SK Úradný vestník Európskej únie L 261/21

ROZHODNUTIE DOZORNÉHO ÚRADU EZVO

č. 416/10/COL

z 3. novembra 2010

o zdaňovaní investičných podnikov podľa lichtenštajnského daňového zákona

(Lichtenštajnsko)

DOZORNÝ ÚRAD EZVO (ĎALEJ LEN „DOZORNÝ ÚRAD“),

SO ZRETEĽOM na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), a najmä na jej články 61 až 63 a na jej protokol 26,

SO ZRETEĽOM na Dohodu medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu (ďalej len „dohoda o dozore a súde“), a najmä na jej článok 24,

SO ZRETEĽOM na protokol 3 k dohode o dozore a súde (ďalej len „protokol 3“), a najmä na jeho časť I článok 1 ods. 2 a časť II článok 4 ods. 4, článok 6, článok 7 ods. 5 a článok 14,

SO ZRETEĽOM na konsolidovanú verziu rozhodnutia dozorného úradu č. 195/04/COL zo 14. júla 2004 o vykonávacích ustanoveniach uvedených v protokole 3 časti II článku 27 (ďalej len „rozhodnutie o vykonávacích ustanoveniach“) (1),

VYZVAL zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky podľa týchto ustanovení a so zreteľom na tieto pripomienky,

keďže:

I. SKUTOČNOSTI

1. POSTUP

Listom zo 14. marca 2007 zaslal dozorný úrad lichtenštajnským orgánom žiadosť o poskytnutie informácií týkajúcich sa rôznych daňových úľav, ktoré podľa lichtenštajnského daňového zákona zrejme platia pre určité formy spoločnosti. Po istej výmene korešpondencie informoval dozorný úrad listom z 18. marca 2009 lichtenštajnské orgány o rozhodnutí začať konanie podľa protokolu 3 časti I článku 1 ods. 2 v súvislosti so zdaňovaním investičných podnikov. Rozhodnutie dozorného úradu č. 149/09/COL o začatí formálneho zisťovania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie a v dodatku EHP, pričom zainteresované strany boli vyzvané, aby predložili svoje pripomienky (2). Dozorný úrad postúpil listom z 26. januára 2010 pripomienky, ktoré mu boli doručené od zainteresovaných strán, lichtenštajnským orgánom, aby sa k nim vyjadrili. Lichtenštajnské orgány urobili tak listom zo 17. marca 2010.

2. OPIS SKÚMANÝCH OPATRENÍ

2.1. Názov

Toto skúmanie sa týkalo zdaňovania investičných podnikov podľa lichtenštajnského daňového zákona (Gesetz über die Landes- und Gemeindesteuern, ďalej len „daňový zákon“) (3) od roku 1996 do roku 2006.

2.2. Definícia investičných podnikov

Lichtenštajnský zákon o investičných podnikoch z roku 1996 (Gesetz über Investmentunternehmen, ďalej len „IUG“) definoval investičné podniky ako:

„aktíva, ktoré boli na základe verejnej výzvy získané od verejnosti na účely spoločného investovania kapitálu a ktoré sa investujú a spravujú na spoločný účet jednotlivých investorov, a to spravidla v súlade so zásadou rozloženia rizika“ (4).

Podľa lichtenštajnského zákona si investičné podniky mohli vybrať formu kolektívneho trastu, ktorá sa nazýva investičný fond („Anlagefonds“) (5), alebo zvoliť právnu formu investičnej spoločnosti („Anlagegesellschaft“) (6). V prípade investičného fondu vykonáva jeho správu samostatný subjekt (ktorý sa nazýva „správca investičného fondu“) (7). V prípade investičnej spoločnosti preberá jej správu samotná investičná spoločnosť. Preto na rozdiel od investičného fondu predstavuje investičná spoločnosť jeden samostatný subjekt. V oboch prípadoch vykonávajú subjekty, ktoré majú riadiace funkcie, hospodársku činnosť prostredníctvom poskytovania služieb za poplatok.

Bez ohľadu na formu organizácie sa aktíva spravované v mene investorov musia odlišovať od vlastných aktív správcovskej spoločnosti. Za správcovské služby dostane správcovská spoločnosť poplatok za správu, ktorý sa stáva súčasťou jej vlastných aktív. Okrem toho môže vyberať poplatky za výkon alebo iné poplatky (8), ktoré sa takisto stávajú súčasťou vlastných aktív spoločnosti.

3. DAŇOVÉ USTANOVENIA UPLATNITEĽNÉ V INVESTIČNÝCH PODNIKOCH V LICHTENŠTAJNSKU

3.1. Zdanenie podnikov v Lichtenštajnsku

3.1.1. Daň z príjmu a daň z kapitálu

V článkoch 73 až 81 oddielu 4 kapitoly A, Dane z príjmov právnických osôb („Die Gesellschaftssteuern“), daňového zákona sa uvádzajú dve formy zdaňovania podnikov (9):

— Daň z príjmu z podnikania („Ertragssteuer“), ktorá sa podľa článku 77 daňového zákona vymeriava z príjmov znížených o oprávnené výdavky (vrátane odpisov). Sadzba dane z príjmu závisí od pomeru čistého príjmu k zdaniteľnému majetku a pohybuje sa v rozmedzí od 7,5 % do 15 % (10). Táto sadzba sa môže zvýšiť v rozmedzí od 1 do 5 percentuálnych bodov v závislosti od pomeru medzi dividendami a zdaniteľným majetkom. Maximálna daň z príjmu je preto 20 %.

— Daň z kapitálu („Kapitalsteuer“), ktorá sa podľa článku 76 daňového zákona vyberá zo splateného základného imania, akciového kapitálu alebo počiatočného kapitálu, ako aj z rezerv spoločnosti predstavujúcich vlastné imanie spoločnosti. Dane sa vypočítavajú na konci finančného roka spoločnosti (vo všeobecnosti 31. decembra). Sadzba je 2 ‰ (0,2 %).

Podľa článku 73 daňového zákona platia právnické osoby, ktoré vykonávajú obchodnú činnosť v Lichtenštajnsku, daň z príjmu a daň z kapitálu. Vzťahuje sa to aj na zahraničné spoločnosti prevádzkujúce pobočku v Lichtenštajnsku.

3.1.2. Kupónová daň

Oddiel 5 daňového zákona hovorí o kupónovej dani. Lichtenštajnsko podľa článku 88a ods. 1 daňového zákona vyberá daň z kupónov cenných papierov (alebo dokumentov rovných cenným papierom) emitovaných „vnútroštátnym subjektom“. Týka sa to všetkých osôb, ktoré majú bydlisko, domicil alebo registrované sídlo v Lichtenštajnsku. Patria sem aj podniky, ktoré sú zaregistrované v lichtenštajnskom verejnom registri. Kupónová daň sa vzťahuje na spoločnosti, ktorých kapitál je rozdelený do akcií, napr. akciové spoločnosti a spoločnosti s ručením obmedzeným (11). Táto daň sa vyberá vo výške 4 % z vyplatených dividend alebo podielu na zisku (vrátane vyplatenia vo forme akcií).

3.2. Zdaňovanie investičných podnikov od roku 1996 do roku 2006

3.2.1. Zdaňovanie aktív spravovaných v mene investorov

Zavedením článku 84 ods. 5 daňového zákona sa od roku 1996 zdaňovali aktíva spravované investičnými podnikmi rovnakým spôsobom ako aktíva spoločností s domicilom („Sitzgesellschaften“) (12). Keďže spoločnosti s domicilom neplatili daň z príjmu, aktíva spravované investičnými podnikmi takisto nepodliehali dani z príjmu. Podľa článku 84 ods. 1 daňového zákona sa vyberala len znížená sadzba dane z kapitálu vo výške 1 ‰ (namiesto 2 ‰) (13). Táto sadzba sa ďalej znížila na 0,4 ‰ pre kapitálové investičné podniky, ktorých kapitál presahoval 2 milióny CHF v súlade s článkom 85 ods. 2 daňového zákona (14). Kupónová daň z prerozdelenia ziskov pochádzajúcich z kapitálu fondu bola v roku 1996 takisto zrušená (15).

3.2.2. Zdaňovanie vlastných aktív správcovskej spoločnosti

3.2.2.1. Zdaňovanie správcovskej zložky investičných fondov

Podobne ako všetky ostatné spoločnosti činné v Lichtenštajnsku, správca investičného fondu (správcovská zložka fondu) bol v plnej miere povinný platiť daň z príjmu a kapitálu, ako aj kupónovú daň zo svojich vlastných príjmov a kapitálu. Do roku 1996 bol správca investičného fondu takisto v plnej miere zdaňovaný v súlade s článkom 84 ods. 2 daňového zákona z roku 1961.

3.2.2.2. Zdaňovanie správcovskej zložky investičných spoločností

V prípade investičných spoločností sa však v súvislosti s daňovým účelom nerozlišovalo medzi vlastnými aktívami správcovskej spoločnosti a aktívami spravovanými touto spoločnosťou. Vlastné aktíva investičných spoločností preto rovnako podliehali pravidlám vzťahujúcim sa na spoločnosti s domicilom v súlade s článkom 84 ods. 2 daňového zákona. To znamená, že zo správcovskej činnosti alebo spravovaných aktív sa nevyberala daň z príjmu; sadzba dane z kapitálu bola stanovená na 1 ‰ namiesto 2 ‰ (a v prípade kapitálu presahujúceho 2 milióny CHF bola v súlade s článkom 85 ods. 2 daňového zákona ešte nižšia); a neodvádzala sa žiadna kupónová daň. Daňovú situáciu v oblasti investičných fondov a investičných spoločností od roku 1996 do roku 2006 možno vyjadriť nasledovne:

Investičný fond (Anlagefond) Správca investičného fondu (vlastné aktíva) Daň z príjmu Plná daň z kapitálu Kupónová daň Kapitál fondu, t. j. spravované aktíva Žiadna daň z príjmu Znížená sadzba dane z kapitálu Žiadna kupónová daň





Investičná spoločnosť (Anlagegesellschaft) Vlastné aktíva správcovskej spoločnosti Žiadna daň z príjmu Znížená sadzba dane z kapitálu Žiadna kupónová daň Kapitál fondu, t. j. spravované aktíva Žiadna daň z príjmu Znížená sadzba dane z kapitálu Žiadna kupónová daň

3.3. Situácia od roku 2006 až po súčasnosť

V právnych predpisoch, ktoré boli zavedené v roku 2005 sa požadovalo, aby investičné spoločnosti oddeľovali a osobitne vykazovali vlastné a spravované aktíva. Takisto bol novelizovaný daňový zákon, do ktorého bol vložený nový článok 73 písm. f), ktorý správcom investičných fondov a investičným spoločnostiam v súvislosti s vlastnými aktívami ukladal povinnosť zaplatiť daň z príjmu, daň z kapitálu a kupónovú daň (16).

Daňovú situáciu v investičných fondoch a investičných spoločnostiach možno od roku 2006 vyjadriť nasledovne:

Investičný fond (Anlagefond) Správca investičného fondu (vlastné aktíva) Daň z príjmu Daň z kapitálu Kupónová daň Kapitál fondu, t. j. spravované aktíva Bez zdanenia





Investičná spoločnosť (Anlagegesellschaft) Vlastné aktíva správcovskej spoločnosti Daň z príjmu Daň z kapitálu Kupónová daň Kapitál fondu, t. j. spravované aktíva Bez zdanenia

3.4. Dôvody na začatie konania

Dozorný úrad vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vyjadril pochybnosti o tom, či daňová úľava pre vlastné aktíva investičných spoločností je zlučiteľná s pravidlami o štátnej pomoci. Na rozdiel od argumentov, ktoré predložili lichtenštajnské orgány, sa dozorný úrad pôvodne domnieval, že daňové právne predpisy poskytli selektívnu výhodu investičným spoločnostiam, pričom narušili hospodársku súťaž a ovplyvnili obchodovanie v rámci EHP. Na základe toho preto dozorný úrad nemohol vylúčiť, že daňové právne predpisy uplatniteľné na vlastné aktíva investičných spoločností (úplné oslobodenie od platby dane z príjmu a kupónovej dane, a čiastočné oslobodenie od platby dane z kapitálu) predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Dozorný úrad takisto vyjadril pochybnosti o tom, či možno tieto opatrenia považovať za zlučiteľné s ustanoveniami o štátnej pomoci obsiahnutými v Dohode o EHP, najmä pokiaľ ide o článok 61 ods. 3 písm. c).

4. PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN

Pripomienky tretích strán možno zhrnúť nasledovne:

— Pokiaľ ide o rozhodnutia Európskej komisie týkajúce sa írskeho režimu pre účasť v spoločnosti (17) a španielskej schémy, ktorou sa znižuje daň z príjmu z určitého nehmotného majetku (18), tretie strany tvrdili, že investičný podnik by mohla založiť každá fyzická alebo právnická osoba, a tým profitovať z daňovej úľavy; predmetná daňová úľavy preto nepredstavuje selektívne opatrenie.

— Po vydaní týchto právnych predpisov v roku 1996 nebolo jasné, či sa budú pravidlá štátnej pomoci vzťahovať aj na daňové opatrenia.

— Ak dozorný úrad dospeje k záveru, že daňové úľavy predstavovali štátnu pomoc, treba uviesť, že tieto úľavy platia od roku 1996 a mali by predstavovať existujúce opatrenie pomoci.

— S odkazom na protokol 3 článok 15 (podľa ktorého by sa na vrátenie pomoci mala vzťahovať premlčacia lehota desiatich rokov) tretie strany tvrdili, že o vrátenie pomoci nie je možné požiadať, pretože daňová úľava bola zavedená v roku 1996.

— Vrátenie pomoci by podľa ich názoru mohlo byť v rozpore so zásadami ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty.

— V niektorých prípadoch nebolo možné požiadať o vrátenie, pretože na sumu oslobodenú od daní sa vzťahuje pravidlo de minimis.

5. PRIPOMIENKY LICHTENŠTAJNSKÝCH ORGÁNOV

Lichtenštajnské orgány v listoch zo 17. marca 2010 a 16. júla 2010 uviedli tieto pripomienky:

— Daňová úľava nezahŕňa štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, pretože nemá selektívny charakter. Na podporu tohto argumentu poukázali opäť na dve rozhodnutia Európskej komisie týkajúce sa írskeho režimu pre účasť v spoločnosti a španielskej schémy, ktorou sa znižuje daň z príjmu z určitého nehmotného majetku.

— Ďalej tvrdili, že každá pomoc je existujúcou pomocou na základe 10-ročnej premlčacej lehoty stanovenej v protokole 3 časti II článku 1 písm. b) bode iv) v spojení s článkom 15. Rovnaký záver možno vyvodiť zo skutočnosti, že predmetné opatrenie sa stalo pomocou len v dôsledku rozvoja Európskeho hospodárskeho priestoru [protokol 3 časť II článok 1 písm. b) bod v)].

— Lichtenštajnské orgány nakoniec tvrdia, že pokiaľ by dozorný úrad ich argumenty neakceptoval, nemal by nariadiť vrátenie pomoci, pretože by to bolo v rozpore so všeobecnými zásadami práva EHP, konkrétne s ochranou legitímnej dôvery a právnej istoty.

II. POSÚDENIE

1. EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI

V článku 61 ods. 1 Dohody o EHP sa uvádza:

„Ak nie je touto dohodou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členskými štátmi ES, štátmi EZVO alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s fungovaním tejto dohody, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi zmluvnými stranami.“

1.1. Existencia štátnych zdrojov

Opatrenie pomoci musí poskytnúť štát alebo sa musí poskytnúť zo štátnych zdrojov.

Rozhodnutie o úplnom alebo čiastočnom oslobodení od daní prináša štátu stratu daňových príjmov, čo sa rovná spotrebe štátnych zdrojov vo forme fiškálnych (daňových) výdavkov (19). Lichtenštajnské orgány sa vzdávajú príjmov, ktoré zodpovedajú neodvedenej dani z príjmu, kapitálu a kupónovej dani.

Z týchto dôvodov sa dozorný úrad domnieva, že daňové pravidlá uplatniteľné v investičných spoločnostiach zahŕňajú využívanie štátnych zdrojov.

1.2. Zvýhodnenie určitých podnikov alebo výroby určitých druhov tovaru

Opatrenie pomoci musí v prvom rade poskytovať príjemcom výhody, ktoré ich zbavia poplatkov, ktoré sa bežne hradia z ich rozpočtu.

Keďže investičné spoločnosti nemali povinnosť platiť zo svojich vlastných aktív daň z príjmu ani kupónovú daň, a na tieto aktíva sa uplatňovala len znížená sadzba dane z kapitálu, majú v porovnaní s inými podnikmi, ktoré podliehajú bežnému zdaneniu príjmov zo svojej podnikateľskej činnosti, výhodu.

Táto výhoda má selektívny charakter, pretože bola poskytnutá len investičným podnikom, ktoré boli zriadené ako investičné spoločnosti. Dozorný úrad neakceptuje argumenty, ktoré predložili lichtenštajnské orgány a tretie strany, podľa ktorých si v zásade každý podnik v Lichtenštajnsku vykonávajúci takúto hospodársku činnosť môže voľne vybrať najvýhodnejšiu právnu formu, a tým získať daňové úľavy. Daňovú úľavu, ktorá sa vzťahuje len na určitú skupinu podnikov, nemožno charakterizovať ako všeobecné opatrenie z toho dôvodu, že každý zainteresovaný podnik by mohol splnením osobitných kritérií získať oprávnenie na využitie tejto výhody, pokiaľ by si zvolil určitú právnu formu (20).

Vzhľadom na závery Európskeho súdneho dvora vo veci GIL Insurance (21)„článok 87 ods. 1 Zmluvy o ES ukladá povinnosť určiť, či v rámci daného právneho rámca môže vnútroštátne opatrenie vzhľadom na cieľ sledovaný týmto režimom zvýhodňovať ‚určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru‘ vo vzťahu k ostatným podnikateľom, ktorí sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti“. Dozorný úrad dospel k záveru, že podniky v rovnakej skutkovej a právnej situácii sú v tomto prípade všetky podniky, ktoré odvádzajú (úplné) dane z príjmu, kapitálu a kupónové dane v Lichtenštajnsku – a v porovnaní s nimi získavajú investičné spoločnosti v Lichtenštajnsku selektívnu výhodu. Investičné spoločnosti majú výhodu v porovnaní so správcom investičného fondu alebo podnikmi zriadenými ako investičné fondy, ktoré vykonávajú rovnakú činnosť, ale ktoré sú povinné odvádzať daň tak, ako všetky ostatné podniky v Lichtenštajnsku.

Osobitné daňové opatrenia však nemožno odôvodniť logikou daňového systému. Konkrétne daňové pravidlá uplatniteľné v investičných spoločnostiach nie sú selektívne v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, ak sa toto pravidlo odôvodňuje povahou a všeobecnou štruktúrou lichtenštajnského daňového systému (22). Na rozdiel od niektorých nedávnych prípadov komplexnej fiškálnej pomoci sú ciele predmetného daňového systému priamočiare. Cieľom alebo logikou daní je získavať pre štát príjmy. Podľa lichtenštajnského daňového zákona musia právnické osoby, ktoré podnikajú v Lichtenštajnsku, odvádzať daň z príjmu zo svojich príjmov a daň z kapitálu držaného ako vlastný majetok spoločnosti. Akciové spoločnosti musia takisto odvádzať kupónovú daň z dividend. Investičné podniky sú právnické osoby, založené podľa lichtenštajnského práva v právnej forme akciovej spoločnosti. Ako také podliehajú všeobecne uplatniteľným daňovým ustanoveniam lichtenštajnského daňového zákona, ktoré sa týkajú dane z príjmu, kapitálu a kupónovej dane. Dozorný úrad sa domnieva, že daňová úľava pre vlastné aktíva správcovskej spoločnosti nezapadá ani do logiky všeobecného daňového systému v Lichtenštajnsku, ani do žiadnej konkrétnej logiky zdaňovania investičných podnikov. Dozorný úrad zastáva stanovisko, že v organizačnej forme investičných spoločností neexistuje nič, čo by odôvodňovalo osobitné oslobodenie od dane v prospech správcovských činností investičnej spoločnosti v porovnaní so správcovskými činnosťami investičného fondu (23). Zníženie sadzby dane a daňové úľavy v prospech spoločností s domicilom (24) a investičných spoločností mali slúžiť na podporu týchto činností v Lichtenštajnsku. Podľa názoru dozorného úradu preto nie je možné odôvodniť daňovú úľavu pre vlastné aktíva správcovskej spoločnosti povahou ani celkovou štruktúrou lichtenštajnského daňového systému.

V roku 2006 sa zákony zmenili a investičné spoločnosti následne podliehali bežnému obchodnému zdaňovaniu rovnako, ako správcovia investičných fondov a všetky ostatné právnické osoby podnikajúce v Lichtenštajnsku. Podľa názoru lichtenštajnských orgánov sa tým odstránila „nekonzistentnosť“ (25) neodvádzania daní z vlastných aktív v minulosti.

Z týchto dôvodov sa dozorný úrad domnieva, že tieto opatrenia predstavovali pre investičné spoločnosti selektívnu výhodu, ktorá bola zmenená právnou úpravou s účinnosťou od roku 2006.

Opatrenie pomoci musí byť prínosom pre podniky vykonávajúce hospodársku činnosť. Vo veci BBL (26) posudzoval Európsky súdny dvor činnosti investičných spoločností („SICAV“ podľa belgického práva), ktoré vykonávali kolektívne investície s cieľom dosiahnuť zisk na trvalom základe v prevoditeľných cenných papieroch z kapitálu získaného od verejnosti. Súd rozhodol, že táto skutočnosť predstavuje hospodársku činnosť v zmysle článku 4 ods. 2 šiestej smernice o DPH. Investičné spoločnosti zhromažďujú a spravujú aktíva rôznych investorov s cieľom dosiahnuť zisk z rôznych poplatkov za poskytované služby. Dozorný úrad v dôsledku toho zastáva stanovisko, že správcovské spoločnosti vykonávajú hospodársku činnosť vo forme správy aktív, čím sú podnikmi v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP (27).

1.3. Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi zmluvnými stranami

Opatrenie pomoci musí narušovať hospodársku súťaž a ovplyvňovať obchod medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP.

Podľa ustálenej judikatúry sa zákaz podľa článku 61 ods. 1 Dohody o EHP vzťahuje na akúkoľvek pomoc, ktorá narúša alebo môže narušiť hospodársku súťaž bez ohľadu na sumu, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi zmluvnými stranami (28). Komisia takisto dospela k záveru, že investičné nástroje fungujú na medzinárodných trhoch a využívajú sa v rámci obchodných a ostatných hospodárskych činností na trhoch s intenzívnou hospodárskou súťažou (29). Dozorný úrad sa preto domnieva, že daňové úľavy pre vlastné aktíva investičných spoločností od roku 1996 do roku 2006 posilnili konkurenčné postavenie týchto investičných spoločností v rámci EHP, keďže znížili bežné prevádzkové náklady týchto spoločností v porovnaní s inými (30). Investičné spoločnosti súťažia s ostatnými finančnými podnikmi a pôsobia na otvorenom trhu, ktorý je charakterizovaný intenzívnym obchodovaním v rámci EHP. Postihuje to aj obchod medzi zmluvnými stranami (31).

Dozorný úrad sa preto domnieva, že daňové úľavy narúšajú alebo môžu narušiť hospodársku súťaž a ovplyvniť obchod medzi zmluvnými stranami.

1.4. Záver

Z týchto dôvodov dospel dozorný úrad k záveru, že znížená sadzba dane pre vlastné aktíva správcovských spoločností na základe lichtenštajnského daňového zákona od roku 1996 do roku 2006 predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

2. PROCEDURÁLNE POŽIADAVKY

Podľa protokolu 3 časti I článku 1 ods. 3 „dozorný úrad EZVO bude včas informovaný o všetkých plánoch týkajúcich sa poskytovania alebo zmien pomoci, aby mohol predložiť svoje pripomienky (…). Príslušný štát nevykoná navrhované opatrenia dovtedy, kým sa týmto postupom nedospeje ku konečnému rozhodnutiu“. Lichtenštajnské orgány nenotifikovali dozornému úradu opatrenia pomoci. Lichtenštajnské orgány tvrdili, že táto pomoc je existujúcou pomocou, keďže opatrenia sa stali pomocou len v rámci rozvoja EHP a/alebo v dôsledku článku 1 písm. b) bodu iv) a článku 15 časti II protokolu 3, v ktorých sa uvádza, že na právomoci orgánu v oblasti navrátenia pomoci sa vzťahuje premlčacia lehota desiatich rokov. Dozorný úrad však zastáva názor, že Európsky súdny dvor začiatkom 70. rokov jasne poukázal na to, že daňové úľavy, ktoré majú rovnakú povahu ako v posudzovanej veci, sú štátnou pomocou. Súd v roku 1974 (32) rozhodol, že všetky opatrenia zamerané na oslobodenie spoločností v konkrétnom sektore od poplatkov vyplývajúcich z bežného uplatňovania daňového systému (bez akéhokoľvek odôvodnenia pre toto oslobodenie z dôvodu povahy alebo všeobecnej štruktúry tohto systému) predstavuje štátnu pomoc. V roku 1987 (33) súd výslovne potvrdil, že strata daňových príjmov sa rovná spotrebe štátnych zdrojov vo forme fiškálnych výdavkov.

Tento prístup sa odráža aj v rozhodnutiach, ktoré dozorný úrad prijal pred zavedením lichtenštajnského daňového zákona a v ktorých vyvodil záver, že oslobodenia od dane, ktorú mali uhradiť podniky, predstavuje (nezlučiteľnú) štátnu pomoc vo Fínsku v roku 1994 (34) a v Nórsku v roku 1995 (35) a 1997 (36). Dňa 1. decembra 1997 po rozsiahlej diskusii o potrebe koordinovanej činnosti na úrovni Spoločenstva zameranej na odstránenie škodlivej daňovej súťaže prijala Európska rada ministrov sériu záverov a schválila uznesenie o kódexe správania pre zdaňovanie podnikov (37). V rámci dosiahnutej dohody sa Komisia zaviazala, že k dosiahnutiu cieľa odstránenia škodlivej daňovej súťaže prispeje tým, že vydá oznámenie (38) o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci pri opatreniach týkajúcich sa priameho zdaňovania podnikov a zaviazala sa „dôkladne uplatňovať dotknuté pravidlá pomoci“. V tomto oznámení uverejnenom v decembri 1998 sa uvádzalo, že „Podľa tradične zaužívanej praxe a prípadového práva (39) predstavuje pomoc daňové opatrenie, ktorého hlavným účinkom je podpora jedného alebo viacerých sektorov činnosti“ (40). Komisia sa preto zaviazala prísnejšie uplatňovať už existujúce pravidlá (41).

Dozorný úrad neakceptuje argumenty, ktoré predložili lichtenštajnské orgány a tretie strany poukazujúce na to, že kritériá na určenie selektívnosti, ktoré uplatňuje Komisia (alebo dozorný úrad) vo svojom posúdení daňovej problematiky, sa od prijatia daňových opatrení zmenili. Oznámenie Komisie o zdaňovaní podnikov a súvisiace usmernenia dozorného úradu vychádzajú z dlhodobo ustálenej judikatúry Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa, a potvrdzujú, že články 107 a 108 ZFEÚ, resp. článok 61 ods. 1 Dohody o EHP sa uplatňujú na daňové opatrenia. Okrem toho, aj keby sa v súlade s judikatúrou mohlo stanoviť, že došlo k zmene praxe, argument, že daňové opatrenia sú existujúcou pomocou, stále nemožno akceptovať, pretože nedokazuje, že akékoľvek zmeny kritérií na zistenie selektívnosti uplatňované buď Komisiou alebo dozorným úradom možno pripísať „rozvoju Európskeho hospodárskeho priestoru“ v zmysle protokolu 3 časti II článku 1 písm. b) bodu v) (42).

Dozorný úrad preto neakceptuje, že tieto opatrenia možno definovať ako existujúcu pomoc poskytnutú pred vývojom Dohody o EHP. Toto opatrenie preto predstavuje novú pomoc, ktorá dozornému úradu nebola notifikovaná. Lichtenštajnské orgány preto nesplnili svoje povinnosti podľa protokolu 3 časti I článku 1 ods. 3.

Pokiaľ ide o premlčaciu lehotu desiatich rokov, dozorný úrad akceptuje, že pomoc vyplatenú pred 15. marcom 1997 nemožno vrátiť podľa protokolu 3 časti II článku 1 písm. b) bodu iv) a článku 15. Podľa dozorného úradu však samotná skutočnosť, že príslušné štatutárne ustanovenia boli zavedené pred 15. marcom 1997, neznamená, že všetka pomoc vyplatená po tomto dátume je existujúcou pomocou. V prípadoch, v ktorých sa táto pomoc poskytovala opakovane (napr. štruktúra alebo daňové ustanovenia, ako je to v danom prípade), sa premlčacia lehota začína dňom poskytnutia každej individuálnej pomoci (na rozdiel od prípadu, keď daňové opatrenie alebo štruktúra po prvýkrát nadobudli účinnosť). Ako uviedol Súd prvého stupňa (43), „V prípade schémy pomoci zavedenej viac než desať rokov pred prvým prerušením premlčania preto neoprávnená a nezlučiteľná pomoc poskytnutá na základe tejto schémy počas posledných desiatich rokov podlieha vymáhaniu“.

3. ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI

Opatrenia pomoci označené ako štátna pomoc podľa článku 61 ods. 1 Dohody o EHP nie sú vo všeobecnosti zlučiteľné s fungovaním Dohody o EHP, pokiaľ sa neuplatňuje niektorá z výnimiek stanovených v článku 61 ods. 2 alebo 3 Dohody o EHP. Výnimka podľa článku 61 ods. 2 sa nevzťahuje na predmetnú pomoc, keďže nie je zameraná na dosiahnutie niektorého z cieľov uvedených v tomto ustanovení. Neuplatňuje sa ani článok 61 ods. 3 písm. a), ani článok 61 ods. 3 písm. b) Dohody o EHP.

Predmetná pomoc nesúvisí so žiadnou investíciou do výrobného kapitálu. Znižuje iba náklady, ktoré by spoločnosti museli obvykle znášať v rámci bežnej hospodárskej činnosti, a preto ju treba klasifikovať ako prevádzkovú pomoc. Prevádzková pomoc sa bežne nepovažuje za vhodnú pomoc na zjednodušenie rozvoja určitých hospodárskych činností alebo určitých regiónov, ako sa stanovuje v článku 61 ods. 3 písm. c) Dohody o EHP. Prevádzková pomoc je povolená len za osobitných okolností (napríklad pre niektoré typy environmentálnej alebo regionálnej pomoci), keď usmernenia dozorného úradu poskytujú takúto výnimku. Na predmetnú pomoc sa nevzťahujú žiadne z týchto usmernení.

Dozorný úrad preto dospel k záveru, že pomoc poskytnutá prostredníctvom osobitných daňových úprav pre investičné správcovské spoločnosti nie je zlučiteľná s Dohodou o EHP.

4. OCHRANA LEGITÍMNEJ DÔVERY A PRÁVNEJ ISTOTY

Lichtenštajnské orgány a tretie strany ako príjemcovia pomoci tvrdili, že vymáhaním pomoci by sa porušili základné zásady práva EHP a argumentovali, že opatrenia Európskej komisie priniesli na strane príjemcov očakávania, že táto pomoc bola poskytnutá oprávnene. Takisto tvrdili, že v čase, keď sa Lichtenštajnsko stalo zmluvnou stranou Dohody o EHP, zdaňovanie investičných spoločností nezahŕňalo štátnu pomoc, ani nebolo predvídateľné.

Príjemcovia pomoci môžu uplatňovať základné právne zásady ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty s cieľom protestovať proti príkazu na vrátenie neoprávnene poskytnutej štátnej pomoci. Tieto zásady sa však uplatňujú len za výnimočných okolností a podnik bežne nemôže očakávať, že táto pomoc je oprávnená, kým nebola poskytnutá v súlade s postupom notifikácie pomoci dozornému úradu (alebo prípadne Európskej komisii (44)). V zásade to nedávno potvrdil Súdny dvor nasledovne: „V situácii ako vo veci samej existenciu výnimočnej okolnosti nemožno navyše akceptovať so zreteľom na zásadu právnej istoty, keďže Súdny dvor už rozhodol v podstate, že až dovtedy, kým Komisia neprijme rozhodnutie, ktorým pomoc schváli a dovtedy, kým neuplynie lehota na podanie žaloby proti takémuto rozhodnutiu, nemá príjemca žiadnu istotu o zákonnosti pomoci tak, že uvedený príjemca sa nemôže dovolávať ani zásady ochrany legitímnej dôvery ani zásady právnej istoty“ (45). V judikatúre Súdneho dvora sa v zásade uvádza, že legitímna dôvera v oprávnenosť tejto pomoci nemôže vzniknúť, ak pomoc nebola poskytnutá v súlade s postupom stanoveným v protokole 3 časti I článku 1 ods. 3 (46), pričom poznamenáva, že obozretný podnikateľ by mal byť spravidla schopný určiť, či bol tento postup dodržaný (47).

Súdny dvor bez ohľadu na to tiež pripustil, že vo výnimočných prípadoch sa príjemca neoprávnene poskytnutej pomoci, keďže nebola notifikovaná, môže odvolať na legitímnu dôveru v jej oprávnenosť, aby predišiel jej vráteniu (48). Súdny dvor rozhodol, že zásady ochrany legitímnej dôvery sa môže dovolávať každý subjekt, u ktorého orgán Spoločenstva vzbudil odôvodnené očakávania (49). V tejto situácii to znamená, že štát alebo príjemca sa napríklad pri schválení rovnakého alebo podobného opatrenia pomoci museli spoliehať na predchádzajúce opatrenia dozorného úradu (alebo Európskej komisie). Ani dozorný úrad ani Komisia neprijali takéto opatrenie a rozhodnutia dozorného úradu v súvislosti so zamietnutím opatrení fiškálnej pomoci vo Fínsku a Nórsku krátko pred zavedením lichtenštajnského daňového zákona by mali jasne stanoviť, že daňové opatrenia zvýhodňujúce určité spoločnosti alebo skupiny spoločností by sa mali notifikovať dozornému úradu (50).

Dozorný úrad neakceptuje, že argumenty týkajúce sa právnej istoty môžu byť v tomto prípade platné vzhľadom na judikatúru súdu a rozsiahlu uplatniteľnosť článku 61 (Dohoda o EHP) a článku 107 (ZFEÚ). Záver, že skúmané daňové opatrenia mohli zahŕňať štátnu pomoc, boli po celý čas jasne predvídateľné.

Dozorný úrad preto neakceptuje, že toto rozhodnutie je v rozpore so základnými zásadami práva EHP.

5. ZÁVER

Dozorný úrad dospel k záveru, že lichtenštajnské orgány neoprávneným spôsobom uplatňovali danú pomoc v rozpore s protokolom 3 časťou I článkom 1 ods. 3.

Táto pomoc nie je zlučiteľná s fungovaním Dohody o EHP z už uvedených dôvodov.

PRIJAL TOTO ROZHODNUTIE:

Článok 1

Opatrenia pomoci, ktoré lichtenštajnské orgány zaviedli v prospech investičných spoločností a ktoré boli zrušené s účinnosťou od 30. júna 2006, nie sú zlučiteľné s fungovaním Dohody o EHP v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

Článok 2

Vzhľadom na to, že lichtenštajnské orgány nenotifikovali opatrenia pomoci pred ich vykonaním dozornému úradu v súlade s protokolom 3 časťou I článkom 1 ods. 3, predstavujú tieto opatrenia neoprávnenú štátnu pomoc.

Článok 3

Lichtenštajnské orgány prijmú všetky opatrenia potrebné na vrátenie pomoci od investičných spoločností uvedenej v článku 1 a neoprávnene poskytovanej príjemcom od 15. marca 1997 až do dátumu, keď príjemcovia pomoci naposledy využili daňové úľavy až po ich zrušenie v roku 2006.

Článok 4

Pomoc sa vráti bezodkladne a najneskôr do 3. marca 2011 v súlade s postupmi vnútroštátnych právnych predpisov, ak tieto vnútroštátne právne predpisy umožnia okamžité a účinné vykonanie tohto rozhodnutia. Pomoc, ktorá sa má vrátiť, zahŕňa úrok a zložený úrok od dátumu, kedy bola k dispozícii príjemcom, až do dátumu jej vrátenia. Úrok sa vypočíta na základe článku 9 rozhodnutia o vykonávacích ustanoveniach.

Článok 5

Lichtenštajnské orgány informujú dozorný úrad v priebehu dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia o opatreniach, ktoré prijali na jeho splnenie.

Článok 6

Toto rozhodnutie je určené Lichtenštajnskému kniežatstvu.

Článok 7

Iba anglické znenie tohto rozhodnutia je autentické.

V Bruseli 3. novembra 2010 Za Dozorný úrad EZVO Per SANDERUD predseda Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON člen kolégia

(1) K dispozícii na: http://www.eftasurv.int/media/decisions/195-04-COL.pdf.

(2) Ú. v. EÚ C 236, 1.10.2009 a dodatok EHP č. 51, 1.10.2009.

(3) Liechtensteinisches Landesgesetzblatt 1961, č. 7, v znení neskorších predpisov.

(4) Článok 2 ods. 1 IUG z roku 1996.

(5) Pozri článok 3 ods. 2 IUG z roku 1996.

(6) Pozri článok 3 ods. 3 IUG z roku 1996.

(7) Pozri článok 39 ods. 2 IUG z roku 1996.

(8) Lichtenštajnské orgány uviedli, že nie je možné predložiť vyčerpávajúci zoznam týchto poplatkov, keďže správca investičného fondu (alebo správcovská zložka investičnej spoločnosti) môže tieto poplatky vyberať voľne, podľa svojho vlastného uváženia.

(9) Fyzické osoby podliehajú dani z príjmu („Erwerbssteuer“) a dani z majetku („Vermögenssteuer“), ktoré pre toto skúmanie nie sú relevantné.

(10) Čistý zisk je stanovený v závislosti od zdaniteľného majetku. Sadzba dane sa následne stanoví ako polovica percentuálneho podielu, ktorého čistý zisk predstavuje zdaniteľný majetok. Existuje však minimálna výška 7,5 % a maximálny strop vo výške 15 %, pozri článok 79 ods. 2 daňového zákona.

(11) Článok 88d daňového zákona.

(12) Spoločnosti s domicilom sú právnické subjekty registrované vo verejnom registri, ktoré majú v Lichtenštajnsku len sídlo alebo kanceláriu, ale nevykonávajú tu žiadnu obchodnú ani podnikateľskú činnosť.

(13) Táto daňová úľava v prospech spoločností s domicilom bola zavedená pred pristúpením Lichtenštajnska k Dohode o EHP, a preto nie je súčasťou tohto rozhodnutia, ktoré sa vzťahuje len na daňové úľavy zavedené po 1. máji 1995, t. j. po dátume vstupu Lichtenštajnska do EHP.

(14) Pozri článok 85 ods. 2 daňového zákona v znení novely z roku 1996, LGBL 1996 č. 88.

(15) Články 88f, 88g, 88h ods. 3, 88i ods. 2 daňového zákona z roku 1961, ktoré sa týkali kupónového zdaňovania investičných fondov, boli zrušené.

(16) Z daňového zákona bol takisto vypustený článok 84 ods. 5 a bol doň vložený nový článok 86 ods. 2, v ktorom sa stanovilo, aby spravované aktíva oboch typov investičných podnikov boli výslovne vyňaté z odvádzania dane z kapitálu.

(17) Rozhodnutie Komisie z 22. septembra 2004, štátna pomoc N 354/04.

(18) Rozhodnutie Komisie z 13. februára 2008, štátna pomoc N 480/07.

(19) Pozri bod 3 ods. 3 usmernení dozorného úradu týkajúcich sa štátnej pomoci pre zdaňovanie podnikov.

(20) Súd prvého stupňa napríklad rozhodol, že fiškálne opatrenie nestráca svoj charakter selektívneho opatrenia, pretože je založené na objektívnych kritériách; pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6.3.2002 vo veciach T-127/99, T-129/99 a T-148/99, Diputación Foral de Álava e.a./Komisia (Zb. 2002, s. II-1275.

(21) Vec C-308/01 GIL Insurance a iní (Zb. 2004, s. I-4777, bod 68). Pozri tiež vec C-143/99, Adria-Wien Pipeline (Zb. 2001, s. I-8365, bod 41) vec C-409/00, Španielsko/Komisia (Zb. 2003, s. I-1487, bod 47).

(22) Spojené veci E-5/04 – E-7/04, Fesil a iní/dozorný úrad, už uvedené, bod 82 a nasl.

(23) Oba typy investičných podnikov musia oddeľovať vlastné aktíva spoločnosti od spravovaných aktív investorov držaných v depozitnej banke; v prípade konkurzného konania sú vlastné aktíva k dispozícii veriteľom investičných fondov aj investičných spoločností.

(24) Výhodné daňové sadzby pre spoločnosti s domicilom neboli predmetom skúmania dozorného úradu, keďže dané ustanovenia boli prijaté pred pristúpením k Dohode o EHP.

(25) Citované zo stanoviska expertov, ktoré lichtenštajsnké orgány predložili, o právnych formách investičných podnikov a súvisiacom zdaňovaní, ktorému podliehali (oddiel DII, bod b.ii.3).

(26) Vec C-8/03, Banque Bruxelles Lambert SA (BBL)/Belgický štát (Zb. 2004, s. I-10157, body 42 a 43). Pre oblasť daní bol vydaný rozsudok, ale dozorný úrad sa domnieva, že podľa pravidiel o štátnej pomoci ide o rovnaký problém. Pozri tiež rozhodnutie Komisie zo 6. septembra 2005 o schéme štátnej pomoci, ktorú zaviedlo Taliansko v prospech niektorých podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov (Ú. v. EÚ L 268, 27.9.2006, s. 1) (ďalej len schéma pomoci Talianska pre kolektívne investovanie).

(27) Pozri tiež rozhodnutie Komisie zo 6. septembra 2005 o schéme štátnej pomoci, ktorú zaviedlo Taliansko v prospech niektorých podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov (Ú. v. EÚ L 268, 27.9.2006, s. 1) a vec T-445/05, Associazione Italiana del risparmio gestito, e.a./Komisia, bod 127 a nasl.

(28) Vec T-214/95, Vlaamse Gewest/Komisia, (Zb. 1998, s. II-717, bod 46), vec T-424/05, Taliansko/Komisia, rozsudok zo 4. marca 2009, bod 154 a nasl.

(29) Pozri schému štátnej pomoci Talianska pre kolektívne investície, bod 45, ktorú podporil Súd prvého stupňa vo veci T-445/05, Associazione italiana del risparmio gestito/Komisia, už uvedená, a T-424/05 Taliansko/Komisia.

(30) Pozri vec T-424/05, už uvedená, bod 156.

(31) Dozorný úrad v súlade s judikatúrou (pozri vec T-424/05, už uvedená, bod 160) nemusí preukázať, že všetky investičné spoločnosti pôsobia na medzinárodných trhoch. V hodnotení schém pomoci postačí vyhodnotiť ich všeobecnú charakteristiku bez skúmania každej jednotlivej žiadosti.

(32) Vec 173/73, Taliansko/Komisia (Zb. 1974, s. 709).

(33) Vec 248/84 Nemecko/Komisia ( Zb. 1987, s. 4013).

(34) Tam, kde boli zrušené daňové úľavy pre priemyselnú výrobu na základe rozhodnutia dozorného úradu z 1. decembra.1994, č. 213/94/COL.

(35) Rozhodnutie dozorného úradu č. 106/95/COL o daňovom oslobodení od základnej dane pre sklené obaly z 31. októbra 1995.

(36) Rozhodnutie dozorného úradu č. 145/97/COL zo 14. mája 1997 o primeraných opatreniach v súvislosti s regionálne rozlíšeným zdanením sociálneho zabezpečenia.

(37) Ú. v. ES C 2, 6.1.1998, s. 1.

(38) Komisia vydala svoje oznámenie v novembri 1998 (Ú. v. ES C 384, 10.12.1998). Podobné oznámenie bolo začlenené do usmernení dozorného úradu týkajúcich sa štátnej pomoci ako kapitola 17B v júni 1999.

(39) Pozri okrem iného vec C-387/92, Banco Exterior de España SA/Ayuntamiento de Valencia (Zb. 1994, s. I-877).

(40) Bod 18 oznámenia.

(41) Pozri oddiel J kódexu správania.

(42) Spojené veci T-346/99, T-347/99 a T-348/99, Territorio Histórico de Álava a ďalší/Komisia, bod 84.

(43) Spojené veci T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Hôtel Cipriani/Komisia, rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. novembra 2008, ktorý cituje rozsudky T-195/01 a T-207/01 Government of Gibraltar/Komisia (Zb. 2002, s. II-2309, bod 130).

(44) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko (Zb. 1990, s. I-3437, bod 14), vec C-169/95, Komisia/Španielsko, (Zb. 1997, s. I-135, bod 51), vec C-24/95, Porýnie-Falcko/Alcan Deutschland GmbH (Zb. 1997, s. I-1591, bod 25).

(45) Vec C-1/09, Centre d'Exportation du Livre Français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication/Société Internationale de Diffusion et d'Édition, rozsudok z 11. marca 2010. Pozri tiež vec C-91/01, Taliansko/Komisia (Zb. 2004, s. I-4355, body 66 a 67).

(46) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko (Zb. 1990, s. I-3437, bod 14) a vec T-171/02, Regione Autonoma della Sardegna/Komisia (Zb. 2005, s. II-2123, bod 64).

(47) Vec C-5/89, Komisia/Nemecko (Zb. 1990, s. I-3437, bod 14), vec C-169/95, Španielsko/Komisia (Zb. 1997, s. I-135, bod 51).

(48) Spojené veci C-183/02 P a C-187/02 P, Demesa a Territorio Histórico de Álava/Komisia (Zb. 2004, s. I-10609, bod 51).

(49) Vec T-290/97, Mehibas Dordstelaan/Komisia (Zb. 2000, s. II-15) a veci C-182/03 a C-217/03, Belgicko a Forum 187 ASBL/Komisia (Zb. 2006, s. I-05479, bod 147).

(50) Podľa správy predloženej lichtenštajnskému parlamentu týkajúcej sa Dohody o EHP (Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum vom 2. Mai 1992) lichtenštajnské orgány uznávajú, že daňové úľavy v zásade predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, a že za určitých okolností sa na daňové opatrenia v Lichtenštajnsku môže vzťahovať notifikačná povinnosť (strana 134). Pozri tiež vysvetlenia v správe predloženej lichtenštajnskému parlamentu týkajúcej sa účasti v Európskom hospodárskom priestore [Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend die Teilnahme am Europäischen Wirtschaftsraum (EWR) 2. Teil, Nr. 1995/1], s. 168.