PRÍLOHA

ZAOBCHÁDZANIE SO ZNEHODNOTENÝMI AKTÍVAMI V BANKOVOM SEKTORE EHP (1)

1. Úvod

Táto kapitola je zameraná na otázky, ktoré by si mali štáty EZVO položiť pri zvažovaní, navrhovaní a zavádzaní opatrení na odbremenenie aktív. Vo všeobecnosti sa tieto otázky týkajú logického opodstatnenia odbremenenia aktív ako opatrenia na udržanie finančnej stability a podporu úverových operácií bánk, úvah dlhodobejšieho charakteru o životaschopnosti bankového sektora a udržateľnosti rozpočtu, ktoré treba vziať do úvahy pri zvažovaní opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív, a potreby spoločného a koordinovaného prístupu v rámci EHP k odbremeneniu aktív, najmä pokiaľ ide o zaistenie rovnakých podmienok pre všetkých aktérov. V súvislosti s takýmto prístupom EHP táto kapitola takisto poskytuje konkrétnejšie usmernenia o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na odbremenenie aktív a zameriava sa na otázky, akými sú: i) požiadavka transparentnosti a poskytovania informácií; ii) rozdelenie záťaže medzi štát, akcionárov a veriteľov; iii) zosúladenie stimulov pre príjemcov s cieľmi verejnej politiky; iv) zásady navrhovania opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív, pokiaľ ide o oprávnenosť, oceňovanie a správu znehodnotených aktív, a v) vzťah medzi opatreniami týkajúcimi sa odbremenenia aktív, inými opatreniami štátnej pomoci a reštrukturalizáciou bánk.

2. Odbremenenie aktív ako opatrenie na udržanie finančnej stability a podporu úverových operácií bánk

Opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív by priamo riešili otázku neistoty týkajúcu sa kvality súvah jednotlivých bánk a tak by pomohli oživiť dôveru v tento sektor. Takisto by mohli prispieť k predchádzaniu riziku opakovaných rekapitalizácií bánk, keďže rozsah znehodnotenia aktív rastie so zhoršujúcim sa stavom reálnej ekonomiky. Štáty EHP sa preto aktívne zaoberajú myšlienkou zavedenia odbremenenia znehodnotených bankových aktív ako doplnku k iným opatreniam.

3. Úvahy dlhodobejšieho charakteru: Životaschopnosť bankového sektora a udržateľnosť verejných financií

Opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív musia byť navrhnuté a zavádzané spôsobom, aby sa čo najúčinnejšie dosiahli okamžité ciele, ktorým je udržanie finančnej stability a podpora úverových operácií bánk. Dôležitou otázkou, ktorá sa musí v tejto súvislosti riešiť, je zabezpečenie primeranej účasti na odbremenení aktív, a to stanovením primeraných cien a podmienok, a ak sa to bude považovať za nevyhnutné, aj prostredníctvom povinnej účasti na týchto opatreniach. Navrhovanie a zavádzanie opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív by sa však nemalo obmedzovať len na tieto okamžité ciele. Je dôležité, aby sa zohľadnili aj dlhodobejšie úvahy.

Ak sa opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív nebudú vykonávať tak, aby sa zabránilo vážnemu narušeniu hospodárskej súťaže medzi bankami (tak v rámci štátov EZVO, ako aj medzi nimi), a ak tieto opatrenia nebudú v súlade s usmerneniami Dozorného úradu EZVO o štátnej pomoci vrátane reštrukturalizácie príjemcov v prípade potreby, výsledkom bude štrukturálne oslabený bankový sektor EHP, čo bude mať negatívne dôsledky na výrobný potenciál ekonomiky vo všeobecnosti. Navyše by to mohlo viesť k opakujúcej sa potrebe intervencie zo strany štátu v tomto sektore, čo by znamenalo čoraz väčšiu záťaž pre verejné financie. Tieto riziká sú vzhľadom na pravdepodobný rozsah angažovanosti štátu veľmi závažné. Aby sa obmedzilo riziko takýchto dlhodobých narušení, intervencie štátu v bankovom sektore by mali byť rozumne cielené a mali by ich sprevádzať opatrenia usmerňujúce správanie bánk, ktoré zosúladia stimuly pre banky s cieľmi verejnej politiky. Tieto opatrenia by mali byť súčasťou všeobecnej snahy o oživenie bankového sektora a mali by sa zakladať na nevyhnutnej reštrukturalizácii. Potreba reštrukturalizácie bankového sektora ako podmienka poskytnutia štátnej pomoci sa podrobnejšie analyzuje v súvislosti s pravidlami štátnej pomoci ďalej v oddieloch 5 a 6.

Pri uvažovaní o návrhu a zavádzaní opatrení na odbremenenie aktív je takisto dôležité, aby štáty EZVO brali do úvahy stav rozpočtu. Odhad celkovej zníženej hodnoty aktív ukazuje, že rozpočtové náklady – skutočné, potenciálne alebo obidvoje – na odbremenenie aktív by mohli byť značné – tak v absolútnom vyjadrení, ako aj vo vzťahu k hrubému domácemu produktu (HDP) štátov EZVO. Štátna pomoc vo forme odbremenenia aktív (a iných opatrení) by nemala mať taký objem, aby vyvolávala obavy v súvislosti s udržateľnosťou verejných financií, akou je prílišná zadlženosť alebo problémy v oblasti financovania. Tieto úvahy sú dôležité najmä v súčasnej situácii narastania rozpočtových deficitov a štátneho dlhu a v súvislosti s problémami týkajúcimi sa emisie štátnych dlhopisov.

Stav rozpočtu štátov EZVO bude osobitne dôležitým faktorom pri výbere spôsobu správy aktív na odbremenenie, či už pôjde o odkúpenie, poistenie, výmenu aktív, alebo zmiešanú formu (4) . Vplyv na vierohodnosť rozpočtu sa v prípade jednotlivých prístupov súvisiacich s odbremenením aktív podľa všetkého nebude veľmi líšiť, keďže finančné trhy budú pravdepodobne počítať s prípadnými stratami na podobnom základe (5) . Avšak prístup, ktorý si vyžaduje priame odkúpenie znehodnotených aktív, by mohol mať okamžitý vplyv na rozpočet a financovanie štátom. Zatiaľ, čo za výber spôsobu správy znehodnotených aktív sú zodpovedné jednotlivé štáty EZVO, je potrebné zvážiť zmiešané prístupy, ktoré spočívajú vo vyňatí zlých aktív zo súvahy banky a ich prevode do samostatnej jednotky (či už v rámci tejto banky, alebo mimo nej), ktorej je poskytnutá určitá štátna záruka. Takýto prístup je atraktívny, pretože zahŕňa mnohé výhody prístupu spočívajúceho v nákupe aktív, pokiaľ ide o obnovenie dôvery v bankový systém a obmedzenie okamžitého vplyvu na rozpočet.

4. Potreba spoločného a koordinovaného prístupu v rámci EHP

Koordinácia medzi štátmi EHP by bola potrebná len na všeobecnej úrovni a bolo by ju možné dosiahnuť pri zachovaní dostatočnej flexibility na prispôsobenie opatrení špecifickým situáciám jednotlivých bánk. Ak nebude existovať dostatočná koordinácia ex ante, mnohé z týchto cieľov sa budú dať dosiahnuť len zavedením dodatočných požiadaviek kontroly štátnej pomoci ex post. Spoločné usmernenia o základných vlastnostiach odbremenenia aktív by preto mali pomôcť vyhnúť sa potrebe opráv a úprav po posúdení súladu s pravidlami štátnej pomoci. Tieto usmernenia sú uvedené v nasledujúcich oddieloch.

5. Usmernenia o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív

Bežnou povinnosťou bánk je posúdiť riziko spojené s aktívami, ktoré nakupuje, a ubezpečiť sa o tom, že sú schopné pokryť akékoľvek súvisiace straty (6) . O odbremenení aktív sa však môže uvažovať ako o opatreniach na podporu finančnej stability. Štátne opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív sa považujú za štátnu pomoc, ak umožňujú banke, ktorá je príjemcom pomoci, nevykázať stratu ani nevytvoriť rezervu pre možnú stratu súvisiacu so znehodnotenými aktívami (alebo jej poskytujú príslušnú kompenzáciu za vykázanie straty alebo vytvorenie rezervy) a/alebo jej umožňujú uvoľniť regulačný kapitál na iné použitie. Bolo by to tak najmä v prípade, keď sa znehodnotené aktíva odkupujú alebo poisťujú nad trhovú cenu alebo keď cena záruky nekompenzuje štát za potenciálne čerpanie záruky v plnej výške (7) .

Každá pomoc na opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív by však mala byť v súlade so všeobecnými zásadami nevyhnutnosti, primeranosti a minimalizácie narušenia hospodárskej súťaže. Takáto pomoc predstavuje závažné narušenie hospodárskej súťaže medzi bankami, ktoré sú príjemcami pomoci, a bankami, ktoré príjemcami pomoci nie sú, ako aj medzi bankami, ktoré sú príjemcami pomoci a majú rozdielne potreby, pokiaľ ide o výšku pomoci. Banky, ktoré nie sú príjemcami pomoci a ktoré sú v princípe zdravé, môžu cítiť potrebu uvažovať o intervencii štátu, aby si udržali svoju konkurencieschopnú pozíciu na trhu. Podobné narušenia hospodárskej súťaže sa môžu objaviť medzi štátmi EHP, ktoré by mohli začať medzi sebou súťažiť v poskytovaní finančnej pomoci (v snahe zachrániť svoje banky bez ohľadu na to, ako sa pomoc môže dotknúť bánk v ostatných štátoch EHP) a v ktorých by mohol nastať posun smerom k finančnému protekcionizmu a fragmentácii vnútorného trhu. Aby sa predišlo tomu, že určité banky získajú neopodstatnené výhody, účasť na schéme týkajúcej sa odbremenenia aktív by mala byť podmienená splnením jasne stanovených a objektívnych kritérií.

Cieľom týchto usmernení je stanoviť koordinované zásady a podmienky, aby sa čo možno najviac zaistila účinnosť opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív na jednotnom trhu, pričom sa zohľadňuje dlhodobý cieľ, ktorým je návrat k bežným trhovým podmienkam. Zároveň sa vyvíja úsilie o zabezpečenie dostatočnej flexibility, aby bolo možné prispôsobiť sa špecifickým situáciám alebo zaviesť dodatočné opatrenia či postupy na individuálnej alebo vnútroštátnej úrovni, ak to bude potrebné v záujme dosiahnutia finančnej stability. Účinné opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív by mali viesť k zachovaniu poskytovania úverov reálnej ekonomike.

5.1. Náležitá identifikácia problému a možnosti riešenia: úplná transparentnosť a poskytovanie informácií o znehodnotení aktív ex ante a predbežné posúdenie bánk oprávnených na poskytnutie pomoci

Žiadosti o pomoc musia byť ex ante úplne transparentné a oprávnené banky v nich musia uviesť všetky informácie o znehodnotení aktív, ktorých sa budú opatrenia na odbremenenie týkať. Informácie v týchto žiadostiach budú založené na primeranom ocenení aktív, ktoré overili uznaní nezávislí experti a ktoré validoval príslušný úrad dohľadu v súlade so zásadami oceňovania uvedenými v oddiele 5.5 (10) . Informácie o znehodnotených aktívach by sa mali poskytnúť pred intervenciou štátu. Mali by pomôcť stanoviť výšku pomoci a strát, ktoré banke vzniknú pri prevode aktív (11) .

5.2. Rozdelenie nákladov súvisiacich so znehodnotenými aktívami medzi štát, akcionárov a veriteľov

Všeobecné pravidlo hovorí, že straty súvisiace so znehodnotenými aktívami majú niesť v plnom rozsahu banky. To si v prvom rade vyžaduje ex ante úplnú transparentnosť a poskytnutie príslušných informácií, ďalej správne ocenenie aktív ešte pred intervenciou štátu, ako aj primeranú odmenu pre štát za opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív bez ohľadu na ich formu, aby sa zaistilo rovnaké rozdelenie zodpovednosti a záťaže pre akcionárov bez ohľadu na konkrétny zvolený model. Kombinácia týchto prvkov by mala v rámci rôznych foriem štátnej pomoci a pri zohľadňovaní osobitných prvkov jednotlivých typov pomoci zaručiť rovnomernosť rozdelenia záťaže (12) .

Ak by sa po riadnom ocenení aktív a presnom stanovení strát (13) dospelo k záveru, že banka by sa bez intervencie štátu nachádzala v situácii technickej insolventnosti, mala by prejsť pod nútenú správu alebo vstúpiť do likvidácie podľa právnych predpisov EHP a príslušného štátu. Aby sa v takomto prípade udržala finančná stabilita a dôvera, držiteľom dlhopisov (14) by sa mala poskytnúť ochrana alebo záruky.

Ak sa z dôvodov finančnej stability neodporúča, aby banka prešla pod nútenú správu alebo vstúpila do likvidácie (15) , môže sa jej poskytnúť pomoc vo forme záruky alebo kúpy aktív, ktorá sa obmedzí na nevyhnutné minimum, čím sa jej umožní pokračovať v činnosti počas obdobia potrebného na vypracovanie plánu reštrukturalizácie alebo riadnej likvidácie. V takomto prípade by sa od akcionárov malo vyžadovať, aby takisto znášali straty, a to aspoň dovtedy, kým sa nedosiahnu stanovené limity kapitálovej primeranosti. Môže sa uvažovať aj o znárodnení.

Ak nie je možné, aby sa celá záťaž rozdelila ex ante, od banky by sa malo vyžadovať, aby prispela k pokrytiu straty alebo rizika neskôr, napríklad prostredníctvom ustanovení o vrátení (claw-back clauses) alebo v prípade poistnej schémy prostredníctvom ustanovenia, v ktorého zmysle bude banka niesť prvé straty (obvykle aspoň 10 %), a ustanovenia o rozdelení zvyšných strát, v ktorého zmysle sa banka podieľa na akýchkoľvek ďalších stratách percentuálnym podielom (obvykle aspoň 10 %) (16) .

5.3. Zosúladenie stimulov, ktoré majú motivovať banky na účasť na odbremenení aktív s cieľmi verejnej politiky

Môže byť potrebné navrhnúť vhodné mechanizmy na zaistenie, aby sa banky s najväčšou potrebou odbremenenia aktív zúčastnili na štátnom programe. Takéto mechanizmy by mohli zahŕňať povinnú účasť na programe a mali by zahŕňať aspoň povinné poskytnutie informácií orgánom dohľadu. Povinnosť všetkých bánk poskytnúť informácie o rozsahu problémov súvisiacich s aktívami prispeje k jasnému určeniu potreby zavedenia programu týkajúceho sa odbremenenia aktív na úrovni štátov EZVO a jeho nevyhnutného rozsahu.

Prístup k odbremeneniu aktív by mal byť vždy podmienený viacerými obmedzeniami správania bánk. Pre banky, ktoré sú príjemcami pomoci, by mali byť zavedené opatrenia, ktoré zaistia, že vplyv odbremenenia aktív na kapitál sa využije na poskytovanie úverov s cieľom primerane uspokojiť dopyt, a to bez diskriminácie a podľa obchodných kritérií, a nie na financovanie stratégie rastu (najmä akvizíciu zdravých bánk) na úkor konkurentov.

Takisto by sa malo uvažovať o obmedzení dividendovej politiky a stanovení horných limitov pre odmeny zástupcov manažmentu. Vymedzenie obmedzení správania bánk by sa malo stanoviť na základe posúdenia ich primeranosti pri zohľadnení rôznych faktorov, ktoré môžu viesť k potrebe reštrukturalizácie (pozri oddiel 6).

5.4. Oprávnenosť aktív

Pri určovaní škály aktív oprávnených na odbremenenie je potrebné zosúladiť potrebu dosiahnutia cieľa okamžitej finančnej stability s potrebou zabezpečenia návratu k bežnému fungovaniu trhu v strednodobom horizonte. Aktíva všeobecne známe pod názvom „toxické aktíva“ (napr. cenné papiere zaistené americkými hypotékami a súvisiace špekulatívne obchody a deriváty), ktoré spôsobili finančnú krízu a stali sa z veľkej časti nelikvidnými alebo ktorých hodnota sa výrazne znížila, sa zdajú byť hlavným dôvodom neistoty a skepticizmu, pokiaľ ide o životaschopnosť bánk. Obmedzenie škály oprávnených aktív na takéto aktíva by obmedzilo angažovanosť štátu na prípadných stratách a prispelo by k predchádzaniu narušenia hospodárskej súťaže (19) . Vzhľadom na to, že špecifické problémy jednotlivých štátov EHP a bánk sú odlišné a vzhľadom na mieru, akou problém znehodnotených aktív zasiahol ostatné aktíva, príliš úzko zamerané opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív by však mohli spôsobiť, že dôvera v bankový sektor sa neobnoví. Z uvedeného vyplýva, že treba zaujať pragmatický prístup, ktorý zahŕňa prvky flexibility a ktorý by zabezpečil, že opatrenia týkajúce sa odbremenenia sa môžu v primeranom rozsahu a v odôvodnených prípadoch uplatniť aj na ostatné aktíva.

Spoločný a koordinovaný prístup v rámci EHP k určeniu aktív oprávnených na opatrenia týkajúce sa odbremenenia je potrebný na zabránenie narušeniu hospodárskej súťaže medzi štátmi EHP a v rámci bankového sektora EHP, ako aj na obmedzenie stimulov pre cezhraničné banky, ktoré by mohli viesť k špekuláciám súvisiacim s výberom medzi rôznymi vnútroštátnymi opatreniami. Aby sa zabezpečila konzistencia pri určovaní oprávnených aktív v jednotlivých štátoch EHP, mali by sa stanoviť kategórie aktív („koše“), ktoré budú odzrkadľovať rozsah existujúceho znehodnotenia aktív. Podrobnosti týkajúce sa vymedzenia týchto kategórií sú uvedené v prílohe 3. Používanie takýchto kategórií aktív by malo zjednodušiť porovnávanie bánk a ich rizikových profilov v rámci EHP. Štáty EHP by sa následne mali rozhodnúť, na ktoré kategórie aktív a v akom rozsahu sa budú môcť uplatniť predmetné opatrenia, pričom dozorný úrad preskúma stupeň znehodnotenia vybraných aktív.

Vzhľadom na odlišnosť situácie v jednotlivých štátoch EZVO a bankách by sa mohlo uvažovať aj o dodatočnej flexibilite, ktorá by spočívala v možnosti odbremeniť banky aj od tých znehodnotených aktív, ktoré nespadajú do uvedeného rozsahu, a to bez potreby poskytnúť osobitné odôvodnenie a do maximálnej výšky 10 % – 20 % všetkých aktív dotknutej banky, na ktorú sa vzťahuje mechanizmus odbremenenia aktív. Avšak na aktíva, ktoré sa v súčasnosti nepovažujú za znehodnotené, by sa program odbremenenia aktív vzťahovať nemal. Programy týkajúce sa odbremenenia aktív by nemali predstavovať akúsi nelimitovanú poistku proti budúcim dôsledkom recesie.

Všeobecným pravidlom je, že čím sú kritériá oprávnenosti širšie formulované a čím väčší je podiel dotknutých aktív prítomných v portfóliu banky, tým rozsiahlejšia musí byť reštrukturalizácia a tým dôkladnejšie musia byť nápravné opatrenia, aby sa predišlo nežiaducemu narušeniu hospodárskej súťaže. Tie aktíva, ktoré boli zaznamenané do súvahy banky, ktorá je príjemcom pomoci, po stanovenom dátume pred oznámením programu týkajúceho sa odbremenenia aktív, nebude dozorný úrad v žiadnom prípade považovať za oprávnené na opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív (20) . V opačnom prípade by to mohlo viesť k špekuláciám s aktívami a k neprípustnému morálnemu hazardu, keďže banky by boli motivované neposudzovať riziká súvisiace s budúcimi úverovými operáciami a inými investíciami primerane, a tak by sa zopakovali chyby, ktoré viedli k vzniku súčasnej krízy (21) .

5.5. Oceňovanie aktív oprávnených na odbremenenie a stanovenie cien

Aby sa predišlo nežiaducemu narušeniu hospodárskej súťaže a súťaženiu v poskytovaní finančnej pomoci medzi štátmi EHP, je veľmi dôležité oceňovať aktíva správne a konzistentne, najmä aktíva, ktoré sú komplexnejšie a menej likvidné. Oceňovanie by sa malo vykonávať podľa všeobecnej metodiky stanovenej na úrovni EHP a v jednotlivých štátoch EZVO by ho mal ex ante starostlivo koordinovať dozorný úrad, aby sa zaistila čo najväčšia účinnosť odbremenenia aktív a znížilo sa riziko narušenia hospodárskej súťaže a špekulácií, najmä pokiaľ ide o cezhraničné banky. Je možné, že sa budú musieť použiť aj alternatívne metodiky, aby sa zohľadnili osobitné okolnosti súvisiace napríklad s včasným poskytnutím potrebných údajov. Tieto metodiky však musia byť rovnako transparentné. V každom prípade by banky oprávnené na poskytnutie pomoci mali oceňovať svoje portfóliá každý deň a pravidelne a často oznamovať potrebné informácie národným orgánom a orgánom dohľadu.

Ak sa oceňovanie aktív ukáže byť priveľmi zložité, môže sa uvažovať o alternatívnych spôsoboch, akým je napríklad vytvorenie „dobrej banky“, prostredníctvom ktorej by štát odkúpil dobré a nie znehodnotené aktíva. Alternatívnym spôsobom na účely dlhodobejšieho oceňovania v súvislosti s reštrukturalizáciou alebo riadnou likvidáciou môže byť štátne vlastníctvo banky (vrátane znárodnenia), čím by sa odstránila neistota súvisiaca s určením správnej hodnoty príslušných aktív (22) .

Vždy, keď je to možné, by sa aktíva mali oceňovať najprv na základe ich aktuálnej trhovej hodnoty. Každý prevod aktív, na ktoré sa vzťahuje schéma, pri ktorom je hodnota aktív vyššia ako trhová hodnota, sa bude vo všeobecnosti považovať za štátnu pomoc. Aktuálna trhová hodnota sa však za súčasných okolností môže podstatne líšiť od účtovnej hodnoty týchto aktív alebo v prípade, keď pre dané aktíva neexistuje trh, nemusí vôbec existovať (v prípade niektorých aktív môže byť táto hodnota nulová).

Po druhé znehodnoteným aktívam v rámci programu týkajúceho sa odbremenenia aktív sa prisúdi hodnota („prevodná hodnota“), ktorá bude nevyhnutne vyššia ako aktuálna trhová hodnota, aby sa dosiahol požadovaný účinok programu. S cieľom zaistiť súlad pri posudzovaní zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom bude dozorný úrad považovať prevodnú hodnotu, ktorá odráža súvisiacu dlhodobú ekonomickú hodnotu („skutočnú ekonomickú hodnotu“) aktív na základe príslušných hotovostných tokov a širších časových horizontov, za prijateľný ukazovateľ zlučiteľnosti výšky pomoci obmedzenej na nevyhnutné minimum so spoločným trhom. Aby sa dala odhadnúť skutočná ekonomická hodnota aktív, ktoré sú také komplexné, že nemožno spoľahlivo predpovedať ich vývoj v najbližšej budúcnosti, bude sa musieť uvažovať o uplatnení jednotného zníženia hodnoty na určité kategórie aktív.

5.6. Správa aktív, na ktoré sa vzťahujú opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív

Hoci sa jednotlivé ceny súvisiace s opatreniami pomoci môžu líšiť, ich rozdielne vlastnosti by nemali mať výrazný vplyv na primerané rozdelenie záťaže medzi štát a banky, ktoré pomoc prijímajú. Na základe riadneho ocenenia by celkový finančný mechanizmus spoločnosti spravujúcej aktíva, poistenie alebo zmiešané riešenie mali zaistiť, že banka bude niesť rovnaký podiel strát. Takisto sa môže v tomto kontexte uvažovať o ustanoveniach o vrátení. Vo všeobecnosti musia všetky schémy zaistiť, že banky, ktoré sú príjemcami pomoci, ponesú straty, ktoré vznikli pri prevode aktív (pozri ďalej odsek 50 a poznámku pod čiarou č. 11).

5.7. Procedurálne aspekty

6. Následné opatrenia – reštrukturalizácia a návrat k životaschopnosti

Prvá podmienka by mala byť za bežných okolností splnená dodržaním požiadaviek stanovených v predchádzajúcich kapitolách, najmä požiadaviek týkajúcich sa poskytovania informácií, oceňovania, stanovenia cien a rozdelenia záťaže. To by malo zabezpečiť, že príjemca uhradí minimálne všetky straty súvisiace s prevodom aktív na štát. Ak to nie je fyzicky možné, pomoc sa môže výnimočne schváliť pod podmienkou, že na ďalšie dve podmienky sa uplatnia prísnejšie požiadavky.

7. Záverečné ustanovenie

(1) Táto kapitola zodpovedá oznámeniu Európskej komisie pod názvom Oznámenie Komisie o zaobchádzaní so znehodnotenými aktívami v bankovom sektore Spoločenstva.

(2) Zatiaľ čo oficiálne údaje pre eurozónu ukazujú, že poskytovanie bankových úverov podnikom naďalej pokračuje, tento trend slabne a ku koncu roka 2008 sa mesačná miera rastu úverových operácií výrazne spomalila. Bankové úvery poskytované súkromnému sektoru (úvery poskytované subjektom iným ako peňažným finančným inštitúciám okrem vlád) poklesli v decembri 2008 v porovnaní s novembrom o 0,4 %.

(3) Od polovice roka 2007 do prvého štvrťroka 2009 predstavovalo celkové zníženie hodnoty aktív 1 063 mld. USD, z toho 737,6 mld. USD v bankách so sídlom v Spojených štátoch amerických a 293,7 mld. USD v európskych bankách. Pokiaľ ide o zníženie hodnoty aktív v európskych bankách, len vo Švajčiarsku to bolo 68 mld. USD. Napriek tomuto oznámenému zníženiu hodnoty aktív Medzinárodný menový fond v súčasnosti odhaduje, že celkové straty bánk spojené so znehodnotením aktív môžu dosiahnuť 2 200 mld. USD. Tento odhad vychádza z celosvetovej držby sekuritizovaných hypoték, spotrebiteľských úverov a úverov pre podniky, ktoré pochádzajú zo Spojených štátov amerických, a od začiatku krízy stále rastie. Niektorí pozorovatelia trhu naznačujú, že celkové straty môžu byť oveľa vyššie. Napríklad Nouriel Roubini, ktorý neprestajne tvrdí, že oficiálne odhady sú príliš nízke, v súčasnosti tvrdí, že celkové straty by mohli predstavovať len v Spojených štátoch amerických 3 600 mld. USD.

(4) Tieto opatrenia sú bližšie opísané v prílohe 2.

(5) Nákup aktív štátom nemusí predstavovať veľké dlhodobé rozpočtové výdavky, ak neskôr možno predať dostatočnú časť kúpených aktív so ziskom (pozri príklady Spojených štátov amerických a Švédska uvedené v prílohe 2). Vyžadujú si však predbežné rozpočtové výdavky, ktoré by zvýšili celkový hrubý štátny dlh a celkovú potrebu hrubého financovania zo štátnych prostriedkov. Aby sa zmenšili operačné problémy spojené s emisiou, mohol by sa využiť prístup založený na výmene verejného dlhu za znehodnotené aktíva, ale týmto prístupom by sa nevyhlo vplyvu na rozpočet ani zvýšeniu ponuky verejného dlhu na trhu.

(6) Banky sú väčšinou držiteľmi rôznych typov aktív vrátane hotovosti, finančných aktív (krátkodobé štátne pokladničné poukážky, dlhové cenné papiere, majetkové cenné papiere, obchodovateľné úvery a komodity), derivátov (swapy, opcie), úverov, finančných investícií, nehmotných aktív, nehnuteľností, zariadenia a vybavenia. Straty môžu vzniknúť, keď sa aktíva predávajú pod ich účtovnú hodnotu, ak ich hodnota klesne a je potrebné vytvárať rezervy pre možné straty, alebo ex post, keď sú zisky pri splatnosti nižšie ako účtovná hodnota.

(7) Záruka sa považuje za štátnu pomoc v prípade, ak banka, ktorá je príjemcom pomoci, nie je schopná nájsť na trhu nezávislý súkromný subjekt ochotný jej poskytnúť podobnú záruku. Výška štátnej pomoci zodpovedá maximálnej sume štátnej záruky v čistom vyjadrení.

(8) Časť VIII usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci: Uplatnenie pravidiel štátnej pomoci na opatrenia prijaté v prospech finančných inštitúcií v súvislosti so súčasnou globálnou finančnou krízou, neuverejnené v Ú. v. EÚ L 17, 20.1.2011, s. 1, a v dodatku EHP č. 3, 20.1.2011, s. 1. Aktualizovaná verzia usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci je uverejnená na webovej lokalite dozorného úradu:

http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(9) Časť VIII usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci: Rekapitalizácia finančných inštitúcií v súčasnej finančnej kríze: obmedzenie pomoci na nevyhnutné minimum a opatrenia proti neprimeranému narušeniu hospodárskej súťaže, neuverejnené v Ú. v. EÚ L 17, 20.1.2011, s. 1, a v dodatku EHP č. 3, 20.1.2011, s. 1. Aktualizovaná verzia usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci je uverejnená na webovej lokalite dozorného úradu:

http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(10) Bez toho, aby bola dotknutá potreba zverejniť vplyv opatrenia týkajúceho sa odbremenenia aktív, ktoré zahŕňa primerané rozdelenie záťaže, na súvahu, pod pojmami „transparentnosť“ a „poskytnutie všetkých informácií“ sa rozumie transparentnosť vo vzťahu k vnútroštátnym úradom, nezávislým zainteresovaným expertom a dozornému úradu.

(11) Výška pomoci zodpovedá rozdielu medzi prevodnou hodnotou aktív (zvyčajne vychádza z ich skutočnej ekonomickej hodnoty) a trhovou hodnotou. Vzniknuté straty zodpovedajú v tomto dokumente rozdielu medzi prevodnou hodnotou a účtovnou hodnotou aktív. Skutočné straty budú za bežných podmienok známe až ex post.

(12) Opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív sa dajú prirovnať ku kapitálovým injekciám, pretože takisto vyrovnávajú straty a majú vplyv na regulačný kapitál. Avšak v prípade opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív sa štát vystavuje vyššiemu riziku súvisiacemu s konkrétnym portfóliom znehodnotených aktív bez priameho príspevku z ostatných ziskových činností a zdrojov banky, a toto riziko je vyššie ako riziko prevzatia prípadného podielu v banke. Vzhľadom na to, že riziko je v tomto prípade vyššie, aj odmena za opatrenia týkajúce sa odbremenenia aktív by mala byť vyššia ako odmena za kapitálové injekcie.

(13) Porovnáva sa účtovná hodnota aktív s ich prevodnou hodnotou (t. j. ich skutočná ekonomická hodnota).

(14) Akcionárom by sa však nemala za bežných podmienok poskytovať ochrana. Pozri rozhodnutia Komisie NN 39/08 (Dánsko, pomoc na likvidáciu Roskilde Bank) a NN 41/08 (Spojené kráľovstvo, pomoc na záchranu Bradford & Bingley).

(15) Tento prípad môže nastať, ak by z dôvodu veľkosti banky alebo druhu jej činnosti hrozili pri administratívnom alebo súdnom konaní či likvidácii závažné systematické dôsledky pre ostatné finančné inštitúcie alebo pre poskytovanie úverov reálnej ekonomike. V takomto prípade je potrebné odôvodnenie menového orgánu a/alebo orgánu dohľadu.

(16) Primeranú úroveň môžu ovplyvniť ďalšie faktory, ako napríklad vyššia odmena. Takisto je potrebné upozorniť na skutočnosť, že ku kompenzáciám ex post môže dôjsť aj niekoľko rokov po zavedení opatrenia a môžu tak neuspokojivo predĺžiť neistotu spojenú s ocenením znehodnotených aktív. Ustanovenia o vrátení vychádzajúce z hodnotenia ex ante takýto problém nepredstavujú.

(17) Prípad aktív, ktoré sa stali predmetom opatrenia a dosiahnu splatnosť neskôr.

(18) Za „nepredpokladateľnú okolnosť“ sa považuje taká okolnosť, ktorú manažment spoločnosti vo chvíli, keď sa rozhodol, že v stanovenej lehote nepodá žiadosť o účasť na programe týkajúcom sa odbremenenia aktív, nemohol v žiadnom prípade predvídať a ktorá nie je výsledkom nedbanlivosti ani chyby manažmentu tejto spoločnosti, ani rozhodnutí skupiny, do ktorej spoločnosť patrí. Za „výnimočnú okolnosť“ sa považuje okolnosť, ktorú aj mimo súčasnej krízy možno označiť za výnimočnú. Štáty EHP, ktoré sa chcú odvolať na takéto okolnosti, musia oznámiť dozornému úradu všetky potrebné informácie.

(19) Zdá sa, že takýto prístup bol v Spojených štátoch amerických zvolený v prípade Citigroup a Bank of America.

(20) Vo všeobecnosti sa dozorný úrad domnieva, že jednotný a objektívne stanovený dátum, akým je napríklad koniec roka 2008, zaistí rovnaké podmienky pre všetky banky a štáty EHP.

(21) V prípade potreby sa štátna pomoc súvisiaca s rizikom budúcich aktív môže stanoviť na základe usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci, najmä kapitoly o štátnej pomoci a kapitoly o dočasnom rámci pre opatrenia štátnej pomoci na podporu prístupu k financovaniu v období súčasnej finančnej a hospodárskej krízy.

(22) To by bol napríklad príklad aktív, ktoré štát vymenil za štátne dlhopisy v ich nominálnej hodnote, ale za ktoré získal opčné listy na kapitál banky, ktorých hodnota závisí od následnej predajnej ceny znehodnotených aktív.

(23) V prípade opatrení poistenia sa pod prevodnou hodnotou rozumie poistená suma.

(24) Dozorný úrad sa bude na týchto znalcov na oceňovanie obracať tak ako v prípade postupov štátnej pomoci vtedy, ak bude potrebovať externý posudok.

(25) Pokiaľ možno, bolo by potrebné zabezpečiť súlad aj s kritériami v odseku 40 usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci Rekapitalizácia finančných inštitúcií v súčasnej finančnej kríze.

(26) Banky, ktoré už získali štátnu pomoc, a preto majú povinnosť realizovať reštrukturalizačný plán, budú musieť v tomto pláne riadne zohľadniť novú pomoc a zvážiť všetky možnosti od reštrukturalizácie až po likvidáciu.

(27) Účasť na schválenej schéme úverovej záruky sa na účely tohto odseku neberie do úvahy, ak sa táto záruka nemusela použiť na pokrytie strát.

riadenie inštitúcií by sa naďalej malo realizovať v súlade s obchodnými zásadami, pričom by sa mali uprednostniť schémy, v ktorých sa počíta s dobre definovanými stratégiami na ukončenie účasti na schéme, a

oceňovanie oprávnených aktív by malo byť transparentné, podľa možnosti by malo vychádzať z radu prístupov a kritérií spoločných pre všetky štáty EHP, malo by sa opierať o posudky nezávislých odborníkov, použitie modelov, ktoré na zistenie ekonomickej hodnoty očakávaných strát a s nimi spojených možností využívajú mikroekonomické údaje a zníženie účtovnej hodnoty aktív, ak je zisťovanie trhovej hodnoty veľmi ťažké alebo ak si situácia vyžaduje rýchly zásah,

oprávnenosť inštitúcií, ich účasť na opatreniach by mala byť dobrovoľná, v prípade veľkého záujmu by prednosť mali mať inštitúcie s veľkým množstvom znevýhodnených aktív,

Miernejšiu formu zlej banky využilo nedávno Nemecko pri zlých aktívach jej krajinských bánk (Landesbanken). V prípade SachsenLB bol po prevode zlých aktív v hodnote asi 17,5 mld. EUR na účelovú spoločnosť (special purpose vehicle, SPV), ktorá si ich mala podržať až do ich splatnosti, príjemca pomoci predaný ako ďalej fungujúca spoločnosť. Bývalý vlastník, Slobodný štát Sasko, sa zaručil za straty vo výške 17 % nominálnej hodnoty, čo sa v stresovom testovaní pokladalo za maximálnu možnú stratu (základný scenár počítal len s 2 %). Nový vlastník na seba prevzal väčšiu časť nefinancovania a pokryl zostávajúce riziko. Predpokladalo sa, že výška pomoci vzrastie v najhoršom prípade približne na 4 %. V prípade WestLB bolo portfólio aktív v hodnote 23 mld. EUR prevedených na účelovú spoločnosť a bola poskytnutá štátna záruka v hodnote 5 mld. EUR, aby sa pokryli prípadné straty a zabránilo sa úprave hodnoty aktív v súvahe podľa medzinárodných štandardov finančného výkazníctva (IFRS). To umožnilo WestLB vyňať zo svojej súvahy volatilitu trhu pre tieto aktíva. Štátu bol uhradený poplatok za záruku vo výške 0,5 %. Risk shield tu ešte stále existuje a pokladá sa za štátnu pomoc.

Vo Švédsku boli v rámci snahy o riešenie finančnej krízy v rokoch 1992/1993 zriadené dve spoločnosti spravujúce aktíva bánk, Securum a Retriva, aby spravovali nesplatené úvery finančných inštitúcií. Aktíva banky, ktorá sa nachádzala v núdzi, boli rozdelené na „dobré“ a „zlé“ aktíva. Zlé aktíva boli potom prevedené do niektorej z uvedených spoločností spravujúcich aktíva, najčastejšie do spoločnosti Securum (1) . Dôležitou črtou švédskeho programu bolo prinútenie bánk, aby v plnej miere poskytli informácie o očakávaných stratách z úverov a uviedli skutočnú hodnotu nehnuteľností a ostatných aktív. Na tento účel sprísnil švédsky orgán finančného dohľadu svoje pravidlá určovania možných strát z úverov, ako aj oceňovania nehnuteľností. S cieľom dosiahnuť jednotnosť v oceňovaní nehnuteľností bánk, ktoré požiadali o pomoc, vytvoril orgán finančného dohľadu osobitnú komisiu, ktorej členmi boli znalci na oceňovanie nehnuteľnosti. Nízka trhová hodnota, ktorá bola aktívam pripísaná v procese kontroly, účinne pomohla stanoviť minimálnu hodnotu aktív. Keďže účastníci trhu nepredpokladali, že by sa ceny mohli dostať pod túto úroveň, obchodovanie nebolo narušené (2) . V dlhodobom horizonte sa ukázalo, že fungovanie dvoch spoločností spravujúcich aktíva bánk bolo úspešné v tom zmysle, že rozpočtové náklady na podporu finančného systému boli zhruba kompenzované výnosom, ktorý spoločnosti spravujúce aktíva bánk dosiahli likvidáciou svojich aktív.

V Spojených štátoch amerických bola ako štátna spoločnosť pre správu aktív v roku 1989 založená Resolution Trust Corporation (RTC). Úlohou RTC bolo likvidovať aktíva (najmä aktíva spojené s nehnuteľnosťami vrátane hypotekárnych úverov) sporiteľných a úverových subjektov („S&Ls – savings and loan associations“), ktoré príslušný úrad pre dohľad (Office of Thrift Supervision) vyhlásil v dôsledku S&L krízy v rokoch 1989–1992) za insolventné. RTC zároveň prevzala od bývalej Federal Home Loan Bank Board funkciu poisťovne. Medzi rokom 1989 a polovicou roka 1995 RTC zavrela alebo iným spôsobom vyriešila osud 747 sporiteľní, ktorých celkový objem aktív predstavoval 394 mld. USD. Úlohy RTC prevzal v roku 1995 Savings Association Insurance Fund, ktorý patril pod Federal Deposit Insurance Corporation. Celkové zaťaženie daňových poplatníkov sa odhadlo na 124 mld. USD (kurz z roku 1995).

Oddelenie znehodnotených aktív od dobrých aktív v rámci banky alebo bankového sektora ako celku. Možno zvážiť niekoľko variantov tohto prístupu. Pre každú banku by mohla byť založená spoločnosť spravujúca aktíva (tzv. zlá banka alebo tzv. risk shield – ochrana proti riziku). Znehodnotené aktíva by sa previedli na oddelenú právnickú osobu, pričom by ich stále spravovala banka v núdzi alebo oddelený subjekt a možné straty by sa rozdelili medzi dobrú banku a štát. Prípadne by štát mohol založiť samostatnú inštitúciu (často nazývanú „aggregator bank“), ktorá by odkupovala znehodnotené aktíva buď od jednotlivých bánk, alebo z celého bankového sektora, čím by sa bankám umožnilo, aby sa vrátili k bežnému úverovému správaniu nezaťaženému rizikom možného zníženia hodnoty aktív. Tento prístup by mohol takisto zahŕňať znárodnenie, a to vopred, teda štát by prebral kontrolu nad niektorými alebo všetkými bankami v sektore skôr, než dôjde k oddeleniu dobrých a zlých aktív.

(4) V správe SSG odkazuje každý znak na určitý typ SPE alebo na všetky ako celok, SPE (vo všeobecnosti účelové subjekty, Special Purpose Entities), LF (Leveraged Finance), CMB (cenné papiere kryté hypotekárnymi úvermi na komerčné nehnuteľnosti, Commercial Mortgage-Backed Securities), O (ostatné expozície spojené s hypotékami s nízkou bonitou a hypotékami Alt-A, Other sub-prime and Alt-A Exposures), CDO (dlhové obligácie zabezpečené kolaterálom, Collateralised Debt Obligations).

(1) FVPL = fair value through profit and loss (reálna hodnota proti zisku a strate ) = obchodné portfólio + opcia reálnej hodnoty); AFS = available for sale (na predaj), HTM = held to maturity (podržané do splatnosti), L&R = loans and receivables (úvery a pohľadávky).

Mali by byť poskytnuté relevantné informácie, ktoré umožnia porozumieť účasti inštitúcie na určitých aktivitách, a mali by byť uvedené na jednom mieste.

Kvalitatívny a kvantitatívny opis výsledkov so zameraním na straty (tam, kde je to možné) a na zníženia hodnoty, ktoré ovplyvnili výsledky.

Na základe osvedčených postupov zaznamenaných Výborom európskych orgánov bankového dohľadu (3) (CEBS – Committee of European Banking Supervisors) týkajúcich sa poskytovania informácií o aktivitách dotknutých krízou na trhoch by mohli byť informácie o aktivitách banky týkajúcich sa znehodnotených aktív, ktoré by boli spracované v štúdii o životaschopnosti uvedenej v oddiele 5.1, rozdelené takto:

Na základe týchto košov aktív by informácie o znehodnotených aktívach banky, na ktoré by sa malo vzťahovať niektoré z opatrení odbremenenia aktív, mali byť rozdelené tak, ako je to uvedené v poznámkach tabuľky 1.

PRÍLOHA 4

ZÁSADY A POSTUPY OCEŇOVANIA A STANOVENIA CENY

I. Postup a metodika oceňovania

Na účely opatrení by mali byť aktíva klasifikované v súlade s orientačnými tabuľkami 1 a 2 v prílohe 3.

Určenie skutočnej ekonomickej hodnoty v zmysle tejto kapitoly usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci (pozri oddiel 5.5) by sa malo opierať o údaje sledovateľné na trhu a realistické a obozretné odhady budúcich hotovostných tokov.

Metóda oceňovania, ktorá by sa mala uplatniť na oprávnené aktíva, by sa mala schváliť na úrovni EHP a mohla by byť odlišná pre jednotlivé dotknuté aktíva alebo koše aktív. Tam, kde to bude možné, by sa takéto ocenenie malo v pravidelných intervaloch počas celej životnosti aktív opätovne posudzovať vzhľadom na vývoj trhu.

V minulosti sa viac alebo menej úspešne použilo niekoľko možností oceňovania. Jednoduché postupy reverznej aukcie sa ukázali byť užitočnými v prípade tých kategórií aktív, ktorých trhová hodnota je primerane istá. Tento prístup sa však neosvedčil pri oceňovaní komplexnejších aktív v Spojených štátoch amerických. Ak neexistuje dostatočná istota o trhovej hodnote, vhodnejšie je použiť dômyselnejšie postupy aukcie a budú potrebné exaktnejšie metódy zisťovania ceny každého aktíva. Bohužiaľ, ich vypracovanie nie je jednoduché. Alternatíva pre komplexné aktíva v podobe výpočtov opierajúcich sa o modely nie je vhodná, pretože tieto výpočty sú do veľkej miery založené na domnienkach (1).

Možnosť uplatnenia jednotného zníženia ceny na všetky komplexné aktíva celkovo zjednodušuje proces oceňovania, avšak stanovenie ceny jednotlivých aktív je nepresné. Centrálne banky majú veľa skúseností s možnými kritériami a parametrami kolaterálu na refinancovanie, ktoré môžu byť užitočnými informáciami.

Nech už sa vyberie akýkoľvek model, postup oceňovania, a najmä posudzovania možnosti výskytu strát v budúcnosti by sa mali opierať o riadne stresové testovanie, pri ktorom by sa vychádzalo zo scenára zdĺhavej globálnej recesie.

Oceňovanie sa musí opierať o medzinárodne uznané normy a kritériá. Spoločná metodika oceňovania prijatá na úrovni EHP a konzistentne uplatňovaná štátmi EHP by mohla vo veľkej miere prispieť k zmierneniu obáv týkajúcich sa ohrozenia rovnakých podmienok pre všetkých aktérov, ktoré by mohlo vyplynúť z potenciálne značnej nejednotnosti systémov oceňovania. Dozorný úrad bude pri posudzovaní metodík oceňovania, ktoré predložia štáty EZVO v súvislosti s odbremenením aktív, konzultovať so znalcami na oceňovanie (2).

II. Stanovenie ceny štátnej pomoci na základe oceňovania

Je potrebné rozlíšiť oceňovanie aktív od stanovovania ceny pomoci. Zakúpenie alebo poistenie aktív na základe ich stanovenej aktuálnej trhovej hodnoty alebo skutočnej ekonomickej hodnoty – teda možnosti, ktoré sa opierajú o budúce pravdepodobné hotovostné toky, a predpoklad podržania aktív až do ich splatnosti – v praxi často presiahnu súčasné kapacity bánk prijímajúcich pomoc, pokiaľ ide o rozdelenie záťaže (3). Cieľ stanovenia ceny musí vychádzať z prevodnej hodnoty, ktorá sa musí čo možno najviac blížiť k zistenej skutočnej ekonomickej hodnote. Hoci stanovovanie ceny na základe „skutočnej ekonomickej hodnoty“ poskytuje v porovnaní s aktuálnou trhovou hodnotou výhodu, a teda predstavuje štátnu pomoc, možno ho pokladať za prostriedok vyváženia súčasných trhových zveličení zapríčinených súčasnou krízou, ktorá spôsobila narušenie alebo dokonca kolaps niektorých trhov. Čím väčšia je odchýlka prevodnej hodnoty od „skutočnej ekonomickej hodnoty“, a teda čím väčšia je pomoc, tým väčšia je potreba nápravných opatrení na zabezpečenie presnej ceny v čase (napríklad prostredníctvom tzv. better fortune ustanovení) a potreba hlbšej reštrukturalizácie. Prípustná odchýlka od výsledku oceňovania by mala byť obmedzenejšia v prípade tých aktív, ktorých hodnotu možno určiť na základe spoľahlivých údajov sledovateľných na trhu, než v prípade trhov, ktoré nie sú likvidné. Nedodržiavanie týchto zásad by bolo silným signálom potreby rozsiahlych reštrukturalizačných a kompenzačných opatrení alebo dokonca riadnej likvidácie.

V každom prípade musí stanovenie ceny za opatrenia týkajúce sa riešenia aktív zahŕňať aj odmenu pre štát, ktorá primerane zohľadňuje riziko budúcich strát presahujúcich tie, s ktorými sa počítalo pri stanovení „skutočnej ekonomickej hodnoty“, a takisto všetky iné druhy rizík spojených s prevodnou hodnotou, ktorá je vyššia než skutočná ekonomická hodnota.

Takúto odmenu možno poskytnúť formou stanovenia takej prevodnej ceny aktív, ktorá je podstatne nižšia ako skutočná ekonomická hodnota, a tak umožňuje vhodnú kompenzáciu za riziko formou zodpovedajúceho potenciálu pre vzrast hodnoty alebo formou adekvátneho prispôsobenia poplatku za záruku.

Určenie potrebnej cieľovej návratnosti by sa mohlo „opierať“ o odmenu, ktorá by sa požadovala za rekapitalizačné opatrenia v rozsahu vplyvu navrhovaného opatrenia týkajúceho sa odbremenenia aktív na vlastný kapitál. Mohlo by to byť v súlade s kapitolou o rekapitalizácii bánk usmernení dozorného úradu o štátnej pomoci, pri súčasnom zohľadnení osobitných čŕt opatrení týkajúcich sa odbremenenia aktív, a najmä skutočnosti, že môžu byť sprevádzané väčšou angažovanosťou než kapitálové injekcie (4).

Systém stanovovania ceny by mohol zahŕňať aj opčné listy na akcie banky v hodnote aktív (v dôsledku toho by zaplatená vyššia cena znamenala vyšší podiel na kapitále). Jedným z modelov tohto systému stanovenia ceny by mohol byť scenár nákupu aktív, a to tak, že opčné listy by sa po tom, čo by zlá banka aktíva predala, a v prípade, keď ich predajom sa dosiahla potrebná cieľová návratnosť, vrátili banke. Ak sa predajom aktív nedosiahne potrebná návratnosť, banka zaplatí rozdiel v hotovosti, aby sa cieľová návratnosť dosiahla. Ak by banka túto hotovosť nezaplatila, štát by opčné listy predal, aby dosiahol cieľovú návratnosť.

V prípade scenára poskytnutia záruky za aktíva by sa poplatok za záruku mohol zaplatiť formou akcií s pevne stanovenou kumulatívnou úrokovou sadzbou zodpovedajúcou cieľovej návratnosti. Ak by došlo k čerpaniu záruky, štát EZVO by mohol využiť opčné listy na nákup akcií, ktoré by zodpovedali sumám, ktoré museli byť pokryté zárukou.

Každý systém stanovenia ceny musí zabezpečiť, že celkový príspevok zo strany bánk prijímajúcich pomoc zníži rozsah štátnej intervencie v čistom vyjadrení na nevyhnutné minimum.

(1) V každom prípade aukciu možno realizovať len v prípade homogénnych tried aktív a pri existencii dostatočne veľkého počtu potenciálnych predajcov. Okrem toho je potrebné stanoviť rezervnú cenu, aby sa zabezpečila ochrana záujmov štátu, a mechanizmus vrátenia (claw-back mechanism), ak by konečné straty presahovali rezervnú cenu, s cieľom zabezpečiť dostatočný príspevok banky prijímajúcej pomoc. Na posúdenie takýchto mechanizmov je potrebné predložiť komparatívne scenáre s alternatívnymi záručnými/nákupnými schémami a realizovať stresové testovania, aby sa zaručila ich globálna finančná ekvivalentnosť.

(2) Dozorný úrad sa bude na týchto znalcov na oceňovanie obracať tak ako v prípade postupov štátnej pomoci vtedy, ak bude potrebovať externý posudok.

(3) Pozri oddiel 5.2 týchto usmernení.

(4) V prípade scenára poskytnutia záruky za aktíva by sa musela zvážiť aj skutočnosť, že na rozdiel od rekapitalizačných opatrení sa v tomto prípade neposkytuje likvidita.