom, ktoré podniky prijali počas konkurenčného alebo porovnávacieho výberového konania o právo používať rádiovú frekvenciu (podmienka B7 prílohy k smernici o oprávnení, uplatňovaná prostredníctvom článku 6 ods. 1 tejto smernice), — povinnosti spracovávať hovory účastníkom s použitím špecifických číslovaných zdrojov a povinnosti potrebné na výkon prenositeľnosti čísel (články 27, 28 a 30 smernice o univerzálnej službe), — povinnosti založené na relevantných ustanoveniach smernice o súkromí a elektronických komunikáciách.

5. VYŠETROVACIE PRÁVOMOCI A POSTUPY SPOLUPRÁCE NA ÚČELY ANALÝZY TRHU

5.1. Prehľad

127. Tento oddiel usmernenia pokrýva postupy v súvislosti s právomocami VRO pri získavaní informácií potrebných na uskutočnenie analýzy trhu.

128. Regulačný rámec obsahuje ustanovenia, ktoré umožňujú VRO, aby si od podnikov, ktoré poskytujú elektronické komunikačné siete a služby, vyžiadali poskytnutie všetkých informácií, vrátane dôverných informácií, ktoré VRO potrebujú na posúdenie stavu konkurencie na relevantnom trhu a zavedenie náležitých povinností ex ante, a teda na zaistenie súladu s regulačným rámcom.

129. Tento oddiel usmernenia tiež obsahuje usmernenia týkajúce sa opatrení zaisťujúcich efektívnu spoluprácu medzi VRO a VOHS na vnútroštátnej úrovni, ako i medzi viacerými VRO a medzi VRO a orgánom na úrovni EHP, rovnako ako prienikovo medzi VRO v štátoch EZVO a v štátoch ES prostredníctvom orgánu a Komisie. Tento oddiel sa zaoberá najmä výmenou informácií medzi týmito orgánmi.

130. Mnohé trhy elektronickej komunikácie sa rýchlo vyvíjajú a ich štruktúry sa veľmi rýchlo menia. VRO by mali zaistiť, aby sa posúdenie efektívnej konkurencie, verejná konzultácia a označenie prevádzkovateľov s VTS uskutočnili v rozumnej časovej lehote. Akékoľvek zbytočné omeškanie v rozhodovaní by mohlo mať škodlivé dôsledky na investičné stimuly pre podniky na relevantnom trhu a tým aj na záujmy spotrebiteľov.

5.2. Analýza trhu a vyšetrovacie právomoci

131. Podľa článku 16 ods. 1 rámcovej smernice musia VRO uskutočniť analýzu relevantného trhu identifikovaného v odporúčaní alebo v rozhodnutí čo možno najskôr po ich prijatí alebo následnej revízii. Závery analýzy každého z relevantných trhov spolu s navrhovanými regulačnými krokmi sa musia uverejniť a musí sa vykonať verejná konzultácia tak, ako je opísaná v oddiele 6 tohto usmernenia.

132. S cieľom uskutočniť trhovú analýzu VRO najskôr musia zozbierať všetky informácie, ktoré považujú za potrebné na posúdenie trhovej sily na danom trhu. Pokiaľ je takéto informácie potrebné získať priamo od podnikov, článok 11 smernice o oprávnení ustanovuje, že sa od podnikov z titulu podmienok ich všeobecnej autorizácie vyžaduje, aby poskytli informácie, ktoré VRO potrebujú na uskutočnenie analýzy trhu v zmysle článku 16 ods. 2 rámcovej smernice. Toto ustanovenie posilňuje všeobecnejšia povinnosť v článku 5 ods. 1 rámcovej smernice, ktorá ustanovuje, že štáty EZVO majú zaistiť, aby podniky poskytujúce elektronické komunikačné siete a služby poskytli všetky informácie potrebné pre VRO na zaistenie konformity s právom EHP.

133. Ak VRO požadujú informácie od podniku, mali by uviesť dôvody opodstatňujúce takúto požiadavku a časovú lehotu, v rámci ktorej je potrebné tieto informácie poskytnúť. Ako ustanovuje článok 10 ods. 4 smernice o oprávnení, VRO môžu byť oprávnené uvaliť finančné pokuty na podniky za neposkytnutie informácií.

134. V súlade s článkom 5 ods. 4 rámcovej smernice musia VRO zverejniť všetky informácie, ktoré by prispeli k otvorenému a konkurenčnému trhu, konajúc v súlade s vnútroštátnymi pravidlami o verejnom prístupe k informáciám ako i v súlade s pravidlami EHP a s vnútroštátnymi pravidlami o zachovaní mlčanlivosti.

135. Pokiaľ však ide o informácie, ktoré sú dôverné vo svojej podstate, ustanovenia článku 5 ods. 3 rámcovej smernice vyžadujú, aby VRO zaistili zachovanie mlčanlivosti o takýchto informáciách v súlade s pravidlami EHP a vnútroštátnymi pravidlami o zachovaní mlčanlivosti. Táto povinnosť mlčanlivosti platí rovnako pre informácie, ktoré orgán pri zachovaní mlčanlivosti získal od iného verejného orgánu.

5.3. Postupy spolupráce

Medzi VRO a VOHS

136. Článok 16 ods. 1 rámcovej smernice vyžaduje, aby VRO do analýzy trhu náležite zapojili VOHS. Štáty EZVO by mali zaviesť potrebné postupy zaručujúce efektívne uskutočnenie analýzy podľa článku 16 rámcovej smernice. Keďže VRO uskutočňujú analýzu trhu v súlade s metodikou práva hospodárskej súťaže EHP, názory VOHS v súvislosti s posúdením hospodárskej súťaže sú vysoko relevantné. Spolupráca medzi VRO a VOHS je potrebná, avšak právnu zodpovednosť za uskutočnenie relevantnej analýzy nesú VRO. Ak podľa vnútroštátneho práva úlohy pridelené podľa článku 16 rámcovej smernice vykonávajú dva alebo viacero samostatných regulačných orgánov, štáty EZVO by mali zaistiť jasné rozdelenie úloh a stanoviť postupy konzultácie a spolupráce medzi regulátormi s cieľom zaistiť koherentnú analýzu relevantných trhov.

137. Článok 3 ods. 5 rámcovej smernice vyžaduje, aby si VRO a VOHS navzájom poskytovali informácie potrebné na uplatnenie regulačného rámca, pričom prijímajúci orgán musí zabezpečiť rovnaký stupeň zachovania mlčanlivosti ako východiskový orgán. VOHS by preto mali poskytovať VOHS všetky relevantné informácie, ktoré získali použitím svojich vyšetrovacích a vykonávacích právomocí, vrátane dôverných informácií.

138. K výmene informácií, ktoré VOHS považuje za dôverné, s VRO by malo v súlade s pravidlami EHP a vnútroštátnymi pravidlami o zachovaní mlčanlivosti dôjsť iba v prípade, ak takáto výmena je potrebná pre uplatnenie ustanovení regulačného rámca. Informácie, ktoré sú predmetom výmeny, by sa mali obmedziť na informácie relevantné a primerané účelu takejto výmeny.

Medzi orgánom a VRO

139. Na to, aby regulačný rámec mohol efektívne a účinne fungovať, je nevyhnutný vysoký stupeň spolupráce medzi orgánom a VRO. Predovšetkým je dôležitá existencia efektívnej neformálnej spolupráce. Táto spolupráca bude pravdepodobne obojstranne prospešná, keďže povedie k minimalizácii pravdepodobnosti divergencií v prístupe rozličných VRO, predovšetkým divergencií v použití odlišných nápravných prostriedkov na riešenie toho istého problému (125).

140. V súlade s článkom 5 ods. 2 rámcovej smernice musia VRO poskytovať orgánu informácie potrebné na to, aby orgán mohol vykonávať svoje úlohy podľa Dohody o EHP. Spadajú sem informácie spojené s regulačným rámcom (ktoré sa používajú na overenie kompatibility krokov VRO s legislatívou).

141. Ak VRO poskytujú orgánu informácie, ktorých poskytnutie si vyžiadali od podnikov, musia zaistiť, aby tieto podniky boli o poskytnutí daných informácií orgánu informované.

142. Orgán môže takéto informácie dať tiež k dispozícii inými VRO, pokiaľ pôvodný VRO vyslovene a odôvodnene nepožiadal o opak. Napriek tomu, že neexistuje žiadna takáto právna požiadavka, orgán za normálnych okolností informuje podnik, ktorý pôvodne informáciu poskytol, že táto informácia bola postúpená iným VRO.

Medzi VRO: medzi VRO v štátoch EZVO a prienikovo vnútri EHP

143. Je nesmierne dôležité, aby VRO vyvinuli spoločný regulačný prístup v rámci celého územia EHP, ktorý by prispel k rozvoju EHP v oblasti elektronickej komunikácie. Na tento účel sa od VRO podľa článku 7 ods. 2 rámcovej smernice požaduje vzájomná spolupráca ako i spolupráca s orgánom, a to transparentným spôsobom, na zabezpečenie konzistentného uplatňovania nového regulačného rámca vo všetkých štátoch EZVO. Orgán a Komisia budú úzko spolupracovať, aby zabezpečili prienikovú výmenu informácií a homogénne uplatňovanie nového rámca v rámci celého územia EHP. Od Skupiny európskych regulátorov sa očakáva, že bude slúžiť ako dôležité fórum pre spoluprácu.

144. Článok 5 ods. 2 rámcovej smernice taktiež predpokladá, že VRO si budú vymieňať informácie priamo medzi sebou v prípade opodstatnenej požiadavky. Bude to potrebné najmä v prípade potreby analýzy nadnárodného trhu, ale žiaduce i v rámci spolupráce v Skupine európskych regulátorov. Pri všetkých výmenách informácií sa od VRO požaduje zachovanie mlčanlivosti o obdržaných informáciách.

6. POSTUPY KONZULTÁCIE A UVEREJŇOVANIE ROZHODNUTÍ NAVRHOVANÝCH VRO

6.1. Mechanizmus verejnej konzultácie

145. S výnimkou súrnych prípadov, ako sa vysvetľuje nižšie, VRO, ktorý zamýšľa prijať opatrenie, ktoré bude mať významnú vplyv na relevantný trh, by mal zainteresovaným stranám poskytnúť príležitosť vyjadriť sa k navrhovanému opatreniu. Za týmto účelom musí VRO uskutočniť verejnú konzultáciu o navrhovanom opatrení. Ak sa navrhované opatrenie zaoberá rozhodnutím týkajúcim sa označenia alebo neoznačenia podniku za podnik s VTS, je potrebný tento obsah: — použitá definícia trhu a dôvod jej použitia, s výnimkou informácií, ktoré sú dôverné v súlade s právom EHP a s vnútroštátnym právom o zachovaní mlčanlivosti, — dôkazy spojené so zistením dominantnosti, s výnimkou informácií, ktoré sú dôverné v súlade s právom EHP a s vnútroštátnym právom o zachovaní mlčanlivosti, spolu s identifikáciou podnikov navrhovaných na označenie za podniky s VTS, — úplné podrobnosti o sektorovo špecifických povinnostiach, ktoré VRO navrhuje zaviesť, zachovať, zmeniť alebo zrušiť na spomínané podniky spolu s posúdením proporcionality navrhovaného opatrenia.

146. Časová lehota na konzultáciu by mala byť rozumná, avšak rozhodnutia VRO by sa nemali príliš odďaľovať, pretože to môže brániť rozvoju trhu. Orgán je toho názoru, že v prípade rozhodnutí spojených s existenciou a označením podnikov s VTS sú rozumnou časovou lehotou pre verejnú konzultáciu dva mesiace. Ak je to opodstatnené, v niektorých prípadoch je možné použiť odlišné časové lehoty. Naopak v prípade návrhu rozhodnutia o VTS na základe výsledkov prechádzajúcej konzultácie, môže byť dĺžka konzultačnej časovej lehoty pre takéto rozhodnutia kratšia než dva mesiace.

6.2. Mechanizmy konsolidácie trhu elektronickej komunikácie EHP

147. Ak VRO zamýšľajú prijať opatrenie, ktoré spadá do rozsahu definície trhu alebo postupov trhovej analýzy článkov 15 a 16 rámcovej smernice alebo ak VRO uplatňujú určité iné špecifické články regulačného rámca (126) a ak opatrenia majú vplyv na obchod medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP, musia VRO tieto opatrenia spolu s ich odôvodnením oznámiť VRO v iných štátoch EHP EZVO a orgánu v súlade s článkom 7 ods. 3 rámcovej smernice. VRO by tak mal učiniť súčasne so začiatkom verejnej konzultácie. VRO musí iným VRO a orgánu poskytnúť príležitosť vyjadriť sa k ním navrhovaným opatreniam predtým, ako prijme akékoľvek konečné rozhodnutie. Časová lehota, ktorú majú iné VRO a orgán k dispozícii na vyjadrenie sa, by mala byť rovnaká ako časová lehota stanovená VRO na účely vnútroštátnej verejnej konzultácie, pokiaľ táto nie je kratšia ako minimálna jednomesačná lehota ustanovená v článku 7 ods. 3 rámcovej smernice.

148. So zreteľom na opatrenia, ktoré by mohli mať účinok na obchod medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP, je tieto opatrenia potrebné chápať ako opatrenia, ktoré by mohli mať priamy alebo nepriamy, reálny alebo potenciálny vplyv na vzorec obchodu medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP takým spôsobom, ktorý by mohol viesť k vytvoreniu prekážky vo fungovaní Dohody o EHP (127). Z tohto dôvodu pod pojem účinok na obchod medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP pravdepodobne bude spadať široká škála opatrení (128).

149. VRO musia uverejniť výsledky verejnej konzultácie s výnimkou inf