Súd: Krajský súd Trenčín
Spisová značka: 23CoE/192/2016
Identifikačné číslo súdneho spisu: 3815218103
Dátum vydania rozhodnutia: 24. 08. 2016
Meno a priezvisko sudcu, VSÚ: JUDr. Ondrej Samaš
ECLI: ECLI:SK:KSTN:2016:3815218103.1
Uznesenie
Krajský súd v Trenčíne v senáte zloženom z predsedu senátu JUDr. Ondreja Samaša a členov senátu
JUDr. Františka Kováča a JUDr. Patrika Príbelského, PhD. vo veci návrhu oprávneného: C. G., nar.
XX.XX.XXXX, bytom XX N. T., B. E., R. B M. A., štátny občan Poľskej ľudovej republiky, zastúpeného
advokátkou JUDr. Danielou Ježovou, LL.M., PhD. so sídlom Javorinská 13, 811 03 Bratislava, proti
povinnej: D. W., nar. XX.XX.XXXX, bytom E. XX/X, XXX XX W., štátny občan Slovenskej republiky,
zastúpenej advokátom JUDr. Andrejom Garom, so sídlom Šefánikova 14, 811 05 Bratislava, za účasti
maloletej: R. D. W., nar. XX.XX.XXXX, na vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnutia a o nariadenie výkonu
rozhodnutia, o odvolaniach oprávneného a povinnej proti uzneseniu Okresného súdu Prievidza zo dňa
3. marca 2016, č. k. 17Em/1/2015-47, takto
r o z h o d o l :
I. Odvolací súd výrok I. uznesenia súdu prvej inštancie   m e n í   tak, že   z a m i e t a návrh
oprávneného na vyhlásenie rozsudku High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428,
ZC15P00974, vydaný 08.10.2015, opravený 19.10.2015 za vykonateľný v časti, v ktorej bolo rozhodnuté:
„Súd nariaďuje, že otec C. G. má rodičovskú zodpovednosť k R. W., narodenej XX.XX.XXXX“.
II. Výrok II. a výrok III. napadnutého uznesenia   p o t v r d z u j e .
III. Povinná   m á   voči oprávnenému   n á r o k    na náhradu trov konania na súde prvej inštancie a
aj v odvolacom konaní vo výške 100 %.
o d ô v o d n e n i e :
1. Napadnutým uznesením súd prvej inštancie vo výroku I. vyhlásil za vykonateľný v Slovenskej republike
Rozsudok High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974, vydaný
08.10.2015, opravený 19.10.2015, a to sčasti, v ktorej bolo rozhodnuté: „Súd nariaďuje, že otec C. G. má
rodičovskú zodpovednosť k R. W., narodenej XX.XX.XXXX.“ Výrokom II. zamietol návrh oprávneného
na výkon rozhodnutia. Vo výroku III. rozhodol o zamietnutí prevyšujúcej časti návrhu oprávneného na
vyhlásenie rozsudku High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974,
vydaný 08.10.2015, opravený 19.10.2015, za vykonateľný na území Slovenskej republiky. Zároveň
výrokom IV. ustanovil pre konanie R. W., nar. XX.XX.XXXX opatrovníka Úrad práce, sociálnych vecí a
rodiny Prievidza.
2. V odôvodnení svojho rozhodnutia uviedol, že oprávnený sa návrhom doručeným súdu 13.11.2015
proti povinnej a za účasti maloletej domáhal toho, aby súd vyhlásil rozsudok High Court of Justice,
Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974, vydaný 08.10.2015, opravený 19.10.2015, za
vykonateľný v Slovenskej republike. Okrem toho sa domáhal, aby súd začal vykonávať tento rozsudok
postupom podľa § 272 a nasl. zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok - platný a účinný do
30.06.2016 (ďalej len „OSP“). Na predmetnú vec súd prvej inštancie aplikoval príslušné ustanovenia
článku 23, 24, 26, 28 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej
právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a
povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 (ďalej len „nariadenie Brusel II“). Uviedol,
že maloletá sa narodila XX.XX.XXXX v Anglicku a Walese, pričom po jej narodení do rodného listu
vystaveného v Anglicku a Walese bola zapísaná matka, no otec zapísaný nebol. Otec v rodnom liste
zapísaný nebol ani 17.06.2015, keď matka (povinná) spolu s maloletou odišla z Anglicka a Walesu
na Slovensko. Dňa 11.9.2015 podal oprávnený v Anglicku a Walese na High Court of Justice, Family
Division návrh, aby vydané nariadenie, ktorým by mu bola priznaná rodičovská zodpovednosť. Následne
High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 nariadením (order) z
08.10.2015, ktoré bolo opravené 19.10.2015 rozhodol tak, že (i) rozhodovanie o starostlivosti o dieťa
bude ponechané v právomoci uvedeného súdu, (ii) dieťa sa zveruje do starostlivosti otca (pozn. znenie
prekladu predloženého otcom, hoci anglický text znie „the father shall have parental responsibility“), (iii)
matka vráti maloletú do Anglicka a Walesu najneskôr do 23.10.2015, (iv) pred návratom matka poskytne
zástupcom otca čas návratu, vrátane kópii leteniek a adresu, na ktorej sa bude s dieťaťom po návrate
zdržovať, (v) po návrate dieťaťa ho žiadna osoba nemôže odviesť z Anglicka a Walesu bez povolenia
súdu, (vi) každý v jurisdikcii súdu je povinný, ak môže, spolupracovať na okamžitom návrate dieťaťa
do Anglicka a Walesu. K rozhodnutiu bolo priložené osvedčenie podľa prílohy II nariadenia Brusel II.
Vzhľadom na to, že súd prvej inštancie nezistil dôvody pre neuznanie uvedeného rozhodnutia podľa čl.
23 nariadenia Brusel II, rozhodol tak, že podľa čl. 28 ods. 1 nariadenia rady (ES) č. 2201/2003 vyhlásil
rozsudok High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 z 8.10.2015,
opravený 19.10.2015 za vykonateľný v Slovenskej republike sčasti, v ktorej bolo rozhodnuté: „Súd
nariaďuje, že otec C. G. má rodičovskú zodpovednosť k R. W., narodenej XX.XX.XXXX“ („The Court
orders that the father C. G. shall have parental responsibility for R. W. (date of birth XX Y. XXXX).
3. O zamietnutí návrhu oprávneného na výkon rozhodnutia rozhodol súd prvej inštancie podľa § 272
ods. 1 OSP, s poukazom na článok 47 nariadenia Brusel II s odôvodnením, že rozhodnutie v tejto
časti je vyhlásením jeho vykonateľnosti bez ďalšieho vykonateľné a netreba ho osobitne vykonávať vo
vykonávacom konaní.
4. Pre rozhodnutie súdu prvej inštancie o zamietnutí návrhu oprávneného v prevyšujúcej časti na
vyhlásenie rozsudku High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 z
08.10.2015, opravený 19.10.2015 za vykonateľný na území Slovenskej republiky bolo dôvodom to, že
ostatné výrokové časti uvedeného rozsudku sa netýkajú nadobúdania, výkonu, prenesenia, obmedzenie
alebo odňatia rodičovských práva a povinnosti podľa čl. 1 ods. 1 písm. b) a v zmysle ods. 2 tohto článku
nariadenia Brusel II. Dospel k záveru, že uznaním rozhodnutia o tom, že matka vráti dieťa do Anglicka
a Walesu, o návrate upovedomí zástupcov otca, dieťa potom nemožno odviesť z Anglicka a Walesu
a orgány Anglicka a Walesu majú spolupracovať na okamžitom návrate dieťaťa, by bolo porušením
Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktorý v spojení s § 178a a nasl. OSP stanovuje konkrétnu možnosť
otca (oprávneného) domáhať sa na slovenských súdoch návratu maloletej do Anglicka a Walesu.
5. S ohľadom na ustanovenie § 31 ods. 1 Zákona o rodine súd prvej inštancie ustanovil maloletej
kolízneho opatrovníka.
6.  Proti výrokom II. a III. uznesenia súdu prvej inštancie podal v zákonom stanovenej lehote odvolanie
oprávnený z dôvodu podľa § 205 ods. 2 písm. f) OSP. Nesúhlasil s rozhodnutím nevyhlásiť výroky
anglického súdu za vykonateľné na území Slovenskej republiky, nakoľko podľa oprávneného sa v danej
veci neuplatňuje Haagsky dohovor z roku 1980, ale Nariadenie Brusel II, ktorého pravidlá majú pred
normami dohovoru prednosť. Zdôraznil, že v nariadení sa stanovuje, že potvrdený príkaz na vrátenie
vydaný súdom pôvodu musí byť vykonaný v členskom štáte výkonu za tých istých podmienok, ako by bol
v ňom vyhlásený, a že tento príkaz nie je možné vykonať, ak je nezlučiteľný s následným vykonateľným
rozsudkom. S poukazom na judikatúru Súdneho dvora EÚ a Európskeho súdu pre ľudské práva mal
oprávnený za to, že rozhodnutie súdu prvej inštancie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia
veci a navrhol, aby odvolací súd napadnuté uznesenie zmenil tak, že rozsudok High Court of Justice,
Family Division č. FD 15P00428, ZC15P00974 vydaný dňa 08.10.2015 vyhlasuje za vykonateľný na
území Slovenskej republiky v celom rozsahu.
7. Povinná podala odvolanie proti výroku I. napadnutého uznesenia. Dôvodila, že doteraz zistený
skutkový stav neobstojí, že súd prvej inštancie vec nesprávne právne posúdil tým, že nepoužil správne
ustanovenie právneho predpisu a nedostatočne zistil skutkový stav, dospel k nesprávnym skutkovým
zisteniam podľa § 205 ods. 2 písm. d) OSP, vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia veci podľa
§ 205 ods. 2 písm. f) OSP, v zmysle § 205 ods. 2 písm. a) OSP v konaní došlo k vadám uvedeným v §
221 ods. 1 OSP a že konanie má inú vadu, ktorá mohla mať za následok nesprávne rozhodnutie vo veci
podľa § 205 ods. 2 písm. b) OSP. Povinná súhlasila s konštatovaním súdu prvej inštancie, že  rozsudok
High Court of Justice, Family Division č. FD 15P00428, ZC15P00974 vydaný dňa 08.10.2015, opravený
dňa 19.10.2015 možno považovať v porovnaní so slovenským právnym poriadkom za rozhodnutie o
otcovstve k dieťaťu, nakoľko na základe takéhoto rozhodnutia možno okrem priznania rodičovských
práv a povinností k dieťaťu, zapísať osobu ako rodiča dieťaťa v registri (matričnom úrade) v jurisdikcii
Anglicka a Walesu. S priznaním rodičovských práv oprávneného vyššie uvedeným rozsudkom a ani
s jeho následným zápisom ako otca maloletej povinná však nesúhlasila. Uviedla, že oprávnený ani
nie je otcom maloletej, nakoľko v rodnom liste v knihe narodení Ministerstva vnútra SR - osobitná
matrika Bratislava, strana 102, por. č. 306 je ako otec maloletej zapísaný p. Q. K.. Ďalej s poukazom
na čl. 8 nariadenia rady (ES) č. 2201/2003 argumentovala, že maloletá mala v čase podania návrhu
na priznanie rodičovských práv oprávnenému na High Court of Justice, Family Division obvyklý pobyt
na území SR, a preto povinná namietala nedostatok právomoci súdov Anglicka a Walesu. Povinná
spolu s odvolaním predložila aj kópiu návrhu na zrušenie rozhodnutia o priznaní rodičovských práv
oprávnenému, o ktorom High Court of Justice, Family Division v súčasnosti rozhoduje v tom istom
konaní. S poukazom na čl. 23 nariadenia rady (ES) č. 2201/2003 povinná vyjadrila presvedčenie, že
existujú dôvody neuznania vykonateľnosti predmetného rozsudku, a to preto, že oprávnený nie je otcom
maloletej. Otec maloletej p. Q. K. plnohodnotne zabezpečuje jej záujem, a zároveň existuje priamy rozpor
Rozsudku s verejným poriadkom Slovenskej republiky. Rozsudok High Court of Justice, Family Division
pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 z 08.10.2015 bol vydaný v neprítomnosti matky maloletej a
zároveň jej neboli doručované písomnosti, a preto matka maloletej podala návrh na jeho zrušenie.
Povinná navrhla, aby odvolací súd vo výroku I. napadnuté uznesenie zrušil a vec vrátil súdu na ďalšie
konanie a rozhodnutie alebo, aby uznesenie vo výroku I. zmenil a návrh v napadnutom rozsahu zamietol.
8. Kolízny opatrovník vo svojom písomnom vyjadrení navrhol napadnuté uznesenie súdu prvej inštancie
potvrdiť a zamietnuť návrh na výkon rozhodnutia z dôvodu, že oprávnený podal návrh na návrat maloletej
do krajiny obvyklého pobytu Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska. Konanie sa vedie
na Okresnom súde Banská Bystrica pod č. 36P/64/2016.
9. Oprávnený zaslal k odvolaniu povinnej písomné vyjadrenie. Uviedol, že otcovstvo p. Q. K. k maloletej
bolo určené súhlasným vyhlásením matky a p. Q. K., čiže bez predloženia akýchkoľvek dôkazov, naopak
s konaním vo Veľkej Británii bola povinná riadne oboznámená. Súhlasným vyhlásením v Slovenskej
republike bolo určené otcovstvo neskôr, ako bolo vydané rozhodnutie High Court of Justice, Family
Division č. FD 15P00428, ZC15P00974. Povinná mala v čase súhlasného vyhlásenia pred slovenskou
matrikou vedomosť o tom, že nositeľom rodičovských práv k maloletej je oprávnený. Ten dôrazne
popieral, že by p. Q. K. bol alebo by mohol byť otcom maloletej. K povinnou namietanému nedostatku
právomoci súdu vo Veľkej Británii oprávnený uviedol, že v danej veci nebola podaná námietka právomoci
tohto súdu. Slovenské súdy v rámci konania o uznanie a výkon cudzieho rozhodnutia nie sú oprávnené
skúmať právomoc súdu, ktorý vydal rozhodnutie. Súdy Veľkej Británie tak mali právomoc vo veci konať
a rozhodnúť. Oprávnený ďalej uviedol, že je nepochybné a zrejmé, že miestom a krajinou obvyklého
pobytu maloletej je Londýn, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Írska. Mal za preukázané, že v
predmetnej veci nie sú splnené podmienky neuznania vykonateľnosti Rozsudku High Court of Justice,
Family Division č. FD 15P00428, ZC15P00974 z 08.10.2015 v zmysle článku 23 nariadenia Brusel
II. Zároveň poukázal na § 205a OSP, podľa ktorého povinná nemohla uplatňovať nové skutočnosti a
dôkazy až v odvolacom konaní. Záverom oprávnený žiadal odvolací súd, aby rozhodol v zmysle jeho
odvolania zo dňa 22.03.2016, t. j. aby zmenil napadnuté uznesenie súdu prvej inštancie tak, že Súd
vyhlási Rozsudok High Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 vydaný
dňa 08.10.2015 za vykonateľný na území Slovenskej republiky v celom rozsahu.
10. V písomnom vyjadrení k odvolaniu oprávneného povinná vyjadrila svoj súhlas s postupom súdu
prvej inštancie, ktorý výrokom III. zamietol časť návrhu oprávneného na vyhlásenie rozsudku High
Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974, vydaný 08.10.2015, opravený
19.10.2015, za vykonateľný na území Slovenskej republiky. S ohľadom na článok 23 nariadenia Brusel
II a skutočnosť, že otcom dieťaťa je p. Q. K. povinná vyjadrila presvedčenie, že existujú dôvody
neuznania vykonateľnosti rozsudku anglického súdu vo výroku I. napadnutého uznesenia. S poukazom
na ustanovenie bodu 10 Preambuly a článku 1 ods. 3  nariadenia Brusel II uviedla, že súd prvej
inštancie nemal v zmysle predmetného nariadenia vyhlásiť rozsudok anglického súdu v časti priznania
rodičovskej zodpovednosti oprávneného k maloletej za vykonateľný, nakoľko toto nariadenie nie je
možné uplatňovať. V danej veci sa mali použiť ustanovenia zákona č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom
práve súkromnom práve súkromnom a procesnom (ďalej len „ZMPS). Súd prvej inštancie jej ako
účastníčke konania odoprel právo konať pred súdom a zamedzil jej tak právo na súdnu ochranu.
Zdôraznila, že oprávnený bol do rodného listu maloletej vo Veľkej Británii zapísaný ako otec až po vyše
pol roka po tom, čo povinná s maloletou už natrvalo žila na Slovensku. Maloletá žila celý svoj život
vo výlučnej starostlivosti matky a otca Q. K., a to aj v čase jej dočasného pobytu v Londýne, ako aj
následne potom, keď sa matka rozhodla presťahovať na Slovensko. V zmysle článku 3 Haagskeho
dohovoru o občianskoprávnych aspektoch medzinárodných únosov detí  a v zmysle článku 2 ods.
11 povinná neporušila opatrovnícke práva žiadnej inej osoby, keď v čase premiestnenia maloletej na
územie Slovenskej republiky bola jediným jej rodičom zapísaným v rodnom liste. Uznaním anglického
rozhodnutia by podľa povinnej došlo k bezprecedentnému „potvrdeniu rodičovských práv“ osobe, ktorá
bez súhlasu a vedomia povinnej a bez jej prítomnosti sa dala zapísať do rodného listu maloletej. Bez
vyjadrenia matky, bez vyjadrenia biologického otca, bez vyjadrenia maloletej, bola tejto cudzej osobe
priznaná rodičovská zodpovednosť, a to len z toho dôvodu, že v rodnom liste maloletej nebol ako otec
uvedený nikto. Uznanie takéhoto rozhodnutia by bolo v rozpore so slovenským verejným poriadkom § 64
písm. f) ZMPS, pretože určenie rodičovstva sa malo spravovať výlučne slovenským právnym poriadkom,
ako aj z dôvodu, že maloleté dieťa môže mať len jedného otca. K námietke oprávneného, že povinná
v rámci odvolacieho konania nemohla uplatňovať nové dôkazy a tvrdenia s výnimkou prípadov podľa §
205a OSP uviedla, že matka mala v zmysle článku 33 ods. 1 nariadenia Brusel II, podľa ktorého súd
prvej inštancie postupoval, už len možnosť podať odvolanie proti tomuto rozhodnutiu. S ohľadom na
uvedené skutočnosti povinná žiadala, aby odvolací súd napadnuté uznesenie súdu prvej inštancie v
časti I. výroku zrušil a vec vrátil tomuto súdu na ďalšie konanie a nové rozhodnutie alebo zmenil a v tejto
časti návrh zamietol a v ostatnej časti napadnuté rozhodnutie potvrdil.
11. Krajský súd v Trenčíne ako odvolací súd preskúmal vec v napadnutom rozsahu na podklade
podaných odvolaní podľa § 379 a § 380 ods. 1, 2 zákona č. 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok
účinný od 01.07.2016 (ďalej len „CSP“) a dospel k záveru, že uznesenie súdu prvej inštancie je potrebné
vo výroku I. zmeniť podľa § 388 CSP, keď neboli splnené podmienky na jeho potvrdenie, ani na jeho
zrušenie a výroky II. a III. podľa § 387 ods. 1 CSP potvrdiť ako vecne správne. Odvolací súd tak rozhodol
bez nariadenia pojednávania v zmysle ustanovenia § 385 CSP.
12. Podľa § 473 CSP v znení účinnom od 01.07.2016, zrušuje sa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny
poriadok v znení neskorších predpisov.
13. Podľa § 470 ods. 2 CSP právne účinky úkonov, ktoré v konaní nastali predo dňom nadobudnutia
účinnosti tohto zákona, zostávajú zachované. Ak sa tento zákon použije na konania začaté predo dňom
nadobudnutia účinnosti tohto zákona, nemožno uplatňovať ustanovenia tohto zákona o predbežnom
prejednaní veci, popretí skutkových tvrdení protistrany a sudcovskej koncentrácii konania, ak by boli v
neprospech strany.
14. Výrok IV. uznesenia súdu prvej inštancie o ustanovení kolízneho opatrovníka maloletej odvolaním
napadnutý nebol, a preto sa odvolací súd, ktorý je viazaný rozsahom a dôvodmi odvolania,
týmto výrokom napadnutého rozhodnutia, ktorý nadobudol právoplatnosť uplynutím odvolacej lehoty,
nezaoberal.
15. Odvolací súd poukazuje na to, že predmetom uznania je rozhodnutie High Court of Justice,
Family Division so sídlom v Londýne, pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974 zo dňa 08.10.2015,
opravený dňa 19.10.2015 (ďalej je „Rozhodnutie“), ktorým bolo rozhodnuté, že (i) rozhodovanie o
starostlivosti o maloletú bude ponechané v právomoci uvedeného súdu, (ii) oprávnený (otec) má
rodičovskú zodpovednosť k maloletej, (iii) matka vráti maloletú do Anglicka a Walesu najneskôr do
23.10.2015, (iv) pred návratom matka poskytne zástupcom otca čas návratu, vrátane kópii leteniek a
adresu, na ktorej sa bude s dieťaťom po návrate zdržovať, (v) po návrate dieťaťa ho žiadna osoba
nemôže odviesť z Anglicka a Walesu bez povolenia súdu, (vi) každý v jurisdikcii súdu je povinný,
ak môže, spolupracovať na okamžitom návrate dieťaťa do Anglicka a Walesu. Súd prvej inštancie
predmetné Rozhodnutie vyhlásil za vykonateľné sčasti, v ktorej bolo rozhodnuté: „Súd nariaďuje, že
otec C. G. má rodičovskú zodpovednosť k R. W., narodenej XX.XX.XXXX“, pričom v prevyšujúcej časti
návrh oprávneného na vyhlásenie Rozhodnutia za vykonateľné na území Slovenskej republiky zamietol.
V konaní o uznanie Rozhodnutia vychádzal z nariadenia Brusel II, keď dospel k záveru, že je daná jeho
príslušnosť podľa čl. 29. Súd prvej inštancie v súlade s článkom 31 ods. 1 nariadenia Brusel II vydal
napadnuté uznesenie, keď povinnej ani maloletej nebolo umožnené urobiť žiadne podania k návrhu
oprávneného. Takýto postup je plne v súlade s ustanoveniami nariadenia Brusel II, ktorý dáva osobe,
proti ktorej sa výkon  žiada, možnosť podať proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti
odvolanie. Povinná túto možnosť v stanovenej lehote aj využila a predložila odvolaciemu súdu ďalšie
doklady, ktorými sa oboznámil v odvolacom konaní, a to: rodný list maloletej vydaný Ministerstvom vnútra
SR - Osobitná matrika Bratislava (č. l. 75), Birth certificate (č. l. 74), Potvrdenie z materskej školy (č.
l. 73), Potvrdenie od všeobecného lekára (č. l. 71), Potvrdenie od zamestnávateľa povinnej (č. l. 72),
Potvrdenie od zamestnávateľa p. Q. K. (č. l. 70), Applicaton for an order in existing proceedings zo dňa
29.03.2016 (č. l. 76), Cover letter to the application zo dňa 29.03.2016 (č. l. 85) a následne aj žiadosť
Q. K. o neuznanie cudzieho rozhodnutia (č. l. 114).
16. Z konania pred súdom prvej inštancie a z listín predložených v odvolacom konaní vyplýva, že
maloletá R. D. W. sa narodila dňa XX.XX.XXXX vo G., R., Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a
Severného Írska (ďalej len „Spojené kráľovstvo“) nevydatej matke (povinnej) D. W., štátnej občianske
Slovenskej republiky. V rodnom liste maloletá po narodení meno otca uvedené nemala. Povinná územie
Spojeného kráľovstva s maloletou opustila približne dňa 17.06.2015 a vrátila sa s ňou na územie
Slovenskej republiky. Oprávnený podal dňa 11.09.2015 žiadosť o nariadenie rodičovskej zodpovednosti
(application for a Parental responsibility order) na príslušný súd v Anglicku a Walese, ktorý dňa
08.10.2015 vydal Rozhodnutie.
17. Ako správne uviedol súd prvej inštancie, oblasť rodičovskej zodpovednosti v Anglicku a Walese
upravuje predovšetkým časť I. Zákona o deťoch z roku 1989 (Children Act). Pojem Parental responsibility
znamená všetky práva, povinnosti, právomoci, zodpovednosti a oprávnenia, ktoré má rodič dieťaťa zo
zákona vo vzťahu k dieťaťu a jeho majetku. Uvedené sa vzťahuje na všetky povinnosti, ktoré môže
mať vo vzťahu k dieťaťu (ako je vyživovacia povinnosť) a všetky práva, ktoré v prípade úmrtia dieťaťa
môže mať vo vzťahu k majetku dieťaťa. Ak sú rodičia dieťaťa zosobášení, obaja nesú rodičovskú
zodpovednosť. Ak sa narodí dieťa mimo manželstva, rodičovskú zodpovednosť majú len nevydaté
matky. Otcovia ju môžu nadobudnúť buď na základe dohody s matkou alebo na základe súdneho
nariadenia. Od 01.12.2003 neženatí otcovia nadobúdajú svoju rodičovskú zodpovednosť za svoje
dieťa, ak zaregistrujú jeho narodenie spoločne s matkou dieťaťa. Ak rodičia nie sú schopní vykonávať
rodičovskú zodpovednosť, súd vymenuje dieťaťu opatrovníka. K jednému dieťaťu môžu mať rodičovskú
zodpovednosť aj viac ako dve osoby.
18. Vzhľadom na uvedené považuje odvolací súd za nesprávne konštatovanie súdu prvej inštancie, že
ak súd v Anglicku a Walese rozhodne (orders), že nejakému mužovi priznáva rodičovskú zodpovednosť
(shall have parental responsibility), robí presne to, čo sa v právnom poriadku platnom v Slovenskej
republike nazýva určenie otcovstva. Medzi uvedenými právnymi inštitútmi nachádzame naozaj veľa
spoločných znakov, ale nemožno ich stotožňovať. V oblasti medzinárodného práva totiž musíme
predpokladať aj existenciu rozdielnych právnych inštitútov či rôznych právnych riešení skutkovo
podobných situácií. Inštitút súdneho nariadenia rodičovskej zodpovednosti v Anglicku a Walese (parental
responsibility order from a court) predstavuje priznanie rodičovských práv, ktoré ako také nemá
v slovenskom právnom poriadku ekvivalent. Uvedené diferencovanie priznania rodičovských práv
oprávneného v Anglicku a Walese od uznania otcovstva v slovenskom právnom poriadku má vplyv aj
na aplikáciu nariadenia Brusel II v predmetnej veci, ktorú namieta vo svojom odvolaní povinná.
19. Podľa bodu 10 Preambuly uvedeného nariadenia sa toto nariadenie (...) nevzťahuje ani na určovanie
rodičovstva, keďže ide o odlišnú otázku od nadobúdania rodičovských práv a povinností, ani na iné
otázky súvisiace s osobným stavom osôb. (...).
20. Anglický text: (...) In addition it does not apply to the establishment of parenthood, since this is a
different matter from the attribution of parental responsibility, nor to other questions linked to the status
of persons. (...)
21. Podľa článku 1 ods. 1 písm. b) nariadenia Brusel II sa toto nariadenie uplatňuje bez ohľadu na povahu
súdu v občianskych veciach, ktoré sa vzťahujú na nadobúdanie, výkon, prenesenie, obmedzenie alebo
odňatie rodičovských práv a povinností.
22. Anglický text: This Regulation shall apply, whatever the nature of the court or tribunal, in civil matters
relating to the attribution, exercise, delegation, restriction or termination of parental responsibility.
23. Podľa článku 1 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel II sa toto nariadenie nevzťahuje na určenie alebo
popretie rodičovstva.
24. Anglický text: This Regulation shall not apply to the establishment or contesting of a parent-child
relationship.
25. Podľa článku 2 ods. 7 nariadenia Brusel II pojem „rodičovské práva a povinnosti“ označuje všetky
práva a povinnosti týkajúce sa osoby alebo majetku dieťaťa, ktoré nadobudla fyzická osoba alebo
právnická osoba rozsudkom, zo zákona alebo na základe dohody, ktorá má právne účinky. Tento pojem
zahŕňa opatrovnícke právo a právo styku s dieťaťom.
26. Anglický text: the term 'parental responsibility' shall mean all rights and duties relating to the person
or the property of a child which are given to a natural or legal person by judgment, by operation of law
or by an agreement having legal effect. The term shall include rights of custody and rights of access;
27. S ohľadom na uvedený slovenský a anglický text vybraných ustanovení nariadenia Brusel II je zrejmé,
že Rozhodnutie anglického súdu v časti o rodičovskej zodpovednosti otca (oprávneného), uznania
ktorého sa domáha v tomto konaní, bolo rozhodnutím vydaným v zmysle nariadenia Brusel II, a preto
aj jeho uznanie a výkon podlieha ustanoveniam tohto nariadenia. Ako už bolo vyššie uvedené, išlo o
priznanie rodičovských práv oprávnenému. Odvolací súd tak dospel k záveru, že súd prvej inštancie
správne v konaní o uznanie Rozhodnutia sčasti o priznaní rodičovskej zodpovednosti postupoval podľa
ustanovení nariadenia Brusel II. V prípade, že by bolo rozhodované o určení otcovstva maloletej,
uplatňovanie nariadenia Brusel II by bolo vylúčené a v danej veci by sa muselo postupovať podľa
ustanovení § 63 a nasl. ZMPS.
28. K námietke povinnej ohľadom nedostatku právomoci súdov Anglicka a Walesu odvolací súd
poukazuje na článok 24 nariadenia Brusel II, podľa ktorého súd, ktorý rozhoduje o uznaní rozsudku (a
ani odvolací súd) nesmie skúmať právomoc súdu členského štátu pôvodu.
29. Povinná v odvolacom konaní predložila rodný list maloletej vydaný Ministerstvom vnútra SR -
osobitná matrika Bratislava (č. l. 75), kde je ako otec maloletej zapísaný p. Q. K., nar. XX.XX.XXXX.
Otcovstvo p. Q. K. vo vzťahu k maloletej bolo určené súhlasným vyhlásením rodičov v súlade s
ustanovením § 91 zákona č. 36/2005 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej
len „Zákon o rodine“). Za deň určenia otcovstva súhlasným vyhlásením sa považuje dátum, kedy bol
Osobitnou matrikou Bratislava vystavený rodný list maloletej. Na základe uvedeného odvolací súd
konštatuje, že od 22.02.2016 je na území Slovenskej republiky otcovstvo maloletej právne záväzne
určené.
30. Vzhľadom na uvedené skutočnosti a dôkazy odvolací súd zistil dôvod, pre ktorý Rozhodnutie sčasti,
v ktorej bolo rozhodnuté: „Súd nariaďuje, že otec C. G. má rodičovskú zodpovednosť k R. W., narodenej
XX.XX.XXXX“ nemožno uznať. V zmysle článku 23 písm. a) nariadenia Brusel II by jeho uznanie bolo s
prihliadnutím na najlepší záujem dieťaťa v zjavnom rozpore s verejným poriadkom Slovenskej republiky.
Za verejný poriadok možno považovať také zásady spoločenského a štátneho zriadenia Slovenskej
republiky a jej právneho poriadku, na ktorých je potrebné bez výhrady trvať. Výhrada verejného poriadku
sa prejavuje tak v oblasti medzinárodného práva súkromného, kde vedie k obmedzeniu účinkov cudzieho
práva, ktoré by inak bolo použiteľné na daný právny vzťah, ako aj v oblasti medzinárodného práva
procesného, keďže rozpor s verejným poriadkom je dôvodom na neuznanie cudzieho súdneho alebo
rozhodcovského rozhodnutia alebo na odopretie výkonu takýchto rozhodnutí.
32. Žiaden súd Slovenskej republiky nemôže svojim rozhodnutím vo veci maloletého dieťaťa, ktoré je
slovenským štátnym občanom založiť taký právny stav, ktorý by de facto aj de iure znamenal, že podľa
právneho poriadku Slovenskej republiky, by maloletá R. D. W., nar. XX.XX.XXXX mala určených dvoch
otcov. Takýto právny stav nie je vo verejnom záujme, ani v záujme maloletej. Odvolací súd tak dospel k
záveru, že Rozhodnutie v časti o priznaní rodičovských práv oprávnenému nemožno uznať.
33. Záverom odvolací súd dodáva, že v zmysle článku 7 ods. 1 Dohovoru o právach dieťaťa, dieťa
musí byť ihneď po narodení zapísané do matriky a musí mať od narodenia právo na meno, právo
získať štátnu príslušnosť, a pokiaľ je to možné, právo poznať svojich rodičov a byť v ich opatere.
Využitie práva dieťaťa poznať svojich rodičov v zmysle čl. 7 ods. 1 dohovoru predpokladá individuálne
rozhodnutie dotknutého dieťaťa domáhať sa tohto práva. V prípade maloletej, ktorá je vo veku asi tri a
pol roka nie je pravdepodobné, aby sa takouto otázkou sama zaoberala. Rešpektovanie súkromného
života však vyžaduje, aby biologická realita prevažovala nad právnymi domnienkami a potom je nutné,
aby pochybnosti o skutočnom otcovstve v matrike zapísaného otca boli aspoň primeraným spôsobom
osvedčené. Oprávnený však návrh na určenie otcovstva ani návrh na zapretie otcovstva určeného
súhlasným vyhlásením podať nemôže. To môže urobiť len muž, ktorý určil otcovstvo súhlasným
vyhlásením s matkou - povinnou. Riešením by mohla byť aktivita oprávneného smerujúca k opatrovníkovi
maloletej na podanie návrhu na zapretie otcovstva v zmysle § 96 Zákona o rodine.
34. Podľa § 39 ods. 1 ZMPS právomoc slovenských súdov vo veciach starostlivosti o maloletých je daná,
ak má maloletý na území Slovenskej republiky svoj obvyklý pobyt alebo jeho obvyklý pobyt nemožno
určiť.
35. Odvolací súd však zdôrazňuje, že v konaní o zapretie otcovstva stoja proti sebe záujmy rodiča, ktorý
tvrdí, že je (nie je) otcom dieťaťa a právo dieťaťa na udržaní vytvorených rodinných väzieb a len na
základe testu proporcionality možno ustáliť, koho záujmy v danom konaní prevažujú.
36. S ohľadom na uvedené skutočnosti odvolací súd v zmysle § 388 CSP výrok I. uznesenia súdu
prvej inštancie zmenil tak, že návrh oprávneného na vyhlásenie rozsudku High Court of Justice,
Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974, vydaný 08.10.2015, opravený 19.10.2015 za
vykonateľný sčasti, v ktorej bolo rozhodnuté: „Súd nariaďuje, že otec C. G. má rodičovskú zodpovednosť
k R. W., narodenej XX.XX.XXXX“ zamietol.
37. Pokiaľ ide o výrok II. napadnutého uznesenia súdu prvej inštancie, tento odvolací súd podľa §
387 ods. 1 CSP potvrdil ako vecne správny. Odvolací dôvod oprávneného podľa ustanovenia § 205
ods. 2 písm. f) OSP (§ 365 ods. 1 písm. h/ CSP), že rozhodnutie súdu prvej inštancie vychádza z
nesprávneho právneho posúdenia veci, je daný v prípade nesprávnej aplikácie a výkladu právnej normy,
prípadne použitia právnej normy, ktorú na skutkový stav vôbec nemožno použiť. Súd prvej inštancie však
správne návrh oprávneného na výkon rozhodnutia zamietol, a to s poukazom na článok 47 nariadenia
Brusel II, keď vyhlásením Rozhodnutia za vykonateľné, by ho nebolo potrebné osobitne vykonávať
vo vykonávacom konaní podľa § 370 a nasl. zákona č. 161/2015 Z. z. Civilný mimosporový poriadok
(predtým § 272 ods. 1 OSP).
38. Odvolací súd tiež podľa § 387 ods. 1 CSP potvrdil ako vecne správny aj výrok III. súdu prvej
inštancie, ktorým zamietol prevyšujúce časti návrhu oprávneného na vyhlásenie Rozhodnutia za
vykonateľné na území Slovenskej republiky. Odvolací súd v rámci svojej  prieskumnej činnosti nezistil,
že by súd prvej inštancie nesprávne vyložil príslušné ustanovenia nariadenia Brusel II a Haagskeho
dohovoru z roku 1980, prípadne, že by na zistený skutkový stav ustanovenia tohto nariadenia a
dohovoru nesprávne aplikoval. V súlade s § 387 ods. 2 CSP sa odvolací súd v celom rozsahu
stotožňuje s odôvodnením napadnutého výroku III. Súd prvej inštancie správne návrh oprávneného na
uznanie ostatných výrokových častí Rozhodnutia zamietol, nakoľko sa netýkajú nadobúdania, výkonu,
prenesenia, obmedzenie alebo odňatia rodičovských práva a povinnosti podľa čl. 1 ods. 1 písm. b) a
v zmysle ods. 2 tohto článku nariadenia Brusel II. O správnosti aplikácie Haagskeho dohovoru z roku
1980 na výroky Rozhodnutia, o tom, že povinná vráti dieťa do Anglicka a Walesu, o návrate upovedomí
zástupcov oprávneného, dieťa potom nemožno odviesť z Anglicka a Walesu a orgány Anglicka a Walesu
majú spolupracovať na okamžitom návrate dieťaťa, svedčí aj prebiehajúce konanie na Okresnom súde
Banská Bystrica pod sp. zn. 36P/64/2016 o nariadenie návratu maloletej do krajiny obvyklého pobytu
podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktoré začalo na návrh oprávneného.
39. Preto odvolací súd napadnuté výroky II. a III. uznesenia súdu prvej inštancie podľa § 387 ods. 1
CSP potvrdil ako vecne správne.
40. V zmysle § 396 ods. 1, 2 CSP odvolací súd o trovách konania rozhodol tak, že povinnej priznáva voči
oprávnenému nárok na náhradu trov konania na súde prvej inštancie a aj v odvolacom konaní vo výške
100 %, nakoľko mala plný úspech vo veci, keď súd návrh oprávneného na uznanie rozhodnutia High
Court of Justice, Family Division pod číslom FD 15P00428, ZC15P00974, vydaný 08.10.2015, opravený
19.10.2015 v celom rozsahu zamietol (§ 255 ods. 1 CSP).
41. Podľa § 262 ods. 2 CSP o výške náhrady trov konania rozhodne súd prvej inštancie po právoplatnosti
rozhodnutia, ktorým sa konanie končí, samostatným uznesením, ktoré vydá súdny úradník.
42. Toto rozhodnutie prijal senát Krajského súdu v Trenčíne pomerom hlasov 3 : 0.
Poučenie:
Proti rozhodnutiu odvolacieho súdu je prípustné dovolanie, ak to zákon pripúšťa (§ 419 CSP) :
- dovolanie je prípustné proti každému rozhodnutiu odvolacieho súdu vo veci samej alebo ktorým sa
konanie končí, ak
a) sa rozhodlo vo veci, ktorá nepatrí do právomoci súdov,
b) ten, kto v konaní vystupoval ako strana, nemal procesnú subjektivitu,
c) strana nemala spôsobilosť samostatne konať pred súdom v plnom rozsahu a nekonal za ňu zákonný
zástupca alebo procesný opatrovník,
d) v tej istej veci sa už prv právoplatne rozhodlo alebo v tej istej veci sa už prv začalo konanie,
e) rozhodoval vylúčený sudca alebo nesprávne obsadený súd, alebo
f) súd nesprávnym procesným postupom znemožnil strane, aby uskutočňovala jej patriace procesné
práva v takej miere, že došlo k porušeniu práva na spravodlivý proces (§ 420 CSP)
- dovolanie je prípustné proti rozhodnutiu odvolacieho súdu, ktorým sa potvrdilo alebo zmenilo
rozhodnutie súdu prvej inštancie, ak rozhodnutie odvolacieho súdu záviselo od vyriešenia právnej
otázky,
a) pri ktorej riešení sa odvolací súd odklonil od ustálenej rozhodovacej praxe
dovolacieho súdu,
b) ktorá v rozhodovacej praxi dovolacieho súdu ešte nebola vyriešená alebo
c) je dovolacím súdom rozhodovaná rozdielne (§ 421 ods. 1 CSP)
- dovolanie môže podať strana, v ktorej neprospech bolo rozhodnutie vydané (§ 424 CSP)
- dovolanie sa podáva v lehote dvoch mesiacov od doručenia rozhodnutia odvolacieho súdu
oprávnenému subjektu na súde, ktorý rozhodoval v prvej inštancii. Ak bolo vydané opravné uznesenie,
lehota plynie znovu od doručenia opravného uznesenia len v rozsahu vykonanej opravy. Dovolanie je
podané včas aj vtedy, ak bolo v lehote podané na príslušnom odvolacom alebo dovolacom súde (§ 427
ods. 1, 2 CSP)
- v dovolaní sa popri všeobecných náležitostiach podania uvedie, proti ktorému rozhodnutiu smeruje,
v akom rozsahu sa toto rozhodnutie napáda, z akých dôvodov sa rozhodnutie považuje za nesprávne
(dovolacie dôvody) a čoho sa dovolateľ domáha (dovolací návrh, § 428 CSP)
- dovolateľ musí byť v dovolacom konaní zastúpený advokátom (okrem prípadov podľa § 429 ods. 2
CSP). Dovolanie a iné podania dovolateľa musia byť spísané advokátom (§ 429 ods. 1 CSP).