SK Úradný vestník Európskej únie C 182/19

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému„Návrh smernice Rady o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu“

KOM(2008) 426 v konečnom znení (doplňujúce stanovisko)

(2009/C 182/04)

Spravodajca: pán CROOK

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa dňa 23. októbra 2008 rozhodol v súlade s článkom 29 písm. a) vykonávacích predpisov vnútorného poriadku vypracovať doplňujúce stanovisko na tému:

„Návrh smernice Rady o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu“

KOM(2008) 426 v končenom znení (doplňujúce stanovisko k stanovisku z vlastnej iniciatívy).

Odborná sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 10. decembra 2008. Spravodajcom bol pán CROOK.

Európsky hospodársky a sociálny výbor prijal na svojom 450. plenárnom zasadnutí 14. a 15. januára 2009 (schôdza zo 14. januára 2009) 183 hlasmi za, pričom 7 členovia hlasovali proti a 18 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

1.1 EHSV víta návrh smernice, v ktorom sa vo veľkej miere dodržiavajú odporúčania, ktoré uviedol vo svojom nedávnom stanovisku z vlastnej iniciatívy na tému antidiskriminačných opatrení v oblastiach mimo zamestnania (1) a ktorý by mal viesť k prijatiu konzistentných noriem zameraných na ochranu pred diskrimináciou na základe všetkých faktorov, ktoré sú uvedené v článku 13 Zmluvy o ES, v rámci celej EÚ.

1.2 EHSV sa však domnieva, že v určitých oblastiach smernica poskytuje menšiu mieru ochrany ako poskytujú už existujúce smernice v oblasti rovnakého zaobchádzania bez ohľadu na rasový pôvod a rodovú príslušnosť.

1.3 Ide o prípad článku 2, v ktorom sa umožňuje výnimka zo zákazu diskriminácie, najmä s ohľadom na finančné služby. EHSV odporúča, aby sa v prípade veku a zdravotného postihnutia uplatňovali rovnaké požiadavky na transparentnosť, preskúmanie a dohľad ako v prípade rodovej príslušnosti.

1.4 EHSV sa domnieva, že v článku 3, v ktorom sa vymedzuje rozsah pôsobnosti, sa stanovujú obmedzenia a umožňujú sa mnohé výnimky, ktoré oslabia účinnosť smernice ako takej.

1.5 EHSV sa domnieva, že v článku 4 ustanovená povinnosť poskytovateľov tovaru a služieb „vopred stanoviť opatrenia“, predvídajúc tak možné potreby osôb so zdravotným postihnutím, a „zabezpečiť primerané prispôsobenie“, je príliš obmedzená.

1.6 EHSV upozorňuje, že subjekty v oblasti rovnosti, ktoré majú byť zriadené podľa článku 12, na rozdiel od subjektov zriadených podľa smerníc venovaných diskriminácii na základe rasového pôvodu a rodovej príslušnosti, nebudú disponovať právomocami v oblasti zamestnanosti a odporúča, aby sa táto otázka vyriešila prostredníctvom vloženia nového odôvodnenia.

1.7 EHSV s poľutovaním konštatuje, že smernica sa v dostatočnej miere nezameriava na otázku viacnásobnej diskriminácie a vyzýva Komisiu, aby predložila nové odporúčanie v tejto oblasti.

2. Všeobecný prehľad

2.1 Vo svojom nedávnom stanovisku z vlastnej iniciatívy EHSV skúmal súčasné antidiskriminačné právne predpisy v EÚ a členských štátoch a dospel k záveru, že „práve teraz je nevyhnutné prijať nové právne predpisy EÚ zakazujúce diskrimináciu v oblastiach mimo zamestnania z dôvodu náboženského vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie.“

2.2 Vzhľadom na to, že EHSV využil možnosť preskúmať obsah návrhu Komisie na smernicu Rady o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu, pričom si všimol, že určité z jeho vyjadrených obáv neboli v plnej miere zohľadnené, rozhodol sa vypracovať doplňujúce stanovisko k návrhu smernice.

2.3 EHSV víta skutočnosť, že mnohé z ustanovení v návrhu smernice opakujú ustanovenia z iných smerníc prijatých podľa článku 13: napr. vymedzenie priamej a nepriamej diskriminácie a obťažovania, ustanovenia na presadzovanie a právnu nápravu vrátane presunu dôkazného bremena, ochrana pred neoprávneným postihom a sankcie, ktoré musia byť účinné, primerané a odradzujúce. Podobne ako v prípade smernice o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod (2), sa rozsah pôsobnosti predkladanej smernice vzťahuje na sociálnu ochranu vrátane zdravotnej starostlivosti, sociálnych výhod, vzdelávania, prístupu k tovaru a službám vrátane bývania (avšak, ako bude uvedené ďalej, s obmedzeniami a výnimkami, ktoré môžu obmedziť celkový rozsah pôsobnosti).

2.4 V nasledujúcich pripomienkach sa EHSV zameriava na konkrétne ustanovenia, ktoré podľa jeho názoru môžu explicitne alebo implicitne obmedziť mieru ochrany v prípade diskriminácie na základe náboženského vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie, ako je stanovené v rámci iných smerníc prijatých podľa článku 13 zameraných na diskrimináciu na základe rasového alebo etnického pôvodu alebo rodovej príslušnosti.

3. Pripomienky k jednotlivým článkom

3.1 Článok 2

V článku 2 sa vymedzuje pojem diskriminácie; pričom v článku 2 ods. 1 – článku 2 ods. 4 sa uvádzajú rovnaké vymedzenia kľúčových koncepcií ako v iných smerniciach prijatých podľa článku 13. V článku 2 ods. 5 sa stanovuje, že odmietnutie primeraného prispôsobenia podľa článku 4 ods. 1 písm. b) sa považuje za formu zakázanej diskriminácie.

3.1.1.1 Na zabezpečenie správnej transpozície smernice do vnútroštátnych právnych predpisov EHSV odporúča – so zreteľom na rozsudok Súdneho dvora ES vo veci Coleman proti Attridge Law, ktorý potvrdil, že zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia v smernici 2000/78/ES sa vzťahuje na osobu s pomerom k zdravotne postihnutej osobe (3) – aby táto smernica objasnila, že diskriminácia z dôvodov uvedených v smernici zahŕňa diskrimináciu na základe spájania osoby s osobami istého náboženského vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie.

V článku 2 ods. 6 sa členským štátom umožňuje stanoviť, že rozdiely v zaobchádzaní s osobami na základe veku nepredstavujú diskrimináciu „ak sú odôvodnené legitímnym cieľom, a ak sú prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa primerané a nevyhnutné.“

3.1.2.1 EHSV odporučil (4), aby sa schopnosť poskytnúť prednostné zaobchádzanie uplatňovala na osoby so zdravotným postihnutím, ktoré podliehajú tým istým kritériám legitímnosti; malo by to slúžiť ako dodatočné opatrenie k opatreniam zameraným na účinný prístup podľa článku 4.

3.1.2.2 Malo by sa stanoviť, že na účely „legitímnosti“ musí byť cieľ v tomto zmysle v súlade so zásadou rovnakého zaobchádzania, napríklad pomoc dotknutej skupine, aby sa mohla zúčastniť na verejnom živote rovnocenným spôsobom.

Podľa článku 2 ods. 7 sa členským štátom umožňuje povoliť „primerané rozdiely v zaobchádzaní“ pre poskytovateľov finančných služieb, v prípade ktorých „je použitie veku alebo zdravotného postihnutia kľúčovým faktorom pre posúdenie rizika na základe relevantných a presných poistno-matematických alebo štatistických údajov.“

3.1.3.1 EHSV sa obáva, že prostredníctvom tejto rozsiahlej výnimky sa bude pokračovať v uplatňovaní dobre zdokumentovaného znevýhodňovania mladých ľudí, starších osôb a ľudí so zdravotným postihnutím v súvislosti s bankovými službami a mnohými poistnými produktmi.

3.1.3.2 Vo veľkej miere je toto ustanovenie v protiklade k smernici o rovnakom zaobchádzaní s mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám (5), podľa ktorej môžu členské štáty umožniť uplatňovanie rôznych poistných sadzieb a zliav pre ženy a mužov len za predpokladu, že sú podložené primeranými poistno-matematickými údajmi, ktoré sú zhromažďované, uverejňované a pravidelne aktualizované; členské štáty musia po piatich rokoch toto rozhodnutie preskúmať.

3.1.3.3 EHSV pripúšťa, že v prípade niektorých činností môže byť väčšie riziko u ľudí v určitej vekovej skupine alebo u ľudí s istým druhom zdravotného postihnutia; v článku 2 ods. 7 sa však povoľuje príliš široký rozsah rozdielov v prémiách bez toho, aby sa od poisťovateľa požadovalo uvedenie poistno-matematických údajov. Potenciálni zákazníci nemôžu vedieť, či sú rozdiely v sadzbách oprávnené a konkurenti nebudú stimulovaní k tomu, aby ponúkli spravodlivejšie ceny.

3.1.3.4 Dokonca aj v prípade, keď sú rozdiely v sadzbách oprávnené, je uverejnenie poistno-matematických alebo štatistických údajov potrebné na zabezpečenie proporcionality požadovanej podľa článku 2 ods. 7.

3.1.3.5 EHSV odporúča, aby sa v prípade veku a zdravotného postihnutia uplatňovali rovnaké požiadavky na transparentnosť, preskúmanie a dohľad ako v prípade rodovej príslušnosti. Návrh smernice by mal umožniť členským štátom povoliť rozdiely v zaobchádzaní len za predpokladu, že od poskytovateľov finančných služieb požadujú uverejňovanie aktualizovaných poistno-matematických alebo štatistických údajov týkajúcich sa určitej činnosti, napríklad vedenia motorového vozidla, cestovania, či splácania hypotekárneho úveru a určitej vekovej skupiny alebo konkrétneho typu zdravotného postihnutia. Tieto údaje by sa mali pravidelne skúmať, s cieľom zistiť akékoľvek zmeny v riziku a od členských štátov by sa malo po istom stanovenom časovom období požadovať, aby preskúmali dôkazy rozdielov v zaobchádzaní a zvážili postupné rozdelenie rizika a vyrovnanie prémií.

3.2 Článok 3

V článku 3 sa vymedzuje rozsah pôsobnosti návrhu smernice, to znamená oblasti činnosti, na ktoré sa bude vzťahovať zákaz diskriminácie na základe náboženského vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie.

3.2.1.1 EHSV víta skutočnosť, že v článku 3 ods. 1 písm. a) až d) sa opakuje rozsah pôsobnosti smernice o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod (6) tak, ako to odporučil (7).

3.2.1.2 Keďže v článku 3 ods. 1 písm. d) sa „prístup k tovaru a iným službám, ktoré sú k dispozícii verejnosti vrátane bývania, a ich poskytovanie“ považujú za oblasti, v ktorých je diskriminácia zakázaná, v návrhu smernice sa stanovuje: „Pododsek d) sa uplatňuje na jednotlivcov, iba ak vykonávajú odbornú alebo obchodnú činnosť.“

3.2.1.3 Táto výnimka, ktorá sa uvádza aj v odôvodnení 16, v smernici o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod nefiguruje. EHSV sa obáva, že bez vymedzenia „odbornej alebo obchodnej činnosti“, nedostatočná prehľadnosť oslabí vplyv smernice. Ak je cieľom vyňať súkromné transakcie, ako navrhuje Komisia (8), potom sa EHSV domnieva, že to vyplýva len zo skutočnosti, že ustanovenie sa vzťahuje na tovar a služby, ktoré sú dostupné verejnosti. Okrem toho sa v odôvodnení 17 uvádza: „Popri zákaze diskriminácie je dôležité, aby sa dodržiavali zásady […] ochrany súkromného a rodinného života a transakcie vykonané v tejto súvislosti.“

V článku 3 ods. 2 sa stanovuje, že ochrana proti diskriminácii sa nevzťahuje na žiadny zo štyroch základov v prípade postupov podľa vnútroštátneho práva týkajúcich sa manželského alebo rodinného stavu alebo reprodukčných práv.

3.2.2.1 EHSV uznáva, že manželský stav, rodinný stav a reprodukčné práva sú otázkami, v prípade ktorých majú právomoc prijímať právne predpisy členské štáty, EHSV však nepripúšťa, aby takáto právomoc v plnej miere poprela právnu ochranu pred diskrimináciou platnú v celej EÚ.

3.2.2.2 Manželský stav. S ohľadom na skutočnosť, že regulácia v otázkach manželského stavu patrí do vnútroštátnej právomoci, Súdny dvor nedávno vyniesol rozsudok, podľa ktorého „Osobný stav a dávky, ktoré sa naň viažu, patria do právomoci členských štátov a právo Spoločenstva nezasahuje do tejto právomoci. Je však potrebné pripomenúť, že členské štáty musia pri výkone uvedenej právomoci dodržiavať právo Spoločenstva, najmä ustanovenia týkajúce sa zásady zákazu diskriminácie“ (9).

3.2.2.3 Rodinný stav. Koncepcia „rodinného stavu“ nie je vymedzená, a preto je príliš nejasná, aby sa mohla využívať ako základ na udelenie výnimky z ochrany.

3.2.2.4 Reprodukčné práva. EHSV považuje prístup k reprodukčným službám za neoddeliteľnú súčasť služieb zdravotnej starostlivosti, v prípade ktorých by podľa práva Spoločenstva, ako aj vnútroštátneho práva, nemalo dochádzať k diskriminácii na žiadnom základe. Existujú dôkazy o diskriminácii v súvislosti s reprodukčnými službami na základe sexuálnej orientácie, zdravotného postihnutia a veku. Vzhľadom na skutočnosť, že sú to ženy, ktoré vyhľadávajú a využívajú reprodukčné služby, by vyňatie ochrany pred diskrimináciou v tejto oblasti mohlo predstavovať diskrimináciu na základe rodovej príslušnosti, ako aj zdravotného postihnutia alebo veku či sexuálnej orientácie.

3.2.2.5 Z tohto dôvodu sa EHSV domnieva, že článok 3 ods. 2 by sa mal vo svojej celistvosti opätovne zvážiť a v akejkoľvek konečnej formulácii by sa malo uviesť, že vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa manželského stavu, rodinného stavu alebo reprodukčných práv musia byť vykonávané bez diskriminácie akýchkoľvek osôb alebo skupín uvedených v rámci smernice.

3.2.2.6 V článku 3 ods. 3 sa zakazuje diskriminácia v rámci vzdelávania, ktorá je predmetom „povinnosti členských štátov, pokiaľ ide o obsah, činnosti a organizáciu ich vzdelávacích systémov vrátane poskytovania vzdelávania osobám s osobitnými potrebami.“

3.2.2.7 EHSV sa obáva, že takáto výnimka, ktorá nie je uvedená v smernici o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod a ktorá presahuje rámec článku 149, ktorý obsahuje osobitné ustanovenia zmluvy týkajúce sa vzdelávania (10), by mohla neprimerane obmedziť vplyv tejto smernice na odstraňovanie diskriminácie a obťažovania v školách a iných vzdelávacích inštitúciách.

3.2.2.8 EHSV poznamenáva, že v článku 150 Zmluvy o ES sa uvádza takmer identicky s formuláciou článku 149, že členské štáty sú zodpovedné za obsah a organizáciu odborného vzdelávania, odborné vzdelávanie však patrí do rozsahu pôsobnosti antidiskriminačných právnych predpisov EÚ bez akéhokoľvek obmedzenia (11).

3.2.2.9 Dôkazy o diskriminácii vo vzdelávaní v celej EÚ na základe náboženského vyznania alebo viery a sexuálnej orientácie boli hlavným hnacím motorom, ktorý viedol k navrhnutiu tejto smernice. EHSV sa domnieva, že zákaz diskriminácie a presadzovanie rovnakého zaobchádzania vo vzdelávacom systéme má taký zásadný význam pre rozvoj demokratických a tolerantných spoločností, pre sociálny a hospodársky rozvoj a pre dosiahnutie sociálnej súdržnosti, že právne predpisy zamerané na túto oblasť na úrovni Spoločenstva sú nevyhnutnosťou, pričom sa dodržiavajú zásady subsidiarity a proporcionality stanovené v článku 5 Zmluvy o ES.

3.2.2.10 Je osobitne dôležité stanoviť vysokú úroveň ochrany pred diskrimináciou v ustanovení týkajúcom sa vzdelávania osôb s osobitnými potrebami, s cieľom zabezpečiť spravodlivé a úprimné zaobchádzanie so všetkými deťmi bez ohľadu na ich náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu. Takéto konanie nebude narúšať politiky členských štátov týkajúce sa oddeleného alebo integrovaného vzdelávania, zabezpečí však, že tieto politiky sa budú vykonávať nediskriminačne. Rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva vo veci D.H. a ostatní v. Česká republika ilustruje spôsob, akým rozhodnutia o tom, kto má byť zaradený do programu vzdelávania zameraného na osobitné potreby, môžu pokračovať v používaní zakorenených vzorcov diskriminácie vo vzdelávaní (12).

3.2.2.11 EHSV sa domnieva, že konzistentnosť ochrany pred diskrimináciou vo vzdelávaní má osobitný význam, pretože sa v tejto oblasti často prekrýva s diskrimináciou na základe rasového alebo etnického pôvodu a na základe náboženského vyznania alebo viery. Ak obmedzenie stanovené v článku 3 ods. 3 nebolo potrebné v prípade smernice o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod, je nejasné, prečo by mali byť potrebné v návrhu tejto smernice.

3.2.2.12 V smernici by sa malo, bez ohľadu na hranice povinností členských štátov v súvislosti so vzdelávaním, vyslovene uviesť, že všetky takéto funkcie je nutné vykonávať nediskriminačným spôsobom.

3.2.2.13 Druhá veta článku 3 ods. 3 pripúšťa stanovenie rozdielov v zaobchádzaní v oblasti prijímania do náboženských a konfesných vzdelávacích inštitúcií; EHSV sa domnieva, že v rámci smernice by sa malo zabezpečiť, aby takéto inštitúcie neboli schopné diskriminácie na žiadnom inom základe.

3.3 Článok 4

Článok 4 sa venuje rovnakému zaobchádzaniu s osobami so zdravotným postihnutím.

3.3.1.1 Dohovor OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím (13) obsahuje nevyčerpávajúce vymedzenie skupiny „osôb so zdravotným postihnutím.“ Členské štáty by mali brať do úvahy tento opis pri vývoji vnútroštátnych právnych predpisov zameraných na ochranu a presadzovanie rovnakých práv osôb so zdravotným postihnutím. Usmernenia zamerané na tento účel a na význam pojmu „diskriminácia na základe zdravotného postihnutia“ by mali byť zahrnuté do návrhu smernice.

3.3.1.2 EHSV víta dvojitý prístup článku 4 k odstraňovaniu prekážok v prístupe k sociálnej ochrane, sociálnym výhodám, zdravotnej starostlivosti, vzdelávaniu a prístupu k tovaru a službám, ktoré sú dostupné verejnosti vrátane bývania a dopravy, a ich poskytovaniu, ktorý je v súlade s odporúčaním EHSV (14). Patrí sem aj povinnosť vopred stanoviť opatrenia, predvídajúc potreby ľudí so zdravotným postihnutím (článok 4 ods. 1 písm. a)) a požiadavka poskytnúť primerané prispôsobenie na zabezpečenie nediskriminačného prístupu v konkrétnom prípade (článok 4 ods. 1 písm. b)). V článku 2 ods. 5 sa stanovuje, že nedodržiavanie 4 ods. 1 písm. b) sa považuje za formu zakázanej diskriminácie. EHSV odporúča, aby smernica objasnila pojem „účinný nediskriminačný prístup“.

3.3.1.3 EHSV je znepokojený tromi obmedzeniami povinnosti prijať opatrenia vopred, ktoré sa uvádzajú v článku 4 ods. 1 písm. a), ide konkrétne o skutočnosť, že prijaté opatrenia na zabezpečenie potrieb prístupu by nemali:

a) predstavovať nadmerné zaťaženie;

b) vyžadovať zásadnú zmenu sociálnej ochrany, sociálnych výhod, zdravotnej starostlivosti, vzdelávania alebo daného tovaru alebo služieb alebo

c) vyžadovať poskytnutie ich alternatív.

3.3.1.4 Obmedzenia uvedené v písm. b) a v písm. c) nie sú presné a je pravdepodobné, že povedú k zachovaniu neoprávnených diskriminačných postupov. Napríklad poskytovateľ zdravotnej starostlivosti, ktorý poskytuje služby zdravotnej starostlivosti len telesne spôsobilým osobám, sa môže odvolať na písm. b) a nemusí vyhovieť výzvam na prispôsobenie svojich služieb. Alebo miestny orgán, ktorý v súčasnosti poskytuje služby autobusovej dopravy do miestnej nemocnice, pričom využíva autobus, ktorý nie je prispôsobený na prevoz vozíčkarov, sa môže odvolať na písm. c) a nemusí vyhovieť výzvam na poskytnutie alternatívneho dopravného prostriedku. EHSV sa domnieva, že je postačujúce požadovať, aby boli opatrenia stanovené vopred „racionálne“, čo v súčasnosti nie je požiadavkou podľa článku 4 ods. 1 písm. a) a aby bola povinnosť stanovená v článku 4 ods. 1 písm. a) podmienená jedinou skutočnosťou, a to že takéto opatrenia nepredstavujú nadmerné zaťaženie.

3.3.1.5 Prostredníctvom článku 4 ods. 2 sa právne záväznému príslušnému orgánu poskytujú faktory, ktoré by mali byť zohľadnené pri určovaní, či opatrenia uvedené v článku 4 ods. 1 písm. a) alebo v článku 4 ods. 1 písm. b) môžu „predstavovať nadmerné zaťaženie.“ V odôvodnení 19 sa určujú veľkosť, zdroje a charakter organizácie ako faktory, ktoré by sa mali zohľadniť pri hodnotení nadmernosti zaťaženia. V smernici 2000/78/ES sa podobné faktory uvádzajú v odôvodnení 21. V článku 4 ods. 2 sa uvádzajú dva dodatočné faktory, ktorými sú „životný cyklus tovaru a služieb“ a „prínos plynúci zo zlepšenia prístupu pre osoby so zdravotným postihnutím.“ EHSV sa domnieva, že vzhľadom na to, že oba z týchto dodatočných faktorov by mali byť súčasťou akéhokoľvek hodnotenia proporcionality, sú nepotrebné a môžu brániť poskytovateľom sociálnej ochrany, sociálnych výhod, zdravotnej starostlivosti, vzdelávania, tovaru a služieb, bývania a dopravy akceptovať potrebu prijať oparenia určené na zabezpečenie účinného prístupu pre osoby so zdravotným postihnutím.

3.3.1.6 V článku 15 ods. 2 sa členským štátom umožňuje odložiť úplné vykonávanie povinnosti poskytnúť účinný prístup až o štyri roky. Napriek tomu, že EHSV dúfa, že všetky členské štáty čo najskôr začnú so zabezpečovaním dobrého prístupu pre osoby so zdravotným postihnutím, EHSV súhlasí s tým, že členským štátom by malo byť umožnené, aby počas tohto obmedzeného obdobia mali možnosť uviesť povinnosť stanoviť opatrenia vopred podľa článku 4 ods. 1 písm. a) do účinnosti s omeškaním. Je však dôležité, aby sa v smernici jasne uviedlo, že nie je možné žiadne nedodržanie termínu na transpozíciu v prípade dodržania povinnosti poskytnúť primerané prispôsobenie pre konkrétnu osobu so zdravotným postihnutím podľa článku 4 ods. 1 písm. b).

3.4 Článok 12

3.4.1 EHSV víta požiadavku členských štátov, aby ustanovili subjekt alebo subjekty na podporu rovnakého zaobchádzania so všetkými osobami bez ohľadu na ich náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu, ktorých právomoci sú paralelné s právomocami určenými pre takéto subjekty v smernici o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod a v smernici o rovnakom zaobchádzaní s mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám. EHSV ďalej víta jasné ustanovenie v preambule (15) venované skutočnosti, že takéto subjekty by mali uplatňovať parížske zásady OSN, ktorých cieľom je konkrétne zabezpečiť nezávislosť vnútroštátnych inštitúcií na ochranu ľudských práv. Ako už EHSV uviedol, tieto subjekty by mali byť zodpovedné za pravidelné hodnotenie výsledkov vnútroštátnych antidiskriminačných politík (16). Od týchto subjektov by sa malo očakávať, že sa budú pravidelne zapájať do zmysluplného dialógu s organizáciami zastupujúcimi osoby ohrozené diskrimináciou na základe všetkých dôvodov uvedených v navrhovanej smernici.

3.4.2 Návrh uvedený v článku 12 však nie je presný, keďže nestanovuje požiadavku na ustanovenie subjektu alebo subjektov na podporu rovnakého zaobchádzania v oblasti zamestnanosti a povolania bez ohľadu na tieto základy, keďže v smernici o rámci rovnakého zaobchádzania v zamestnaní (2000/78/ES) sa ustanovenie osobitného subjektu na podporu rovnosti nevyžaduje. Subjekty ustanovené podľa smernice o rovnakom zaobchádzaní bez ohľadu na rasový pôvod sa musia venovať presadzovaniu rovnakého zaobchádzania bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod v oblasti zamestnanosti, ako aj mimo tejto oblasti a subjekty ustanovené podľa smernice o rovnakom zaobchádzaní s mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a (prepracovaného znenia) smernice o rovnakom zaobchádzaní (2006/54/ES) by sa mali venovať presadzovaniu rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v oblasti zamestnanosti, ako aj mimo tejto oblasti.

3.4.3 EHSV preto odporúča pridať do preambuly návrhu smernice ďalšie odôvodnenie, v rámci ktorého sa členské štáty povzbudia k tomu, aby subjektom ustanoveným podľa článku 12 zverili rovnaké právomoci v oblasti rovnakého zaobchádzania bez ohľadu na náboženské vyznanie alebo vieru, zdravotné postihnutie, vek a sexuálnu orientáciu v rozsahu pôsobnosti smernice o rámci rovnakého zaobchádzania v zamestnaní.

4. Viacnásobná diskriminácia

4.1 Vo svojom nedávnom stanovisku z vlastnej iniciatívy EHSV uviedol dôkaz o častom výskyte viacnásobnej diskriminácie, ktorou je diskriminácia na viac ako jednom základe v rámci rozsahu pôsobnosti článku 13. EHSV odporúča, aby sa v novej smernici potvrdilo, že súčasťou zásady rovnakého zaobchádzania je ochrana pred viacnásobnou diskrimináciou, a tak nadobudne účinnosť vo vnútroštátnych právnych predpisoch a v práve EÚ.

4.2 V návrhu smernice sa uznáva (17), že ženy sú často obeťami viacnásobnej diskriminácie, nevenuje sa však viacnásobnej diskriminácii na iných základoch. EHSV odporúča, aby sa úplné uznanie viacnásobnej diskriminácie dosiahlo jedným z týchto spôsobov:

a) prostredníctvom zapracovania ďalšieho odôvodnenia do návrhu smernice, v ktorom sa členské štáty povzbudzujú k zabezpečeniu dostupnosti právnych postupov zameraných na riešenie situácií viacnásobnej diskriminácie, pričom sa osobitne uvedie, že vnútroštátne právne predpisy umožňujú podávateľovi sťažnosti nastoliť všetky prvky viacnásobnej diskriminácie v jednom dokumente sťažnosti;

b) prostredníctvom odporúčania Komisie, v ktorom uvedie potrebu zohľadnenia viacnásobnej diskriminácie pri navrhovaní a presadzovaní vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré na jednej strane nezaväzujú členské štáty, budú musieť byť na druhej strane zohľadnené vnútroštátnymi súdmi.

V Bruseli 14. januára 2009 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Stanovisko EHSV na tému „Rozšírenie antidiskriminačných opatrení na oblasti mimo zamestnania a potreba jednotnej súhrnnej antidiskriminačnej smernice“, spravodajca: pán Crook, (Ú. v. EÚ C 77, 31.3.2009, s. 102).

(2) Smernica Rady 2000/43/ES, článok 3.

(3) [2008] Rozsudok Súdneho dvora ES v prípade C-303/06 zo 17. júla 2008 – v tomto prípade diskriminácia voči rodičovi, ktorý nie je zdravotne postihnutý a venuje podstatnú časť starostlivosti svojmu postihnutému dieťaťu.

(4) Poznámka pod čiarou 1, odsek 8.10.5.

(5) Smernica Rady 2004/113/ES, článok 5.

(6) Smernica Rady 2000/43/ES, článok 3.

(7) Poznámka pod čiarou 1, odsek 8.6.

(8) Kapitola 5 Podrobné vysvetlenie osobitných ustanovení v KOM(2008) 426 v konečnom znení.

(9) Maruko v. Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen, Vec C-267/06, 1. apríla 2008, ods. 59.

(10) V článku 149 ods. 1 Zmluvy o ES sa stanovuje: „Spoločenstvo prispieva k rozvoju kvalitného vzdelávania podporovaním spolupráce medzi členskými štátmi a, ak je to potrebné, podporovaním a doplňovaním činnosti členských štátov pri plnom rešpektovaní ich zodpovednosti za obsah výučby a organizácie vzdelávacích systémov a za ich kultúrnu a jazykovú rozmanitosť.“

(11) Napríklad smernica Rady 2000/43/ES, článok 3 ods. 1 písm. b) alebo smernica Rady 2000/78/ES článok 3 ods. 1 písm. b).

(12) Rozsudok veľkého senátu z 13.11.2007 (č. 57325/00).

(13) Článok 1.

(14) Poznámka pod čiarou 1, odsek 8.10.2.

(15) Odôvodnenie 28.

(16) Poznámka pod čiarou 1, odsek 8.10.8.

(17) Odôvodnenie 13.