PINC poskytuje východisko na diskusiu o tom, ako môže jadrová energia prispieť k dosiahnutiu cieľov EÚ v oblasti energetiky. Keďže jadrová bezpečnosť je pre Komisiu naďalej absolútnou prioritou, PINC sa osobitne venuje investíciám do zvyšovania bezpečnosti po havárii vo Fukušime, ako aj investíciám, ktoré súvisia s dlhodobou prevádzkou existujúcich jadrových elektrární. Keďže sa jadrový priemysel EÚ navyše dostáva do novej etapy, ktorá sa vyznačuje zintenzívnením činností na konci životného cyklu, PINC prispeje aj k fundovanej diskusii o súvisiacich investičných potrebách a riadení jadrových záväzkov.

Jadrová energia je súčasťou energetického mixu v polovici členských štátov EÚ. V tých krajinách, ktoré sa rozhodli ju využívať, zohráva jadrová energia úlohu pri zaisťovaní bezpečnosti dodávok elektrickej energie. V tejto súvislosti sa v stratégii energetickej únie a európskej stratégii energetickej bezpečnosti zdôrazňuje, že je potrebné, aby členské štáty uplatňovali najvyššie štandardy v oblasti bezpečnosti, bezpečnostnej ochrany, nakladania s odpadom a prevencie šírenia jadrového materiálu a aby diverzifikovali dodávky jadrového paliva. To prispeje k dosiahnutiu cieľov rámca politík v oblasti klímy a energetiky na obdobie do roku 2030.

V minulosti prúdili značné investície do kapacít na konverziu a obohacovanie jadrového paliva a v nasledujúcich rokoch sa pozornosť sústredí na ich modernizáciu s cieľom zachovať vedúce postavenie EÚ v oblasti týchto technológií. Pokiaľ ide o výrobu jadrového paliva, kapacita umiestnená v EÚ by bola schopná pokryť všetky potreby reaktorov západnej konštrukcie v Únii, vývoj a schvaľovanie palivových kaziet pre reaktory ruskej konštrukcie by však trvali niekoľko rokov (za predpokladu, že je k dispozícii dostatočne veľký trh na to, aby boli investície atraktívne pre priemysel). Komisia bude naďalej monitorovať začiatok jadrového palivového cyklu a využije všetky nástroje, ktoré má k dispozícii, aby zabezpečila bezpečnosť dodávok energie v EÚ, diverzifikáciu a hospodársku súťaž medzi dodávateľmi z celého sveta.

Niektoré spoločnosti ponúkajú integrované balíky služieb zahŕňajúce celý jadrový palivový cyklus. Komisia zabezpečí, aby táto schopnosť nepredstavovala prekážku pre ostatné spoločnosti, ktoré pôsobia iba v jednom segmente jadrového cyklu, pretože to by obmedzilo hospodársku súťaž na trhu.

Podľa článku 41 Zmluvy o Euratome musí byť Komisia informovaná o nových jadrových investičných projektoch. Od roku 2008 bolo oznámených celkovo 48 projektov. Deväť z nich sa týkalo zariadení určených na činnosti na začiatku jadrového palivového cyklu, 20 sa týkalo rozsiahlych zmien alebo modernizácií v jadrových elektrárňach v súvislosti s dlhodobou prevádzkou alebo so zlepšeniami po udalostiach vo Fukušime, v siedmich prípadoch išlo o nové komerčné alebo výskumné reaktory a v 12 prípadoch o zariadenia na konci jadrového palivového cyklu. K všetkým projektom Komisia vydala nezáväzné stanovisko, v ktorom poskytla jednotlivým členským štátom pripomienky a/alebo návrhy zlepšení, ktoré treba vziať do úvahy pri schvaľovaní týchto projektov. Osobitná pozornosť bola venovaná otázkam bezpečnosti, nakladania s odpadom, bezpečnostnej ochrany a bezpečnosti dodávok.

Na podporu transformácie energetického systému v súlade so stratégiou energetickej únie budú potrebné značné investície. V rokoch 2015 až 2050 bude treba do zásobovania energiou v EÚ investovať 3,2 až 4,2 bilióna EUR. Investície do jadrového odvetvia tvoria len malú časť celkového úsilia a musia sa uskutočniť v rámci stanovenom v právnych predpisoch EÚ.

Pri výmene kapacít sa bude do roku 2050 s najväčšou pravdepodobnosťou investovať do najpokročilejších reaktorov, ako sú EPR, AP 1000, VVER 1200, ACR 1000 a ABWR.

Vzhľadom na to, že niektoré členské štáty sa rozhodli postupne ukončiť využívanie jadrovej energie alebo znížiť jej podiel na energetickom mixe, Komisia predpovedá na úrovni EÚ do roku 2025 pokles kapacity na výrobu jadrovej energie. Do roku 2030 by sa tento trend mal zvrátiť, keďže sa predpokladá, že do siete sa pripoja nové reaktory a životnosť ďalších sa predĺži. Výkon jadrových zariadení sa mierne zvýši a do roku 2050 zostane stabilne na úrovni 95 až 105 GWe (obrázok 1). Keďže v rovnakom období sa očakáva nárast dopytu po elektrickej energii, podiel elektrickej energie vyrobenej z jadra v EÚ klesne zo súčasnej úrovne 27 % na úroveň okolo 20 %.

Jadrový priemysel EÚ sa stal svetovým technologickým lídrom v oblasti technológií vo všetkých segmentoch jadrového priemyslu a priamo zamestnáva 400 000 až 500 000 ľudí, pričom vytvára ďalších približne 400 000 pracovných miest. Táto úloha lídra môže na celosvetovej úrovni znamenať dôležitú výhodu. Investičné potreby súvisiace s využívaním jadrovej energie sa na svetovom trhu odhadujú približne na 3 bilióny EUR do roku 2050 , pričom väčšina z nich sa očakáva v Ázii. Predpokladá sa, že do roku 2040 vzrastie počet krajín prevádzkujúcich jadrové reaktory, ako aj celosvetový inštalovaný výkon jadrových zariadení. Len inštalovaný výkon jadrových zariadení samotnej Číny podľa predpokladov vzrastie o 125 GWe, teda o hodnotu vyššiu, než je súčasný výkon EÚ (120 GWe), Spojených štátov (104 GWe) a Ruska (25 GWe).

Všetky členské štáty prevádzkujúce jadrové elektrárne investujú do zvýšenia ich bezpečnosti. Vzhľadom na priemerný vek jadrových elektrární v EÚ boli viaceré členské štáty konfrontované aj s politickými rozhodnutiami o tom, či svoje jadrové elektrárne nahradia alebo ich budú dlhodobo prevádzkovať.

Obrázok 1 znázorňuje, že bez programov dlhodobej prevádzky by do roku 2030 došlo k odstaveniu približne 90 % existujúcich reaktorov, v dôsledku čoho by vznikla potreba nahradiť veľké množstvo kapacity. Ak sa členské štáty rozhodnú pre dlhodobú prevádzku reaktorov, bude na zabezpečenie súladu so smernicou o jadrovej bezpečnosti potrebné schválenie vnútroštátnymi regulačnými orgánmi a zvýšenie bezpečnosti. Bez ohľadu na to, pre ktorú možnosť sa členské štáty rozhodnú, do roku 2050 bude treba nahradiť 90 % súčasnej výrobnej kapacity elektrickej energie z jadra.

Udržanie výrobnej kapacity jadrovej energie v EÚ na úrovni 95 až 105 GWe do roku 2050 a neskôr by si počas nasledujúcich 35 rokov vyžiadalo ďalšie investície. Do nových elektrární, ktoré by nahradili väčšinu z existujúcej kapacity jadrovej energie, by sa muselo investovať 350 až 450 mld. EUR. Keďže nové jadrové elektrárne sú navrhnuté tak, aby sa mohli prevádzkovať aspoň 60 rokov, mohli by vyrábať elektrickú energiu až do konca storočia.

Dostupnosť financovania pre investície do nových jadrových kapacít ovplyvňujú viaceré faktory. Pokiaľ ide o dva hlavné nákladové prvky, jednotkové investičné náklady („overnight cost“) a náklady na financovanie, významnú úlohu zohráva očakávaná dĺžka výstavby a diskontná sadzba projektu.

Vo viacerých členských štátoch EÚ sa skúmajú alebo využívajú rôzne modely financovania, napríklad program Contract for Difference (rozdielová zmluva) navrhnutý pre projekt Hinkley Point C v Spojenom kráľovstve alebo model Mankala navrhnutý pre projekt Hanhikivi vo Fínsku.

V prípade niekoľkých nových projektov, prvých svojho druhu v EÚ, došlo k omeškaniu a prekročeniu nákladov. V budúcnosti by mali projekty, ktoré sa zakladajú na rovnakej technológii, profitovať zo získaných skúseností a využívať možnosti zníženia nákladov. Musí sa však zaviesť zodpovedajúca politika.

Táto politika by sa mala sústrediť na zlepšenie spolupráce medzi regulačnými orgánmi pri udeľovaní licencií na nové reaktory a na podporu odvetvia pri štandardizácii konštrukcie jadrových reaktorov. To by okrem zlepšenia nákladovej efektívnosti prispelo k zvýšeniu bezpečnosti nových jadrových elektrární.

Proces udeľovania licencií je síce vo výlučnej právomoci národných regulačných orgánov pre jadrovú bezpečnosť, zároveň však vytvára príležitosti na posilnenie spolupráce, napríklad vo fázach pred udelením licencie alebo pri osvedčovaní konštrukčných riešení.

Cieľom spolupráce v oblasti požiadaviek pri udeľovaní licencií je zabezpečiť, aby sa konštrukcia, ktorá sa považuje za bezpečnú v jednej krajine, nemusela v záujme splnenia licenčných požiadaviek v inej krajine podstatne meniť, čím sa ušetrí čas i náklady. V tejto oblasti Komisia zamýšľa uskutočniť konzultácie so Skupinou európskych regulačných orgánov pre jadrovú bezpečnosť a s Európskou sieťou organizácií pre technickú bezpečnosť.

Pokiaľ ide o štandardizáciu, všetci aktéri zapojení do projektovania a výstavby elektrární a iných jadrových zariadení používajú ako spoločnú referenciu stavebné predpisy. Vzhľadom na príchod potenciálnych nových dodávateľov a na potrebu zabezpečiť kontrolu všetkých nových modelov/technológií by bolo prospešné podnecovať poskytovateľov a dodávateľov k tomu, aby sa zapojili do iniciatívy zameranej na vyššiu štandardizáciu ich komponentov a predpisov v záujme zabezpečenia:

a) rýchlejšieho procesu obstarávania;

b) lepšej porovnateľnosti a transparentnejších a vyšších bezpečnostných štandardov;

c) zvýšenia kapacity prevádzkovateľov na kontrolu technológií a riadenie poznatkov.

Keďže sa dôraz kladie na optimalizáciu využívania existujúcich zdrojov a na vzájomné uznávanie s cieľom vytvoriť viac príležitostí, Komisia pozorne sleduje prácu Európskeho výboru pre normalizáciu, aby zistila, aké politické riešenia by mohli byť potrebné na úrovni EÚ.

3.3.Investície a podnikateľské prostredie v súvislosti so zvyšovaním bezpečnosti a s dlhodobou prevádzkou existujúcich jadrových elektrární

Na sústavné zvyšovanie jadrovej bezpečnosti, čo je hlavnou zodpovednosťou prevádzkovateľov jadrových zariadení pod dohľadom príslušných vnútroštátnych regulačných orgánov, sa pravidelne vykonávajú opatrenia na zvýšenie odolnosti jadrových elektrární, najmä v nadväznosti na špecifické hodnotenia, periodické hodnotenia bezpečnosti alebo partnerské hodnotenia, ako sú záťažové testy EÚ.

Mnohí prevádzkovatelia v Európe vyjadrili zámer prevádzkovať svoje jadrové elektrárne dlhšie, než sa predpokladalo v pôvodnom projekte. Z hľadiska jadrovej bezpečnosti si predĺženie prevádzky jadrovej elektrárne vyžaduje dve veci: preukázanie a udržiavanie súladu elektrárne s platnými regulačnými požiadavkami a zvýšenie bezpečnosti elektrárne, pokiaľ je prakticky uskutočniteľné.

Na základe informácií poskytnutých členskými štátmi sa podľa odhadov bude musieť do dlhodobej prevádzky existujúcich reaktorov do roku 2050 investovať 45 až 50 mld. EUR. Súvisiace investičné projekty bude treba oznámiť Komisii, ktorá k nim potom vydá stanovisko v súlade s článkom 41 Zmluvy o Euratome.

Vnútroštátne regulačné orgány predpokladajú, že schválenie programov dlhodobej prevádzky prinesie v závislosti od modelu a veku reaktora predĺženie životnosti v priemere o 10 až 20 rokov.