so skóre v rozmedzí od –0,5 do –1,0 pre úrovne a menej ako 1,0 pre zmeny alebo so skóre v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a menej ako –1,0 pre zmeny (a ktoré predstavuje zmenu nižšiu ako nula)

so skóre v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a od –1,0 do 1,0 pre zmeny

so skóre v rozmedzí od 1,0 do 0,5 pre úrovne a viac ako –1,0 pre zmeny alebo so skóre v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a viac ako 1,0 pre zmeny

so skóre v rozmedzí od 0,5 do 1,0 pre úrovne a viac ako –1,0 pre zmeny alebo so skóre v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a viac ako 1,0 pre zmeny (a ktoré predstavuje zmenu vyššiu ako nula)

so skóre v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a od –1,0 do 1,0 pre zmeny

so skóre v rozmedzí od –1,0 do –0,5 pre úrovne a menej ako 1 pre zmeny alebo v rozmedzí od –0,5 do 0,5 pre úrovne a menej ako –1,0 pre zmeny

Poznámka: Corse (FRM0), Burgenland (AT11), Lubuskie (PL43), Opolskie (PL52), Cumbria (UKD1), Cornwall and Isles of Scilly (UKK3), North Eastern Scotland (UKM5) a Highlands and Islands (UKM6), nízka spoľahlivosť.

EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli17. 12. 2019 COM(2019) 653 final NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY KOMISIE A RADY O ZAMESTNANOSTI Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie











o ročnej stratégii udržateľného rastu 2020











































































































































OBSAH PREDSLOV HLAVNÉ ZÁVERY 1. PREHĽAD TRENDOV A VÝZIEV NA TRHU PRÁCE A V SOCIÁLNEJ OBLASTI V EURÓPSKEJ ÚNII 1.1. Trendy na trhu práce 1.2. Sociálne trendy 2. STRUČNÉ ZRHNUTIE SOCIÁLNEHO PREHĽADU 2.1. Základné informácie o sociálnom prehľade 2.2. Informácie vyplývajúce zo sociálneho prehľadu 3. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – VÝSLEDKY A OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV 3.1. Usmernenie č. 5: Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile 3.1.1. Kľúčové ukazovatele 3.1.2. Politická reakcia 3.2. Usmernenie č. 6: Zvyšovanie ponuky pracovnej sily a zlepšovanie prístupu k zamestnaniu, zručnostiam a kompetenciám 3.2.1. Kľúčové ukazovatele 3.2.2. Politická reakcia 3.3. Usmernenie č. 7: Zlepšovanie fungovania trhov práce a účinnosti sociálneho dialógu 3.3.1. Kľúčové ukazovatele

3.3.2. Politická reakcia 3.4. Usmernenie č. 8: Presadzovanie rovnosti príležitostí pre všetkých, podpora sociálneho začlenenia a boj proti chudobe 3.4.1. Kľúčové ukazovatele 3.4.2. Politická reakcia



PREDSLOV Vypracovanie spoločnej správy Európskej komisie a Rady o zamestnanosti (SSZ) je stanovené v článku 148 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Úvodný návrh tejto správy vypracovaný Európskou komisiou je súčasťou jesenného balíka zahŕňajúceho ročnú stratégiu udržateľného rastu, ktorým sa začína cyklus európskeho semestra. V súlade s usmerneniami pre politiky zamestnanosti členských štátov obsahuje táto správa ročný prehľad kľúčových ukazovateľov vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe, ako aj prehľad reformných opatrení členských štátov. Správy o týchto reformách sa podávajú v súlade so štruktúrou usmernení: zvyšovanie dopytu po pracovnej sile (usmernenie č. 5), zvyšovanie ponuky pracovnej sily a zlepšovanie prístupu k zamestnaniu, zručnostiam a kompetenciám (usmernenie č. 6), zlepšovanie fungovania trhov práce a účinnosť sociálneho dialógu (usmernenie č. 7) a presadzovanie rovnosti príležitostí pre všetkých, podpora sociálneho začlenenia a boj proti chudobe (usmernenie č. 8). V spoločnej správe o zamestnanosti sa navyše monitorujú výsledky členských štátov v súvislosti so sociálnym prehľadom zavedeným v kontexte Európskeho piliera sociálnych práv. Európsky pilier sociálnych práv spoločne vyhlásili Európsky parlament, Rada EÚ a Európska komisia 17. novembra 2017. Stanovujú sa v ňom zásady a práva v troch oblastiach: i) rovnosť príležitostí a prístup na trh práce, ii) spravodlivé pracovné podmienky a iii) sociálna ochrana a začleňovanie. Monitorovanie pokroku v týchto oblastiach sa opiera najmä o podrobnú analýzu sociálneho prehľadu, ktorý je sprievodným nástrojom piliera. Spoločná správa o zamestnanosti má takúto štruktúru: úvodná kapitola (kapitola 1) je uvedením do problematiky a sumarizujú sa v nej hlavné trendy na trhu práce a v sociálnej oblasti v Európskej únii. V kapitole 2 sa prezentujú hlavné výsledky analýzy sociálneho prehľadu súvisiaceho s Európskym pilierom sociálnych práv. Kapitola 3 obsahuje podrobný opis kľúčových ukazovateľov (vrátane ukazovateľov sociálneho prehľadu) v jednotlivých krajinách a politík vykonávaných členskými štátmi s cieľom naplniť usmernenia pre politiky zamestnanosti.



HLAVNÉ ZÁVERY Európa napreduje v plnení Európskeho piliera sociálnych práv. V prípade 9 zo 14 hlavných ukazovateľov sociálneho prehľadu, ktorý je sprievodným nástrojom piliera, je vývoj na trhu práce a v sociálnej oblasti v EÚ naďalej pozitívny. Ďalších 5 ukazovateľov sa nezmenilo alebo v priemere zaznamenali mierny negatívny vývoj v porovnaní s predchádzajúcim rokom (t. j. osoby, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku alebo odbornú prípravu, rozdiely v zamestnanosti žien a mužov, vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby, pomer príjmov horného a dolného kvintilu a subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti). V členských štátoch sa v rôznej miere zaznamenala konvergencia v prípade viac ako polovice hlavných ukazovateľov. Všetky členské štáty s výnimkou Holandska majú aspoň jeden z ukazovateľov výrazne pod priemerom (alebo s významným negatívnym trendom). Sociálny prehľad poukazuje na pozitívny vývoj na trhu práce a v sociálnej oblasti v EÚ, problémy však pretrvávajú V priemere sa za posledný rok zlepšilo 9 zo 14 hlavných ukazovateľov 14 členských štátov má minimálne jednu „kritickú situáciu“, čo je rovnaký počet, aký sa uvádza v spoločnej správe o zamestnanosti (SSZ) za rok 2019 Čistý príjem slobodného zamestnanca s priemernou mzdou

je najproblematickejší ukazovateľ Posúdenie hlavných ukazovateľov sociálneho prehľadu, november 2019 Zdroj: útvary Komisie na základe údajov Eurostatu a OECD. Zamestnanosť sa naďalej zvyšuje, hoci pomalším tempom ako v minulých rokoch. V treťom štvrťroku 2019 bolo v EÚ zamestnaných 241,5 milióna ľudí, čo je historicky najvyššia úroveň. Starší a vysokokvalifikovaní pracovníci sú aj naďalej hlavnou hnacou silou rastu zamestnanosti. V dôsledku spomalenia hospodárskeho rastu sa očakáva, že rast zamestnanosti bude v zostávajúcom štvrťroku 2019 a v roku 2020 slabší. Preto sa v súčasnosti predpokladá, že miera zamestnanosti osôb vo veku 20 – 64 rokov sa v roku 2020 priblíži k 75 % cieľu stratégie Európa 2020, ale zostane mierne pod jeho úrovňou. Výsledky na trhu práce sú historicky najlepšie V treťom štvrťroku 2019 bolo zamestnaných 241,5 milióna ľudí + 17 miliónov ďalších zamestnaných ľudí v porovnaní s najnižšou úrovňou v polovici roka 2013 73,9 % miera zamestnanosti v druhom štvrťroku 2019 Miera zamestnanosti a nezamestnanosti v EÚ a v eurozóne * priemer za 1. a 2. štvrťrok, sezónne očistený. Zdroj: Eurostat, VZPS. Zdroj: Eurostat, VZPS. Nezamestnanosť dosiahla v treťom štvrťroku 2019 rekordne nízku úroveň 6,3 %. V členských štátoch pokračuje konvergencia smerom k nižším úrovniam. Nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť klesajú tiež, hoci v niektorých členských štátoch sú stále vysoké. Nedostatok pracovnej sily je najviac viditeľný v členských štátoch, v ktorých je nezamestnanosť nízka, hoci podiel podnikov, ktoré trpia nedostatkom pracovnej sily, začína v dôsledku spomalenia hospodárskeho rastu klesať.

K nedostatku pracovnej sily dochádza vtedy, keď je nezamestnanosť nízka. 15,6 milióna nezamestnaných ľudí v 3. štvrťroku 2019 (o 11 miliónov menej ako najvyššia úroveň v roku 2013) 6,3 % miera nezamestnanosti v 3. štvrťroku 2019 2,5 % miera dlhodobej nezamestnanosti

(> 12 mesiacov) 14,4 % miera nezamestnanosti mladých ľudí v 3. štvrťroku 2019 Ukazovateľ nedostatku pracovnej sily (vľavo) a miera nezamestnanosti (vpravo) – 2018 Zdroj: Eurostat, VZPS a prieskum podnikov a spotrebiteľov. Zložený ukazovateľ zahŕňa všetky odvetvia (pozri LMWD 2019). V roku 2018 počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením stabilne klesal šiesty rok za sebou. V tom istom roku bolo chudobou alebo sociálnym vylúčením ohrozených približne o 2,7 milióna menej ľudí ako v predchádzajúcom roku. Najmä závažná materiálna deprivácia ďalej výrazne klesala, rovnako ako v menšom rozsahu podiel ľudí žijúcich v domácnostiach s veľmi nízkou intenzitou práce, a to z dôvodu dobrých výsledkov na trhu práce. Podiel ľudí ohrozených chudobou (ukazovateľ relatívnej chudoby) však v porovnaní s rokom 2017 zostáva celkovo nezmenený. Ak bude celkový trend pokračovať súčasným tempom, EÚ by mohla do roku 2020 zaznamenať pokles v prípade ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením približne o 13 miliónov od roku 2008 (v porovnaní s cieľom stratégie Európa 2020, ktorý predstavuje 20 miliónov). Niektoré skupiny, najmä deti a osoby so zdravotným postihnutím, čelia podstatne vyššiemu riziku chudoby alebo sociálneho vylúčenia. Miera rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia sa znižuje, a to vďaka poklesu závažnej materiálnej deprivácie a zlepšeným podmienkam na trhu práce 110 miliónov osôb ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením, čo je o 7 miliónov menej ako v roku 2008 24,3 % detí je ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením, čo je viac ako priemer 21 % je podiel najchudobnejších 40 % obyvateľstva na celkovom príjme Miera ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením

a jej podzložky v EÚ Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (SILC). Príjmová nerovnosť sa celkovo mierne zvýšila a v porovnaní s predkrízovým obdobím zostáva na vysokej úrovni, hoci v medzinárodnom porovnaní je relatívne priaznivá. Príjem najbohatších 20 % domácností v EÚ prevyšuje príjem najchudobnejších 20 % domácností v priemere viac ako päťkrát. Po miernom poklese v predchádzajúcom roku sa tento pomer v roku 2018 nepatrne zvýšil. Až na niekoľko výnimiek zaznamenali členské štáty s najvyššou úrovňou príjmovej nerovnosti v roku 2018 ďalšie zvýšenie. Podiel 40 % najchudobnejšieho obyvateľstva na príjmoch zostal v roku 2018 po oživení v roku 2017 vo všeobecnosti rovnaký. Riešenie nerovností v príjmoch si vyžaduje opatrenia zo strany členských štátov v rôznych oblastiach vrátane návrhu daňových a dávkových systémov, stanovenia (minimálnej) mzdy, podpory rovnosti príležitostí vo vzdelávaní a odbornej príprave od raného veku, zabezpečenia prístupu k cenovo dostupným a kvalitným službám, podpory rodovej rovnosti a riešenia regionálnych rozdielov. Rodová rovnosť predstavuje naďalej výzvu. Rodové rozdiely v zamestnanosti (11,6 percentuálneho bodu v roku 2018) a mzdových sadzbách (16,2 % v roku 2017) sú značné a od roku 2013 sa takmer nezmenili. Medzi členskými štátmi pretrvávajú veľké rozdiely. Hlavnými dôvodmi nižšej miery zamestnanosti žien sú rodičovstvo a opatrovateľské povinnosti spolu s obmedzeným prístupom k starostlivosti o deti a iným (opatrovateľským) službám a peňažné faktory, ktoré odrádzajú od účasti na trhu práce. Vo väčšine členských štátov má rodičovstvo negatívny vplyv na mieru zamestnanosti žien, zatiaľ čo u mužov je to naopak. Rozdiely v odmeňovaní existujú napriek tomu, že ženy majú v priemere vyššiu úroveň kvalifikácie ako muži. Tieto rozdiely v odmeňovaní sa neskôr premietajú do rozdielov v dôchodkoch žien a mužov. Viaceré členské štáty prijímajú opatrenia na zlepšenie prístupu k cenovo dostupným a kvalitným službám starostlivosti, problémy však pretrvávajú. Konkrétne opatrenia na odstránenie rozdielov v odmeňovaní žien a mužov, týkajúce sa najmä transparentnosti odmeňovania, zaviedli len v obmedzenom počte krajín. Rodová nerovnosť v zamestnaní a odmeňovaní je aj naďalej vysoká 11,6 percentuálneho bodu bol

rozdiel v zamestnanosti žien a mužov v roku 2018, od roku 2013 sa takmer nemení

9, 2 percentuálneho bodu

vplyv rodičovstva na zamestnanosť (nižšia miera zamestnanosti žien s malými deťmi v porovnaní so ženami, ktoré deti nemajú)

16,2 %

rozdiel v odmeňovaní žien a mužov (ženy majú nižší plat ako muži) v roku 2017

35,2 %

rozdiel v dôchodkoch žien a mužov (ženy majú nižší dôchodok ako muži) v roku 2017 Rozdiel v zamestnanosti žien a mužov v rokoch 2003 až 2018, na úrovni EÚ a podľa krajiny (2018)

(percentuálne body, osoby vo veku 20 – 64 rokov)



Zdroj: Eurostat, VZPS. Rast miezd sa v roku 2018 zrýchlil, ale zostáva celkovo mierny. V roku 2018 (a 2019) reálne mzdy zodpovedali vývoju produktivity. Počas predchádzajúcich štyroch rokov vo väčšine členských štátov eurozóny stúpali trochu pomalšie než rast produktivity. Rast miezd bol vo všeobecnosti rýchlejší (a vyšší ako rast produktivity) v krajinách strednej a východnej Európy, čo prispelo k vzostupnej konvergencii v rámci EÚ. V súčasnosti je úroveň čistého príjmu pracovníka s priemernou mzdou (upravená o rozdiely v kúpnej sile) podľa sociálneho prehľadu vo väčšine členských štátov strednej a východnej Európy stále výrazne pod priemerom EÚ. Vyvážený a udržateľný rast miezd by mal reagovať na podmienky na trhu práce a strednodobý vývoj produktivity, pričom by sa mali zohľadniť možné dôsledky na nákladovú konkurencieschopnosť, a rešpektovať autonómiu sociálnych partnerov. V niektorých členských štátoch aj naďalej existuje priestor pre rast reálnych miezd + 1,1 % rast reálnych miezd v EÚ v roku 2018 (+0,7 % v eurozóne) 9,5 % pracovníkov ohrozených chudobou v EÚ 16,2 % chudoba zamestnaných osôb medzi zamestnancami s dočasnou pracovnou zmluvou Rozdiel medzi rastom reálnych miezd a rastom produktivity

(2013 – 2018, vľavo), čisté príjmy slobodného zamestnanca

s priemernou mzdou (2018, vpravo) * Krajiny sú zoradené podľa rozdielu medzi rastom reálnej odmeny a rastom reálnej produktivity. Údaje za Írsko sa vzťahujú na roky 2015 až 2018. Zdroj: Eurostat, databáza AMECO Európskej komisie (reálna odmena na zamestnanca, deflátor HDP; reálna produktivita práce na osobu). V mnohých členských štátoch zostáva chudoba pracujúcich celkovo na vysokej úrovni. Je podstatne vyššia v prípade domácností s ľuďmi, ktorí pracujú na kratší pracovný čas alebo majú dočasné pracovné zmluvy. Primerané minimálne mzdy, či už zákonné alebo kolektívne vyjednané, môžu pomôcť predchádzať chudobe zamestnaných osôb a zároveň znižovať mzdovú nerovnosť a podporovať agregovaný dopyt. V roku 2019 sa úrovne minimálnych miezd zvýšili v takmer všetkých 22 členských štátoch, v ktorých existuje zákonná minimálna mzda. Vzdelávanie, odborná príprava a zručnosti podstatne ovplyvňujú pracovné vyhliadky ľudí. V EÚ je miera zamestnanosti v priemere 56,1 % v prípade osôb, ktoré neukončili vyššie stredné vzdelávanie, 73,4 % v prípade osôb so strednou úrovňou kvalifikácie a 84,5 % v prípade osôb s terciárnym vzdelaním. Prispôsobenie sa zmenám v ekonomike a na trhu práce, ako aj environmentálnej transformácii si vyžaduje neustále zvyšovanie úrovne zručností a rekvalifikáciu. Napriek rastúcemu povedomiu o probléme a viacerým iniciatívam, ktoré sa v členských štátoch zavádzajú, sa účasť dospelých na vzdelávacích činnostiach v poslednom desaťročí zvýšila len v obmedzenej miere a len niekoľko členských štátov dokázalo dosiahnuť výraznejšie zlepšenie. V prípade dospelých s nízkou kvalifikáciou zostáva mimoriadne nízka (menej ako 5 %). Hoci zručnosti sú rozhodujúce pre zamestnateľnosť vo všetkých členských štátoch EÚ, účasť na vzdelávaní dospelých zostáva nízka.



Miery zamestnanosti podľa dosiahnutého vzdelania v roku 2018 (percentuálne body, osoby vo veku 20 – 64 rokov) 28,4 percentuálneho bodu rozdiel medzi mierou zamestnanosti nízkokvalifikovaných a vysokokvalifikovaných pracovníkov





40,7 % obyvateľstva vo veku 30 až 34 rokov úspešne ukončilo terciárne vzdelávanie (prekročenie cieľa stratégie Európa 2020)

11,1 % ľudí vo veku 25 až 64 rokov sa zúčastnilo na vzdelávaní dospelých v roku 2018



iba 4,3 % dospelých s nízkou kvalifikáciou sa zúčastnilo na vzdelávaní dospelých v EÚ v roku 2018

Podiel dospelých, ktorí sa zúčastňujú na vzdelávaní, celkovo a osôb s nízkou kvalifikáciou v roku 2018

(percentuálne body, osoby vo veku 20 – 64 rokov) Zdroj: Eurostat. Dočasné zamestnávanie sa v jednotlivých členských štátoch výrazne líši, a to aj napriek tomu, že v posledných rokoch je relatívne stabilné na úrovni približne 14 %. Výzvou zostáva zabezpečiť, aby nedobrovoľné dočasné pracovné zmluvy predstavovali odrazový mostík k trvalej pracovnej zmluve, aby sa zabránilo „javu otáčavých dverí“ medzi nezamestnanosťou a neistými pracovnými miestami. V niektorých členských štátoch prebiehajú reformy s cieľom zabezpečiť rovnováhu medzi flexibilitou a istotou. Medzi ne patria v niektorých prípadoch prísnejšie podmienky využívania dočasných pracovných zmlúv a väčšia zrozumiteľnosť pracovných podmienok. Dočasné pracovné zmluvy často nie sú „odrazovým mostíkom“. 14,2 % podiel zamestnancov s dočasnými pracovnými zmluvami v roku 2018 53 % všetkých dočasných zamestnancov má dočasnú pracovnú zmluvu nedobrovoľne 25,6 % zo všetkých dočasných zamestnancov si do jedného roka nájde stále zamestnanie Nedobrovoľní dočasní zamestnanci ako podiel na celkovom počte zamestnancov (vľavo) a miera prechodu na trvalé pracovné miesta (vpravo) Zdroj: Eurostat, VZPS. Práca pre platformy je vznikajúca forma zamestnania na európskych trhoch práce. V analýze Spoločného výskumného centra Európskej komisie vychádzajúcej z prieskumu COLLEEM II zahŕňajúcej viac ako polovicu členských štátov sa uvádza, že v roku 2018 poskytlo v týchto krajinách pracovné služby prostredníctvom platforiem ako svoju hlavnú pracovnú činnosť 1,4 % pracovníkov. Odhaduje sa, že jedna tretina práce pre platformy v EÚ bude cezhraničná. Pracovné podmienky pracovníkov platforiem sa značne líšia v závislosti napríklad od ich právneho postavenia (pracovník alebo samostatne zárobkovo činná osoba), druhu úloh, ktoré vykonávajú, a obchodného modelu ich materskej spoločnosti. Aj keď práca pre platformy vytvára nové pracovné príležitosti a umožňuje rozvoj inovačných obchodných modelov, predstavuje výzvu pre zavedené postupy na trhu práce a právne rámce (napr. pokiaľ ide o ochranu pracovných podmienok, prístup ku kolektívnemu vyjednávaniu a systémom sociálnej ochrany), ktoré často nie sú plne prispôsobené novému vývoju. Okrem toho nastoľuje nové otázky týkajúce sa využívania osobných údajov a algoritmického riadenia. Verejné služby zamestnanosti zohrávajú ústrednú úlohu pri vykonávaní politík zamestnanosti a uľahčovaní zosúladenia ponuky a dopytu na trhu práce prostredníctvom poskytovania usmernení a aktívnej podpory. Členské štáty podnikli kroky na posilnenie poskytovania individualizovaných služieb a usilujú sa o zjednodušenie a zlepšenie koordinácie služieb. Úloha verejných služieb zamestnanosti sa však v členských štátoch naďalej líši. Pretrvávajú však problémy, pokiaľ ide o oslovenie tých, ktorí sú od trhu práce najviac vzdialení. Zároveň sa pokračuje v úsilí posilniť spoluprácu a výmenu informácií a najlepších postupov v rámci európskej siete verejných služieb zamestnanosti. Viaceré členské štáty majú priestor na zlepšenie zosúladenia ponuky a dopytu na trhu práce prostredníctvom VSZ. 44,3 % nezamestnaných využíva na hľadanie práce verejné služby zamestnanosti 21,6 % nezamestnaných využíva súkromné úrady práce Podiel nezamestnaných osôb, ktorí na hľadanie zamestnania využívajú verejné služby zamestnanosti Zdroj: Eurostat, VZPS. Náklady na bývanie sú príliš vysoké pre veľký (hoci klesajúci) podiel domácností. Každý desiaty Európan je nadmerne zaťažený nákladmi na bývanie. Nie je prekvapením, že viac zaťažené týmito nákladmi sú domácnosti s najnižšími príjmami a ľudia žijúci v mestách. Závažná deprivácia v oblasti bývania je stabilná, klesá v členských štátoch strednej a východnej Európy, kde sú otázky kvality bývania výraznejšie. Napriek tomuto zlepšeniu značný počet domácností v týchto krajinách trpí v dôsledku zlých podmienok bývania. Bezdomovectvo, najextrémnejšia forma vylúčenia z bývania, v poslednom desaťročí vo väčšine členských štátov vzrástlo. V rámci riešenia tejto výzvy mnohé členské štáty prijali stratégie na zabezpečenie integrovaných reakcií na bezdomovectvo a vylúčenie z bývania. Čoraz vyšší dôraz sa kladie na preventívne služby a posilnenú spoluprácu tak na úrovni politiky, ako aj na úrovni poskytovania služieb. Nadmerné zaťaženie nákladmi na bývanie predstavuje vo viacerých členských štátoch výzvu 1 z 10 Európanov je nadmerne zaťažený nákladmi na bývanie 3,9 % obyvateľstva trpí závažnou depriváciou v oblasti bývania 1,9 % nemá vo svojej obytnej jednotke ani vaňu či sprchu Podiel obyvateľstva žijúceho v domácnosti, kde náklady na bývanie predstavujú viac ako 40 % disponibilného príjmu domácností, 2018 Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (SILC).





Systémy sociálnej ochrany sa modernizujú, pričom mnohé členské štáty rozširujú ich záber a zlepšujú ich primeranosť. Viaceré skupiny (najmä samostatne zárobkovo činné osoby a pracovníci s neštandardnými zmluvami) však stále čelia väčšej hospodárskej neistote s obmedzeným prístupom k sociálnej ochrane. Vplyv sociálnych transferov (okrem dôchodkov) na znižovanie chudoby zaznamenal v roku 2018 pokles. Riziko a hĺbka chudoby v prípade osôb žijúcich v domácnostiach, kde takmer nikto nepracuje, však naďalej rástli. V priemere asi len jedna tretina krátkodobo nezamestnaných v EÚ poberá dávky v nezamestnanosti. Zatiaľ čo v súčasnosti existujú systémy minimálneho príjmu vo všetkých členských štátoch, ich primeranosť sa stále výrazne líši.

Kľúčový význam pre modernizáciu systémov sociálneho zabezpečenia má zlepšenie rozsahu a primeranosti Sociálne transfery (okrem dôchodkov) znižujú chudobu v priemere o 33,2 % 32,9 % krátkodobo nezamestnaných osôb (< 12 mesiacov) poberá dávky v nezamestnanosti v 8 ČŠ nemajú samostatne zárobkovo činné osoby prístup k ochrane v nezamestnanosti v 2 ČŠ je čistý príjem poberateľov minimálneho príjmu nad vnútroštátnou hranicou chudoby Poberanie dávok v nezamestnanosti v prípade krátkodobo nezamestnaných osôb (< 12 mesiacov) Čistý príjem poberateľov minimálneho príjmu (príjmový rok: 2017) Poznámka: od roku 2018 je aj v Taliansku zavedený systém minimálneho príjmu. Príslušný zamestnanec s nízkou mzdou zarába 50 % priemernej mzdy a pracuje na plný pracovný čas. Zdroj: Analýza Európskej komisie na základe údajov Eurostatu. V dôsledku demografických zmien vzniká jednoznačná potreba upraviť dôchodkové systémy, systém zdravotnej starostlivosti a dlhodobej starostlivosti. Počet obyvateľstva v produktívnom veku už v EÚ v priemere klesá a má klesať aj naďalej. V 11 členských štátoch sa v nasledujúcich 5 rokoch zníži o viac ako 3 %. Zároveň sa predpokladá výrazné zvýšenie indexu ekonomickej závislosti poproduktívnej zložky, čo členské štáty podnieti, aby prijali opatrenia na modernizáciu svojich systémov dôchodkového zabezpečenia, zdravotnej starostlivosti a dlhodobej starostlivosti, na zachovanie ich primeranosti a udržateľnosti a zároveň zabezpečili prístup ku kvalitným službám. Aj keď sa kapacita dôchodkov ako náhrada príjmu a prevencia proti chudobe medzi členskými štátmi výrazne líši, v diskusii o smerovaní sa zvyšuje význam zabezpečenia primeranosti dôchodkov. Podpora prístupu k systémom dlhodobej starostlivosti a ich udržateľnosti je zároveň mimoriadne náročná, keďže mnohé členské štáty sa v súčasnosti vo veľkej miere spoliehajú na neformálnu starostlivosť. V dôsledku toho niektoré z nich začali reformy zamerané na zvýšenie počtu opatrovateľov a zlepšenie situácie neformálnych opatrovateľov (z ktorých väčšinu tvoria ženy). Starnutie obyvateľstva si vyžaduje modernizáciu

systémov dôchodkového zabezpečenia, zdravotnej starostlivosti a dlhodobej starostlivosti 1,7 % obyvateľstva uvádza neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti 10,2 roka prežitých v zdraví vo veku 65 rokov u žien a 9,8 roka u mužov z 3 v roku 2018 na 2 v roku 2050 sa zníži počet pracujúcich dospelých, ktorí podporujú jednu osobu na dôchodku Index ekonomickej závislosti poproduktívnej zložky (pomer medzi počtom osôb vo veku 65 rokov a viac a vo veku od 15 do 64 rokov) v EÚ Poznámka: Vyjadrený na 100 osôb v produktívnom veku (15 – 64 rokov). Svetlomodrá plocha zvýrazňuje minimálne a maximálne predpokladané hodnoty za rok. Zdroj: Eurostat, základné prognózy Posilnenie sociálneho trhového hospodárstva ide ruka v ruke s posilňovaním kvality sociálneho dialógu. Zapojenie sociálnych partnerov do navrhovania a vykonávania politík a reforiem v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti bolo uznané v usmerneniach pre politiky zamestnanosti. Celkovo zostala kvalita zapojenia na vnútroštátnej a regionálnej úrovni vo väčšine členských štátov stabilná, hoci medzi jednotlivými krajinami pretrvávajú rozdiely. Okrem toho, hoci celkové zapojenie sociálnych partnerov do európskeho semestra napreduje pomaly, existuje priestor na ďalší rozvoj. To by predovšetkým v niektorých členských štátoch vyžadovalo predvídateľnejšie a zmysluplnejšie výmeny v súvislosti s prípravou národných programov reforiem, a to aj pokiaľ ide o vyhradený čas.



1.PREHĽAD TRENDOV A VÝZIEV NA TRHU PRÁCE A V SOCIÁLNEJ OBLASTI V EURÓPSKEJ ÚNII Tento oddiel obsahuje prehľad trendov a výziev na trhu práce a v sociálnej oblasti v Európskej únii a poskytuje podrobnú analýzu hlavných oblastí politiky zamestnanosti a sociálnej politiky. Podrobný vývoj v jednotlivých členských štátoch je opísaný v ďalších oddieloch tejto správy. 1.1.Trendy na trhu práce Počet zamestnaných osôb sa v roku 2018 piaty rok po sebe zvýšil, hoci pomalším tempom než v roku 2017 (t. j. o 1,3 % v porovnaní s 1,6 %). Celková zamestnanosť v prvých troch štvrťrokoch 2019 mierne rástla a v treťom štvrťroku 2019 dosiahla úroveň 241,5 milióna, čo predstavuje asi o 2,1 milióna pracovných miest viac ako pred rokom, pričom ide o najvyššiu úroveň, aká sa kedy v EÚ dosiahla. Predpokladá sa, že celková zamestnanosť sa v roku 2019 zvýši o 1 % a v roku 2020 o 0,5 %. V porovnaní s najnižšou úrovňou zaznamenanou v prvom štvrťroku 2013 našlo v EÚ prácu viac ako 17 miliónov ďalších ľudí, z toho 11 miliónov v eurozóne. Miera zamestnanosti ľudí vo veku 20 – 64 rokov sa stabilne blížila k cieľu stratégie Európa 2020. V roku 2018 sa zvýšila o jeden percentuálny bod až na 73,2 % ročného priemeru a v druhom štvrťroku 2019 dosiahla až 73,9 %, čo je o 0,8 percentuálneho bodu viac ako v rovnakom štvrťroku predchádzajúceho roka. Miera zamestnanosti v eurozóne rástla rovnakým tempom, o 0,8 percentuálneho bodu na 72,7 % v druhom štvrťroku 2019. V EÚ, ako aj v eurozóne to sú historicky najvyššie úrovne. Ak bude tento pozitívny trend pokračovať súčasným tempom, EÚ by mohla byť na správnej ceste k dosiahnutiu svojho cieľa týkajúceho sa miery zamestnanosti na úrovni 75 %. Súčasné spomalenie hospodárskej činnosti spolu so zhoršením situácie na trhoch práce v niektorých členských štátoch však naznačuje, že miera zamestnanosti sa môže v nasledujúcich štvrťrokoch 2019 a v roku 2020 zvyšovať pomalšie, a nakoniec sa môže k cieľu na rok 2020 len priblížiť bez toho, aby ho dosiahla. Zvýšenie účasti na trhu práce bolo sprevádzané pozitívnym vývojom miery zamestnanosti. V druhom štvrťroku 2019 dosiahla miera aktivity vo vekovej skupine 20 – 64 rokov 78,7 % v EÚ a 78,5 % v eurozóne (v predchádzajúcom roku 78,4 % v EÚ a 78,3 % v eurozóne). Tak ako v predchádzajúcich rokoch, zvýšenie účasti na trhu práce sa vo veľkej miere opieralo o starších pracovníkov (vo veku 55 – 64 rokov) a v menšej miere o ženy. Graf 1: Miera zamestnanosti a miera nezamestnanosti zaznamenali v EÚ najlepšie výsledky v histórii Miera zamestnanosti a nezamestnanosti v EÚ a v eurozóne * priemer za 1. a 2. štvrťrok, sezónne očistený. Zdroj: Eurostat, VZPS. Celkový počet odpracovaných hodín sa zvyšuje pomalšie, ale stabilne a nakoniec prekročil vrchol z roku 2008. Od začiatku oživenia v roku 2013 sa počet zamestnaných osôb zvýšil výraznejšie než počet odpracovaných hodín (od 2. štvrťroku 2013 do 2. štvrťroku 2019 vzrástol o 7,7 % v porovnaní so 7,1 % v prípade odpracovaných hodín). Čiastočne to odráža dlhodobý štrukturálny pokles, ktorý sa prehĺbil nárastom (nedobrovoľnej) práce na kratší pracovný čas po kríze, a presun zamestnanosti do odvetví s nižšou intenzitou pracovného času. Objem odpracovaných hodín však v roku 2018 stúpol, pričom po prvýkrát prekročil najvyššiu úroveň z roku 2008 o 0,3 %. Miera nezamestnanosti v roku 2018 a v prvých troch štvrťrokoch 2019 naďalej klesala. Silná tvorba pracovných miest v kontexte mierne rastúcej účasti na trhu práce sa premietla do ďalšieho poklesu nezamestnanosti. V treťom štvrťroku 2019 klesla miera nezamestnanosti (veková skupina 15 – 74 rokov) na 6,3 % v EÚ a 7,5 % v eurozóne (rok predtým to bolo 6,7 % resp. 8 %). V absolútnych číslach to zodpovedá 15,6 miliónu nezamestnaných ľudí v EÚ, čo je približne o 1 milión menej ako v rovnakom štvrťroku predchádzajúceho roka a takmer o 11 miliónov menej ako maximum zaznamenané v druhom štvrťroku 2013. Napriek poklesu miery nezamestnanosti vo všetkých členských štátoch v minulom roku pretrvávali značné rozdiely (ako sa uvádza v oddiele 3.1.1), pričom niektoré krajiny dosiahli veľmi nízke úrovne (a s malým priestorom na ďalšie zlepšenie) a iné ešte stále nedosiahli svoje minimá spred krízy.

Graf 2: Hoci spoločnosti vykazujú značný nedostatok pracovných síl, existujú náznaky zlepšenia zosúladenia ponuky a dopytu na trhu práce Beveridgova krivka v EÚ Zdroj: Eurostat, VZPS a prieskum podnikov a spotrebiteľov. Poznámka: Sezónne očistené údaje. Napriek miernemu poklesu v porovnaní s predchádzajúcim rokom je nedostatok pracovnej sily na vysokej úrovni. Od začiatku oživenia sa podiel podnikov, ktoré uvádzajú dostupnosť pracovnej sily ako faktor obmedzujúci výrobu, v EÚ nepretržite zvyšoval, a to z približne 5 % na konci roka 2012 na zhruba 20 % v roku 2018. Beveridgova krivka (graf 2) ukazuje, že takéto zvýšenie bolo sprevádzané pokračujúcim poklesom nezamestnanosti, hoci vzostupný posun krivky, ku ktorému došlo v rokoch 2010 až 2013, poukazuje na nižšiu efektívnosť zosúladenia ponuky a dopytu na trhu práce v období po kríze v porovnaní s obdobím pred krízou. V dôsledku nedávneho spomalenia hospodárskeho rastu počet spoločností, ktoré nahlásili nedostatok pracovnej sily, v roku 2019 mierne klesol, zatiaľ čo nezamestnanosť naďalej klesá, ako sa uvádza vyššie. Hoci je predčasné posudzovať, či Beveridgova krivka ukazuje zmenu vývoja, správanie v posledných štvrťrokoch naznačuje, že dochádza k zostupnému presunu krivky, v súlade s celkovým zlepšením procesu zosúladenia ponuky s dopytom na trhu práce (hoci sa situácia v jednotlivých členských štátoch podstatne líši). Dlhodobá nezamestnanosť a nezamestnanosť mladých ľudí aj naďalej klesá. Stále zlepšovanie podmienok na trhu práce sa premietlo do zmenšujúceho sa počtu dlhodobo nezamestnaných (t. j. nezamestnaných viac ako jeden rok). Počet ľudí v tejto situácii predstavoval v druhom štvrťroku 2019 výšku 6,2 milióna, t. j. o 1,1 milióna (alebo 15 %) menej ako v rovnakom štvrťroku 2018. Dlhodobá nezamestnanosť dosiahla úroveň 2,5 % ekonomicky aktívneho obyvateľstva, čo je predkrízové minimum z 3. štvrťroka 2008 (zatiaľ čo v eurozóne je stále vyššia, 3,3 % oproti 2,8 %). Pri pohľade na situáciu mladých uchádzačov o zamestnanie je taktiež viditeľné výrazné zlepšenie. Miera nezamestnanosti mladých ľudí zaznamenala v EÚ zníženie o 1 percentuálny bod, na 14,4 % v treťom štvrťroku 2019 a v eurozóne o 0,9 percentuálneho bodu na úroveň 15,8 % (avšak v Španielsku, Taliansku a Grécku sú tieto miery nezamestnanosti stále nad 30 %). Celkovo je v EÚ nezamestnaných 3,2 milióna osôb vo veku od 15 do 24 rokov a tento počet zvýši na 5,5 milióna, ak sa zoberú do úvahy všetky osoby, ktoré nie sú zamestnané, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET). Napriek tomu sa za posledný rok miera NEET zlepšila, keďže v prvom štvrťroku 2019 klesla na 10,2 % v EÚ a 10,3 % v eurozóne (rok predtým to bolo 10,6 % v prípade EÚ a 10,8 % v prípade eurozóny). Tieto miery sú historicky najnižšie. Napriek poklesu miery NEET sa predčasné ukončenie školskej dochádzky stabilizovalo. Po neustálom klesaní za posledné desaťročie sa miera predčasného ukončenia školskej dochádzky a odbornej prípravy (vo veku 18 – 24 rokov) v rokoch 2017 a 2018 stabilizovala na 10,6 %. Hoci existuje priestor na ďalšie zníženie, uvedená hodnota sa tesne blíži k cieľu stratégie Európa 2020, ktorým je 10 %. Naopak, cieľ stratégie Európa 2020 pre dosiahnutie terciárneho vzdelania (40 % vo vekovej skupine 30 – 34 rokov) sa dosiahol v roku 2018 s mierou 40,7 % (o 0,8 percentuálneho bodu viac ako v roku 2017). Graf 3: Starší a vysokokvalifikovaní pracovníci sú hlavnou hnacou silou rastu zamestnanosti. Miery zamestnanosti a rast zamestnanosti v rámci rôznych skupín v EÚ Zdroj: Eurostat, VZPS. Starší pracovníci sú aj naďalej hlavnou hnacou silou rastu zamestnanosti. V porovnaní s inými vekovými skupinami bol v roku 2018 najväčší nárast podobne ako v predchádzajúcich rokoch zaznamenaný v skupine starších pracovníkov (veková skupina 55 – 64 rokov) (graf 3): počet zamestnaných osôb v tejto skupine vzrástol v roku 2018 o 4,1 % (podobná mieru rastu ako v roku 2017, keď dosiahla 4,3 %). Miera zamestnanosti starších pracovníkov sa následne zvýšila o 1,6 percentuálneho bodu na 58,7 % v roku 2018, čo je historicky najvyššia úroveň (o viac ako 13 percentuálnych bodov vyššia ako v roku 2008). Zamestnanosť vzrástla aj v prípade iných vekových skupín, aj keď pomalším tempom. Najmä počet mladých ľudí (veková skupina 15 – 24 rokov), ktorí sú zamestnaní, vzrástol v porovnateľnej miere ako v roku 2017 (1,5 % v porovnaní s 1,6 %), čo viedlo k zvýšeniu miery zamestnanosti mladých ľudí o 0,8 percentuálneho bodu na 35,4 % (táto miera však zostáva o 1,9 percentuálneho bodu pod úrovňou z roku 2008). Zamestnanosť dospelých v produktívnom veku (veková skupina 25 – 54 rokov) vzrástla o 0,4 %, čo viedlo k 80,4 % miery zamestnanosti v roku 2018. Miera zamestnanosti osôb narodených mimo EÚ ďalej rástla. Vo vekovej skupine 20 – 64 rokov stúpla v roku 2018 na 64,5 % (o 1,5 percentuálneho bodu viac ako v roku 2017), čo v absolútnom vyjadrení zodpovedá rastu zo 17,4 milióna na 18,3 milióna. Miera zamestnanosti v tejto skupine je porovnateľná s 73,9 % v prípade priemeru osôb narodených v danej krajine (o 0,9 percentuálneho bodu viac ako v roku 2017). Hoci sa tento rozdiel mierne zmenšuje, po zvýšení v priebehu krízy (viac ako 9 percentuálnych bodov v roku 2018 v porovnaní s menej ako 5 percentuálnymi bodmi v roku 2008) zostáva stále výrazný. Zamestnanosť žien v porovnaní so zamestnanosťou mužov rastie o čosi rýchlejšie, rozdiely v zamestnanosti žien a mužov sú však naďalej veľké. V roku 2018 bol rast zamestnanosti žien o 0,2 percentuálneho bodu rýchlejší ako u mužov (rovnaká hodnota ako v roku 2017). Takýto malý rozdiel však nebol dostatočný na zníženie rozdielu v zamestnanosti žien a mužov (t. j. rozdiel v mierach zamestnanosti podľa pohlavia), ktorý zostal nezmenený na úrovni 11,5 percentuálneho bodu. Po výraznom poklese počas krízy (na úroveň 15 percentuálnych bodov v roku 2008), spôsobenom výraznejším vplyvom recesie na zamestnanosť mužov, sa tento ukazovateľ od roku 2014 takmer nezmenil. Tento rozdiel sa zdá obzvlášť vysoký v prípade žien vo veku 30 – 34 rokov, keď je na úrovni 14,5 percentuálneho bodu (najmä z toho dôvodu, že sú v reproduktívnom veku), v prípade starších žien (55 – 64 rokov) je na úrovni 13,7 percentuálneho bodu a u žien s nízkou kvalifikáciou je na úrovni 21,1 percentuálneho bodu (v porovnaní s 10,9 percentuálneho bodu v prípade žien so strednou kvalifikáciou a 6,8 percentuálneho bodu v prípade žien s vysokou kvalifikáciou). Vysokokvalifikovaní ľudia tvoria čoraz väčší podiel pracovnej sily. Ide o súčasť dlhodobého trendu, keďže zamestnanosť spojená s pracovnou náplňou, ktorá si vyžaduje vysokú kvalifikáciu, je na vzostupe, a kvalifikácia pracovných síl členských štátov sa zvyšuje, čo odráža rastúci dopyt po vysokokvalifikovaných pracovníkoch a ich ponuku v ekonomike. Počet zamestnaných osôb (veková skupina 25 – 64 rokov) s vysokoškolským vzdelaním sa v roku 2018 zvýšil o 3,1 %, čo v rámci tejto skupiny viedlo k miere zamestnanosti vo výške 85,8 %. Len mierne zvýšenie o 0,2 % zaznamenali pracovníci so strednou kvalifikáciou (t. j. osoby s vyšším sekundárnym vzdelaním), ktorí dosiahli mieru zamestnanosti 76,4 %. Počet nízkokvalifikovaných pracovníkov (t. j. s nižším sekundárnym alebo nižším vzdelaním) naopak naďalej klesal, a to o 0,8 % (v porovnaní s 0,3 % v roku 2017). Keďže sa celková populácia nízkokvalifikovaných pracovníkov vo veku 25 – 64 rokov stále zmenšuje (len v roku 2018 klesla o 1,7 milióna, teda o 2,7 %) – ako súčasť trendu, ktorý je výsledkom starnutia obyvateľstva a vyššieho dosiahnutého vzdelania mladších generácií – miera zamestnanosti v tejto skupine sa v skutočnosti zvýšila z 55,6 % v roku 2017 na 56,8 % v roku 2018. Rozdiel medzi mierou zamestnanosti nízkokvalifikovaných a vysokokvalifikovaných pracovníkov naďalej klesá (z maxima 31,4 percentuálnych bodov v roku 2013), zostáva však veľmi veľký na úrovni 29 percentuálnych bodov a poukazuje na potrebu prijať opatrenia na zvýšenie zamestnateľnosti ľudí s nízkou úrovňou vzdelania, najmä prostredníctvom zvyšovania úrovne zručností a rekvalifikácie. Väčšina dodatočných pracovných miest vytvorených v roku 2018 je stála a na plný pracovný čas, ale podiel dočasných zamestnancov zostáva značný. Z 2,7 milióna ďalších zamestnancov (15 – 64) zaznamenaných v roku 2018 mali takmer všetci trvalú pracovnú zmluvu; počet dočasných zamestnancov sa v rovnakom období zvýšil len o 55 tisíc (v porovnaní s 0,8 milióna v predchádzajúcom roku). Zvýšenie počtu trvalých pracovných zmlúv však nestačilo na zníženie celkového podielu dočasných zamestnancov na celkovom počte zamestnancov, ktorý v roku 2018 klesol len o 0,1 percentuálneho bodu na 14,2 %. Počet samostatne zárobkovo činných osôb (15 – 64) klesol o 160 tisíc, čiže pokračoval v pomalom poklese zaznamenanom v predchádzajúcich rokoch, a v dôsledku toho predstavuje ich podiel na celkovej zamestnanosti 13,5 % (pokles z 13,7 % v roku 2017 a 14,4 % v roku 2013). Napokon, väčšina dodatočných pracovných miest bola na plný pracovný čas (+2,4 milióna), zatiaľ čo počet pracovníkov na kratší pracovný čas zostal zhruba rovnaký. Podiel pracovníkov na kratší pracovný čas (veková skupina 15 – 64 rokov) preto mierne klesol už tretí rok za sebou (o 0,2 percentuálneho bodu na 19,2 % v roku 2018), pričom zostal takmer 2 percentuálne body nad úrovňou z roku 2008. Na druhej strane podiel nedobrovoľných pracovníkov na kratší pracovný čas na celkovom počte tohto typu pracovníkov naďalej klesal (z maxima 29,6 % v roku 2014 na 24,6 % v roku 2018), hoci zostal značný. Pokiaľ ide o vývoj v jednotlivých odvetviach, zamestnanosť sa naďalej presúva do služieb. V súlade s trendom posledných rokov sa v roku 2018 najväčší počet pracovných miest vytvoril v oblasti služieb (2,6 milióna ďalších zamestnaných osôb v roku 2018 alebo + 1,5 % v porovnaní s rokom 2017; na základe národných účtov). Takýto nárast viedol k zvýšeniu podielu služieb na celkovej zamestnanosti, ktorý sa v poslednom desaťročí nepretržite zvyšoval zo 70,1 % v roku 2008 na 74 % v roku 2018. V absolútnom vyjadrení odvetvie zaznamenalo druhý najväčší nárast v roku 2018 (o 470 tisíc), čo zodpovedá nárastu o 1,3 % v porovnaní s predchádzajúcim rokom (v súlade s výsledkami zaznamenanými v rokoch 2017 a 2016). Druhý rok za sebou sa počet ľudí zamestnaných v stavebníctve zvýšil o viac ako 2 % (alebo 337 tisíc osôb), čo svedčí o konsolidácii oživenia, ktoré sa začalo v roku 2015. Počet zamestnaných osôb v tomto sektore je však stále takmer o 13 % nižší ako v roku 2008. Napokon, po stabilizácii v roku 2017 začala v roku 2018 zamestnanosť v poľnohospodárstve v súlade s dlhodobým trendom opäť klesať (o 2,5 %). Podiel poľnohospodárstva na celkovej zamestnanosti klesol z 5,4 % v roku 2008 na 4,3 % v roku 2018. 1.2.Sociálne trendy Počet osôb, ktorým hrozí chudoba alebo sociálne vylúčenie , , neustále klesá. Tento klesajúci trend pokračoval v roku 2018 už šiesty rok po sebe (graf 4) a počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením klesol na 110 miliónov osôb (alebo 21,9 % celkového obyvateľstva), čo je o takmer 2,7 milióna menej ako v roku 2017 (zhruba o 2 percentuálne body menej ako v roku 2008). Celkový trend odrážal pokles závažnej materiálnej deprivácie a v menšom rozsahu podiel domácností s veľmi nízkou intenzitou práce, zatiaľ čo miera rizika chudoby zamestnaných sa celkovo nezmenila. Celkovo je to v súlade s oživením v oblasti zamestnanosti a zvýšením disponibilného príjmu. Ak bude pozitívny trend pokračovať súčasným tempom, EÚ by mohla do roku 2020 zaznamenať pokles o približne 13 miliónov ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením od roku 2008 (v porovnaní s cieľom stratégie Európa 2020, ktorý predstavuje 20 miliónov). Súčasné spomalenie hospodárskej činnosti však naznačuje, že skutočný pokles môže byť menej výrazný.

Prudký pokles počtu osôb trpiacich závažnou materiálnou depriváciou pokračuje. Viac ako 3 milióny ľudí sa vymanili zo závažnej materiálnej deprivácie za rok predchádzajúci roku 2018, čím sa celkový počet dotknutých osôb znížil na 29,7 milióna alebo 5,9 % obyvateľstva EÚ. Tento pokles predstavuje významné zlepšenie už šiesty rok za sebou, čo svedčí o zlepšujúcej sa materiálnej situácii domácností. Keďže pokles tohto ukazovateľa je spôsobený dobrými výsledkami tých členských štátov, v ktorých je závažná materiálna deprivácia najvyššia (pozri oddiel 3.4), celkové zlepšenie poukazuje na pokračovanie vzostupnej sociálnej konvergencie. Silný trh práce prispel k ďalšiemu zníženiu počtu osôb žijúcich v domácnostiach, kde takmer nikto nepracuje. Počet ľudí žijúcich v domácnostiach s veľmi nízkou intenzitou práce ďalej klesol približne o 3 milióny ľudí. Títo ľudia predstavujú 8,8 % obyvateľstva, čo je značne pod úrovňou spred krízy. Graf 4: Podiel ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením klesá, ale podiel ľudí ohrozených chudobou zostáva prakticky rovnaký. Percentuálny podiel obyvateľstva ohrozeného chudobou alebo sociálnym vylúčením (AROPE) a podzložky (2005 – 2017). Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (SILC). Percentuálny podiel obyvateľstva ohrozeného chudobou zostáva vysoký napriek sile oživenia. Ukazovateľ relatívnej chudoby zostáva vo všeobecnosti stabilný, v porovnaní s predchádzajúcim rokom sa nepatrne zvýšil zo 16,9 % na 17,1 %. Počet ľudí žijúcich v domácnostiach s ekvivalentným disponibilným príjmom pod 60 % národného mediánu je mierne pod úrovňou 86 miliónov, čo je o jeden milión ľudí viac ako v predchádzajúcom roku. Zatiaľ čo najnovšie údaje z rýchlych odhadov Eurostatu naznačujú, že pokles miery chudoby bude pokračovať, takýto pokles sa po výraznom zlepšení v roku 2017 zastavil. Miera rizika chudoby zamestnaných zostala v roku 2018 vo všeobecnosti nezmenená na vysokej úrovni. V roku 2018 vzrástol percentuálny podiel zamestnaných osôb ohrozených chudobou v porovnaní s rokom 2017 o ďalšieho 0,1 percentuálneho bodu a zostáva blízko k maximu zaznamenanému v roku 2016. 9,5 % zamestnaných ľudí žije v domácnosti, ktorej príjem je nižší ako 60 % mediánu (o 1,2 percentuálneho bodu viac ako minimum dosiahnuté v roku 2010). Osoby pracujúce na kratší pracovný čas a s dočasnými pracovnými zmluvami sú takémuto riziku viac vystavené, ale v niektorých členských štátoch je toto riziko pomerne vysoké aj v prípade pracovníkov na plný pracovný čas a pracovníkov trvalou pracovnou zmluvou (pozri aj oddiely 3.1.1 a 3.4.1). Vývoj v oblasti hĺbky chudoby naznačuje, že v niektorých krajinách nemajú všetci úžitok z hospodárskeho rastu. Hodnota relatívneho prepadu mediánu príjmovej chudoby, ktorou sa meria, ako ďaleko od hranice chudoby sú tí, ktorým hrozí riziko chudoby (t. j. ako chudobní sú v skutočnosti chudobní ľudia), sa v roku 2018 zvýšila o pol bodu na úroveň 24,6 %. To odráža rôznorodé trendy v jednotlivých členských štátoch, z ktorých celkovo vyplýva, že najchudobnejší ľudia nemajú vždy prospech z pozitívnych vplyvov hospodárskeho rastu. Riziko a hĺbka chudoby v prípade osôb žijúcich v domácnostiach, kde (takmer) nikto nepracuje, sa naďalej zväčšovali. Miera rizika chudoby v prípade osôb, ktoré žijú v domácnostiach s veľmi nízkou intenzitou práce (menej ako 20 % ich kapacity), je vysoká (62,1 % v roku 2018) a piaty rok po sebe sa stále zvyšuje. Výbor pre sociálnu ochranu to identifikoval ako trend, ktorý treba sledovať . Narastajú aj rozdiely medzi mediánom príjmov týchto osôb a hranicou rizika chudoby (pozri oddiel 3.4.1), čo poukazuje na možné nedostatky v primeranosti a rozsahu dávok. Napriek neustálym zlepšeniam deti naďalej čelia vysokému riziku chudoby alebo sociálneho vylúčenia. V roku 2018 klesol percentuálny podiel detí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením v EÚ28 o 0,6 percentuálneho bodu na 24,3 %. Táto miera je však naďalej vyššia ako v prípade bežného obyvateľstva. Deti, ktorých rodičia majú nízku kvalifikáciu, čelia vo všetkých členských štátoch výrazne vyššiemu riziku chudoby alebo sociálneho vylúčenia, čo poukazuje na pretrvávajúcu nerovnosť príležitostí. Súhrnné príjmy domácností naďalej rastú. Hrubý disponibilný príjem domácností (HDPD) sa v roku 2018 piaty rok za sebou zvýšil. Ročný nárast bol v súlade so zlepšením celkového reálneho HDP na obyvateľa (ktorý sa zvýšil približne o 1,8 %), čo naznačuje, že z nedávneho rastu majú úžitok aj domácnosti. Príjmová nerovnosť zostáva na vysokej úrovni. Príjem najbohatších 20 % domácností v členských štátoch v priemere zhruba päťkrát prevyšuje príjem najchudobnejších 20 % domácností. V roku 2018 sa tento pomer po prvom poklese v minulom roku zvýšil a zostáva na vysokej úrovni v mnohých členských štátoch (pozri oddiel 3.4). Najnovšie rýchle odhady Eurostatu však naznačujú, že nastane pokles . Podiel príjmu, ktorý dosiahlo 40 % obyvateľstva s najnižšími príjmami (S40), zostal po náraste v roku 2017 nezmenený. V mnohých krajinách sa podiel na príjmoch tejto skupiny, ktorá pozostáva z pracovníkov s nižším príjmom a pracovníkov poberajúcich sociálne dávky, zhoršil alebo stagnoval, a to aj pred hospodárskou krízou. Na zvrátenie predchádzajúcich trendov poslednej dekády však budú v rámci S40 potrebné ďalšie zlepšenia.



2.STRUČNÉ ZRHNUTIE SOCIÁLNEHO PREHĽADU Európsky pilier sociálnych práv spoločne vyhlásili Európsky parlament, Rada EÚ a Európska komisia 17. novembra 2017. Stanovuje sa v ňom viacero kľúčových zásad a práv na podporu spravodlivých a dobre fungujúcich trhov a systémov sociálneho zabezpečenia. Má slúžiť ako kompas pre obnovený proces konvergencie medzi členskými štátmi, ktorý ich má navigovať na ceste k lepším sociálno-ekonomickým podmienkam. V novom strategickom programe Rady pre EÚ na obdobie 2019 – 2024 sa zdôrazňuje, že Európsky pilier sociálnych práv sa musí vykonávať na úrovni EÚ a členských štátov s náležitým ohľadom na príslušné právomoci. Komisia predloží oznámenie, ktorým sa začne realizovať akčný plán na vykonávanie Európskeho piliera sociálnych práv začiatkom roka 2020. Európsky pilier sociálnych práv dopĺňa sociálny prehľad, ktorý má slúžiť na monitorovanie výsledkov a sledovanie trendov v členských štátoch. Prehľad obsahuje niekoľko ukazovateľov (hlavných a vedľajších) na sledovanie výsledkov členských štátov v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti podľa vybraných ukazovateľov na základe troch širších oblastí vymedzených v rámci piliera: i) rovnosť príležitostí a prístup na trh práce; ii) dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky a iii) verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie. Od vydania z roku 2018 obsahuje spoločná správa o zamestnanosti sociálny prehľad, ktorého výsledky sú, pokiaľ ide o hlavné ukazovatele, zhrnuté v tejto kapitole. Analýza sa uvádza v kontexte širšej reformy opísanej v kapitole 3. 2.1. Základné informácie o sociálnom prehľade

Sociálny prehľad je ústredný nástroj na monitorovanie výsledkov v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti, ako aj konvergencie smerom k lepším životným a pracovným podmienkam. Konkrétne pomáha monitorovať situáciu členských štátov v merateľných oblastiach piliera, a tým dopĺňať existujúce nástroje monitorovania, najmä monitor výsledkov v oblasti zamestnanosti a monitor výsledkov v oblasti sociálnej ochrany. Zahŕňa predovšetkým 14 hlavných ukazovateľov, ktoré slúžia na posúdenie všeobecných trendov zamestnanosti a sociálnych trendov: –Rovnosť príležitostí a prístup na trh práce: §Podiel osôb, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku alebo odbornú prípravu, veková skupina 18 – 24 rokov §Rozdiel v miere zamestnanosti mužov a žien, veková skupina 20 – 64 rokov §Príjmová nerovnosť meraná ako pomer príjmov horného a dolného kvintilu – S80/S20 §Miera ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením (AROPE) §Mladí ľudia, ktorí nie sú zamestnaní ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy, veková skupina 15 – 24 rokov ˗Dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky: §Miera zamestnanosti, veková skupina 20 – 64 rokov §Miera nezamestnanosti, veková skupina 15 – 74 rokov §Miera dlhodobej nezamestnanosti, veková skupina 15 – 74 rokov §Hrubý disponibilný príjem domácnosti v reálnom vyjadrení na obyvateľa §Čistý príjem slobodného a bezdetného zamestnanca na plný pracovný čas s priemernou mzdou –Verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie: §Vplyv sociálnych transferov (okrem dôchodkov) na znižovanie chudoby §Deti vo veku menej ako 3 roky navštevujúce zariadenia formálnej starostlivosti o deti §Subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti §Podiel obyvateľstva so základnými alebo s vyššími než základnými celkovými digitálnymi zručnosťami Na spoločnej metodike, ktorá sa používa na analýzu hlavných ukazovateľov, sa dohodli Výbor pre zamestnanosť a Výbor pre sociálnu ochranu (podrobnosti v prílohe 3). Touto metodikou sa hodnotí situácia a vývoj v členských štátoch na základe úrovní a medziročných zmien každého hlavného ukazovateľa zahrnutého do sociálneho prehľadu. Úrovne a zmeny sa klasifikujú podľa ich vzdialenosti od príslušných (nevážených) priemerov EÚ. Výsledky členských štátov v súvislosti s úrovňami a zmenami sa potom skombinujú (podľa vopred stanoveného vzoru) tak, že každý členský štát sa zaradí do jednej zo siedmich kategórií („krajiny s najlepšími výsledkami“, „krajiny s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, „krajiny s dobrými výsledkami, ktoré si však vyžadujú monitorovanie“, „krajiny s priemernými/neutrálnymi výsledkami“, „krajiny so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“, „krajiny s výsledkami, ktoré treba sledovať“ a „krajiny s kritickou situáciou“). Na tomto základe sa v tabuľke 1 uvádza zhrnutie výsledných hodnôt sociálneho prehľadu podľa najnovších údajov, ktoré sú k dispozícii pre každý ukazovateľ. Hodnoty tabuľky by sa mali vykladať starostlivo a nemechanicky. Na tento účel je v kapitole 3 predložená podrobná analýza štrnástich ukazovateľov vrátane dlhodobejších trendov a doplňujúcich ukazovateľov, ak sú relevantné. Nadchádzajúce správy o jednotlivých krajinách obsahujú okrem toho aj hĺbkovú analýzu všetkých „kritických situácií“ a ďalšie sociálno-ekonomické a politické pozadie s cieľom lepšie posúdiť problémy špecifické pre jednotlivé krajiny v kontexte európskeho semestra. Spolu s ďalšou analýzou, ktorá je súčasťou monitora výsledkov v oblasti zamestnanosti a monitora výsledkov v oblasti sociálnej ochrany, sa vytvorí analytický základ pre prípadné následné návrhy odporúčaní Komisie pre jednotlivé krajiny.

Spoločná správa o zamestnanosti na rok 2020 prvýkrát zahŕňa do sociálneho prehľadu regionálny rozmer. V posledných rokoch sa sociálny prehľad použil na analýzu výsledkov jednotlivých krajín na vnútroštátnej úrovni. Vývoj ukazovateľov na vnútroštátnej úrovni však môže zakrývať dôležité rozdiely na regionálnej úrovni (zatiaľ čo v mnohých členských štátoch sa o viacerých politikách a financovaní často rozhoduje na tejto úrovni). Preto narastá regionálny význam rozmer sociálnej situácie a konvergencie, najmä v rámci európskeho semestra. Toto vydanie správy obsahuje v tejto súvislosti dôkazy o regionálnej situácii vychádzajúce zo sociálneho prehľadu. Pokiaľ ide o niektoré hlavné ukazovatele sociálneho prehľadu, v prílohe 3 sa uvádza najmä súbor máp regionálnych členení podľa členských štátov. V analýze v kapitole 3 sa okrem toho v relevantných prípadoch, pokiaľ ide o členské štáty, v ktorých existujú veľké rozdiely medzi regiónmi NUTS 2, uvádzajú zistenia na regionálnej úrovni. Údaje a zistenia umožňujú lepšie pochopiť, ako sa rôznym regiónom v určitej krajine darí, pokiaľ ide o niektoré kľúčové oblasti piliera, a pomáhajú monitorovať konvergenciu v rámci krajín, posudzovať vplyv regionálnych politík a ovplyvňovať tvorbu regionálnej politiky. 2.2. Informácie vyplývajúce zo sociálneho prehľadu Analýza prehľadu poukazuje na pokračujúci pozitívny vývoj na trhu práce a v sociálnej oblasti v EÚ, hoci nie všetky ukazovatele sa zlepšujú. Pri pohľade na priemerné hodnoty pre EÚ sa za posledný dostupný rok (t. j. 2018 alebo 2017 v závislosti od dostupnosti údajov) zaznamenalo zlepšenie 9 zo 14 hlavných ukazovateľov. Zaznamenal sa najvýznamnejší pokrok, pokiaľ ide o porovnateľné (celkové a dlhodobé) miery nezamestnanosti, čo odráža pozitívny vývoj na trhu práce. Ako už v roku 2017, tak aj v roku 2018 klesla miera nezamestnanosti vo všetkých členských štátoch. Niektoré ďalšie ukazovatele sa však v porovnaní s predchádzajúcim rokom nezmenili alebo sa dokonca mierne zhoršili (t. j. osoby, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku alebo odbornú prípravu, rozdiely v zamestnanosti žien a mužov, pomer príjmov horného a dolného kvintilu, vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby a subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti). Ako bolo zdôraznené v príslušných bodových grafoch v kapitole 3, viac ako polovica hlavných ukazovateľov vykazuje v rôznej miere konvergenciu vo všetkých členských štátoch za posledné pozorované obdobie (značné výnimky sú pomer príjmov horného a dolného kvintilu, subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti a podiel obyvateľstva so základnými alebo s vyššími než základnými celkovými digitálnymi zručnosťami). Takmer všetky členské štáty sa stretávajú s problémami minimálne v súvislosti s jedným hlavným ukazovateľom. Ak zohľadníme tri najproblematickejšie kategórie, (t. j. „krajiny s kritickou situáciou“, „krajiny s výsledkami, ktoré treba sledovať“ a „krajiny so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“), okrem Holandska všetky členské štáty zaznamenali prinajmenšom jeden problém. Keď sa pozrieme len na „krajiny s kritickou situáciou“ (t. j. ukazovatele, ktorých úroveň je oveľa horšia ako priemer, a buď sa nezlepšujú dostatočne rýchlo, alebo sa ešte ďalej zhoršujú), označených bolo 14 členských štátov, čo je rovnaký počet, aký je uvedený v spoločnej správe o zamestnanosti na rok 2019. Estónsko a Malta sa dostali do tejto skupiny krajín (alebo sa do nej „opätovne dostali“, po tom, ako ju opustili v predchádzajúcom roku), zatiaľ čo Maďarsko a Portugalsko ju opustili. Počet výziev poukazuje na určité celoplošné zhoršenie. Vo všetkých 14 posudzovaných oblastiach bolo zistených celkovo 121 prípadov „krajín s kritickou situáciou“, „krajín s výsledkami, ktoré treba sledovať“ alebo „krajín so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“, t. j. približne 31 % celkového počtu posúdení (rovnaký údaj, aký je uvedený v spoločnej správe o zamestnanosti na rok 2019). Z toho je 40 „krajín s kritickou situáciou“(čo zodpovedá 10,3 % všetkých posúdení) v porovnaní so 41 v spoločnej správe o zamestnanosti na rok 2019 (čo zodpovedá 10,6 % všetkých posúdení). Pri pohľade na tri všeobecné oblasti zahrnuté do sociálneho prehľadu sa podobne ako v predchádzajúcich rokoch varovné signály upozorňujúce na problémy najčastejšie vyskytujú v oblasti „verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie“ s priemerným počtom 9,8 prípadov na ukazovateľ (v 3,5 prípadoch ide o „kritickú situáciu“). Deti mladšie ako 3 roky navštevujúce zariadenia formálnej starostlivosti o deti sa javia ako ukazovateľ s najväčším počtom varovných signálov, t. j. pre 13 členských štátov (z toho 5 sa nachádza v najnižšej kategórii). Za ním nasledujú ukazovatele „rovnosť príležitostí a prístup na trh práce“ a „dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky“, na ktoré v priemere pripadá 9,6, resp. 6,8 varovných signálov (po 3, resp. 2,2 prípadu označených ako „kritické situácie“). V prvej oblasti má najviac varovných signálov (10) ukazovateľ osôb, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku alebo odbornú prípravu, ukazovateľ rozdielu v zamestnanosti žien a mužov a ukazovateľ miery rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia. V druhej oblasti sa javí ako ukazovateľ s najväčším počtom problémov (14 varovných signálov) ukazovateľ „čistý príjem slobodného a bezdetného zamestnanca na plný pracovný čas s priemernou mzdou“. Podobne ako v minulých rokoch sa situácia v členských štátoch a závažnosť ich príslušných výziev značne líšia. Z posúdení situácie v Grécku, Taliansku, Rumunsku a Španielsku stále vyplývajú „kritické situácie“, „výsledky, ktoré treba sledovať“ alebo „slabé, ale zlepšujúce sa výsledky“ v prípade desiatich alebo viacerých ukazovateľov (pozri tabuľku 1). Z týchto krajín uvádza najvyšší počet „kritických situácií“ Taliansko (osem), za ním nasleduje Rumunsko (sedem), Grécko (štyri) a Španielsko (dve). Grécko, Rumunsko a Španielsko však oznámili aj niekoľko pozitívnych posúdení: Grécko patrí medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“, pokiaľ ide o predčasné ukončenie školskej dochádzky a „krajiny s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, pokiaľ ide o príjmovú nerovnosť a účasť na starostlivosti o deti; Rumunsko patrí medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“, pokiaľ ide o rast disponibilného príjmu domácností na obyvateľa a „krajiny s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, pokiaľ ide o mieru nezamestnanosti; Španielsko patrí medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“, pokiaľ ide o účasť na starostlivosti o deti“ a „krajinu s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, pokiaľ ide o subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti. Z hľadiska celkového počtu výziev nasledujú Bulharsko a Chorvátsko (osem výziev), Estónsko a Lotyšsko (šesť výziev). Švédsko je naopak „krajinou s najlepšími výsledkami“ alebo „krajinou s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“ v 11 hlavných ukazovateľoch. Za ním nasleduje Česko (9 ukazovateľov), Nemecko, Dánsko, Malta a Holandsko (po 8 ukazovateľov). Pokiaľ ide o rovnosť príležitostí a prístup na trh práce, zaznamenali sa v priemere najväčšie zlepšenia v prípade miery NEET a miery rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia. Miera predčasného ukončenia školskej dochádzky však zastavila dlhodobý klesajúci trend a nezmenila sa len v porovnaní s predchádzajúcim rokom, zatiaľ čo rozdiel v zamestnanosti žien a mužov a pomer príjmov horného a dolného kvintilu sa nepatrne zvýšili. Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov: ·Španielsko, Taliansko a Malta čelia „kritickej situácii“, pokiaľ ide o osoby, ktoré predčasne ukončujú školskú dochádzku a odbornú prípravu, kým Grécko, Chorvátsko, Írsko, Litva, Poľsko a Slovinsko dosahujú v súvislosti s týmto ukazovateľom „najlepšie výsledky“. ·Grécko, Taliansko a Rumunsko dosahujú kritické výsledky, pokiaľ ide o rozdiely v zamestnanosti žien a mužov, kým Fínsko, Lotyšsko a Švédsko sú v tejto oblasti sú „krajinami s najlepšími výsledkami“. ·Litva, Lotyšsko a Rumunsko čelia „kritickej situácii“, pokiaľ ide o príjmovú nerovnosť, pričom Česko, Fínsko a Slovinsko a Slovensko dosahujú v tejto súvislosti najlepšie výsledky. ·Pokiaľ ide o mieru rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia, situácia je kritická v Litve a Lotyšsku, kým Česko, Slovinsko a Slovensko sú v tomto ohľade „krajinami s najlepšími výsledkami“. ·Bulharsko, Grécko, Taliansko a Rumunsko čelia „kritickej situácii“, pokiaľ ide o NEET, pričom najlepšie výsledky v tejto oblasti dosahujú Česko, Nemecko a Luxembursko. Pokiaľ ide o dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky v EÚ, v priemere sa situácia za posledný rok zlepšila vo všetkých ukazovateľoch, najmä v súvislosti s mierou zamestnanosti a nezamestnanosti (celkovej aj dlhodobej), hrubým disponibilným príjmom domácnosti (HDPD) na obyvateľa a čistým príjmom slobodného a bezdetného zamestnanca na plný pracovný čas s priemernou mzdou. Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov: ·Chorvátsko, Grécko, Taliansko a Španielsko čelia „kritickej situácii“, pokiaľ ide o mieru zamestnanosti, zatiaľ čo Česko, Estónsko, Nemecko a Švédsko sú v tomto prípade „krajinami s najlepšími výsledkami“. ·Kritická situácia v súvislosti s mierou nezamestnanosti je v Taliansku, zatiaľ čo „krajinou s najlepšími výsledkami“ je v tomto ohľade Česko. ·Kritická situácia v súvislosti s mierou dlhodobej nezamestnanosti je v Taliansku (na základe stanovenej metodiky sa nezistili „krajiny s najlepšími výsledkami“, hoci 15 krajín dosahuje „lepšie výsledky ako priemer EÚ“). ·Pokiaľ ide o rast HDPD na obyvateľa, situácia sa považuje za „kritickú“ v Grécku, na Cypre a v Taliansku, pričom Bulharsko, Poľsko a Rumunsko majú v tejto oblasti „najlepšie výsledky“. ·Situácia týkajúca sa čistého príjmu slobodného a bezdetného zamestnanca na plný pracovný čas s priemernou mzdou bola vyhodnotená ako kritická v prípade Rumunska a Slovenska, kým medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“ v tejto oblasti patria Rakúsko, Nemecko, Írsko, Luxembursko, Holandsko a Spojené kráľovstvo. Pokiaľ ide o verejnú podporu a sociálnu ochranu a začlenenie, situácia sa za posledný rok zlepšila z hľadiska dostupnosti zariadení starostlivosti o deti a digitálnych zručností. Mierne sa však zhoršila, pokiaľ ide o vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby a subjektívne neuspokojené potreby lekárskej starostlivosti. Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov:

·Španielsko, Taliansko, Litva, Lotyšsko a Rumunsko čelia „kritickej situácii“, pokiaľ ide o schopnosť sociálnych transferov znižovať riziko chudoby. Naproti tomu Maďarsko a Írsko sú „krajiny s najlepšími výsledkami“. ·Kritická situácia, pokiaľ ide o účasť detí vo veku menej ako 3 roky navštevujúcich zariadenia formálnej starostlivosti o deti, bola zaznamenaná v Česku, Poľsku, Rumunsku a na Slovensku, pričom „krajinami s najlepšími výsledkami“ v tejto oblasti sú Belgicko, Španielsko a Luxembursko. ·Estónsko a Lotyšsko čelia kritickej situácii z hľadiska subjektívne neuspokojenej potreby lekárskej starostlivosti (na základe stanovenej metodiky neboli identifikované žiadne „krajiny s najlepšími výsledkami“, zatiaľ čo výsledky 9 krajín sú „lepšie ako priemer EÚ“). ·Bulharsko, Chorvátsko a Rumunsko čelia „kritickej situácii“ v súvislosti s úrovňou digitálnych zručností, pričom Fínsko, Luxembursko, Holandsko a Švédsko si počínajú najlepšie. Tabuľka 1. Zhrnutie hlavných ukazovateľov v sociálnom prehľade Poznámka: aktualizácia z 2. decembra 2019. Za HR a MT nie sú k dispozícii údaje o raste HDPD na obyvateľa. Za CY nie sú k dispozícii údaje o čistom príjme slobodného a bezdetného zamestnanca na plný pracovný čas s priemernou mzdou. Za IT nie sú k dispozícii údaje o úrovni digitálnych zručností jednotlivcov. Zlomy v radoch a iné štatistické príznaky sú uvedené v prílohách 1 a 2. Rámček 1. Referenčné porovnávanie – súčasný stav V oznámení z 26. apríla 2017, ktorým sa zriaďuje Európsky pilier sociálnych práv, sa referenčné porovnávanie považuje za kľúčový nástroj na podporu štrukturálnych reforiem a vzostupnej konvergencie v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti v rámci európskeho semestra. Odvtedy boli rámce referenčného porovnávania vypracované a prerokované s členskými štátmi v niekoľkých oblastiach v súlade so spoločným prístupom, na ktorom sa dohodli Výbor pre zamestnanosť (EMCO) a Výbor pre sociálnu ochranu (SPC), so zameraním na identifikáciu politických nástrojov, ktoré sú doplnené všeobecnými zásadami pre politické usmernenia a, ak sú k dispozícii, osobitnými ukazovateľmi. V tejto fáze politické nástroje nedopĺňajú referenčné hodnoty, keďže cieľom je umožniť porovnanie medzi členskými štátmi a vzájomnú výmenu poznatkov, aby sa stimulovali potrebné reformy. Rámec referenčného porovnávania dávok v nezamestnanosti a aktívnych politík trhu práce sa prvýkrát použil v európskom semestri v roku 2018 vrátane ukazovateľov úrovne a poberania dávok v nezamestnanosti a súvisiacich aktivačných politík. Pracuje sa na vývoji ukazovateľov na finalizáciu rámca týkajúceho sa kvality včasných podporných služieb pre uchádzačov o zamestnanie. Rámec referenčného porovnávania pre minimálny príjem, ktorý sa týka primeranosti, pokrytia a aktivačných zložiek systémov minimálneho príjmu, bol plne začlenený do semestra 2019 spolu s rámcom referenčného porovnávania zručností a vzdelávania dospelých, ktorý bol dohodnutý s Výborom pre zamestnanosť v októbri 2018. V súčasnosti prebieha práca na dodatočných rámcoch referenčného porovnávania pre možné použitie v budúcich cykloch semestra, najmä v rámci EMCO v prípade minimálnych miezd a mapovania kolektívneho vyjednávania, a v rámci SPC v prípade primeranosti dôchodkov a starostlivosti o deti a podpory pre deti.



3. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – VÝSLEDKY A OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV V tejto časti sa uvádza prehľad najnovších kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie a opatrení prijatých členskými štátmi v prioritných oblastiach stanovených v usmerneniach pre politiky zamestnanosti EÚ, ktoré Rada prijala v roku 2019. V prípade každého usmernenia sa uvádza najnovší vývoj, pokiaľ ide o vybrané kľúčové ukazovatele, ako aj politické opatrenia, ktoré prijali členské štáty. Pokiaľ ide o politické opatrenia členských štátov, tento oddiel vychádza z národných programov reforiem členských štátov na rok 2019 a zo zdrojov Európskej komisie. Ak nie je uvedené inak, v správe sa uvádzajú len politické opatrenia realizované po júni 2018. Hĺbkovú analýzu najnovšieho vývoja na trhu práce možno nájsť v Správe o vývoji na trhu práce a vývoji miezd v roku 2019 a v prieskume vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe v roku 2019. 3.1. Usmernenie č. 5: Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile Tento oddiel sa zaoberá vykonávaním usmernenia č. 5 týkajúceho sa zamestnanosti, v ktorom sa odporúča, aby členské štáty vytvorili podmienky na podporu dopytu po pracovnej sile a tvorbu pracovných miest. Najskôr sa poskytuje prehľad o mierach nezamestnanosti a zamestnanosti v jednotlivých členských štátoch, ktorý dopĺňa analýzu na úrovni EÚ uvedenú v kapitole 1 s cieľom zdôrazniť význam vytvárania pracovných miest v jednotlivých krajinách. Potom sa zameriava na dynamiku samostatnej zárobkovej činnosti a meniaci sa charakter samostatnej zárobkovej činnosti, ako aj na nedostatok kvalifikovanej pracovnej sily. Napokon sa v ňom skúma vývoj v oblasti miezd, minimálnej mzdy a daňovo-odvodového zaťaženia a ich vplyv na príjmy a životnú úroveň, vytváranie pracovných miest a konkurencieschopnosť. V oddiele 3.1.2 sa uvádzajú politické opatrenia, ktoré jednotlivé členské štáty v týchto oblastiach vykonali. 3.1.1. Kľúčové ukazovatele Zatiaľ čo hospodársky rast sa spomalil, nezamestnanosť v roku 2018 naďalej klesala vo všetkých členských štátoch už druhý rok po sebe. V dôsledku toho v roku 2018 v 10 členských štátoch klesla pod 5 %. Vo väčšine krajín s vysokou mierou nezamestnanosti bol pokles rýchlejší ako priemer, čo potvrdzuje konvergenčný trend smerom k nižšej miere nezamestnanosti, pozorovaný v posledných rokoch. Najmä Španielsko, Grécko, Portugalsko, Chorvátsko a Cyprus zaznamenali zníženie o najmenej 2 percentuálne body. Čiastočné výnimky sú Francúzsko a Taliansko, kde bol pokles konštantný, ale pomalší. Napriek všeobecnému zlepšeniu zostávajú rozdiely v miere nezamestnanosti značné, pričom sa pohybuje od 2,1 % v Česku (hodnotená ako „krajina s najlepšími výsledkami“) do 19,2 % v Grécku (pozri graf 5, v ktorom sa spoločne skúmajú úrovne a zmeny podľa dohodnutej metodiky na posúdenie hlavných ukazovateľov sociálneho prehľadu). Veľké rozdiely pretrvávajú aj na regionálnej úrovni (pozri prílohu 3), kde niektoré regióny Grécka, Talianska a Španielska majú stále mieru nezamestnanosti nad 20 %. Do roku 2018 bola nezamestnanosť vo väčšine členských štátov nižšia ako pred krízou (pozri graf 6). Medzi významné výnimky patrí Francúzsko, Taliansko a Španielsko. V roku 2018 sa viac ako polovica nezamestnaných v EÚ koncentrovala v týchto troch krajinách. Graf 5: Nezamestnanosť sa približuje k nižším úrovniam Miera nezamestnanosti (osôb vo veku od 15 do 74 rokov) a medziročná zmena (hlavný ukazovateľ sociálneho prehľadu) Zdroj: Eurostat, VZPS. Obdobie: úrovne v roku 2018 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2017. Poznámka: Osi sú orientované podľa neváženého priemeru v EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe.

Graf 6: Za posledných päť rokov nezamestnanosť klesla vo všetkých členských štátoch. Miera nezamestnanosti (osôb vo veku od 15 do 74 rokov) – medziročné porovnanie Zdroj: Eurostat, VZPS. Miera zamestnanosti naďalej rástla a vo väčšine členských štátov v roku 2018 dosiahla nové maximum. Všetky členské štáty zaznamenali v porovnaní s rokom 2017 zvýšenie o minimálne 0,5 percentuálneho bodu. Od roku 2018 polovica členských štátov už dosiahla cieľ stratégie Európa 2020 vo výške 75 % (a trinásť členských štátov dosiahlo v oblasti zamestnanosti svoj národný cieľ). Ako sa však uvádza na grafe 7, konvergencia je aj naďalej veľmi obmedzená. Rast zamestnanosti je pomalší ako priemer vo viacerých krajinách s pôvodne nízkou úrovňou vrátane Talianska a Francúzska. Zároveň bol zaznamenaný najvyšší nárast v krajinách, kde bola pôvodne relatívne vysoká úroveň (Cyprus, Slovinsko, Malta, Fínsko, Lotyšsko). Tvorba pracovných miest sa udržala aj v mnohých krajinách, ktoré už dosiahli cieľ 75 % (Litva, Dánsko, Holandsko, Česko). V dôsledku toho pretrvávajú značné rozdiely v miere zamestnanosti (veková skupina 20 – 64 rokov), pričom úrovne siahajú od 80 % alebo viac vo Švédsku, Nemecku, Česku a Estónsku („krajiny s najlepšími výsledkami“) až po približne 60 % v Grécku (pozri graf 7 a 8). Z hľadiska miery zamestnanosti vykazujú viaceré členské štáty výrazné regionálne rozdiely (pozri prílohu 3). Graf 7: Zamestnanosť vo všetkých členských štátoch vzrástla, ale konvergencia zostáva obmedzená. Miera zamestnanosti (veková skupina 20 – 64 rokov) a medziročná zmena (hlavný ukazovateľ sociálneho prehľadu) Zdroj: Eurostat, VZPS. Obdobie: úrovne v roku 2018 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2017. Poznámka: Osi sú orientované podľa neváženého priemeru v EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Graf 8: Miera zamestnanosti je na historickom maxime v takmer všetkých členských štátoch Miera zamestnanosti (osôb vo veku od 20 do 64 rokov) – medziročné porovnanie Zdroj: Eurostat, VZPS. Počet samostatne zárobkovo činných osôb sa v roku 2018 vo všeobecnosti nezmenil, pokračoval však strednodobý pokles z hľadiska jeho podielu na zamestnanosti. V dlhodobom horizonte je celkový počet samostatne zárobkovo činných osôb od roku 2008 vo všeobecnosti stabilný, zatiaľ čo podiel samostatne zárobkovo činných osôb na celkovej zamestnanosti pomaly klesá, zo 14,3 % v roku 2008 na 13,5 % v roku 2018. Napriek tejto relatívnej stabilite sa však zloženie samostatnej zárobkovej činnosti postupne čoraz viac orientuje na odvetvia s vyššou pridanou hodnotou a menej na tradičné činnosti. Tento posun je mimoriadne výrazný v prípade osôb pracujúcich na vlastný účet (samostatne zárobkovo činné osoby bez zamestnancov), ktoré tvoria viac ako 70 % samostatnej zárobkovej činnosti. Od roku 2008 klesol počet osôb pracujúcich na vlastný účet v poľnohospodárstve o 25 %, v obchode o 14 % a v doprave o 5 %. Za rovnaké obdobie vzrástol tento počet v oblasti informačných a komunikačných, odborných, vedeckých a technických činností o viac ako 30 % a v oblasti zdravotníctva a sociálnej pomoci o 40 %. Podiel netradičných sektorov sa medzi osobami pracujúcimi na vlastný účet zvýšil z 36 % v roku 2008 na 45 % v roku 2018, medzi členskými štátmi sú však veľké rozdiely. Tento nárast bol rýchlejší v rýchlo rastúcich ekonomikách ako Estónsko, Lotyšsko a Litva, zatiaľ čo v krajinách, kde je samostatná zárobková činnosť v netradičných sektoroch už rozšírená (napr. v Dánsku, Nemecku, Taliansku), bol tento nárast pomalší. Zmeny v odvetvovom zložení samostatnej zárobkovej činnosti na úrovni EÚ možno pozorovať na grafe 9. Posun smerom k odvetviam s vyššou pridanou hodnotou sa odráža aj v priemernej úrovni vzdelania samostatne zárobkovo činných osôb. Podiel vysokokvalifikovaných osôb (s terciárnym vzdelaním) medzi samostatne zárobkovo činnými osobami vzrástol v roku 2018 na 36,1 % (nárast z 35,2 % v roku 2017 a 26,6 % v roku 2008). Toto zvýšenie bolo rýchlejšie než medzi zamestnancami, v prípade ktorých podiel vysokokvalifikovaných pracovníkov v roku 2018 predstavoval 35,3 %, čo je nárast oproti 27,2 % v roku 2008. Tento trend bol mimoriadne pôsobivý najmä u samostatne zárobkovo činných žien, kde podiel terciárneho vzdelávania dosiahol v roku 2018 úroveň 44,5 %, čo je nárast oproti 30,8 % v roku 2008. To naznačuje, že investície do zručností a ľudského kapitálu budú v kontexte rýchlych technologických zmien a meniaceho sa sveta práce čoraz dôležitejšie. Viac informácií o výzvach a príležitostiach súvisiacich s týmito trendmi možno nájsť v oddiele 3.3. Graf 9: Pri zložení samostatnej zárobkovej činnosti nastáva presun smerom k službám a netradičným odvetviam Podiel pracovníkov na vlastný účet podľa odvetví Zdroj: Eurostat. AGRI: Poľnohospodárstvo, lesníctvo a rybolov (NACE A). MANUF: Výroba (NACE C). CONST: Stavebníctvo (NACE F). TRADE: Veľkoobchod a maloobchod; oprava motorových vozidiel a motocyklov (NACE G). TRACC: Doprava a skladovanie, ubytovacie a stravovacie služby (NACE H & I). Netradičné odvetvia: všetky ostatné činnosti NACE, hlavne služby.

Keďže trhy práce sa prehrievajú, nedostatkom pracovných síl trpí väčšina členských štátov. V posledných rokoch sa čoraz väčší podiel zamestnávateľov odvoláva na pracovnú silu ako na faktor obmedzujúci produkciu. V priemere sa tento podiel v EÚ zvýšil zo 7,5 % v roku 2013 na 21,8 % v roku 2018 (pozri aj kapitolu 1). Toto obmedzenie je vo všeobecnosti výraznejšie v členských štátoch, kde je miera nezamestnanosti na historicky nízkych úrovniach, ako napríklad v Maďarsku, na Malte a v Poľsku (pozri graf 10). Naopak, nedostatok pracovnej sily sa považuje za menšiu prekážku produkcie v krajinách, v ktorých je miera nezamestnanosti najvyššia (Grécko, Španielsko, Taliansko). Podobne v krajinách s pretrvávajúcim nevyužívaním pracovnej sily (napr. v Grécku, Španielsku a na Cypre) sa zdá, že vysoký podiel pracovníkov je nadmerne kvalifikovaných na svoje pracovné miesta, pričom tento problém sa vo všeobecnosti menej vyskytuje v krajinách, kde je miera nezamestnanosti nízka (pozri graf 11). To naznačuje, že zvyšovanie úrovne zručností a investície do zručností, okrem toho, že sú hnacou silou dlhodobého rastu, môžu byť účinným nástrojom na podporu zamestnanosti v krátkodobom horizonte, najmä v tých krajinách, kde sú podmienky na trhu práce už napäté. Graf 10: Nedostatok pracovnej sily je výraznejší v prípadoch, keď je nezamestnanosť nižšia. Zložený ukazovateľ nedostatku pracovnej sily (vľavo) a miera nezamestnanosti (vpravo) – 2018 Zdroj: Eurostat, VZPS a prieskum podnikov a spotrebiteľov. Zložený ukazovateľ zahŕňa všetky odvetvia (pozri LMWD 2019). Graf 11: Nadmerná kvalifikácia je najvyššia v krajinách, kde je vysoká nezamestnanosť Miera nadmernej kvalifikácie (vľavo) a miera nezamestnanosti (vpravo) – 2018 Zdroj: Eurostat, VZPS. Miera nadmernej kvalifikácie je definovaná ako podiel ľudí vo veku 20 – 64 rokov s terciárnym vzdelaním, ktorí pracujú v povolaniach na úrovniach ISCO 4 – 9. Rast nominálnych miezd sa v niekoľkých členských štátoch trochu zrýchlil, ale zostáva celkovo mierny. Po prvýkrát od roku 2008 sa v roku 2018 nominálna odmena na zamestnanca zvýšila vo všetkých členských štátoch. Nárast v roku 2018 sa pohyboval od 0,5 % na Cypre po 16,3 % v Rumunsku (graf 12). V roku 2018 bol rast nominálnych miezd porovnateľne rýchlejší vo väčšine členských štátov strednej a východnej Európy. Medzi členské štáty s rýchlym rastom nominálnych miezd (nad 7 %) patrí Rumunsko, Česko, Estónsko, Lotyšsko, Litva a Poľsko. Naopak, rast nominálnych miezd bol nižší – t. j. približne alebo pod 2 % – v členských štátoch južnej Európy, kde je miera nezamestnanosti zvyčajne pomerne vyššia. V roku 2018 reálne mzdy vo väčšine členských štátov rástli. Priemerný rast zostal mierny, a to na úrovni 1,1 % v EÚ a 0,7 % v eurozóne. Rast reálnych miezd bol v Rumunsku mimoriadne rýchly, po ňom nasledovali Bulharsko, Poľsko, Estónsko, Lotyšsko a Česko (všetky nad 5 %), čo prispelo k zvýšeniu kúpnej sily zamestnancov a posilneniu konvergencie v rámci životných podmienok. Na opačnom konci spektra zaznamenali pokles reálnych miezd Cyprus, Španielsko, Fínsko a Holandsko. Rast reálnych miezd bol takmer nulový aj v Belgicku, vo Francúzsku, v Írsku a v Spojenom kráľovstve. Skupina krajín s nízkym rastom reálnych miezd je rôznorodá vrátane krajín s vysokou alebo relatívne vysokou mierou nezamestnanosti (ako napríklad Španielsko, Francúzsko a Cyprus) a krajín s nízkou mierou (napríklad Holandsko, Spojené kráľovstvo a Rakúsko). Graf 12: Rast miezd je aj naďalej mierny, s výnimkou strednej a východnej Európy. Vývoj nominálnych a reálnych miezd – rok 2018 (ročná zmena v %) Zdroj: Európska komisia, databáza AMECO. V roku 2018 reálne mzdy rástli rýchlejšie ako produktivita vo väčšine členských štátov, najmä v strednej a východnej Európe. Podobný trend sa očakáva aj v roku 2019. V strednodobom horizonte (2013 – 2018) sa reálna produktivita a reálne mzdy zvyšovali pomalým tempom, pričom rast reálnych miezd zaostával, najmä v prvých rokoch oživenia. Ako je znázornené na grafe 13, počas tohto obdobia vzrástla reálna produktivita práce na zamestnanca v EÚ o 4,4 %, a mierne predbehla rast reálnych miezd (+ 3,1 %). V dôsledku dlhodobo mierneho tempa rastu boli v roku 2018 mzdy v 8 členských štátoch (Taliansko, Španielsko, Cyprus, Grécko, Fínsko, Chorvátsko, Portugalsko, Belgicko) stále pod úrovňou z roku 2013. V niektorých krajinách, konkrétne v pobaltských štátoch, Rumunsku, Bulharsku a na Slovensku, rast miezd výrazne prevýšil rast produktivity. Je to v súlade s nízkou mierou nezamestnanosti a s novým nedostatkom pracovných síl a zručností a prispieva to k procesu dobiehania. Zároveň môže mať negatívny vplyv na nákladovú konkurencieschopnosť, ak pretrváva nesúlad s vývojom produktivity. Graf 13: Za posledných päť rokov reálne mzdy rástli mierne pod úrovňou produktivity

Vývoj reálnych miezd a reálnej produktivity (percentuálna zmena medzi rokmi 2013 a 2018) Zdroj: Eurostat, databáza AMECO Európskej komisie (reálna odmena na zamestnanca, deflátor HDP; reálna produktivita práce na osobu). Krajiny sú zoradené podľa rozdielu medzi rastom reálnej odmeny a rastom reálnej produktivity (t. j. na ľavej strane grafu, vývoj reálnej produktivity predstihol reálnu odmenu). Údaje za Írsko sa vzťahujú na roky 2015 až 2018. Počas posledných piatich rokov sa podiel miezd v EÚ mierne znížil, možno však identifikovať všeobecné smerovanie ku konvergencii. V porovnaní s rokom 2013 sa podiel miezd v EÚ znížil o 0,4 percentuálneho bodu a v eurozóne o 0,7 percentuálneho bodu. Vo väčšine štátov strednej a východnej Európy, kde bol porovnateľne nízky (vrátane Lotyšska, Litvy, Rumunska a Slovenska), sa však zvýšil. Zároveň podiel miezd klesol v krajinách, ako sú Belgicko a Slovinsko, kde bola úroveň miezd pomerne vysoká. Spomedzi najväčších krajín EÚ sa podiel miezd mierne znížil vo Francúzsku, Španielsku, Taliansku, Spojenom kráľovstve a mierne zvýšil v Nemecku a Poľsku (pozri graf 14). Graf 14: V prípade podielu miezd možno za posledných päť rokov pozorovať určitú konvergenciu. Zmena v podiele miezd v rokoch 2013 – 2018 Zdroj: Databáza AMECO Európskej komisie, Upravený podiel miezd; celá ekonomika; ako percentuálny podiel na HDP v bežných cenách. V Írsku klesol podiel miezd v roku 2015 v porovnaní s rokom 2014 o 9,4 percentuálneho bodu v dôsledku štatistických revízií. V strednej a východnej Európe rastú čisté príjmy naďalej rýchlejšie, čo prispieva ku konvergencii úrovní pracovných príjmov. Tento trend je v súlade so zásadami Európskeho piliera sociálnych práv, ktorý uvádza vzostupnú konvergenciu životnej úrovne ako jeden z hlavných cieľov. Zároveň tieto krajiny, ktoré zaznamenávajú vyšší ako priemerný rast čistých príjmov, vykazujú aj rýchly nárast jednotkových nákladov práce, ktorých dôsledky na konkurencieschopnosť treba monitorovať. Medzi južnou a západnou Európou možno pozorovať odlišný trend: pracovný príjem stagnoval alebo klesol v Španielsku, Grécku a Taliansku napriek relatívne nižším úrovniam v absolútnom vyjadrení (ale v súlade s vyššou mierou nezamestnanosti), zatiaľ čo v krajinách s pôvodne vyššou úrovňou bol vývoj dynamickejší. Zdá sa, že tento trend jasne vyplýva z rozmiestnenia krajín v grafe 15 do tvaru U, pričom sa ako referenčná hodnota používa jeden slobodný a bezdetný zamestnanec s priemernou mzdou počas trojročného obdobia (2015 – 2018). V dolnej časti spektra sú Bulharsko, Litva a Maďarsko klasifikované ako „krajiny so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“, zatiaľ čo Lotyšsko, Rumunsko a Slovensko, kde čisté zárobky rástli pomalšie, sa klasifikujú ako „krajiny s kritickou situáciou“. Medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“, kde je štandard kúpnej sily nad 30 000 EUR, patrí Luxembursko, Írsko a Spojené kráľovstvo. V týchto členských štátoch sa v porovnaní s podobnými krajinami čisté príjmy zvyšovali rýchlejšie. Graf 15: Čistý príjem v strednej a východnej Európe rýchlo rástol, čím sa podporovala vzostupná konvergencia. Čisté príjmy a ročná zmena – priemer za tri roky (hlavný ukazovateľ sociálneho prehľadu) Zdroj: Databáza daní a dávok (vlastné výpočty). Obdobie: úrovne v roku 2018 (priemer za 3 roky) a priemerné ročné zmeny v rokoch 2015 – 2018. Poznámka: Osi sú orientované podľa neváženého priemeru v EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. V členských štátoch označených hviezdičkou sú nominálne jednotkové náklady práce vyššie ako prahová hodnota stanovená na základe postupu pri makroekonomickej nerovnováhe (PMN). Ukazovateľ hodnotiacej tabuľky PMN je percentuálna zmena nominálnych jednotkových nákladov práce počas troch rokov. Prahová hodnota je v prípade krajín eurozóny 9 % a v prípade krajín mimo eurozóny 12 %. Údaje týkajúce sa Cypru nie sú k dispozícii. Mzdové nerovnosti zostali v strednodobom horizonte vo všeobecnosti rovnaké. Rast miezd, najmä v spodnej časti mzdovej škály, zohráva dôležitú úlohu pri udržaní dopytu, znižovaní príjmových nerovností a rizika chudoby zamestnaných. Rozpätie hrubých príjmov merané ako pomer medzi piatym a prvým decilom (D5/D1) sa v roku 2017 pohybovalo od 1,33 vo Švédsku do 2,02 v Írsku (na základe údajov OECD). Na mzdové rozpätie môžu mať vplyv inštitúcie, ktoré stanovujú mzdy. S menšou príjmovou nerovnosťou sa zvykne spájať najmä dôraznejšie kolektívne vyjednávanie (Európska komisia, 2018). Rozsah kolektívneho vyjednávania v Európe sa značne líši v závislosti od rôznych národných tradícií a inštitúcií jednotlivých krajín. V roku 2016 sa podiel zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje akákoľvek forma kolektívnej zmluvy o mzdách, podľa výpočtov OECD pohyboval od 98 % v Rakúsku do 7,1 % v Litve. Dynamika miezd má vplyv aj na riziko chudoby zamestnaných, ktoré vo väčšine členských štátov zostáva na historicky vysokej úrovni. Podiel osôb, ktoré pracujú a majú ekvivalentný disponibilný príjem domácnosti nižší ako hranica rizika chudoby, sa v EÚ zvýšil z 8,3 % v roku 2010 na 9,6 % v roku 2016. Odvtedy zostal celkovo stabilný a v roku 2018 dosahoval v priemere 9,5 %. Najvyššia úroveň bola zaznamenaná v Rumunsku (15,3 %), za ktorým nasledovalo Luxembursko, Španielsko, Taliansko, Spojené kráľovstvo a Grécko – vo všetkých týchto krajinách dosahuje viac ako 11 %. Na opačnom konci spektra bola v Česku a vo Fínsku miera chudoby zamestnaných pod 4 %. Najrýchlejší pokles v porovnaní s rokom 2017 bol zaznamenaný v Rumunsku, Grécku a Maďarsku (približne 2 percentuálne body). Riziko chudoby zamestnaných osôb je úzko spojené s druhom zmluvy: v roku 2018 bolo 16,2 % zamestnancov s dočasnou pracovnou zmluvou ohrozených chudobou v porovnaní s 6,1 % osôb s trvalou pracovnou zmluvou. Graf 16: Chudoba zamestnaných je vo väčšine členských štátov naďalej nad úrovňou z roku 2010. Miera rizika chudoby zamestnaných – viacročné porovnanie Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (SILC). Vo väčšine členských štátov stanovujú minimálne mzdy nižšiu hranicu rozdelenia miezd. Zvyčajne ju stanovujú vnútroštátne zákonné minimálne mzdy (s výnimkou Rakúska, Cypru, Dánska, Fínska, Talianska a Švédska). Primerané minimálne mzdy, či už zákonné alebo kolektívne vyjednané na odvetvovej úrovni, slúžia na viaceré účely: znižujú mzdovú nerovnosť, motivujú k práci, môžu pomôcť znižovať chudobu zamestnaných a podporujú agregovaný dopyt zvýšením príjmu rodín s nízkymi mzdami, ktoré majú väčší sklon k spotrebe. Transparentné a predvídateľné minimálne mzdy tiež prispievajú k podnikateľskému prostrediu, ktoré podporuje investície a vytváranie pracovných miest a zároveň zabraňuje nekalej hospodárskej súťaži. Minimálne mzdy zároveň zvyšujú náklady na nábor nízkopríjmových pracovníkov, čo v závislosti od štruktúry hospodárstva a makroekonomickej situácie môže mať vplyv na pracovné príležitosti niektorých skupín. V záujme zohľadnenia všetkých týchto faktorov sú sociálni partneri vo väčšine členských štátov zapojení do určovania minimálnej mzdy. V niektorých krajinách sa do tohto procesu zapájajú aj komisie odborníkov. Deje sa tak napríklad vo všetkých krajinách, ktoré nedávno zaviedli zákonom stanovenú minimálnu mzdu (Nemecko, Írsko a Spojené kráľovstvo). Na grafe 17 je uvedená minimálna mzda ako percentuálny podiel mediánu a priemernej mzdy v celej EÚ v roku 2018. Najvyššie minimálne mzdy, vyjadrené ako pomer k mediánu, sú zaznamenané vo Francúzsku, Portugalsku, Slovinsku a Rumunsku, a najnižšie v Španielsku, Česku a Estónsku. Keďže potenciálny vplyv minimálnej mzdy na zamestnanosť a životné podmienky je vyšší, ak sa vzťahuje na veľkú časť pracovnej sily, tento ukazovateľ by sa takisto mal zohľadniť. V roku 2016 bol podiel tých, ktorí zarábajú zákonom stanovenú minimálnu mzdu alebo menej, v mediánovom členskom štáte EÚ na úrovni 7,2 % (pozri graf 18), pričom medzi jednotlivými krajinami existujú veľké rozdiely (od približne 2 % v Česku a na Malte po viac ako 12 % v Poľsku a v Spojenom kráľovstve).

Graf 17: Minimálne mzdy v Európe sa pohybujú v rozsahu od jednej tretiny do polovice priemernej mzdy. Minimálne mzdy ako podiel mediánu príjmu a priemerného príjmu zamestnancov na plný pracovný čas (2018) Zdroj: OECD. Poznámky: V AT, CY, DK, FI, IT a SE neexistuje zákonná štátom stanovená minimálna mzda. V prípade BG, HR a MT OECD neposkytlo žiadne informácie. Graf 18: Podiel pracovníkov zarábajúcich minimálnu mzdu sa v jednotlivých členských štátoch veľmi líši. Podiel pracovníkov zarábajúcich určitý podiel štátom stanovenej minimálnej mzdy Zdroj: Eurofound, Minimálne mzdy v roku 2019: Ročný prieskum. V strednej a východnej Európe narastajúce tlaky na mzdy ovplyvňovali všetky úrovne stanovovania miezd vrátane minimálnych miezd, . V roku 2019 došlo k nárastu miezd zamestnancov s minimálnou mzdou v takmer všetkých krajinách EÚ. V priemere boli vyššie nárasty zaznamenané v strednej a východnej Európe, kde v posledných rokoch nastal nedostatok pracovných síl. Najvyšší nárast v nominálnom vyjadrení bol však zaznamenaný v Španielsku (22,3 %) a Grécku (10,9 %), aj keď v Grécku je minimálna mzda stále výrazne pod úrovňou spred krízy. Ženy sú aj naďalej výrazne nadmerne zastúpené medzi zamestnancami s minimálnou mzdou v takmer všetkých krajinách EÚ – s výnimkou Estónska a Bulharska, kde je relatívne vyvážené zastúpenie mužov a žien. V roku 2017 sa najvyšší stupeň nadmerného zastúpenia žien medzi zamestnancami s minimálnou mzdou zaznamenal na Malte, v Holandsku, Česku, na Slovensku, v Chorvátsku a Belgicku. Graf 19: Daňovo-odvodové zaťaženie vo všeobecnosti klesá, a to najmä v prípade zamestnancov s nízkou mzdou. Daňovo-odvodové zaťaženie práce, úroveň v roku 2018 a zmena 2013/2018 Zdroj: Databáza Európskej komisie/OECD o daniach a dávkach. Poznámka: Údaje sa týkajú domácností s jednou zárobkovo činnou osobou bez detí. Údaje boli aktualizované 17. júna 2019. Priemer EÚ28 je nevážený priemer. Daňové zaťaženie práce pokračuje v celkovom postupnom klesajúcom trende. V roku 2018 bolo zníženie daňovo-odvodového zaťaženia slobodných zamestnancov s priemernou mzdou najvýraznejšie v Rumunsku (–4,7 percentuálneho bodu), Estónsku (–2,5 percentuálneho bodu) a Maďarsku (–1,1 percentuálneho bodu). Daňovo-odvodové zaťaženie sa zvýšilo vo viac ako polovici členských štátov EÚ, ale vo všeobecnosti vo veľmi obmedzenej miere – najvyššie zvýšenie zaznamenalo Bulharsko (0,6 percentuálneho bodu) a Malta (0,4 percentuálneho bodu). Celkovo sú rozdiely medzi jednotlivými krajinami značné (pozri graf 19). Daňovo-odvodové zaťaženie sa pohybovalo v rozmedzí od menej ako 30 % na Cypre a Malte po 50 % v Belgicku, Nemecku, Taliansku, vo Francúzsku a v Rakúsku. Podobné rozdiely možno pozorovať aj v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami (osoby zarábajúce 67 % priemernej mzdy), hoci v jednotlivých krajinách možno badať rôzne vzorce z dôvodu rôznej progresívnosti daňových sadzieb. Dlhodobý trend znižovania daňovo-odvodového zaťaženia je obzvlášť výrazný v prípade osôb s nízkymi príjmami. Od roku 2013 do roku 2018 sa nevážené priemerné daňovo-odvodového zaťaženie v EÚ znížilo v priemere o 1,7 percentuálneho bodu (a o 2,0 percentuálneho bodu v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami), pričom v Rumunsku, Maďarsku, Estónsku a Belgicku došlo v prípade obidvoch príjmových skupín k veľkému zníženiu. Značné zníženie v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami bolo zaznamenané v Taliansku a vo Francúzsku, ako aj v Litve a Lotyšsku. V prípade posledných dvoch uvedených krajín to odráža zavedenie režimov progresívnej dane z príjmov fyzických osôb. Z dlhodobého hľadiska možno pozorovať určitú konvergenciu daňových sadzieb, aj keď sa daňovo-odvodové zaťaženie v niektorých krajinách, kde bolo pomerne vysoké (napr. Nemecko, Slovinsko, Česko), znížilo, zatiaľ čo v iných krajinách bolo relatívne nízke (napr. Írsko a Spojené kráľovstvo). Euroskupina sa v septembri 2015 dohodla na referenčnom porovnávaní daňového zaťaženia práce členských štátov eurozóny v porovnaní s priemerom váženým hrubým domácim produktom. Cieľom je poskytovať informácie a podporovať reformy v oblasti zdaňovania práce. V rámci tejto činnosti sa Euroskupina zaoberá daňovo-odvodovým zaťažením práce v prípade slobodného pracovníka pri priemernej mzde a slobodného pracovníka pri nízkej mzde. 3.1.2. Politická reakcia Vzhľadom na to, že podmienky na trhu práce sa zlepšujú, dotácie na zamestnanosť sa zvyknú znižovať. V mnohých členských štátoch sa však finančné stimuly stále využívajú na podporu začlenenia osobitných skupín do trhu práce. Napríklad v Belgicku môžu zamestnávatelia mladých zamestnancov (menej ako 21 rokov) za určitých okolností znížiť ich hrubú mzdu, pričom rozdiel je kompenzovaný poplatkom, ktorý zamestnancovi zaplatí vláda. Vo Flámsku (Belgicko) vláda posilnila cielené opatrenia pre starších pracovníkov, pre mladých ľudí s nižším vzdelaním a pre osoby so zdravotným postihnutím. Vo Francúzsku sa postupne rozširujú experimentálne dotácie pre podniky, ktoré prijímajú obyvateľov z najodkázanejších mestských častí, a to aj v najvzdialenejších regiónoch. V Nemecku v rámci programu Teilhabechancengesetz platí v prípade náboru dlhodobo nezamestnaných štát v prvom roku 75 % ich mzdy a v druhom roku 50 %. Na Cypre sa v rámci programu odbornej prípravy pre nových absolventov právnikom, architektom alebo inžinierom na stáži poskytnú mesačné príspevky na odbornú prípravu vo výške 650 EUR. K dispozícii sú aj stimuly na zamestnávanie osôb so zdravotným postihnutím. V Portugalsku sa v rámci „Akčného programu na riešenie neistoty zamestnania a posilnenie kolektívneho vyjednávania“ poskytuje podpora spoločnostiam, ktoré na trvalú pracovnú zmluvu zamestnávajú mladých nezamestnaných (alebo tých, ktorí hľadajú prvé zamestnanie) aj dlhodobo nezamestnané staršie osoby. Podpora zahŕňa aj čiastočné alebo úplné oslobodenie zamestnávateľa od platieb na sociálne zabezpečenie. Ak sa v prípade mladých ľudí a dlhodobo nezamestnaných pretransformujú odborné stáže na trvalé pracovné zmluvy (zmeny boli zavedené v roku 2019 s cieľom zjednodušiť proces podávania žiadostí), k dispozícii sú aj dotácie. V Rumunsku dostanú zamestnávatelia, ktorí zamestnajú absolventov na trvalú pracovnú zmluvu, za každého zamestnanca mesačne sumu 2 250 RON (približne 475 EUR) na obdobie 12 mesiacov (18 mesiacov v prípade absolventov so zdravotným postihnutím). Rovnaká suma sa poskytuje aj v prípade zamestnania nezamestnaných starších ako 45 rokov, nezamestnaných osamelých rodičov, dlhodobo nezamestnaných alebo mladých NEET. Rovnakú sumu možno poskytnúť (z rozpočtu poistenia v nezamestnanosti) zamestnávateľom, ktorí uzavreli zmluvu o učňovskej príprave alebo stáži. Vo Švédsku sa diskutuje o novom opatrení zameranom na ľudí, ktorí prišli do krajiny len nedávno, a dlhodobo nezamestnaných, kde by štát dotoval trochu viac ako polovicu mzdových nákladov. Podrobnejšie informácie o opatreniach zameraných na konkrétne skupiny možno nájsť v oddiele 3.2. Niektoré členské štáty podporili zamestnanosť a pracovný príjem znížením daňovo-odvodového zaťaženia. V niektorých prípadoch môžu politické opatrenia zahŕňať aj zmeny príspevkov sociálneho zabezpečenia. V Španielsku bolo v roku 2018 prijatých niekoľko daňových úľav vrátane úplného oslobodenia od dane rodičovských príspevkov, odpočítania nákladov na vzdelávanie a starostlivosť v ranom detstve a zrážok pre daňovníkov, ktorí žijú s vyživovaným partnerom. Vo Francúzsku sa bývalá CICE (daňová úľava pre zamestnanosť a konkurencieschopnosť) zmenila na priame zníženie príspevkov na sociálne zabezpečenie v prípade miezd vo výške 6 percentuálnych bodov až do výšky do 2,5-násobku minimálnej mzdy. Okrem toho sa v prípade nízkych miezd bude uplatňovať zníženie príspevkov zamestnávateľov na sociálne zabezpečenie o 3,9 percentuálneho bodu. V Taliansku sa zaviedla paušálna daň vo výške 15 % pre malé podniky, odborníkov a remeselníkov, ktorí deklarujú príjmy do výšky 65 000 EUR. V Litve sa v rámci významnej reformy zavádzajúcej progresívne zdaňovanie príjmov fyzických osôb v horizonte 3 rokov zníži daňovo-odvodové zaťaženie osôb s nízkym a stredným príjmom. Systém zdaňovania práce sa tiež zjednodušuje, s výnimkou príspevkov na sociálne zabezpečenie v prípade osôb s nízkymi mzdami, a to aj v prípade hlavného systému dôchodkového zabezpečenia, spolu so zvýšením všeobecného príspevku na sociálne zabezpečenie (CSG). V Maďarsku sa v roku 2019 znížili príspevky zamestnávateľov na sociálne zabezpečenie z 19,5 % na 17,5 %. Okrem toho nie je potrebné platiť príspevky z pracovných príjmov dôchodcov, aby sa podporila ich účasť na trhu práce. Poľsko prijalo daňovú úľavu pre mladých ľudí vo veku do 26 rokov. Na Malte sa v rámci iniciatívy „Making Work Pay“(Aby sa oplatilo pracovať) v rozpočte na rok 2019 potvrdil príspevok vo výške 40 až 68 EUR, ktorý dostanú všetky zamestnané osoby s príjmom do 60 000 EUR vo forme šeku. Minimálny príspevok samostatne zárobkovo činných osôb sa v roku 2019 zvýšil o 1,9 % s cieľom financovať zvýšenie ochrany z hľadiska pokrytia aj trvania. V Slovinsku bol príspevok na dovolenku oslobodený od daní z príjmu a príspevkov na sociálne zabezpečenie do výšky priemernej mzdy. Viaceré členské štáty podnikajú kroky s cieľom zlepšiť silu a transparentnosť rámcov pre stanovovanie miezd a kolektívne vyjednávanie. V Grécku boli obnovené zásady rozšírenia kolektívnych zmlúv a najvýhodnejšieho ustanovenia (t. j. možnosť odchýliť sa od dohôd len v prospech zamestnanca). To doteraz viedlo k predĺženiu pätnástich kolektívnych dohôd, ktoré sa týkajú viac ako 220 000 pracovníkov. V Chorvátsku sa rokuje o právnych predpisoch na lepšiu harmonizáciu stanovovania miezd v celej verejnej správe zavedením spoločných mzdových tabuliek a koeficientov zložitosti pracovných miest. Nové právne predpisy by sa vzťahovali aj na pracovnoprávne vzťahy štátnych zamestnancov, o ktorých sa v súčasnosti rokuje prostredníctvom kolektívneho vyjednávania, pod podmienkou, že sa zavedie nový systém hodnotenia výsledkov. Lotyšsko zmenilo pracovné právo s cieľom uľahčiť odvetvové dohody bipartity tak, že im za určitých podmienok umožňuje odchýliť sa od 100 % príplatku za prácu nadčas. V Litve sa návrh zákona zameriava na sprehľadnenie právneho prostredia pre sociálny dialóg a kolektívne vyjednávanie na vnútroštátnej, odvetvovej alebo administratívnej úrovni. Okrem toho s cieľom posilniť finančnú kapacitu sociálnych partnerov budú mať daňoví poplatníci možnosť darovať 1 percento svojej dane z príjmu fyzických osôb odborovým zväzom. Na Slovensku môžu zamestnanci na základe zmeny zákonníka práce zverejňovať svoje platy, ktoré nemožno utajiť na základe zmluvy. V roku 2019 sa minimálne mzdy zvýšili takmer vo všetkých členských štátoch, ktoré majú zákonom stanovenú úroveň. Prehľad aktualizácií v roku 2019 možno nájsť v tabuľke 2. Napríklad v Estónsku sa hrubá minimálna mzda zvýšila z 500 EUR v roku 2018 na 540 EUR v januári 2019. Sociálni partneri sa dohodli, že do roku 2022 sa zvýšenia minimálnej mzdy budú vypočítavať každoročne na základe produktivity práce a hospodárskeho rastu. V Grécku vláda zvýšila zákonnú minimálnu mzdu o 10,9 % a zrušila subminimálnu mzdu pre osoby vo veku do 25 rokov. Ide o prvé zvýšenie od roku 2012. V Španielsku sa zákonom stanovená minimálna mzda zvýšila na 12 600 EUR ročne v dôsledku politickej dohody (bez sociálnych partnerov). Vláda zároveň oznámila zvýšenie miezd vo verejnom sektore v roku 2019 o minimálne 2,25 %, čo sa ešte zvýši o maximálne 0,5 percentuálneho bodu v závislosti od rastu HDP. V Chorvátsku sa minimálny hrubý plat zvýšil z KN 3 440 na KN 3 750 (približne zo 460 EUR na 505 EUR) — najvyšší nárast od roku 2008. V Litve sa minimálna mzda zvýšila mesačne zo 400 na 430 EUR, po reforme dane z príjmov fyzických osôb to však predstavuje 555 EUR. Minimálna mzda na Slovensku sa zvýšila zo 480 na 520 EUR. Aj keď v Lotyšsku sa národná minimálna mzda nezvýšila, minimálne mzdy sa zvýšili v odvetví stavebníctva a vzdelávania. V Poľsku vláda oznámila významné zvýšenie minimálnej mzdy, ktorá by sa v nominálnom vyjadrení v nasledujúcich piatich rokoch takmer zdvojnásobila (z 2 250 PLN v roku 2019 na 4 000 v roku 2024, t. j. z približne 525 EUR na 930 EUR). Taliansko a Cyprus napokon rokujú o návrhoch na zavedenie zákonom stanovenej minimálnej mzdy. V Taliansku sa návrhom zákona navrhuje zavedenie hrubej minimálnej hodinovej mzdy vo výške 9 EUR. Na Cypre vláda oznámila svoj zámer zaviesť paušálnu minimálnu mzdu, keď hospodárstvo dosiahne fázu úplnej zamestnanosti, v ktorej miera nezamestnanosti dosahuje 5 %. Podľa prognóz sa to očakáva do rokov 2020 – 2021.

Tabuľka 2: Aktualizácie mesačnej minimálnej mzdy v roku 2019 (v EUR) Krajina 2018 2019 Nominálne zvýšenie Reálne zvýšenie Belgicko 1 562,59 1 593,76 2,0 % 0,2 % Bulharsko 260,76 286,33 9,8 % 7,4 % Chorvátsko 462,10 505,90 9,5 % 8,4 % Česko 477,78 518,97 8,6 % 7,2 % Estónsko 500,00 540,00 8,0 % 5,0 % Francúzsko 1 498,47 1 521,22 1,5 % 0,1 % Nemecko 1 497,79 1 557,09 4,0 % 2,2 % Grécko 683,76 758,33 10,9 % 10,4 % Maďarsko 444,69 464,20 4,4 % 5,0 % Írsko 1 613,95 1 656,20 2,6 % 1,8 % Lotyšsko 430,00 430,00 0,0 % -2,9 % Litva 400,00 555,00 (430,00) 7,5 % 5,0 % Luxembursko 1 998,59 2 071,10 3,6 % 2,0 % Malta 747,54 761,97 1,9 % 0,9 % Holandsko 1 578,00 1 615,80 2,4 % 0,4 % Poľsko 502,75 523,09 4,1 % 6,4 % Portugalsko 676,67 700,00 3,5 % 2,8 % Rumunsko 407,86 446,02 9,4 % 6,0 % Slovensko 480,00 520,00 8,3 % 6,0 % Slovinsko 842,79 886,63 5,2 % 3,9 % Španielsko 858,55 1 050,00 22,3 % 21,1 %