SK Úradný vestník Európskej únie L 276/8

ROZHODNUTIE DOZORNÉHO ÚRADU EZVO

č. 519/12/COL

z 19. decembra 2012,

ktorým sa ukončuje konanie vo veci formálneho zisťovania týkajúce sa možnej pomoci pre spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene (Nórsko)

DOZORNÝ ÚRAD EZVO (ĎALEJ LEN „DOZORNÝ ÚRAD“),

SO ZRETEĽOM na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), najmä na jej článok 49, články 61 až 63 a protokol 26,

SO ZRETEĽOM na Dohodu medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu (ďalej len „Dohoda o dozore a súde“), a najmä na jej článok 24,

SO ZRETEĽOM na protokol 3 k Dohode o dozore a súde (ďalej len „protokol 3“), a najmä na jeho článok 1 ods. 2 časti I a článok 7 ods. 2 časti II,

PO VYZVANÍ zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (1),

keďže:

I. SKUTOČNOSTI

1. POSTUP

1.1 Správne konanie, ktoré viedlo k rozhodnutiu Dozorného úradu č. 254/10/COL

(1) Listom z 11. augusta 2006 bola Dozornému úradu doručená sťažnosť (ďalej len „sťažnosť“) od spoločnosti Konkurrenten.no AS (ďalej len „sťažovateľ“), v ktorej sa uvádzalo, že nórske orgány poskytli štátnu pomoc spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene. Dozorný úrad zaevidoval tento list 16. augusta 2006 (dokument č. 384017). Dozorný úrad potvrdil prijatie sťažnosti listom zo 17. augusta 2006 adresovaným sťažovateľovi (dokument č. 384134).

(2) Listom zo 7. septembra 2006 Dozorný úrad postúpil sťažnosť nórskym orgánom a vyzval ich na predloženie pripomienok (dokument č. 387163). Nórske orgány odpovedali na žiadosť o informácie listom z 11. októbra 2006. Dozorný úrad zaevidoval tento list 19. októbra 2006 (dokument č. 392725).

(3) Listom z 20. októbra 2006 sťažovateľ zaslal ďalšie pripomienky. Dozorný úrad list zaevidoval 23. októbra 2006 (dokument č. 394520).

(4) Listom z 29. novembra 2006 (dokument č. 394397) si Dozorný úrad vyžiadal od nórskych orgánov ďalšie informácie. Nórske orgány odpovedali listom z 11. januára 2007. Dozorný úrad tento list zaevidoval 12. januára 2007 (dokument č. 406541).

(5) Listom z 19. júna 2007 (dokument č. 425271) si Dozorný úrad vyžiadal od nórskych orgánov ďalšie informácie. Nórske orgány odpovedali 16. augusta 2007 listom zaslaným elektronickou poštou (dokument č. 434326).

(6) Sťažovateľ predložil ďalšie informácie e-mailom z 20. februára 2008 (dokument č. 466226).

(7) Listom z 2. apríla 2008 zaslaným elektronickou poštou (dokument č. 471926) si Dozorný úrad vyžiadal od nórskych orgánov ďalšie informácie. Nórske orgány odpovedali 29. apríla 2008 listom zaslaným elektronickou poštou (dokument č. 475480).

(8) Navrhovateľ predložil ďalšie informácie e-mailom z 25. mája 2008 (dokument č. 478132), 2. júna 2008 (dokument č. 479743), 9. júla 2008 (dokument č. 489623 a 489626), 14. augusta 2008 (dokument č. 489591), 15. augusta 2008 (dokument č. 488527), 20. januára 2009 (dokument č. 505210) a 22. januára 2009 (dokument č. 505503).

(9) Začiatkom roka 2010 sa Dozorný úrad a nórske orgány vo veci neformálne kontaktovali telefonicky a e-mailom. Informácie, ktoré v tomto kontexte Dozorný úrad dostal, zhrnuli nórske orgány v liste, ktorý bol Dozornému úradu zaslaný elektronickou poštou 21. apríla 2010 (dokument č. 554417).

(10) 21. júna 2010 Dozorný úrad prijal rozhodnutie č. 254/10/COL, ktorým vec uzavrel s odôvodnením, že pomoc predstavovala existujúcu pomoc a jej poskytovanie bolo ukončené. 21. júna 2010 Dozorný úrad poslal listom kópie rozhodnutia č. 254/10/COL nórskym orgánom (dokument č. 558824) a sťažovateľovi (dokument č. 561949).

1.2 Rozsudok Súdu EZVO vo veci E-14/10 Konkurrenten.no AS proti Dozornému úradu EZVO

(11) Návrhom podanom na Súde EZVO dňa 2. septembra 2010 sťažovateľ podal žalobu o neplatnosť rozhodnutia Dozorného úradu č. 254/10/COL.

(12) Dňa 22. augusta 2011 Súd EZVO vydal rozsudok vo veci E-14/10 Konkurrenten.no AS proti Dozornému úradu EZVO, ktorým zrušil rozhodnutie č. 254/10/COL v celom rozsahu z týchto dôvodov.

(13) Po prvé, Súd EZVO dospel k záveru, že rozhodnutie nebolo primerane zdôvodnené, pretože Dozorný úrad nevysvetlil, ako by sa obnovenie koncesie od 1. januára 2000 dalo klasifikovať ako súčasť existujúcej schémy pomoci, alebo prečo by sa nedalo považovať za relevantnú zmenu tejto schémy pomoci (2).

(14) Po druhé, Súd EZVO rozhodol, že pokiaľ ide o pomoc, ktorá bola poskytnutá v období rokov 1997 – 2000, Dozorný úrad porušil svoju povinnosť začať konanie vo veci formálneho zisťovania. Súd EZVO konštatoval, že Dozorný úrad nemohol vylúčiť možnosť, že spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene dostali pomoc presahujúcu straty vyplývajúce z plnenia služieb vo verejnom záujme, a že Dozorný úrad skutočne pracoval s domnienkou, že takáto nadmerná kompenzácia sa mohla v minulosti prípadne vyskytnúť. Preto Súd EZVO dospel k záveru, že Dozorný úrad mal začať konanie vo veci formálneho zisťovania, aby sa v maximálnej možnej miere oboznámil so skutkovými okolnosťami sporu. Žalobný dôvod týkajúci sa tých istých problémov za obdobie rokov 2000-2008 Súd EZVO takisto vyhlásil za dôvodný (3).

(15) Po tretie, Súd EZVO konštatoval, že Dozorný úrad neuviedol, či sa kapitálová injekcia týkala len podfinancovaných dôchodkových záväzkov, ktoré vznikli v súvislosti s plnením služby vo verejnom záujme, alebo aj iných činností. Keďže Súd EZVO nemohol preskúmať rozhodnutie Dozorného úradu vo vzťahu k tvrdeniu žalobcu, že kapitálová injekcia nezodpovedala platbe za poskytnuté dopravné služby, kvalifikoval v tomto bode rozhodnutie ako nedostatočne odôvodnené (4).

1.3 Opätovné posúdenie sťažnosti

(16) Sťažovateľ tvrdil, že nezákonnú štátnu pomoc môžu predstavovať tieto opatrenia: 1. krížové dotácie medzi týmito štyrmi spoločnosťami: AS Oslo Sporveier, AS Sporveisbussene, Arctic Express AS a Sporveisbussenes Turbiler AS (5); 2. kapitálová injekcia vo výške 41 499 000 NOK, ktorú v roku 2004 poskytla spoločnosť AS Oslo Sporveier spoločnosti AS Sporveisbussene; 3. daňové zvýhodnenia na trhu bez hospodárskej súťaže, vďaka ktorým sa spoločnosť AS Sporveisbussene vyhla plateniu dane zo zisku; 4. záruky poskytnuté spoločnosťou AS Sporveisbussene v prospech svojich dcérskych spoločností Arctic Express AS a Sporveisbussenes Turbiler AS.

(17) Dozorný úrad začal opätovné posúdenie sťažnosti a e-mailom z 25. októbra 2011 požiadal nórske orgány (dokument č. 613053) o dodatočné informácie. Nórske orgány odpovedali prostredníctvom telefonickej konferencie 28. októbra 2011. Nórske orgány okrem toho poskytli ďalšie informácie na stretnutiach v Osle 29. novembra 2011 a v Bruseli 9. decembra 2011 a 17. januára 2012. Nórske orgány poskytli ďalšie informácie v e-maile z 13. decembra 2011 (dokument č. 621639) a 20. januára 2012 (dokument č. 622816).

(18) Listom z 27. januára 2012 (dokument č. 622888) Dozorný úrad požiadal nórske orgány o ďalšie informácie (6). Nórske orgány odpovedali listom z 22. februára 2012 (dokument č. 625908, 625916, 625949, 626065 a 626066) a e-mailami z 5. marca 2012 (dokument č. 627096 a 627097).

1.4 Formálne zisťovanie

(19) Rozhodnutím č. 123/12/COL z 28. marca 2012 („rozhodnutie o začatí konania“) Dozorný úrad začal konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 1 ods. 2 časti I protokolu 3 v súvislosti s možnou pomocou poskytnutou spoločnosti AS Oslo Sporveier a spoločnosti AS Sporveisbussene. Listom z toho istého dňa (dokument č. 627869) Dozorný úrad informoval nórske orgány o svojom rozhodnutí a vyzval ich na predloženie pripomienok.

(20) V liste zo 4. júna 2012 (dokument č. 636738) nórske orgány predložili svoje pripomienky týkajúce sa rozhodnutia o začatí konania. Dozorný úrad si e-mailom z 28. júna 2012 (dokument č. 639422) vyžiadal ďalšie informácie. Nórske orgány odpovedali e-mailom zo 7. septembra 2012 (dokument č. 645982). Prostredníctvom e-mailovej výmeny, ktorá prebehla medzi 9. a 23. novembrom 2012 (dokumenty č. 653229, 653257, 653526, 654300, 654332, 654345 a 654470), Dozorný úrad požiadal nórske orgány o ďalšie informácie, ktoré mu boli doručené.

(21) Rozhodnutie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie a v dodatku EHP k Úradnému vestníku (7). Dozorný úrad vyzval zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania. Dozorný úrad dostal pripomienky dvoch zúčastnených strán. V liste z 2. augusta 2012 (dokument č. 643450) Dozorný úrad dostal pripomienky od sťažovateľa, spoločnosti Konkurrenten.no AS. Listom zo 6. augusta 2012 (dokument č. 643459) boli Dozornému úradu doručené pripomienky od Risdal Touring AS, sesterskej spoločnosti sťažovateľa. Tieto pripomienky poslal Dozorný úrad listom zo 4. septembra 2012 (dokument č. 645575) nórskym orgánom. Listom z 3. októbra 2012 (dokument č. 648581) nórske orgány informovali Dozorný úrad, že nemajú žiadne pripomienky k pripomienkam dvoch zainteresovaných strán.

2. ROZHODNUTIE O ZAČATÍ KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA

(22) Nórske orgány potvrdili, že spoločnosť AS Oslo Sporveier neposkytla žiadne záruky (8). Preto Dozorný úrad dospel k záveru, že tvrdenia sťažovateľa o zárukách boli bezpredmetné (9).

(23) Dozorný úrad však vyjadril pochybnosti o ostatných opatreniach, ktoré boli predmetom sťažnosti. Preto sa rozhodol začať konanie vo veci formálneho zisťovania, pokiaľ ide o tieto tri opatrenia: 1. kompenzácia za poskytovanie pravidelnej autobusovej dopravy v Osle vyplácaná spoločnosti AS Oslo Sporveier a spoločnosti AS Sporveisbussene od 1. januára 1994 do 30. marca 2008 („ročná kompenzácia“); 2. kapitálová injekcia, ktorú mesto Oslo vyplatilo v roku 2004 („kapitálová injekcia z roku 2004“), ktorá slúžila na pokrytie kumulovaného schodku dôchodkového fondu týkajúceho sa: a) poskytovania služieb vo verejnom záujme („časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme“), ako aj b) komerčných činností („časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činností“); 3. uplatnenie pravidiel týkajúcich sa zdaňovania skupín spoločností („opatrenie týkajúce sa zdaňovania skupiny“).

3. SÚVISLOSTI – V SÚČASNOSTI PLATNÉ PRÁVNE PREDPISY O MIESTNEJ PRAVIDELNEJ AUTOBUSOVEJ DOPRAVE

3.1 Zákon o obchodnej doprave z roku 2002 a nariadenie o obchodnej doprave z roku 2003

(24) V súčasnosti je odvetvie miestnej autobusovej dopravy upravené Zákonom o obchodnej doprave z roku 2002 (10) a nariadením o obchodnej doprave z roku 2003 (11). Zákonom o obchodnej doprave (ďalej len „ZOD“) sa zrušil a nahradil Zákon o doprave z roku 1976 (12). Nariadením o obchodnej doprave (ďalej len „NOD“) sa zrušili a nahradili dve nariadenia (13).

(25) Nórske orgány potvrdili, že príslušné ustanovenia týchto dvoch predpisov sa po nadobudnutí platnosti dohody o EHP v roku 1994 výrazne nemenili.

3.2 Administratívna zodpovednosť krajov

(26) V Nórsku je zodpovednosť za poskytovanie miestnej verejnej dopravy prenesená na kraje. Kraje však nemajú povinnosť ponúkať takéto služby.

(27) Kraje môžu zabezpečovať miestne autobusové dopravné služby prostredníctvom vlastnej organizácie alebo prostredníctvom administratívnej spoločnosti (14) zriadenej krajom. V ZOD sa uvádza, že keď kraj zriadi administratívnu spoločnosť, finančné zdroje určené na financovanie miestnych autobusových dopravných služieb budú poskytnuté tejto spoločnosti (15). Administratívna spoločnosť môže služby autobusovej dopravy poskytovať sama alebo prostredníctvom tretích strán.

3.3 Spolufinancovanie miestnych dopravných služieb štátom a krajmi

(28) Kraje čiastočne financujú miestnu dopravu z daňových príjmov. V súlade so ZOD navyše kraje dostávajú od štátu finančné prostriedky vo forme ročných blokových grantov (16). Výška grantov sa určuje na základe toho, do akej miery potrebuje kraj príspevok od štátu. Preto musia kraje poskytovať ministerstvu dopravy informácie o svojich rozpočtoch, účtovníctve a iné relevantné informácie potrebné na posúdenie potreby príspevkov (17). Nórske orgány uviedli, že ak kraj nevyčerpá celú sumu jemu prideleného blokového grantu na financovanie nákladov spojených s poskytovaním miestnej pravidelnej dopravy, má to vplyv na budúce granty.

3.4 Koncesie

3.4.1 Úvod

(29) Podľa ZOD sa platená osobná autobusová doprava (t. j. za poplatok zo strany používateľa (cestujúceho) dopravných služieb) môže poskytovať len na základe koncesie (18).

(30) Prevádzkovatelia platenej pravidelnej osobnej autobusovej dopravy musia byť držiteľmi všeobecnej a špeciálnej koncesie.

3.4.2 Všeobecná koncesia pre osobnú dopravu

(31) Spoločnosti, ktoré poskytujú platené služby osobnej dopravy musia mať všeobecnú koncesiu (19). Na jej získanie musí žiadateľ i) poskytnúť osvedčenie o bezúhonnosti, ii) preukázať dostatočné finančné prostriedky a možnosti a iii) mať dostatočnú odbornú kvalifikáciu (20). Všeobecné koncesie nie sú časovo obmedzené (21).

3.4.3 Špeciálne koncesie pre pravidelnú osobnú dopravu

(32) Okrem všeobecnej koncesie musí mať spoločnosť, ktorá chce vykonávať platenú pravidelnú osobnú dopravu, aj špeciálnu koncesiu. (22) Existujú dva druhy špeciálnych koncesií: i) oblastné koncesie a ii) koncesie pre konkrétne linky. Oblastná koncesia má reziduálny charakter, pretože umožňuje držiteľovi prevádzkovať pravidelnú autobusovú dopravu v celej oblasti, na ktorú sa koncesia vzťahuje, a to v rozsahu, v akom pre danú oblasť neboli vydané špeciálne koncesie pre konkrétne linky. Držiteľ koncesie pre konkrétnu linku je jediným subjektom oprávneným prevádzkovať pravidelnú autobusovú dopravu na danej linke.

(33) Špeciálnou koncesiou sa na koncesionára prenášajú práva a povinnosti súvisiace s vykonávaním dopravnej služby podľa koncesie (23). Pri podaní žiadosti o špeciálnu koncesiu musí žiadateľ predložiť návrh cestovného poriadku a cenových taríf (24), ktoré podliehajú kontrole krajov (25). Kraje môžu prikázať vykonanie zmien v cestovnom poriadku a tarifách (26).

(34) Špeciálne koncesie sa môžu udeliť i) prostredníctvom výberových konaní (na obdobie určené v rámci verejnej súťaže (27), ktoré však v žiadnom prípade nemôže presiahnuť 10 rokov (28), alebo ii) priamo, bez verejnej súťaže (na 10 rokov) (29).

3.5 Predaj cestovných lístkov

(35) Systémy predaja cestovných lístkov, ktoré koncesionári uvedú do prevádzky, mušia byť schválené krajmi (30).

3.6 Zmluvy

(36) Na účely doplnenia koncesií môžu kraje s koncesionármi uzatvárať zmluvy o poskytovaní služby vo verejnom záujme. Forma týchto zmlúv je v kompetencii krajov (31).

3.7 Kompenzácie pre koncesionárov

(37) Kraje sú zodpovedné za kompenzovanie koncesionárov. (32) Kompenzácia sa poskytuje len spoločnostiam, ktoré prevádzkujú nerentabilné linky (t. j. linky, v prípade ktorých príjmy pochádzajúce z predaja lístkov nepokrývajú náklady na prevádzkovanie služby).

(38) Nórske orgány uviedli, že podľa článku 22 ZOD je kraj povinný poskytnúť kompenzáciu prevádzkovateľom za poskytovanie dopravných služieb na nerentabilných linkách, ktoré chce vytvoriť alebo zachovať v rámci svojho regiónu (33). Určenie spôsobu, akým majú byť koncesionári kompenzovaní, je v kompetencii krajov – ZOD ani NOD neobsahujú osobitné ustanovenia o tom, ako sa má kompenzácia poskytovať.

(39) Podľa Dozorného úradu sa má článok 22 ZOD interpretovať tak, že tento článok umožňuje kompenzáciu, ktorá má po odpočítaní príjmov z predaja lístkov pokryť náklady na službu vo verejnom záujme (vrátane primeraného zisku) a že kompenzácia nad túto sumu nemá právnu oporu v ZOD.

4. ĎALŠIE VÝCHODISKOVÉ INFORMÁCIE – PRÁVNE PREDPISY O PRAVIDELNEJ VEREJNEJ DOPRAVE, KTORÉ BOLI V PLATNOSTI PRED UZAVRETÍM DOHODY O EHP – ZÁKON O DOPRAVE Z ROKU 1976

4.1 Úvod

(40) V odpovedi na rozhodnutie o začatí konania nórske orgány poskytli ďalšie informácie o histórii systému kompenzácie za poskytovanie miestnych pravidelných dopravných služieb.

4.2 Centralizované úlohy štátu v oblasti poskytovania miestnej pravidelnej dopravy

(41) Nórske orgány vysvetlili, že v čase nadobudnutia účinnosti zákona o doprave z roku 1976 (34) zodpovedal za poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy štát (ministerstvo dopravy). Poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy riadili v každom kraji štátne dopravné agentúry.

4.3 Proces decentralizácie

4.3.1 Úvod

(42) Krátko po nadobudnutí účinnosti zákona o doprave z roku 1976 sa začal proces decentralizácie. Od 1. januára 1979 sa právomoci ministerstva dopravy mohli preniesť na kraje. V tom istom čase sa štátne dopravné agentúry transformovali na krajské správne orgány.

(43) V roku 1981, v dôsledku nového článku 24a zákona o doprave z roku 1976, mohol štát preniesť zodpovednosť za financovanie miestnej pravidelnej dopravy na kraje tak, že im poskytol finančné zdroje (35). V Osle sa článok 24a začal aplikovať v roku 1983, keď mesto Oslo (ktoré je zároveň krajom) (36) po prvýkrát dostalo takéto finančné prostriedky.

4.3.2 Nariadenie z roku 1980

(44) Ďalším významným prvkom procesu decentralizácie bolo nariadenie z 19. decembra 1980 o kompenzácii za poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy („nariadenie z roku1980“). V článku 1 nariadenia z roku 1980 sa uvádza, že za financovanie miestnej pravidelnej dopravy zodpovedá kraj. Podľa článku 3 sa výška kompenzácie mala určovať na ročnom základe a na základe rozdielu medzi príjmami (v súlade so stanovenými tarifami a zľavami) a primeranými nákladmi.

(45) Nariadenie z roku 1980 obsahuje aj pravidlá týkajúce sa kontroly a prístupu k informáciám a spresňuje úlohy ministerstva dopravy a krajov. Článok 7 obsahuje ustanovenie, na základe ktorého môže ministerstvo vydávať ďalšie pravidlá a usmernenia týkajúce sa kompenzácie za poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy.

4.3.3 Nariadenie z roku 1982 a štandardná hlavná dohoda medzi KS a NABC

(46) 1. januára 1983 bolo nariadenie z roku 1980 nahradené novým právnym predpisom – nariadením z 2. decembra 1982 o kompenzácii za poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy („nariadenie z roku 1982“). Podľa článku 4 nariadenia z roku 1982 boli kraje povinné uzatvárať dohody s koncesionármi o kompenzácii za poskytovanie pravidelnej verejnej dopravy. Preto organizácia KS (Nórske združenie miestnych a regionálnych samospráv) a Nórske združenie podnikov autobusovej dopravy („NABC“) (37) uzavreli štandardnú hlavnú dohodu („štandardná hlavná dohoda KS a NABC“) a štandardnú dohodu o ročnej kompenzácii, ktorú mali používať všetky kraje pri uzatváraní dohôd o poskytovaní pravidelnej autobusovej dopravy. Pokiaľ ide o výpočet kompenzácie, štandardná dohoda sa zakladala na rovnakých princípoch ako článok 3 nariadenia z roku 1980. V štandardnej hlavnej dohode sa navyše uvádzalo, že náklady súvisiace s poskytovaním služieb verejnej dopravy musia byť oddelené od nákladov súvisiacich s inými komerčnými aktivitami.

4.3.4 Nariadenie z roku 1985

(47) Spolu s prijatím nového systému príjmov krajov bolo v roku 1985 prijaté aj nové nariadenie o kompenzácii za poskytovanie miestnej dopravy („nariadenie z roku 1985“). Nový systém príjmov krajov (a miest/obcí) znamenal, že príspevok na miestnu prepravu sa poskytoval ako paušálna platba. Hlavným zámerom nariadenia z roku 1985 bola úprava vzťahu medzi ministerstvom dopravy a krajmi. Nariadenie z roku 1985 bolo zrušené 1. januára 1987.

5. ORGANIZÁCIA MIESTNEJ PRAVIDELNEJ AUTOBUSOVEJ DOPRAVY V OSLE

(48) V Nórsku je zodpovednosť za poskytovanie miestnych služieb verejnej dopravy prenesená na kraje.

(49) Pred rokom 1994 vykonávala celú správu a riadenie verejnej dopravy spoločnosť AS Oslo Sporveier (38), pretože mesto Oslo delegovalo na túto spoločnosť úlohy súvisiace s plánovaním, riadením a správou verejnej dopravy v Osle (39). Zároveň spoločnosť AS Oslo Sporveier prevádzkovala internú organizačnú zložku (40), ktorá realizovala väčšinu (41) pravidelnej autobusovej doprave v Oslo. Táto činnosť sa vykonávala na základe oblastnej koncesie udelenej 16. novembra 1992, ktorá oprávňovala spoločnosť AS Oslo Sporveier na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej dopravy v celej dopravnej sieti Osla, v rozsahu mimo koncesií udelených na konkrétne linky.

(50) Koncesia bola poskytnutá na obdobie 10 rokov s retroaktívnym účinkom od 1. januára 1990.

(51) Od roku 1994 AS Oslo Sporveier navyše prevádzkovala v obmedzenom rozsahu zájazdovú autobusovú dopravu, ktorej poskytovanie šlo mimo rámec služby vo verejnom záujme.

(52) Dňa 23. apríla 1997 bola autobusová zložka vrátane divízie pre zájazdovú autobusovú dopravu odčlenená od AS Oslo Sporveier a prevedená na novozaloženú spoločnosť AS Sporveisbussene. Odvtedy spoločnosť AS Sporveisbussene vykonávala pravidelnú miestnu autobusovú dopravu v súlade s koncesiou udelenou spoločnosti AS Oslo Sporveier.

(53) Spoločnosti uzavreli prepravnú dohodu, ktorá bola so spätnou platnosťou od 1. januára 1997 podpísaná 23. apríla 1997 (ďalej len „prepravná dohoda“). Prepravná dohoda mala stratiť platnosť v deň vypršania platnosti existujúcej koncesie (t. j. 31. decembra 1999). Mala však byť automaticky predlžovaná zakaždým o jeden rok za predpokladu obnovenia oblastnej koncesie spoločnosti AS Oslo Sporveier. Podľa tejto dohody spoločnosť AS Sporveierbussene prevzala činnosti súvisiace s poskytovaním služby vo verejnom záujme od spoločnosti AS Oslo Sporveier. Za poskytovanie týchto služieb dostávala ročnú kompenzáciu priamo od spoločnosti AS Oslo Sporveier.

(54) Oblastná koncesia bola obnovená na ďalších 10 rokov 20. septembra 2001 so spätnou platnosťou od 1. januára 2000.

(55) V roku 2001 sa mesto Oslo rozhodlo, že celá pravidelná autobusová doprava v Oslo by sa mala stať predmetom verejnej súťaže. Preto sa počas rokov 2003 až 2008 postupne zorganizovalo päť tranží verejnej súťaže na poskytovanie pravidelnej autobusovej dopravy. Jednotlivé zmluvy nadobúdali účinnosť v roku, ktorý nasledoval po konaní súvisiacej verejnej súťaže. Posledná tranža prebehla v roku 2007 a posledná zmluva nadobudla účinnosť 30. marca 2008.

(56) Vzhľadom na svoj reziduálny charakter sa rozsah oblastnej koncesie zužoval s rastúcim počtom vysúťažených liniek, ktoré boli v minulosti predmetom oblastnej koncesie. Preto oblastná koncesia udelená spoločnosti AS Oslo Sporveier vypršala 30. marca 2008, t. j. po tom, ako boli vysúťažené všetky linky pravidelnej autobusovej dopravy v Osle. S vypršaním koncesie vypršala aj prepravná dohoda.

(57) Ako už bolo uvedené v predchádzajúcom texte, v roku 1997 spoločnosť AS Sporveisbussene prevzala divíziu malých zájazdových autobusov od spoločnosti AS Oslo Sporveier.

(58) V roku 2003 spoločnosť AS Sporveisbussene založila materskú spoločnosť Nexus Trafikk AS, aby sa zúčastnila verejných súťaží na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej dopravy v Osle. V roku 2005 spoločnosť AS Sporveisbussene nadobudla spoločnosť Arctic Express AS a jej dcérsku spoločnosť Lavprisexpressen.no, ktoré podnikali v oblasti expresnej leteckej služby a regionálnej autobusovej dopravy. V roku 2006 sa divízia zájazdových autobusov oddelila od AS Sporveisbussene a začlenila do novozaloženej spoločnosti Sporveisbussenes Turbiler AS, ktorej stopercentným vlastníkom bola spoločnosť AS Sporveisbussene.

(59) Od 1. júla 2006 do 1. januára 2007 sa zabezpečovanie verejnej dopravy v Osle zreorganizovalo. Vznikla nová spoločnosť pod názvom AS Oslo Sporveier („nové AS Oslo Sporveier“). Bývalá spoločnosť AS Oslo Sporveier zmenila svoj názov na Kollektivtransportproduksjon AS („KTP“). Administratívne funkcie bývalej AS Oslo Sporveier boli prevedené na novú AS Oslo Sporveier.

(60) KTP si ponechala prevádzkovú činnosť spoločnosti AS Oslo Sporveier a vlastníctvo spoločnosti AS Sporveisbussene. AS Sporveisbussene sa stala materskou spoločnosťou s troma dcérskymi spoločnosťami. Dcérske spoločnosti boli premenované (z Nexus Trafikk AS na Unibuss AS; zo Sporveisbussenes Turbiler AS na Unibuss Tur AS a z Arctic Express AS na Unibuss Ekspress AS).

(61) AS Sporveisbussene sa v roku 2009 zlúčila s Unibuss AS. Nová spoločnosť si ponechala názov Unibuss AS a stala sa materskou spoločnosťou vlastniacou spoločnosti Unibuss Tur AS a Unibuss Ekspress AS.

6. KOMPENZÁCIA ZA PLNENIE SLUŽBY VO VEREJNOM ZÁUJME V OSLE

6.1 Administratívna prax

(62) Ako sa uvádza v predchádzajúcom texte, mesto Oslo je zodpovedné za poskytovanie kompenzácie prevádzkovateľom služieb vo verejnom záujme, ktoré chce zaviesť alebo zachovať v rámci svojho regiónu (42).

(63) V Osle existuje spoločný systém predaja lístkov, ktorý sa vzťahuje na všetkých prevádzkovateľov autobusovej, električkovej, podzemnej alebo lodnej prepravnej dopravy. Poskytovatelia služieb vo verejnom záujme za systém predaja lístkov nenesú zodpovednosť. Systém predaja lístkov je v kompetencii spoločnosti KTP (predtým AS Oslo Sporveier) a ceny lístkov kontroluje mesto Oslo.

(64) Koncesionár je oprávnený ponechať si príjem, ktorý vznikol z predaja lístkov (43). Ak tento príjem nestačí na pokrytie prevádzkových nákladov, má koncesionár nárok na kompenzáciu za poskytovanie služby vo verejnom záujme od mesta Oslo.

(65) Od 80. rokov minulého storočia až do zorganizovania verejných súťaží sa kompenzácie v prípade priamo udelených zákaziek stanovovali podľa postupu opísaného ďalej v texte. V podstate išlo o paušálnu platbu, ktorá pokrývala rozdiel medzi odhadovanými prevádzkovými nákladmi na službu vo verejnom záujme a príjmami z predaja lístkov a ktorá bola stanovená mestom Oslo a koncesionárom (44) v rámci všeobecného rozpočtového postupu mesta Oslo. Podľa nórskych orgánov možno rozpočtový postup opísať takto: január – február Mestské zastupiteľstvo (Byrådet) rozhodne o rozpočtových stropoch na budúci rok. marec Jednotlivé odbory mestskej samosprávy a podniky sú informované o rozpočtových stropoch a lehotách na predloženie návrhov rozpočtu. marec – apríl Mestské podniky riešia otázky rozpočtu na nasledujúci rok. máj Jednotlivé odbory mesta a podniky predložia svoje návrhy rozpočtu na základe príjmov a nákladov z predchádzajúceho roku, objemu činností, rozpočtových stropov a predpokladov budúceho vývoja nákladov a efektívnosti. jún — august Diskusie medzi oddeleniami/podnikmi a zodpovednými štátnej správy s cieľom objasniť rozpočet a činnosti, ktoré sa z neho majú financovať. september Mestské zastupiteľstvo predloží návrh rozpočtu. október Rôzne výbory mestskej rady (Bystyret) rokujú o rôznych častiach rozpočtu. október – november Primátor predloží návrh revidovaného rozpočtu. december Mestská rada schváli rozpočet.

(66) Na základe návrhov rozpočtu (a prípadných zmien počas rokovaní o rozpočte v mestskej rade) sa kompenzácie poskytovali rozpočtovými rozhodnutiami po splnení určitých predpokladov, ktoré boli uvedené v každom rozhodnutí, t. j. dosiahnutie určitého zvýšenia efektívnosti a zachovanie verejných dopravných služieb z predchádzajúceho roka. Tieto rozhodnutia obsahovali aj niektoré ciele týkajúce sa, okrem iného, objemu ponúkaných dopravných služieb a výšky cestovného za jazdu.

(67) Odhad výšky kompenzácie vychádzal z nákladov, ktoré vznikli v predchádzajúcich rokoch upravených o nárast efektívnosti, vývoja nórskeho indexu spotrebiteľských cien, miezd, daní a po zohľadnení právnych predpisov, ktoré by mohli mať vplyv na náklady.

(68) Podľa nórskych orgánov sa účtovníctvo služieb vo verejnom záujme a účtovníctvo komerčných činností (t. j. zájazdová autobusová doprava) viedlo v spoločnosti AS Oslo Sporveier oddelene. Náklady spojené s komerčnými aktivitami spoločnosti AS Oslo Sporveier neboli zohľadnené pri výpočte ročnej kompenzácie za poskytovanie služieb vo verejnom záujme.

(69) Podľa nórskych orgánov sa výpočet kompenzácie v zmysle prepravnej dohody uzavretej v roku 1997 vykonával na ročnej báze podľa princípov uvedených v predchádzajúcom texte (platnosť tejto dohody vypršala 30. marca 2008, keď boli na všetky dopravné služby vo verejnom záujme uzatvorené zmluvy s víťazmi verejných súťaží a platnosť oblastných koncesií vypršala).

(70) No i tak sa kompenzácia za poskytovanie služby vo verejnom záujme určovala v súlade s tým istým postupom. Počas celého posudzovaného obdobia sa kompenzácia vždy vypočítavala na základe rozdielu medzi nákladmi a výnosmi spojenými s poskytovaním služieb vo verejnom záujme. Tento rozdiel bol upravovaný pomocou rovnakých korekčných faktorov počas celého obdobia. Účtovníctvo služieb vo verejnom záujme a účtovníctvo komerčných činností bolo vedené oddelene.

6.2 Ziskovosť služieb vo verejnom záujme

(71) Podľa prehľadu ročných výsledkov činnosti spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene v oblasti autobusovej dopravy, ktoré predložili nórske orgány, bol priemerný ročný zisk spoločností v období od roku 1994 do roku 2008 0,49 %. Tento údaj však zahŕňa príjmy z komerčných činností od roku 2005. Priemerný ročný výnos za obdobie rokov 1994 až 2005, za ktoré nórske orgány predložili údaje a ktoré sa týkali výlučne služby vo verejnom záujme, bol 1,98 % (45).

6.3 Zavedenie systému bonusov a malusov za kvalitu

(72) Ako už bolo uvedené, v roku 1997 spoločnosť AS Sporveisbussene začala poskytovať miestnu pravidelnú autobusovú dopravu v Osle na základe koncesie udelenej spoločnosti AS Oslo Sporveier. Navyše bola uzavretá prepravná dohoda medzi spoločnosťami AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene. Nórske orgány vysvetlili, že dohodou sa zaviedol koncept modelu, ktorý mala definovať spoločnosť AS Oslo Sporveier a ktorý mal slúžiť na meranie kvality poskytovaných služieb. Zámerom bolo nájsť systém, ktorý mal stimulovať AS Sporveisbussene k poskytovaniu kvalitných služieb autobusovej dopravy. Podľa prepravnej dohody sa mal systém zaviesť najneskôr 1. januára 2008.

(73) V roku 2004 sa prijalo rozhodnutie o konkrétnom modeli bonusov a malusov (46). Podľa systému sa kvalita služieb poskytovaných spoločnosťou AS Sporveisbussene mala posudzovať podľa týchto kritérií: i) celková spokojnosť zákazníkov, ii) presnosť, iii) úroveň bezpečnosti a pohodlia a iv) ústretovosť vodičov. Spokojnosť zákazníkov sa merala na základe prieskumov. Presnosť spojov sa merala na základe objektívnych údajov.

(74) AS Oslo Sporveier udelila v roku 2004 spoločnosti AS Sporveisbussene bonus za kvalitu vo výške 3,9 milióna NOK. Nórske orgány vysvetlili, že podľa ich názoru je bonus za kvalitu súčasťou primeraného zisku. Nórske orgány neinformovali Dozorný úrad o iných poskytnutých bonusoch za kvalitu.

6.4 Služby v rámci skupiny a rozdelenie spoločných nákladov

(75) Podľa nórskych orgánov si poskytovanie komerčných služieb autobusovej dopravy spoločnosťou AS Sporveisbussene vyžadovalo len v obmedzenej miere služby od AS Oslo Sporveier. Väčšinu takýchto vnútroskupinových služieb si vzájomne poskytovali dcérske spoločnosti v rámci skupiny Oslo Sporveier.

(76) Od roku 1994 sa vnútroskupinové služby primárne poskytovali na základe dohôd medzi spoločnosťami skupiny. Náklady na služby boli založené na trhových cenách, ak sa na poskytovaní služieb podieľali aj externé spoločnosti. Príklady takýchto služieb s externými poskytovateľmi zahŕňali napríklad spoločný nákup nafty, motorového oleja alebo nemrznúcich kvapalín, ďalšieho prenájmu autobusov od tretích subjektov, prenájmu nehnuteľností od súkromných spoločností atď. V prípade takýchto služieb zahŕňala interná cena pomernú časť fixných nákladov a v prípade potreby aj dodatočné náklady na pokrytie administratívnych poplatkov.

(77) Pokiaľ ide o služby poskytované v rámci skupiny spoločnosťou AS Oslo Sporveier spoločnosti AS Sporveisbussene alebo medzi jednotlivými dcérskymi spoločnosťami, nórske orgány vysvetlili, že ceny za tieto služby sa zakladali na skutočných nákladoch (napr. prenájom autobusov a vodičov pre osobitné príležitosti, čistenie autobusov) alebo na objeme (napr. vydávanie osobných preukazov) alebo na hodinovej sadzbe podľa zložitosti poskytnutej služby. Skutočná cena zahŕňala aj náklady služby, t. j. marginálne náklady, externality, vplyv efektívnosti, ako aj primeraný podiel fixných nákladov a zisku. Nórske orgány vysvetlili, že takéto ceny založené na nákladoch zodpovedajú trhovým cenám.

(78) Ako už bolo uvedené, v roku 2003 spoločnosť AS Sporveisbussene založila materskú spoločnosť Nexus Trafikk AS, aby sa zúčastnila verejných súťaží na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej dopravy v Osle. Založenie dcérskej spoločnosti viedlo k situácii, v ktorej sa spoločnosti (AS Sporveisbussene a Nexus Trafikk AS) delili o určité spoločné náklady, pretože obe poskytovali autobusovú dopravu. Nórske orgány vysvetlili, že táto skutočnosť priviedla spoločnosti k tomu, aby zaviedli nový systém alokácie (nových) spoločných nákladov. Nový systém sa uplatňoval od roku 2004. Podľa nového systému odvádzali na spoločné náklady (ako napríklad IT a komunikačnú infraštruktúru, všeobecné PR náklady, určití zamestnanci spoločností, poradenské služby súvisiace so všeobecnými zmluvami, audítorské, dôchodkové, poistné, účtovnícke a mzdové služby) všetky dotknuté spoločnosti skupiny určitý percentuálny objem svojho obratu. Metóda na výpočet týchto podielov na režijných nákladoch je založená na identifikácii všetkých spoločných nákladov počas každoročného rozpočtového postupu. Náklady sa potom sčítajú a všeobecný podiel na režijných nákladoch sa odhadne tak, že sa identifikované spoločné náklady rozdelia v závislosti od celkového obratu AS Sporveisbussene a jej dcérskych spoločností. Súčet rozpočtovaných režijných nákladov pre jednotlivé spoločnosti by mal pokryť spoločné náklady zahrnuté do celkového rozpočtu. Podiel predstavoval […] (47) v roku 2004, […] (48) v roku 2005 a 2006 a […] (49) v roku 2007 a 2008.

7. KAPITÁLOVÁ INJEKCIA Z 2. APRÍLA 2004

7.1 Sťažnosť

(79) Sťažovateľ uvádza, že spoločnosť AS Oslo Sporveier previedla v roku 2004 na spoločnosť AS Sporveisbussene 41 499 000 NOK tak, že zvýšila jej základné imanie, a tvrdí, že táto transakcia môže predstavovať štátnu pomoc, pretože žiadny súkromný investor v trhovom hospodárstve by neinvestoval do stratovej spoločnosti. Sťažovateľ si ďalej kladie otázku, či bol tento kapitálový vklad určený na financovanie nových činností vykonávaných na trhu vystavenom hospodárskej súťaži.

(80) Nórske orgány potvrdili, že mesto Oslo vložilo 2. apríla 2004 nový kapitál do skupiny Oslo Sporveier a že toto opatrenie sa týkalo jednorazového príspevku do dôchodkového fondu skupiny (Oslo Sporveiers Pensjonskasse) (50) a slúžilo na pokrytie akumulovaného nedostatku finančných prostriedkov na účtoch dôchodkového fondu. Výška tejto kapitálovej injekcie určenej pre AS Sporveisbussene bola 111 760 000 NOK. Nórske orgány ďalej vysvetlili, že v rovnakom čase, ako bola poskytnutá kapitálová injekcia, spoločnosť AS Sporveisbussene zmenila účtovné zásady, pokiaľ ide o odhad budúcich dôchodkových záväzkov, čo viedlo k tomu, že od roku 2004 sa tieto záväzky začali účtovne vykazovať (51).

(81) Na základe informácií, ktoré predložili nórske orgány, Dozorný úrad môže iba vyvodiť, že sťažovateľ, ktorý sa vo svojej korešpondencii s Dozorným úradom odvolával na prevod 41 499 000 NOK, porovnal účtovné uzávierky spoločnosti AS Sporveisbussene z rokov 2003 a 2004 a odpočítal 39 501 000 NOK (celkové vlastné imanie v roku 2003) od 81 miliónov NOK (celkové vlastné imanie v roku 2004). V tomto rozhodnutí však bude Dozorný úrad hodnotiť realizovanú kapitálovú injekciu vo výške 111 760 000 NOK, čo je suma určená na pokrytie dôchodkových záväzkov skupiny AS Sporveisbussene (v protiklade k 41 499 000 NOK, ktoré uviedol sťažovateľ).

(82) Nórske orgány predložili vysvetlenia v súvislosti s dôvodom tejto kapitálovej injekcie, ktorá sa týkala dôchodkových záväzkov skupiny AS Sporveisbussene. Sú zhrnuté ďalej v texte.

7.2 Schodok dôchodkového fondu skupiny AS Oslo Sporveier z polovice 90-tych rokov a zvýšená ročná kompenzácia

(83) Nórske miestne orgány, ako aj podniky, ktoré sú nimi vlastnené alebo kontrolované, boli povinné poskytovať svojim zamestnancom indexovaný dôchodok vo výške 70 % alebo 66 % posledného platu v čase odchodu do dôchodku vo veku 67 rokov (52).

(84) Avšak v polovici 90. rokov 20. storočia sa stalo zrejmým, že dôchodkový fond skupiny Oslo Sporveier bol podfinancovaný. Schodok sa nazhromaždil počas niekoľkých rokov, pretože sa do platieb príspevkov do dôchodkového fondu primerane nezahrnul nárast cien dôchodkových záväzkov vyplývajúci z rôznych faktorov (napríklad zvýšenie platov zamestnancov, dlhšia priemerná dĺžka života, zmeny v očakávanej miere invalidity atď.). Podľa nórskeho orgánu finančného dohľadu (Kredittilsynet) dôchodkový fond AS Oslo Sporveier disponoval 31. decembra 1995 finančným krytím len do výšky 46,9 %. Obecné a mestské dôchodkové fondy, ktoré disponovali finančným krytím menej ako 95 %, museli svoj schodok znižovať o minimálne 1,5 % ročne (53). Mesto Oslo ako vlastník fondu bolo preto zo zákona povinné eliminovať schodok skupiny Oslo Sporveier (54). Spoločnosť AS Oslo Sporveier teda v súlade s rozhodnutím z 23. decembra 1996 musela predložiť plán na vyriešenie týchto nedostatkov. Následne bol vypracovaný plán na odstránenie schodku do roku 2020. Orgán finančného dohľadu schválil tento plán 9. júla 1997.

(85) V súlade s plánom platieb mesto Oslo upravilo smerom nahor ročnú kompenzáciu za poskytovanie služby vo verejnom záujme s cieľom pokryť zvýšené dôchodkové náklady.

7.3 Kapitálová injekcia určená pre dôchodkový fond Oslo Sporveiers Pensjonskasse

(86) Podľa nórskych orgánov sa mesto Oslo v roku 2003 rozhodlo, že schodok dôchodkového fondu v skupine Oslo Sporveier vyrovná jednorazovou platbou. V dôsledku toho 2. apríla 2004 spoločnosť AS Oslo Sporveier poskytla 802,5 miliónov NOK (55) dohodovému fondu Oslo Sporveiers Pensjonskasse na pokrytie celkového vtedajšieho schodku (56). Kapitálová injekcia sa týkala nedostatočného financovania dôchodkových záväzkov vo vzťahu k zamestnancom spoločností Oslo Sporvognsdrift AS, Oslo T-banedrift AS, AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene.

(87) Nórske orgány vysvetlili, že aj keď mesto Oslo bolo zo zákona povinné odstrániť nedostatočné financovanie dôchodkového fondu v skupine Oslo Sporveier, nemuselo tak urobiť prostredníctvom jednorazovej platby – rozhodlo sa tak preto, lebo toto riešenie bolo nákladovo efektívnejšie ako plnenie existujúceho plánu platieb. Ročná amortizovaná splátka na vyrovnanie schodku bola vyššia ako finančné náklady na splácanie bankového úveru v rovnakej výške. Okrem toho sa odhadovalo, že vďaka jednorazovej platbe sa v prevádzkovom rozpočte ušetrí približne 160 miliónov NOK a ročné dôchodkové náklady skupiny sa znížia o 60 mil. NOK.

(88) Zo 802,5 miliónov NOK pokrývala suma 111 760 000 NOK dôchodkové záväzky spoločnosti AS Sporveisbussene. Podľa nórskych orgánov zaplatila spoločnosť AS Oslo Sporveier celú sumu priamo Oslo Sporveiers Pensjonskasse a táto suma nebola prevedená vo forme hotovosti na spoločnosť AS Sporveisbussene. V ročnej účtovnej závierke spoločnosti AS Sporveisbussene za rok 2004 sa príspevok do dôchodkového systému vo výške 111 760 000 NOK vykázal ako nový akciový kapitál.

7.4 Nedostatočné financovanie dôchodkových záväzkov zamestnancov zájazdovej autobusovej dopravy

(89) Podľa nórskych orgánov sa časť kapitálovej injekcie do spoločnosti AS Sporveisbussene použila na pokrytie dôchodkových záväzkov týkajúcich sa zamestnancov v divízii zájazdovej autobusovej dopravy za obdobie od roku 1994 (keď sa začalo prevádzkovanie zájazdovej autobusovej dopravy) do 1. januára 1997.

(90) Nórske orgány predložili výpočty, podľa ktorých sa približne 430 300 NOK z celkovej kapitálovej injekcie využilo na pokrytie dôchodkových záväzkov divízie zájazdovej autobusovej dopravy.

7.5 Prevod dôchodkového fondu na Vital Forsikring AS

(91) Vyplatenie 111 760 000 NOK zároveň umožnilo AS Sporveisbussene priviesť svoj dôchodkový fond z Oslo Sporveiers Pensjonskasse na životnú poisťovňu Vital Forsikring ASA. Zmeny nadobudli účinnosť 1. júna 2004. Podľa platných nórskych právnych predpisov sa pred prevodom dôchodkových záväzkov z jedného fondu na druhý (57) musí v plnej miere uhradiť celý schodok.

8. ZDANENIE SKUPINY OSLO SPORVEIER

8.1 Stanovisko sťažovateľa

(92) Podľa sťažovateľa sa negatívne daňové postavenie AS Oslo Sporveier využívalo na zníženie daňového zaťaženia AS Sporveisbussene. Priaznivé daňové podmienky v skupine Oslo Sporveier sa mohli využiť na vyhnutie sa plateniu dane zo ziskov realizovaných na trhu čiastočne alebo úplne vystavenom hospodárskej súťaži. Možno predpokladať, že základom tohto tvrdenia je skutočnosť, že spoločnosť AS Sporveisbussene, ktorá mala v období rokov 2000 – 2004 zisk pred zdanením vo výške približne 54 796 000 NOK, vykázala zdaniteľný príjem iba vo výške 2 027 000 NOK.

(93) Podľa nórskych orgánov, ako aj podľa názoru Dozorného úradu, je zrejmé, že sťažovateľ sa odvoláva na daňové pravidlá týkajúce sa príspevkov medzi spoločnosťami patriacimi do tej istej skupiny (príspevky medzi podnikmi v skupine). AS Sporveisbussene zjavne previedla časť svojho zisku, čím sa vyhla zaplateniu dane z príjmu z prevedenej časti.

8.2 Príslušné ustanovenia nórskeho daňového zákona

(94) Podľa nórskeho daňového zákona (58) sa spoločnosti v rámci skupiny zdaňujú ako samostatné subjekty. Na úvod je potrebné poznamenať, že spoločné posudzovanie skupiny spoločností na daňové účely nie je možné, čo znamená, že každá spoločnosť môže odpočítať len svoje vlastné straty a je povinná odvádzať dane iba zo svojich vlastných ziskov.

(95) Za určitých podmienok však daňové pravidlá umožňujú, aby spoločnosť odpočítala zo svojho zdaniteľného príjmu jednostranný kapitálový príspevok poskytnutý inej spoločnosti v rámci skupiny (tzv. „príspevok v rámci skupiny“).

(96) Takéto príspevky v rámci skupiny sú možné (59) v prípade, že poskytujúca spoločnosť a prijímajúca spoločnosť sú kapitálovými spoločnosťami (60) a patria do tej istej skupiny (61). Okrem toho materská spoločnosť musí vlastniť viac ako 90 % dcérskej spoločnosti a takisto zodpovedajúci podiel na hlasovacích právach (62). Nórske orgány vysvetlili, že tieto požiadavky musia byť splnené na konci príslušného finančného roka, v ktorom sa príspevok v rámci skupiny poskytol.

(97) Poskytujúca a prijímajúca spoločnosť musia vo svojom ročnom daňovom priznaní na príslušných formulároch uviesť pre daňové orgány všetky príspevky v rámci skupiny.

(98) Takéto príspevky môžu byť poskytnuté vo forme peňazí, prevádzkového kapitálu alebo ako iné finančné príspevky (63).

(99) Príspevok v rámci skupiny si poskytujúca spoločnosť môže odpočítať z daňového základu do výšky zdaniteľného príjmu (64). Ak spoločnosť poskytne príspevok v rámci skupiny, ktorý je vyšší ako jej zdaniteľný príjem, nemôže si odpočítať tú časť, ktorá presahuje zdaniteľný príjem (65). Prijímajúca spoločnosť je na druhej strane povinná zaplatiť daň z príspevku v rámci skupiny (66), ale prevyšujúca neodpočítateľná suma nepredstavuje zdaniteľný príjem na strane prijímajúcej spoločnosti. Tento príspevok sa považuje za príjem prijímajúcej spoločnosti v tom istom roku, v ktorom poskytujúca spoločnosť odpočíta svoj príspevok vo svojom daňovom priznaní. Ak prijímajúca spoločnosť vykáže schodok, príspevok sa môže započítať proti všetkým stratám – aj tým, ktoré vznikli v predchádzajúcich rokoch Navyše musia byť splnené požiadavky týkajúce sa vyplatenia dividend v kapitálovej spoločnosti (67).

(100) Nórske orgány vysvetlili, že pravidlá týkajúce sa príspevkov v rámci skupiny sa vzťahujú bez rozdielu na všetky podnikateľské subjekty, ktoré podliehajú nórskej dani z príjmu. Využitie týchto pravidiel si nevyžaduje žiadne povolenie, licenciu alebo podobný súhlas akéhokoľvek orgánu verejnej správy. Tieto pravidlá platia bez ohľadu na to, kto kontroluje skupinu, či ide o domácu alebo zahraničnú spoločnosť, poprípade štátnu alebo súkromnú spoločnosť.

8.3 Odôvodnenie pravidiel týkajúcich sa príspevkov v rámci skupiny

(101) Nórske orgány vysvetlili, že cieľom týchto pravidiel je vytvoriť rovnaké daňové zaobchádzanie a daňovú neutralitu medzi i) spoločnosťami, ktoré sú organizované ako skupina a ii) spoločnosťami, ktoré prevádzkujú viacero obchodných činností. Tento cieľ je dosiahnutý tak, že skupiny spoločností majú možnosť započítať straty jednej alebo viacerých spoločností proti ziskom spoločností v tej istej skupine, čím sa de facto umožňuje zdaňovanie skupiny na základe jej konsolidovaného čistého zdaniteľného zisku. Nórske orgány vysvetlili, že účelom alebo cieľom pravidiel o príspevkoch v rámci skupiny nikdy nebolo poskytovať výhody pre určité podniky na základe ich vlastníka alebo predmetu podnikania.

8.4 Uplatňovanie pravidiel o príspevkoch v rámci skupiny Oslo Sporveier

(102) Nórske orgány vysvetlili, že spoločnosť AS Sporveisbussene poskytla materskej spoločnosti AS Oslo Sporveier v roku 2000 vo forme príspevku v rámci skupiny 4 068 000 NOK a v roku 2001 v rovnakej podobe 8 365 000 NOK. V rokoch 2002 – 2004 neboli v dôsledku daňových strát zaznamenané žiadne príspevky v rámci skupiny (68).

9. PRIPOMIENKY NÓRSKYCH ORGÁNOV K ROZHODNUTIU O ZAČATÍ KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA

9.1 Presnejšie faktické informácie a správa Asplan Viak

(103) Vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí konania nórske orgány poskytli ďalšie faktické informácie relevantné pre posúdenie opatrení, ktoré sú predmetom konania vo veci formálneho zisťovania. Tieto informácie boli uvedené v predchádzajúcich odsekoch.

(104) Okrem týchto skutočností nórske orgány poskytli Dozornému úradu správu z 25. mája 2012 o efektívnosti činností AS Sporveisbussene v rokoch 1999 a 2002, ktorú nórske orgány objednali u nezávislej konzultantskej spoločnosti AS Asplan Viak („správa Asplan Viak“) (69). Spoločnosť AS Asplan Viak porovnala náklady AS Sporveisbussene s nákladmi iných prevádzkovateľov pravidelnej autobusovej dopravy v Nórsku. V správe sa konštatuje, že v rokoch 1999 a 2002 boli náklady AS Sporveisbussene rovnaké alebo nižšie ako náklady typického dobre riadeného a primerane vybaveného poskytovateľa pravidelnej autobusovej dopravy v Nórsku (70).

(105) Nórske orgány poskytli Dozornému úradu informácie o finančnej životaschopnosti činností v oblasti komerčnej autobusovej dopravy. Okrem malého schodku vo výške 29 000 NOK v roku 1998 boli činnosti ziskové od začiatku ich realizácie v roku 1994. Nórske orgány okrem toho poskytli Dozornému úradu strategický dokument z roku 2003 o činnostiach v oblasti komerčnej autobusovej dopravy vykonávaných spoločnosťou AS Sporveisbussene („strategický dokument z roku 2003“), podľa ktorého sa mal v roku 2003 vytvoriť hrubý zisk vo výške 1,5 mil. NOK (pred odpočítaním režijných nákladov) a obrat mal dosiahnuť 14,1 milióna NOK.

9.2 Právna argumentácia

9.2.1 Schéma

(106) Nórske orgány trvajú na tom, že financovanie miestnej pravidelnej autobusovej dopravy v Osle sa vykonávalo na základe schémy vychádzajúcej zo ZOD a NOD.

(107) V prvom rade zdôrazňujú, že účel, na ktorý je možné poskytnúť finančné prostriedky podľa článku 22 ZOD, je jasne definovaný – kompenzácia sa môže poskytnúť iba na pokrytie strát spôsobených prevádzkovaním pravidelnej dopravy, ktorú si objednal kraj. V tejto súvislosti nórske orgány tvrdia, že predmetné opatrenie sa líši od fínskeho opatrenia, ktoré Európska komisia posudzovala v Åland Industrihus (71).

(108) Po druhé, nórske orgány zdôrazňujú, že mesto Oslo bolo pri výpočte kompenzácie za poskytovanie služby vo verejnom záujme viazané vnútroštátnymi usmerneniami podľa NOD. Nórske orgány argumentujú, že toto obmedzenie rozhodovacej právomoci kraja zo strany vlády podporuje záver, podľa ktorého je kompenzácia poskytnutá na základe schémy pomoci. Kompenzácia do značnej miery pochádza zo štátnych finančných zdrojov (a nie z finančných zdrojov kraja) a ministerstvo dopravy má právomoc i) vydávať usmernenia týkajúce sa obsahu a uverejňovania cestovných poriadkov ii) schvaľovať tarify iii) stanovovať celoštátne zľavy iv) vydávať usmernenia týkajúce sa používania systémov predaja cestovných lístkov a v) schvaľovať všeobecné zmluvné podmienky pre pravidelnú dopravu.

(109) Navyše nórske orgány tvrdia, že ustálená administratívna prax v Osle dokazuje, že pomoc bola poskytovaná na základe schémy.

9.2.2 Systém bonusov a malusov za kvalitu

(110) Nórske orgány tvrdia, že systém bonusov/malusov je súčasťou všeobecnej kompenzácie za poskytovanie miestnej pravidelnej autobusovej dopravy v Osle a že v dôsledku toho je integrálnou súčasťou schémy pomoci. Dodávajú, že bonusová platba v roku 2004 predstavovala 3,9 mil. NOK, čo je 0,8 % príjmov AS Sporveisbussene v danom roku (483,5 miliónov NOK). Ďalej tvrdia, že táto bonusová platba je v každom prípade súčasťou primeraného zisku spoločnosti AS Sporveisbussene.

9.2.3 Rozdelenie spoločných nákladov a vnútroskupinových služieb

(111) Dozorný úrad si je vedomý toho, že na základe poskytnutých informácií nórske orgány tvrdia, že rozdelenie spoločných nákladov a platby za poskytovanie vnútroskupinových služieb nepredstavujú štátnu pomoc, ak vezmeme do úvahy, že transakcie medzi spoločnosťami skupiny (a v menšom rozsahu aj medzi spoločnosťami skupiny a materskou AS Oslo Sporveier) boli založené na bežných komerčných podmienkach a zásadách.

9.2.4 Časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činnosti

(112) Nórske orgány tvrdia, že suma vo výške približne 430 300 NOK (z kapitálovej injekcie z roku 2004) určená na pokrytie dôchodkových nákladov súvisiacich s čisto komerčnými aktivitami, ktoré spadali mimo rámec poskytovania služby vo verejnom záujme (časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činností), nepredstavuje štátnu pomoc, ale je skôr investíciou za trhových podmienok v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve (ZITH). V tejto súvislosti nórske orgány zdôrazňujú, že na rozdiel od opisu skutkových okolností v rozhodnutí o začatí konania, (72) sa mesto Oslo naozaj stalo výlučným vlastníkom spoločnosti AS Oslo Sporveier v roku 2002, t. j. ešte pred kapitálovou injekciou z roku 2004. Nórske orgány poskytli Dozornému úradu informácie o ziskovosti činností v oblasti komerčnej autobusovej dopravy. Okrem malého schodku vo výške 29 000 NOK v roku 1998 boli činnosti ziskové od začiatku ich realizácie v roku 1994. Podľa strategického dokumentu z roku 2003 pre činnosti v oblasti komerčnej autobusovej dopravy bol na rok 2003 plánovaný hrubý zisk vo výške 1,5 mil. NOK (pred odpočítaním režijných nákladov) a obrat 14,1 milióna NOK. Z tohto dôvodu a so zreteľom na test investora v trhovom hospodárstve vypracovanom Dozorným úradom v rozhodnutí o začatí konania (73) nórske orgány tvrdia, že použitie časti kapitálovej injekcie na riešenie dôchodkových záväzkov, ktoré sa týkali zamestnancov v komerčnej časti AS Sporveisbussene, bolo vo všeobecnosti ziskovejšie ako likvidácia spoločnosti a investovania rovnakej sumy niekde inde, najmä ak vezmeme do úvahy vysoké náklady súvisiace s takouto likvidáciou, ktoré by výrazne prevýšili náklady spojené s kapitálovou injekciou.

(113) Vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí konania nórske orgány ďalej vysvetlili, že zamestnanci podieľajúci sa na poskytovaní služieb vo verejnom záujme, ako aj zamestnanci podieľajúci sa na komerčných činnostiach, boli zamestnaní v rámci toho istého právneho subjektu a boli členmi rovnakého dôchodkového fondu. Podľa nórskych právnych predpisov navyše nie je možné vylúčiť istých členov dôchodkového fondu pri umorovaní jeho schodku. Podľa nórskych orgánov je takto možné zdôvodniť, že aj súkromný investor by v identickej situácii musel vykonať rovnaké zvýšenie kapitálu.

(114) Nórske orgány ďalej tvrdia, že časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činností nepredstavuje štátnu pomoc, pretože nepresahuje hranicu de minimis.

9.2.5 Zdanenie skupiny Oslo Sporveier

(115) Z pripomienok, ktoré predložili nórske orgány, sa vyvodzuje, že pravidlá týkajúce sa príspevkov v rámci skupiny vylučujú akúkoľvek štátnu pomoc, pretože sa vzťahujú na všetky spoločnosti, ktoré majú sídlo v Nórsku a ktorých cieľom je daňová konsolidácia v rámci skupiny.

9.2.6 Zlučiteľná pomoc

(116) Nórske orgány tvrdia, že kompenzácie poskytnutá za poskytovanie služby vo verejnom záujme neviedla k nadmernej kompenzácii a je preto zlučiteľná v zmysle článku 49 dohody o EHP.

10. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

(117) Dozornému úradu boli doručené pripomienky od dvoch zainteresovaných strán, navrhovateľa (Konkurrenten.no AS) a jeho sesterskej spoločnosti AS Risdal Touring.

(118) Navrhovateľ sa odvoláva na súbor dokumentov predložených Dozornému úradu a Súdu EZVO, v ktorom vysvetlil svoje stanovisko v tomto prípade. Navrhovateľ namieta, že sa Dozorný úrad i) opiera takmer výlučne o informácie poskytnuté nórskymi orgánmi neformálnym spôsobom; ii) rozdeľuje opatrenia, ktoré identifikoval navrhovateľ, do dvoch odlišných prípadov; iii) údajne odopiera sťažovateľovi verejný prístup k spisu o veci. Sťažovateľ spochybňuje ochotu Dozorného úradu vykonať nestranné a vyčerpávajúce zisťovanie.

(119) Risdal Touring AS je súčasťou tej istej skupiny spoločností ako navrhovateľ. Pripája sa k stanovisku navrhovateľa. Spoločnosť vyjadruje najmä poľutovanie nad údajným rozhodnutím Dozorného úradu zamietnuť verejný prístup ku spisu o prípade a dĺžkou konania. Spoločnosť zdôrazňuje, že okolnosti vzbudzujú pochybnosti o ochote Dozorného úradu vykonať nestranné a vyčerpávajúce zisťovanie.

II. POSÚDENIE

1. EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI

(120) V článku 61 ods. 1 Dohody o EHP sa uvádza: „Ak nie je touto dohodou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členskými štátmi ES, štátmi EZVO alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s fungovaním tejto dohody, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi zmluvnými stranami.“

(121) Dozorný úrad najprv posúdi, či opatrenie týkajúce sa zdaňovania skupiny zahŕňa štátnu pomoc.

(122) Po druhé, Dozorný úrad posúdi, či má časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činností povahu štátnej pomoci. Ako sa už uviedlo, ide o súčasť širšieho opatrenia (kapitálovej injekcie z roku 2004, ktorá mala vyriešiť nedostatočné financovanie dôchodkového fondu). Avšak na rozdiel od zvyšku kapitálovej injekcie z roku 2004, táto časť kapitálovej injekcie sa týkala činností mimo rámca poskytovania služieb vo verejnom záujme, konkrétne nedostatočného financovania penzijných účtov zamestnancov komerčnej časti AS Sporveisbussene. Na účely posúdenia toho, či ani jedna časť kapitálovej injekcie nemala charakter štátnej pomoci, sa medzi nimi musí jasne rozlišovať, pretože ich posúdenie sa opiera o rôzne právne základy. To znamená, že zatiaľ čo opatrenia týkajúce sa kompenzácie za poskytovanie služieb vo verejnom záujme sa posudzujú na základe princípov vypracovaných Európskym súdnym dvorom (ďalej len „Súdny dvor“) v rozhodnutí Altmark (74), posúdenie opatrení, ktoré nepredstavujú kompenzáciu za poskytovanie služieb vo verejnom záujme, sa nezakladá na týchto princípoch.

(123) Po tretie, Dozorný úrad posúdi, či ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme predstavujú štátnu pomoc.

1.1 Zdanenie skupiny Oslo Sporveier

(124) Sťažovateľ uviedol, že negatívne daňové postavenie AS Oslo Sporveier sa využívalo na zníženie daňového zaťaženia AS Sporveisbussene. Dozorný úrad sa domnieva, že navrhovateľ sa odvoláva na daňové pravidlá týkajúce sa príspevkov medzi spoločnosťami, ktoré patria do rovnakej skupiny spoločností („príspevky v rámci skupiny“).

(125) Dozorný úrad poznamenáva, že tieto pravidlá platia aj v prípade AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene, ktorá je 100-percentne vlastnená materskou spoločnosťou AS Oslo Sporveier. AS Oslo Sporveier alebo ktorákoľvek z jej dcérskych spoločností mohla v zásade vyrovnať zdaniteľné zisky prostredníctvom poskytovania príspevkov v rámci skupiny.

(126) Dozorný úrad poukazuje na to, že navrhovateľ namieta skutočnosť, ktorá je zjavne aplikáciou všeobecných nórskych pravidiel o zdaňovaní obchodných spoločností. Dozorný úrad poznamenáva, že sťažovateľ neuviedol ani neposkytol žiadne informácie, ktoré by potvrdili že príslušné daňové predpisy by mohli viesť k poskytnutiu štátnej pomoci určitým spoločnostiam.

(127) Podľa ustálenej judikatúry by sa pri určovaní selektívnosti opatrenia malo preskúmať, či v kontexte konkrétneho právneho systému dané opatrenie predstavuje výhodu pre určité podniky vo vzťahu k iným podnikom, ktoré sú v porovnateľnej právnej a faktickej situácii (75). Preto sa môže stať, že určitý vnútroštátny daňový systém nezahŕňa štátnu pomoc, aj keď nezodpovedá všeobecnému systému zdaňovania obchodných spoločností v danom štáte EHP.

(128) Pokiaľ ide o tieto príspevky, spoločnosti v rámci skupiny nie sú v porovnateľnej právnej a faktickej situácii ako spoločnosti mimo skupiny. Ak materská spoločnosť poskytne príspevok dcérskej spoločnosti a tým zníži svoj zdaniteľný príjem, tento príspevok neslúži na maximalizáciu zisku jednej strany na úkor druhej strany, ale iba umožňuje podobné daňové zaobchádzanie ako v prípade jednej spoločnosti, ktorá prevádzkuje viacero obchodných činností, a zabezpečuje daňovú neutralitu medzi spoločnosťami organizovanými ako skupina a jednou spoločnosťou, prevádzkujúcou viacero obchodných činností.

(129) Ako sa zdôrazňuje v oddiele 3.1 usmernení Dozorného úradu o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa priameho zdaňovania spoločností, pravidlá štátnej pomoci neobmedzujú právomoci štátov EZVO rozhodovať o hospodárskej politike, ktorú považujú za najvhodnejšiu, a najmä rozložiť daňové zaťaženie podľa svojho uváženia medzi rôzne faktory výroby.

(130) Dozorný úrad súhlasí s nórskymi orgánmi v tom, že opatrenie môže využiť akákoľvek spoločnosť so sídlom v Nórsku, ktorá podlieha dani z príjmu právnických osôb, vrátane zahraničných spoločností s dcérskymi spoločnosťami v Nórsku. Zákonné kapitálové požiadavky na vytvorenie kapitálovej spoločnosti, ktoré boli počas obdobia vyšetrovania 100 000 NOK, umožňovali individuálnym spoločnostiam, aby si vytvorili ďalšiu spoločnosť v Nórsku, čím vznikla skupina. Skupinu spoločností tak mohla bez značných kapitálových zdrojov vytvoriť ktorákoľvek individuálna spoločnosť. Rozsah subjektov, ktoré môžu využiť túto schému, je teda široký a jeho účelom je zabezpečiť podobné daňové zaobchádzanie bez ohľadu na veľkosť podniku alebo jeho štruktúru.

(131) Vzhľadom na uvedené skutočnosti Dozorný úrad dospel k záveru, že optimalizovanie zdaniteľného príjmu prostredníctvom príspevku v rámci skupiny nebude predstavovať hospodársku výhodu pre spoločnosť AS Sporveisbussene, nakoľko táto spoločnosť musela v záujme odpočtu dane reálne poskytnúť príspevok inej spoločnosti v skupine vo výške, o ktorú si týmto spôsobom znížila svoj daňový základ. Takéto daňové zaobchádzanie preto nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

1.2 Časť kapitálovej injekcie týkajúca sa komerčných činností

1.2.1 De minimis

(132) Ako bolo uvedené v predchádzajúcom texte, približne 430 300 NOK z kapitálovej injekcie z roku 2004 bolo zrejme použitých na pokrytie nedostatočného financovania dôchodkových účtov v divízii zájazdovej autobusovej dopravy. Pretože táto časť kapitálovej injekcie sa netýka nákladov na službu vo verejnom záujme, nie je posudzovaná na základe rozsudku vo veci Altmark.

(133) Okrem toho, nariadenie Komisie (ES) č. 1998/2006 z decembra 2006 o uplatňovaní článkov 87 (v súčasnosti článok 107 ZFEÚ) a 88 (v súčasnosti článok 108 ZFEÚ) Zmluvy na pomoc de minimis sa nedá aplikovať na tento prípad (76). Suma vo výške približne 430 300 NOK bola súčasťou celkovej sumy 111 760 000 NOK, ktorá bola použitá na pokrytie nákladov na služby vo verejnom záujme, a predstavuje preto jej neoddeliteľnú súčasť. Nemožno ju preto považovať za individuálne opatrenie, ktoré spĺňa podmienky nariadenia de minimis (77).

(134) V článku 2 ods. 2 tohto nariadenia sa výslovne uvádza, že „V prípade, že celková suma pomoci poskytnutá v rámci opatrení pomoci presiahne tento strop, nemožno v prípade tejto pomoci využívať výhody tohto nariadenia ani pre tú časť pomoci, ktorá strop nepresahuje. V tomto prípade nie je možné požadovať výhody plynúce z tohto nariadenia ani v čase poskytovanie pomoci ani kedykoľvek neskôr“. (78)

1.2.2 Zásada investora v trhovom hospodárstve

(135) Podľa ustálenej judikatúry je potrebné, aby Dozorný úrad určil, či prijímajúca spoločnosť (AS Sporveisbussene) získala hospodársku výhodu, ktorú by nemala za normálnych trhových podmienok (79). Dozorný úrad má pri určovaní uplatniť zásadu investora v trhovom hospodárstve (80), ktorá v podstate stanovuje, že o štátnu pomoc ide vždy, keď štát poskytne finančné prostriedky spoločnosti, ktoré by za obvyklých okolností neposkytol súkromný investor uplatňujúci bežné komerčné kritériá bez sociálnych, politických alebo filantropických motívov (81).

(136) Treba pripomenúť, že pôvodný plán platieb bol prijatý v dôsledku rozhodnutia nórskeho orgánu finančného dohľadu, ktorý vyzval AS Oslo Sporveier vyrovnať schodok v penzijnom fonde. To znamenalo, že vlastníci AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene museli buď napraviť nedostatočné financovanie, alebo podstúpiť riziko nesolventnosti.

(137) Pri posudzovaní toho, či sa kapitálová injekcia uskutočnila za podmienok, ktoré by boli prijateľné pre súkromného investora, Dozorný úrad poukazuje na to, že súkromný investor v podobnej situácii, t.j. stojaci pred možnosťou a) vložiť nový kapitál do spoločnosti, alebo b) likvidovať spoločnosti a investovať rovnakú sumu inde, by si vybral možnosť a) len v prípade, ak by bola celkovo ziskovejšia ako možnosť b). To znamená, že výber „najlacnejšieho“ riešenia nepostačuje na splnenie kritéria investora v trhovom hospodárstve, ale že je potrebné preukázať prijateľnú mieru budúcej návratnosti ceny tohto „najlacnejšieho riešenia“.

(138) V rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania (82) Dozorný úrad vyjadril pochybnosti, pokiaľ ide o uplatniteľnosť testu investora v trhovom hospodárstve, vzhľadom na nedostatok primeraných informácií, ako napríklad odhadov ziskovosti, ktoré by súkromný investor urobil.

(139) V odpovedi na túto požiadavku nórske orgány vysvetlili, že do roku 2004, keď sa poskytla kapitálová injekcia, bolo prevádzkovanie zájazdovej autobusovej dopravy spoločnosťou AS Sporveisbussene ziskové (nepretržite od začatia prevádzky v roku 1994 s výnimkou roku 1998, keď vznikla zanedbateľná strata vo výške 29 000 NOK). Ďalej je zo strategického dokumentu pre zájazdovú autobusovú dopravu na roky 2003 – 2006 zrejmé, že cieľom bolo udržať prevádzkovanie zájazdovej autobusovej dopravy a v roku 2003 dosiahnuť obrat vo výške 14,1 mil. NOK a zisk vo výške 1,5 mil. NOK (pred odpočítaním režijných nákladov). Likvidácia AS Sporveisbussene alebo vyčlenenie zájazdovej autobusovej dopravy a jej likvidácia sa nemohlo považovať za primeranú alternatívu pre mesto Oslo, pretože tieto opatrenia by boli spojené s veľkými nákladmi, ktoré by výrazne prevýšili náklady súvisiace s odstránením nedostatočného financovania dôchodkových záväzkov týkajúcich sa zamestnancov v divízii zájazdovej autobusovej dopravy. Vzhľadom na relatívne malý objem vloženého kapitálu a na skutočnosť, že zájazdová autobusová doprava poskytovaná AS Sporveisbussene bola vo všeobecnosti zisková a že podľa odhadov mala ostať ziskovou v miere, ktorú možno považovať za reálnu aj v budúcnosti, a pri riadnom zohľadnení vyšších nákladov súvisiacich s likvidáciou, by si aj hypotetický súkromný investor zvolil kapitálovú injekciu.

(140) Dozorný úrad preto zastáva názor, že časť kapitálovej injekcie vo výške 430 300 NOK sa musí považovať za súladnú so zásadou investora v trhovom hospodárstve. Dozorný úrad dospel k záveru, že kapitálovú injekciu nie je možné považovať za výhodu, ktorú by jej rovnako neposkytol investor za štandardných trhových podmienok. Preto toto opatrenie nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP.

1.3 Ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme

1.3.1 Úvod

(141) Pokiaľ ide o sťažnosť, podľa ktorej došlo údajne ku krížovému subvencovaniu medzi službami poskytovanými vo verejnom záujme a komerčnými aktivitami AS Oslo Sporveier, AS Sporveisbussene, Arctic Express AS a Sporveisbussenes Turbiler AS, Dozorný úrad ju chápe tak, že ročná kompenzácia za poskytovanie miestnej pravidelnej dopravy a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme slúžili na subvencovanie komerčných aktivít vykonávaných skupinou Oslo Sporveier.

(142) Je zrejmé, že ku krížovému subvencovaniu (na účely kontroly štátnej pomoci) môže dôjsť len v prípade, ak podnik realizujúci krížové subvencovanie dostane štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP. Preto pokiaľ ide o túto časť sťažnosti, Dozorný úrad musí najprv posúdiť, či financovanie (t. j. i) ročná kompenzácia a ii) časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme), predstavuje štátnu pomoc.

1.3.2 Prítomnosť štátnych prostriedkov

(143) Na to, aby išlo o štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, musí ju poskytnúť štát alebo musí byť poskytnutá zo štátnych prostriedkov.

(144) Na úvod treba poznamenať, že miestne a regionálne orgány sa pokladajú za ekvivalentné štátu (83). Preto mesto Oslo spadá pod vymedzenie pojmu štát na účely pravidiel EHP o štátnej pomoci.

(145) V posudzovanom prípade je jasné, že štát (t. j. mesto Oslo) prostredníctvom ročnej kompenzácie poskytoval financovanie pre AS Oslo Sporveier na účely poskytovania pravidelnej autobusovej dopravy, a to až do roku 1997. Pre obdobie rokov 1997-2008 je nesporné, že AS Oslo Sporveier previedla poskytnuté ročné kompenzácie na spoločnosť AS Sporveisbussene v súlade s podmienkami prepravnej dohody, ktorá v podstate formalizovala predchádzajúcu nepísanú administratívnu prax slúžiacu na výpočet ročnej kompenzácie (84).

(146) Pokiaľ ide o časť finančnej injekcie týkajúcu sa služieb vo verejnom záujme poskytnutú AS Sporveisbussene na pokrytie nedostatočného financovania dôchodkového fondu, je nesporné, že štát (mesto Oslo) vložil do spoločnosti AS Sporveisbussene sumu 111 760 000 NOK.

(147) Dozorný úrad preto dospel k záveru, že ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme boli poskytnuté štátom a zo štátnych prostriedkov.

1.3.3 Podnik

(148) Podľa článku 61 ods. 1 Dohody o EHP sa za štátnu pomoc považujú iba zvýhodnenia poskytnuté podnikom. Za podnik sa považuje akýkoľvek subjekt zapojený do hospodárskej činnosti bez ohľadu na jeho právnu formu a spôsob, akým je financovaný (85). Za hospodársku činnosť sa považuje aj každá činnosť spočívajúca v ponuke tovarov a služieb na danom trhu (86).

(149) Počas relevantného obdobia (1994 – 2008) AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene poskytovali na nórskom trhu pravidelnú autobusovú dopravu služieb, ako aj zájazdovú autobusovú dopravu. Preto Dozorný úrad konštatoval, že AS Oslo Sporveier aj AS Sporveisbussene boli v príslušnom období podnikmi.

1.3.4 Hospodárske zvýhodnenie

(150) Aby opatrenie predstavovalo štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, musí prinášať hospodársku výhodu podniku, a to napríklad tým, že predmetným opatrením sa podnik oslobodí od poplatkov, ktoré obvykle hradil zo svojho rozpočtu.

(151) Ako už bolo uvedené vyššie, ročná kompenzácia poskytovaná AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene za vykonávanie služieb autobusovej dopravy v Oslo predstavuje, prima facie, kompenzáciu za náklady, ktoré vznikli pri poskytovaní služby vo verejnom záujme. Za predpokladu, že sú splnené kritériá stanovené v rozsudku Súdneho dvora vo veci Altmark a súvisiacej judikatúre, kompenzácia za poskytovanie služby nepredstavuje ekonomickú výhodu (87).

(152) Okrem toho, pokiaľ ide o časť kapitálovej injekcie týkajúcej sa služieb vo verejnom záujme, Dozorný úrad sa domnieva, že spoločnosť AS Sporveisbussene dostala kapitálovú injekciu na pokrytie nedostatočného financovania dôchodkových záväzkov, ktoré vzniklo pred rokom 1997. Zdá sa, že celá kapitálová injekcia bolo použitá na tento účel. Takisto je dôležité poznamenať, že hoci niektoré zmeny v kapitálovej pozícii AS Sporveisbussene boli zaznamenané v účtovníctve, AS Oslo Sporveier vyplatilo celú sumu priamo dôchodkovému fondu a táto suma nebola prevedená vo forme hotovosti spoločnosti AS Sporveisbussene.

(153) Časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme sa netýka nových nákladov, ale nákladov, ktoré vznikli v minulosti, čo technicky nebolo zohľadnené v hlavnom účtovníctve spoločnosti. Tieto záväzky však existovali už v čase poskytnutia kapitálovej injekcie, ktorá slúžila na odstránenie schodku dôchodkového fondu. Preto možno časť kapitálovej injekcie týkajúcu sa služieb vo verejnom záujme považovať za súčasť nákladov, ktoré mesto Oslo muselo znášať výmenou za poskytovanie služby vo verejnom záujme spoločnosťami AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene. Namiesto tejto kapitálovej injekcie mohlo mesto Oslo vyplatiť vyššiu ročnú kompenzáciu za poskytovanie služby vo verejnom záujme. Časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme preto predstavovala neoddeliteľnú súčasť kompenzácie poskytovanej spoločnosti AS Sporveisbussene. Tento stav trval od polovice 90. rokov 20. storočia až do poskytnutia kapitálovej injekcie (a ktorý by naďalej trval, ak by sa realizoval plán platieb do roku 2020).

(154) V rozsudku Altmark Súdny dvor rozhodol, že kompenzácia za službu vo verejnom záujme nepredstavuje štátnu pomoc, ak sú splnené štyri kumulatívne kritériá. — Po prvé, prijímajúci podnik musí byť skutočne povinný vykonávať služby vo verejnom záujme a tieto povinnosti musia byť jasne vymedzené. — Po druhé, parametre, na základe ktorých sa kompenzácia vypočítava, musia byť vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom. — Po tretie, kompenzácia nemôže pri zohľadnení dosiahnutých príjmov a primeraného zisku prekročiť sumu, ktorá je potrebná na pokrytie nákladov (alebo ich časti) vzniknutých pri plnení úloh služby vo verejnom záujme. — Po štvrté, keď podnik, ktorý má plniť povinnosti poskytovať služby vo verejnom záujme, nie je vybraný na základe verejného obstarávania, ktoré by umožnilo výber uchádzača schopného poskytovať tieto služby za najnižšie náklady, úroveň potrebnej kompenzácie sa musí určiť na základe analýzy nákladov, ktoré by vynaložil typický dobre fungujúci a primerane vybavený podnik (88).

(155) Dozorný úrad najprv preskúma štvrté kritérium, a to konkrétne či sa kompenzácia určovala na základe verejnej súťaže alebo na základe nákladov efektívneho a dobre riadeného podniku.

(156) Pred rokom 1994 mesto Oslo platilo ročnú kompenzáciu spoločnosti AS Oslo Sporveier za poskytovanie pravidelnej autobusovej dopravnej služby, ktoré od roku 1997 prevzala spoločnosť AS Sporveisbussene. Pokiaľ však ide o linky prevádzkované na základe oblastnej koncesie, ani AS Oslo Sporveier, ani AS Sporveisbussene neboli vybrané prostredníctvom verejného obstarávania. Preto ani kompenzácia, ktorú mesto Oslo poskytovalo spoločnosti AS Oslo Sporveier, a ani kompenzácia následne presunutá z AS Oslo Sporveier na AS Sporveisbussene, neboli založené na cenách vyplývajúcich z verejných súťaží.

(157) Navyše nórske orgány neposkytli Dozornému úradu dostatočne podrobné informácie, na základe ktorých by sa dalo overiť, či náklady, ktoré vznikli spoločnostiam AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene, zodpovedali nákladom typického, dobre riadeného a vybaveného podniku, a ani netvrdili (ako sa uvádza v predchádzajúcom texte), že toto kritérium by bolo splnené. Správa Asplan Viak, ktorú poskytli nórske orgány, sa týka kompenzácií poskytnutých len počas dvoch rokoch (1999 a 2002) zo skúmaného pätnásťročného obdobia, počas ktorého boli spoločnostiam poskytnuté kompenzácie (1994 – 2002). Dozorný úrad zastáva názor, že druhá alternatíva štvrtého kritéria Altmark si vyžaduje preukázanie toho, že predmetná kompenzácia bola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by typickému dobre riadenému a primerane vybavenému podniku vznikli počas celého obdobia. Aj keď by sa pomocou správy Asplan Viak dalo demonštrovať, že spoločnosť AS Sporveisbussene za dva roky, ktoré boli analyzované v správe, spĺňala túto požiadavku, ostáva trinásť rokov, ktoré nie sú objasnené. Preto Dozorný úrad konštatuje, že štvrté Altmark kritérium nie je splnené.

(158) Na základe uvedeného sa Dozorný úrad domnieva, že služby pravidelnej autobusovej dopravy vykonávané na základe oblastnej koncesie v Osle neboli v prípade AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene poskytované v súlade so štvrtým kritériom rozsudku Altmark. Keďže na to, aby kompenzácia za služby poskytované vo verejnom záujme nepredstavovala štátnu pomoc (89), musia byť kritériá Altmark splnené kumulatívne, Dozorný úrad konštatuje, že ročná kompenzácia vrátane časti kapitálovej injekcie týkajúcej sa služieb vo verejnom záujme prináša ekonomickú výhodu spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene.

1.3.5 Zvýhodnenie určitých podnikov alebo výroby určitých druhov tovaru

(159) Na to, aby pomoc predstavovala štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, musí byť selektívna v tom, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovarov.

(160) Súdny dvor rozhodol, že s cieľom určiť, či je opatrenie selektívne, treba preskúmať, či je z hľadiska cieľa sledovaného daným opatrením predmetný podnik(-y) v právnej a faktickej situácii porovnateľnej s inými podnikmi (90).

(161) V posudzovanom prípade ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme zvýhodňovali AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene, pretože neboli k dispozícii iným prevádzkovateľom autobusovej dopravy. Takíto prevádzkovatelia prevádzkujú pravidelnú autobusovú dopravu v Nórsku alebo v inom štáte EHP, a preto boli v porovnaní s AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene v podobnej faktickej a právnej situácii. Z týchto dôvodov dospel Dozorný úrad k záveru, že tieto dve opatrenia sú selektívne.

1.3.6 Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu medzi zmluvnými stranami

(162) Na to, aby pomoc predstavovala štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o EHP, musí narúšať hospodársku súťaž (alebo hroziť jej narušením) a ovplyvňovať obchod medzi zmluvnými stranami. Podľa judikatúry Súdu EZVO musí Dozorný úrad preskúmať, či táto pomoc môže ovplyvniť obchod a narušiť hospodársku súťaž (91).

(163) Ešte pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP v Nórsku viaceré podniky prevádzkovali v Osle pravidelnú autobusovú dopravu. Dozorný úrad preto dospel k záveru, že ročná kompenzácie a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme mohla odvtedy narušiť hospodársku súťaž (92).

(164) Pokiaľ ide o vplyv na obchod, a skutočnosť, že posudzovaný prípad sa týka miestneho trhu s autobusovou dopravou v Osle, Dozorný úrad pripomína, že v rozsudku vo veci Altmark, ktorý sa týkal aj služieb regionálnej autobusovej dopravy, Súdny dvor rozhodol, že: „že nie je vôbec vylúčené, že verejná subvencia poukázaná podniku, ktorý poskytuje iba miestne a regionálne dopravné služby a neposkytuje dopravné služby mimo svoj štát, môže viac-menej mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi…Druhá podmienka uplatnenia článku 92 ods. 1 Zmluvy, podľa ktorej pomoc musí ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi, preto nezávisí od miestnej alebo regionálnej povahy poskytovaných dopravných služieb alebo od významu dotknutej oblasti podnikania.“ (93)

(165) To znamená, že aj keď (ako aj v posudzovanom prípade) ide iba o miestny trh autobusovej dopravy (Oslo), verejné financovanie dostupné pre jedného z prevádzkovateľov na takomto miestnom trhu môže ovplyvniť obchod medzi zmluvnými stranami (94). Preto sa Dozorný úrad domnieva, že ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme mohla ovplyvniť obchod medzi zmluvnými stranami.

1.3.7 Záver o ročnej kompenzácií a časti kapitálovej injekcii týkajúcej sa služieb vo verejnom záujme

(166) Na základe uvedeného posúdenia Dozorný úrad konštatuje, že ročná kompenzácia poskytnutá spoločnosti AS Oslo Sporveier a (neskôr) AS Sporveisbussene a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme, ktorá bola určená na pokrytie nedostatočného financovania dôchodkového fondu, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 61 Dohody o EHP.

2. KLASIFIKÁCIA OPATRENIA ŠTÁTNEJ POMOCI AKO EXISTUJÚCA POMOC ALEBO NOVÁ POMOC – ROČNÁ KOMPENZÁCIA A ČASŤ KAPITÁLOVEJ INJEKCIE TÝKAJÚCA SA SLUŽIEB VO VEREJNOM ZÁUJME

2.1 Úvod –rozsudok Súdu EZVO vo veci E-14/10

(167) V článku 1 písm. b) bode i) časti II protokolu 3 sa ustanovuje, že „existujúca pomoc“ je: „všetka pomoc, ktorá existovala pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP v príslušných štátoch EZVO, to znamená schémy pomoci a individuálna pomoc, ktoré sa realizovali pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP a ktoré sú naďalej v platnosti aj po nadobudnutí platnosti Dohody o EHP.“

(168) Dozorný úrad poznamenáva, že spoločnosti AS Oslo Sporveier bola v čase nadobudnutia platnosti Dohody o EHP v Nórsku (1. január 1994) poskytovaná kompenzácia za vykonávanie pravidelnej autobusovej dopravy v Osle v súlade s ustanoveniami právnych predpisov o doprave a ustálenou administratívnou praxou (ešte pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP), ako už bolo uvedené v predchádzajúcom texte.

(169) Vo svojom rozsudku vo veci E-14/10, ktorým zrušil rozhodnutie Dozorného úradu č. 254/10/COL, Súd EZVO uviedol: „či poskytnutá pomoc […] predstavuje „existujúcu pomoc“ […] závisí od výkladu ustanovení protokolu 3 Dohody o dozore a súde […] […]aby mohla byť kvalifikovaná ako „existujúca pomoc“ v zmysle pravidiel EHP o štátnej pomoci, musí byť súčasťou schémy pomoci, ktorá bola poskytnutá pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP.“ (95)

2.2 Vymedzenie schémy pomoci

(170) V článku 1 písm. d) časti II protokolu 3 sa uvádza, že „schéma pomoci“: „znamená každý právny akt, na základe ktorého možno, bez toho, aby boli potrebné ďalšie vykonávacie opatrenia, poskytnúť individuálnu pomoc podnikom definovaným v danom právnom akte všeobecným a abstraktným spôsobom, a každý právny akt, na základe ktorého možno pomoc, ktorá nie je viazaná na osobitný projekt, poskytnúť jednému alebo niekoľkým podnikom na neobmedzené obdobie a v neobmedzenej výške;“

(171) V článku 1 písm. e) časti II protokolu 3 sa uvádza, že „individuálna pomoc“: „znamená pomoc, ktorá nie je poskytnutá na základe schémy pomoci, alebo pomoc, ktorá je poskytnutá na základe schémy pomoci, ale mala byť povinné oznámená;“

(172) Toto rozlíšenie je osobitne dôležité v kontexte existujúcej pomoci, pretože podľa protokolu 3 je v kompetencii Dozorného úradu priebežne kontrolovať existujúce systémy pomoci (96). Podobne sa aj oddiel V časti II protokolu 3 vzťahuje len na existujúce schémy pomoci (97).

(173) Dozorný úrad poznamenáva, že táto definícia bola začlenená do Dohody o EHP v roku 2001 vložením časti II protokolu 3. Pred rokom 2001, keď bol protokol 3 zosúladený s procesným nariadením (98), nebola v práve EHP schéma pomoci takto presne vymedzená. Navyše je podľa Dozorného úradu nutné zohľadniť dôvody existencie koncepcie existujúcej pomoci, ktorá má v zásade poskytnúť štátom EHP a príjemcom štátnej pomoci určitú mieru právnej istoty, pokiaľ ide o opatrenia, ktoré sa realizovali ešte pred tým, ako sa pravidlá EHP o kontrole štátnej pomoci stali súčasťou právnych poriadkov jednotlivých zmluvných strán Dohody o EHP, a zároveň umožniť Dozornému úradu, aby takéto systémy uviedol do súladu s právom EHP.

(174) Dozorný úrad poznamenáva, že judikatúra európskych súdov neposkytuje podrobné usmernenie, pokiaľ ide o výklad tejto definície. Dozorný úrad preto preskúmal svoju vlastnú rozhodovaciu prax a rozhodovaciu prax Európskej komisie a konštatoval, že existujúce „schémy pomoci“ mali zahŕňať aj zvykové právo a judikatúru, ktoré nie sú všeobecne záväzné (99), a administratívnu prax súvisiacu s uplatňovaním zákonných (100) a zvykových predpisov a judikatúry (101). V jednom prípade Európska komisia konštatovala, že schéma pomoci týkajúca sa Anstaltslast a Gewährträgerhaftung sa zakladala na spojení nepísanej starej právnej zásady v kombinácii s praxou, ktorá bola rozšírená v celom Nemecku (102).

2.3 Opatrenia, ktoré sú predmetom zisťovania

(175) Dozorný úrad pripomína, že nórske právne predpisy v oblasti dopravy v zásade stanovujú nasledovné kľúčové parametre, ktoré sú relevantné pre predmetné opatrenia: i) systém spolufinancovania pravidelnej autobusovej dopravy (od štátu a kraja), ii) zodpovednosť krajov za realizáciu pravidelnej autobusovej dopravy, kontrolu koncesií, liniek, cestovných poriadkov a cien lístkov a iii) štruktúrovaný systém koncesií.

(176) Okrem toho, podľa nórskych orgánov z článku 22 ZOD vyplýva, že mesto Oslo je povinné kompenzovať prevádzkovateľov za poskytovanie dopravných služieb na neziskových linkách, na ktorých príjmy pochádzajúce z predaja lístkov nepokrývajú náklady na prevádzkovanie služby. Článok 22 ZOD umožňuje kompenzáciu na pokrytie nákladov na služby vo verejnom záujme, od ktorých sú odrátané príjmy za predaj cestovných lístkov.

(177) Pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP sa mesto Oslo rozhodlo poskytovať pravidelnú autobusovú dopravu v zmysle príslušných ustanovení ZOD a NOD a kompenzovalo náklady za neziskové linky v súlade s administratívnou praxou opísanou v predchádzajúcom texte. Tento postup pokračoval bez prerušenia až do vypršania platnosti poslednej priamo udelenej koncesie 30. marca 2008.

(178) S cieľom dospieť k záveru o existencii schémy pomoci je potrebné preskúmať, či právny rámec pre financovanie pravidelnej autobusovej dopravy v Oslo možno považovať za „právny akt, na základe ktorého možno, bez toho, aby boli potrebné ďalšie vykonávacie opatrenia, poskytnúť individuálnu pomoc podnikom definovaným v danom právnom akte všeobecným a abstraktným spôsobom“. (103) Táto definícia zahŕňa tri kritériá: i) právny akt, na základe ktorého možno pomoc poskytnúť, ii) právny akt si nevyžaduje žiadne ďalšie vykonávacie opatrenia a iii) právny akt definuje potenciálnych príjemcov pomoci všeobecným a abstraktným spôsobom.

(179) Pokiaľ ide o prvé kritérium, Dozorný úrad poznamenáva, že mesto Oslo priznávalo kompenzácie na základe ZOD a NOD.

(180) Pokiaľ ide o druhé kritérium, je potrebné poznamenať, že správa akejkoľvek schémy pomoci si vyžaduje určitý rozhodovací proces, ktorý umožňuje individuálne prideľovanie pomoci bez prijatia ďalších vykonávacích opatrení.

(181) Ako už bolo naznačené v predchádzajúcom texte, výhradne „technická aplikácia“ ustanovení o schéme nie je vykonávacím opatrením (104). Okrem toho, samotná skutočnosť, že rozhodnutie o udelení pomoci v rámci schémy pomoci má vplyv na rozpočet orgánu, ktorý spravuje túto schému, nemôže podľa názoru Dozorného úradu znamenať, že takéto rozhodnutia sa majú považovať za vykonávacie opatrenia (105).

(182) Pokiaľ ide o akty poverenia, udelenie koncesie, ktoré podobne ako všetky poverenia, špecifikuje jeden konkrétny podnik, sa nemôže zo svojej povahy vzťahovať na skupinu podnikov „definovanú všeobecným a abstraktným spôsobom“ (porovnaj tretie kritérium).

(183) Dozorný úrad zastáva názor, že „vykonávacie opatrenia“ umožňujú určitú mieru rozhodovacej voľnosti, ktorá vo významnej miere môže ovplyvniť výšku pomoci, jej charakter alebo podmienky, za ktorých sa pomoc poskytuje. Najmä sa zdá, že každá schéma obsahuje účel, na ktorý sa pomoc môže poskytnúť. Preto, ak je verejnému orgánu zverená právomoc používať rôzne nástroje na podporu miestneho hospodárstva, ktorému poskytne viacero kapitálových injekcií, takýto verejný orgán má značnú voľnosť, pokiaľ ide o výšku pomoci, jej charakteristiku alebo podmienky a účel, na ktorý sa pomoc poskytuje, a takúto pomoc preto nemožno považovať za schému pomoci (106).

(184) V posudzovanom prípade je jasné, že nebolo potrebné prijať žiadne ďalšie legislatívne opatrenia na účely poskytovania kompenzácií pre spoločnosti AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene. Dozorný úrad preto zastáva názor, že ZOD a NOD limitovali rozhodovaciu voľnosť mesta Oslo, čo administratívna prax mesta po celý čas rešpektovala.

(185) Navyše sa kompenzácia nezakladala na voľných rozpočtových prostriedkoch. Mesto Oslo sa po rozhodnutí o zachovaní služby vo verejnom záujme nemohlo podľa svojho vlastného uváženia rozhodnúť, či bude alebo nebude kompenzovať straty AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene. Mesto Oslo bolo povinné poskytnúť kompenzácie každý rok až do roku 2008. Je tiež zrejmé, že kompenzácia bola a mohla byť poskytnutá len na účely financovania miestnej pravidelnej autobusovej doprave v Osle. Mesto z dôvodov uvedených ustanovení nemohlo poskytnúť pomoc na iné účely.

(186) Štát a ministerstvo dopravy zodpovedajú za koordináciu a rozvoj verejnej dopravy v Nórsku a vykonávajú túto právomoc spôsobom, ktorý obmedzuje právomoci krajov. Ako sa uvádza v predchádzajúcom texte, výška poskytnutej kompenzácie je obmedzená vnútroštátnymi usmerneniami prijatými v rámci NOD. Administratívna prax, ktorá sa týka metódy výpočtu, zostala nezmenená od začiatku 80-tych rokov dvadsiateho storočia.

(187) Pokiaľ ide o tretie kritérium, kompenzačný systém v Oslo sa vzťahuje na všetkých koncesionárov, ktorí majú právo poskytovať autobusové služby na nerentabilných linkách.

(188) Vzhľadom na uvedené skutočnosti Dozorný úrad dospel k záveru, že v Osle existovala schéma pomoci. Táto schéma pomoci sa zakladala na ustanoveniach ZOD a NOD, ako aj na súvisiacej administratívnej praxi v meste Oslo.

2.4 Definícia existujúcej pomoci

(189) Podľa článku 1 písm. b) bodu i) časti II protokolu 3 existujúca pomoc zahŕňa všetky pomoci, ktoré existovali pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP v príslušných štátoch EZVO, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré začali platiť pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP a ktoré naďalej platia.

(190) Ako bolo opísané v predchádzajúcom texte, ustanovenia o schéme pomoci boli v platnosti už pred nadobudnutím platnosti Dohody o EHP v Nórsku 1. januára 1994. Keďže sa zdá, že trh miestnej autobusovej dopravy už bol v tomto období vystavený istej miere konkurencie, Dozorný úrad zastáva názor, že opatrenie predstavuje existujúcu schému pomoci, ktorá existovala pred januárom 1994 a zostala v platnosti počas nasledujúceho obdobia.

(191) V článku 1 písm. c) časti II protokolu 3 sa uvádza, že „nová pomoc“ „bude znamenať všetku pomoc, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktorá nie je existujúcou pomocou vrátane úprav existujúcej pomoci;“

(192) Vo veci Namur sa Súdny dvor vyjadril takto: „[…] vznik novej pomoci alebo zmena existujúcej pomoci sa nemôže posudzovať podľa rozsahu pomoci alebo konkrétne podľa jej výšky z finančného hľadiska v každom okamihu existencie záväzku, pokiaľ sa pomoc poskytuje podľa predošlých zákonných ustanovení, ktoré zostávajú nezmenené. To, či sa má pomoc klasifikovať ako nová pomoc alebo ako zmena existujúcej pomoci, sa musí určiť podľa ustanovení, ktoré to vymedzujú.“ (107)

(193) Ako generálny advokát Trabucchi poukázal vo svojich návrhoch vo veci van der Hulst, zmeny majú zásadný charakter, ak boli zmenené hlavné prvky systému, ako napr. povaha výhody, cieľ sledovaný opatrením, právny základ, príjemcovia alebo zdroj financovania (108).

(194) Ako sa uvádza v opise skutkového stavu, existuje viacero udalostí, ktoré by potenciálne bolo možné považovať za zmenu schémy a jej premenu na novú pomoc. Tieto udalosti sú zhrnuté ďalej v texte.

2.4.1 Vnútorná reorganizácia v roku 1997

(195) V roku 1997 prevzal v dôsledku vnútornej reorganizácie nový subjekt AS Sporveisbussene zodpovednosť za poskytovanie pravidelnej autobusovej dopravy, ktorú predtým poskytovala spoločnosť AS Oslo Sporveier.

(196) Čisto formálne alebo administratívne zmeny schémy pomoci nemajú za následok rekvalifikáciu existujúcej pomoci na novú pomoc (109). Otázkou je, či táto reorganizácia priniesla so sebou zmenu existujúcej schémy pomoci, ktorá mala za následok vznik novej pomoci.

(197) Nórske orgány vysvetlili, že zmena poskytovateľa z AS Oslo Sporveier na AS Sporveisbussene mala v podstate len formálny charakter. Založením AS Sporveisbussene spoločnosť AS Oslo Sporveier vytvorila dcérsku spoločnosť na prevádzkovanie verejných autobusových služieb, ktoré predtým formálne prevádzkovala sama. AS Oslo Sporveier však v pozícii materskej spoločnosti zostala hlavným príjemcom kompenzácie a držiteľom koncesie a jednoducho prešla vnútornou reorganizáciou, ktorá viedla k tomu, že AS Sporveisbussene sa stala zodpovednou za poskytovanie služieb v súlade s koncesiou. Na tento účel jej bola od materskej spoločnosti poskytovaná kompenzácia. Administratívna prax súvisiaca s financovaním dopravných služieb sa zásadným spôsobom nezmenila ani po uzavretí prepravnej dohody v roku 1997. Navyše reštrukturalizácia nemala za následok žiadne zmeny týkajúce sa ZOD alebo NOD.

(198) Vo veci týkajúcej sa prevodu zaručených pôžičiek medzi spoločnosťami Komisia uviedla: „záruky poskytnuté v súvislosti s úvermi použitými pred 1. májom 2004 (pristúpenie Maďarska k Európskej únii) boli udelené pred dátumom pristúpenia a oznámené Komisii v súlade s prílohou IV.3 Zmluvy o pristúpení. Hoci boli prevedené na nový podnik, Komisia sa domnieva, že išlo čisto o administratívny akt, keďže existujúce úvery zabezpečené už schválenými zárukami boli prevedené na nový podnik. Prevod bol len následkom reorganizácie MÁV Zrt. bez akejkoľvek zmeny činností alebo obsahu opatrení pomoci. Komisia preto dospela k záveru, že napriek prevodu sa záruky aj naďalej považujú za existujúcu pomoc“. (110)

(199) Na základe uvedených skutočností Dozorný úrad konštatuje, že reorganizácia v roku 1997 nespôsobila podstatnú zmenu v schéme pomoci. Schéma preto zostala podľa názoru Dozorného úradu po reorganizácii existujúcou schémou pomoci

2.4.2 Obnovenie koncesie

(200) Ako už bolo uvedené, z právnych ustanovení o schéme pomoci vyplýva, že poskytovateľ pravidelnej autobusovej dopravy musí mať všeobecnú aj osobitnú koncesiu. Článok 27 ZOD okrem toho ustanovuje, že osobitné koncesie možno udeľovať zakaždým na maximálne 10 rokov. Ako už bolo uvedené, ani príslušné ustanovenia ZOD a NOD neboli v porovnaní so zákonom o doprave a vtedy platnými nariadeniami po hmotnoprávnej stránke podstatným spôsobom zmenené. To znamená, že zákonné ustanovenia upravujúce schému sa, pokiaľ ide o koncesie, po hmotnoprávnej stránke nezmenili po nadobudnutí platnosti Dohody o EHP.

(201) Individuálne koncesie, ktoré boli udelené v súlade s vyššie uvedenými zákonnými ustanoveniami predstavujú poverovacie akty v rámci existujúcej schémy pomoci. Účelom poverení je určiť linky, v prípade ktorých má koncesionár právo a povinnosť poskytovať pravidelnú službu a dostávať kompenzáciu za poskytovanie služby vo verejnom záujme. Poverenia preto nie sú súčasťou ustanovení o schéme pomoci. To znamená, že existujúca schéma kompenzácie za poskytovanie služieb vo verejnom záujme by sa nepovažovala za zmenenú v dôsledku udelenia novej koncesie. Takéto koncesie majú len implementovať ustanovenia právneho aktu, konkrétne ZOD a NOD, na základe ktorých sa udeľujú.

(202) Vo veci, ktorá sa týkala kompenzačných platieb v prospech verejnoprávnej televízie RTP v Portugalsku, Komisia uviedla, že: „Okrem toho, uzavretím nových koncesných zmlúv sa nemení kvalifikácia režimu ročného financovania ako existujúcej pomoci, pretože novými koncesnými zmluvami sa len vykonávajú ustanovenia o dohodnutom financovaní RTP, vrátane úprav technického charakteru“. (111)

(203) Okrem časového predĺženia nebola koncesia obnovená s účinnosťou od 1. januára 2000 obsahovo zmenená, pokiaľ ide o poskytovanie služby vo verejnom záujme alebo o odmenu za jej poskytovanie. AS Sporveisbussene jednoducho pokračovala za rovnakých podmienok v poskytovaní služieb vo verejnom záujme v mene AS Oslo Sporveier na základe koncesie, ktorá predstavuje len správny akt, ktorým sa vykonávali ustanovenia ZOD týkajúce sa prevádzkovania a financovania verejných pravidelných služieb a ktorý nemal za následok žiadne zmeny v spôsobe, ktorým sa tieto služby mali poskytovať. Preto obnovenie koncesie nemalo za následok zmenu existujúcej schémy pomoci.

2.4.3 Zavedenie systému bonusov a malusov za kvalitu

(204) AS Oslo Sporveier zaviedla v toku 2004 nový systém bonusov/malusov. Nórske orgány vysvetlili, že tento systém je súčasťou kompenzácie za služby vo verejnom záujme, konkrétne miestnej pravidelnej autobusovej dopravy v Osle. Systém bonusov/malusov bol zameraný na zvyšovanie kvality a od 1. januára 2008 bol začlenený do ZOD. Ako už bolo vysvetlené, v období rokov 1994 až 2005 bol priemerný ročný výnos z poskytovania služby vo verejnom záujme 1,98 %. Zavedenie bonusov predstavovalo dodatočné stimuly na možnú maximalizáciu ročného výnosu v rozmedzí primeraného zisku.

(205) Preto sa dospelo k záveru, že takýto systém bonusov neovplyvnil podstatu poskytnutej kompenzácie a tvoril neoddeliteľnú súčasť existujúcej schémy pomoci.

2.5 Pomoc poskytnutá na základe ustanovení o schéme

2.5.1 Rozsudok vo veci E-14/10

(206) V rozsudku vo veci E-14/10 Súd EZVO odpovedal takto na otázku o existujúcom alebo novom charaktere pomoci: „(…) podstatné je, či pomoc bola poskytnutá v súlade s ustanoveniami, ktoré ju upravujú. (…) pokiaľ boli kompenzačné platby skutočne použité na financovanie nerentabilnej pravidelnej autobusovej dopravy, mohol odporca (Dozorný úrad) správne klasifikovať tieto platby ako existujúcu pomoc. avšak (…) akúkoľvek pomoc poskytnutú Oslo Sporveier, ktorá presahovala skutočné straty vyplývajúce z poskytovania predmetnej služby, nemožno považovať za existujúcu pomoc, ak vychádzame z právneho základu danej schémy pomoci (…)“ (112)

(207) Z rozsudku Súdu EZVO vyplýva, že iba platby vykonané na základe existujúcej schémy pomoci možno považovať za existujúcu pomoc poskytovanú v rámci tejto schémy. Platby, ktoré neboli vykonané na základe týchto ustanovení o schéme pomoci, nemôžu byť obhájené tým, že daná schéma má charakter existujúcej pomoci (113).

(208) Preto v záujme určenia toho, či je poskytnutá pomoc existujúcou alebo novou pomocou, musí Dozorný úrad posúdiť, či bola pomoc poskytnutá v súlade so schémou, ktorá ju ustanovuje.

(209) Právnym základom tejto schémy boli ZOD a NOD a v Osle existovala ustálená administratívna prax, ktorá bola v súlade s pravidlami ustanovenými v ZOD a NOD. Schéma umožňovala len pokrytie nákladov (rozdiel medzi nákladmi a príjmami), ktoré vyplývali z prevádzkovania nerentabilných pravidelných autobusových služieb, ktoré koncesionár zabezpečoval.

(210) V ďalšej časti textu Dozorný úrad posúdi, či i) ročná kompenzácia a ii) časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme boli poskytnuté na základe ustanovení o systéme kompenzácií.

2.5.2 Ročná kompenzácia

(211) Ako už bolo uvedené, článok 22 ZOD umožňuje kompenzáciu, ktorá ma pokryť náklady na služby vo verejnom záujme očistené od príjmov za predaj cestovných lístkov. S cieľom zabezpečiť, že kompenzácia je obmedzená na pokrytie nákladov súvisiacich s poskytovaním služieb vo verejnom záujme, predpokladom takejto schémy je oddelenie účtovníctva, primerané rozdelenie spoločných nákladov a nezávislé vnútroskupinové transakcie pre podniky, ktoré okrem poskytovania služieb vo verejnom záujme vykonávajú aj komerčné činnosti. Zdá sa, že v záujme toho, aby sa zabránilo tomu, že štátna pomoc bude poskytovaná mimo tohto rámca, je nevyhnutné dodržiavať vyššie uvedené princípy.

(212) Dozorný úrad posúdil všetky informácie poskytnuté nórskymi orgánmi a overil si, že počas celého obdobia (1994 – 2008) sa pre činnosti týkajúce sa poskytovania služby vo verejnom záujme viedlo oddelené účtovníctvo. Dozorný úrad navyše zistil, že zisk z poskytovania služieb vo verejnom záujme bol relatívne nízky a nemal za následok vyplácanie nadmerných kompenzácií.

(213) Pred rokom 2004 boli spoločné náklady zdieľané prostredníctvom vnútroskupinových transakcií. Tieto náklady sa odvíjali od trhových cien. Systém rozdeľovania spoločných nákladov za služby medzi AS Sporveisbussene a jej dcérskymi spoločnosťami sa zmenil v roku 2003. V roku 2004 sa zaviedol nový systém založený na režijných nákladoch. V rámci tohto nového systému autobusové spoločnosti znášali proporcionálny podiel spoločných nákladov na základe svojho obratu

(214) Dozorný úrad sa domnieva, že takto sa predišlo poskytovaniu pomoci mimo schémy.

(215) Preto možno na základe informácií poskytnutých nórskymi orgánmi konštatovať, že ročné platby boli obmedzené iba na pokrytie nákladov, ktoré mohli byť pokryté v súlade s právnym rámcom schémy.

2.5.3 Časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme

(216) Už od polovice 90. rokov bolo jasné, že dôchodkový fond spoločnosti AS Oslo Sporveier bol podfinancovaný. Preto sa začal realizovať plán platieb, ktorý mal do roku 2020 odstrániť deficit dôchodkového fondu. V súlade s týmto plánom mesto Oslo zvýšilo kompenzáciu za služby vo verejnom záujme pre AS Oslo Sporveier, aby sa pokryli všetky náklady súvisiace s poskytovaním služieb vo verejnom záujme.

(217) V roku 2004 bol zostávajúci deficit vyrovnaný prostredníctvom časti kapitálovej injekcie týkajúcej sa služieb vo verejnom záujme. Hoci táto časť kapitálovej injekcie nebola poskytnutá AS Sporveisbussene ako súčasť ročnej paušálnej sumy, ale bola priamo vyplatená spoločnosťou AS Oslo Sporveier v prospech dôchodkového fondu, platba sa vykonala na základe existujúcej schémy pomoci, pretože bola určená na pokrytie nákladov, ktoré vznikli pri poskytovaní služieb vo verejnom záujme.

(218) Ako sa uvádza vyššie, ZOD a NOD neobsahujú žiadne osobitné ustanovenia o tom, ako má byť koncesionár kompenzovaný za poskytovanie služby vo verejnom záujme. V praxi sa kompenzácia jednoducho každoročne vyplácala vo forme jednorazovej sumy v súlade s ustálenou administratívnou praxou. Súd EZVO rozhodol (114), že ak existujúca schéma pomoci nemá žiadne osobitné ustanovenia o tom, ako sa má pomoc poskytovať, odchýlka od zvyčajného postupu nemôže sama o sebe viesť k zisteniu, že pomoc nebola poskytnutá na základe tejto schémy. Skutočnosť, že časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme nebola uskutočnená v súlade s bežným postupom (ročný blokový grant), neznamená, že nebola poskytnutá na základe schémy.

(219) Penzijné náklady pokryté tou časťou kapitálovej injekcie, ktorá sa týkala služieb vo verejnom záujme, súviseli s poskytovaním služby vo verejnom záujme, ktoré mesto Oslo muselo uhradiť na základe svoje povinnosti uhrádzať náklady poskytovania služby vo verejnom záujme. Namiesto vyplácania priebežných ročných splátok až do roku 2020 sa mesto Oslo rozhodlo, že časťou kapitálovej injekcie týkajúcou sa služieb vo verejnom záujme mesto uhradí zostávajúci deficit, čím sa odstráni potreba ďalších ročných splátok na úhradu naakumulovaného schodku.

(220) Na základe toho Dozorný úrad zastáva názor, že časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme bola poskytnutá v súlade s ustanoveniami o tejto pomoci.

2.5.4 Záver

(221) Na základe uvedeného posúdenia sa Dozorný úrad domnieva, že ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme boli poskytnuté na základe existujúcej schémy pomoci. Preto, pokiaľ ide o ročnú kompenzáciu a časť kapitálovej injekcie týkajúcu sa služieb vo verejnom záujme, žiadne platby neboli realizované mimo rozsahu pôsobnosti existujúcej schémy pomoci.

2.6 Obdobie po 30. marci 2008

(222) Začiatkom 21. storočia sa mesto Oslo rozhodlo zorganizovať verejné súťaže na všetky zákazky na poskytovanie pravidelnej autobusovej dopravy vo verejnom záujme v regióne Osla. Do 30. marca 2008 sa starý systém ukončil a koncesia pre spoločnosť AS Oslo Sporveier sa stala bezpredmetnou, keďže všetky služby sa začali poskytovať na základe zmlúv udeľovaných prostredníctvom verejnej súťaže. Preto sa od 30. marca 2008 noví koncesionári odmeňovali na základe zmlúv uzatvorených podľa podmienok verejnej súťaže.

2.7 Závery o tom, či má pomoc charakter existujúcej pomoci alebo novej pomoci

(223) Na základe uvedených skutočností Dozorný úrad dospel k záveru, že ročná kompenzácia a časť kapitálovej injekcie týkajúca sa služieb vo verejnom záujme boli v plnej miere poskytnuté na základe nezmenenej existujúcej schémy pomoci. Tieto opatrenia preto v plnom rozsahu predstavujú existujúcu pomo