[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 19.10.2009

KOM(2009)532 v konečnom znení

OZNÁMENIE KOMISIE

Autorské práva v znalostnej ekonomike

OZNÁMENIE KOMISIE

Autorské práva v znalostnej ekonomike

Text s významom pre EHP

OBSAH

1. ÚVOD 3

2. ZELENÁ KNIHA A VEREJNÉ KONZULTÁCIE 3

3. ĎALŠIE KROKY: VYUŽITIE VÝSLEDKOV KONZULTÁCIÍ 4

3.1. Knižnice a archívy 4

3.2. Osirotené diela 6

3.3. Výučba a výskum 7

3.4. Osoby so zdravotným postihnutím 8

3.5. Obsah vytvorený používateľmi 10

4. ZÁVER 10

ÚVOD

Vytváranie, obeh a šírenie znalostí na jednotnom trhu sú priamo spojené so širšími cieľmi lisabonskej stratégie. Technologický vývoj uľahčil dostupnosť informácií v elektronickej podobe.

Knižnice sa zaujímajú o rozsiahle projekty digitalizácie na uchovanie svojich archívov a/alebo ich šírenie online, vrátane využívania osirotených diel (diel, pri ktorých nemožno zistiť alebo vyhľadať nositeľov práv). Výskumné a vzdelávacie inštitúcie žiadajú pri šírení materiálov vyššiu flexibilitu, a to vrátane cezhraničného diaľkového vzdelávania. Osoby so zdravotným postihnutím sa v súvislosti s prístupom k informáciám alebo znalostným produktom aj naďalej stretávajú s prekážkami. Najmä osoby so zrakovým postihnutím sa snažia utíšiť „hlad po knihách“. Len 5 % európskych publikácií je k dispozícii v im prístupných formátoch, situáciu zhoršujú obmedzenia cezhraničného rozširovania, a to aj medzi krajinami s rovnakým jazykom.

Vydavatelia a autori sa obávajú, že by rozsiahle projekty digitalizácie, podporované knižnicami alebo iné, a šírenie ich diel online bez dôkladného vyhľadania mohli porušiť ich autorské práva a narušiť ich zdroje príjmov. Vydavatelia uvádzajú, že približne 90 % vedeckých časopisov už sprístupňujú online, investujú do nových a inovačných modelov elektronického šírenia (napr. knihy v elektronickom formáte) vrátane šírenia diel na účely diaľkového vzdelávania a poskytujú prístup pre osoby so zrakovým postihnutím.

Komisia v tejto situácii začala verejné konzultácie o zelenej knihe s názvom „Autorské práva v znalostnej ekonomike“[1]. Cieľom bolo preskúmať, ako možno dosiahnuť rozsiahle šírenie znalostí na jednotnom trhu, najmä v prostredí internetu, v kontexte existujúcich právnych predpisov v oblasti autorských práv, konkrétne smernice 2001/29/ES o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (ďalej len „smernica“)[2]. V tomto oznámení sa uvádza prehľad výsledkov týchto konzultácií. Oznamuje sa v ňom súbor prípravných činností, ktoré budú predstavovať pevný základ pre konkrétne následné iniciatívy ako súčasť ambicióznej a komplexnej stratégie týkajúcej sa duševného vlastníctva, ktorú predloží budúca Komisia.

ZELENÁ KNIHA A VEREJNÉ KONZULTÁCIE

Zelená kniha sa zaoberala všeobecnými otázkami týkajúcimi sa výnimiek z výhradnýcch práv. Skúmala, či by sa mali stanoviť ďalšie výnimky, ktoré sú pre šírenie znalostí najdôležitejšie. Tiež sa zaoberala otázkou zmluvných dojednaní a modelov udeľovania licencií. Zisťovala, či by sa v ére digitálneho šírenia mali stanoviť výnimky a obmedzenia súvisiace najmä s knižnicami a archívmi, vzdelávaním a výskumom a s osobami so zdravotným postihnutím. Nadniesla otázky týkajúce sa osirotených diel, ako aj spotrebiteľskej problematiky, ako je napríklad obsah vytvorený používateľmi.

Konzultácie priniesli 372 odpovedí. Komisia dostala odpovede od: i) vydavateľov (56); ii) organizácií kolektívnej správy a licenčných agentúr (47); iii) univerzít (47); iv) knižníc, archívov a múzeí (114); v) podnikov a obchodných združení (30); vi) organizácií zastupujúcich osoby so zdravotným postihnutím (4); vii) členských štátov (11) a viii) iných subjektov (63).

Všeobecne povedané, boli zistené dva rôzne názory. Knižnice, archívy a univerzity dávajú prednosť „verejnému záujmu“ a obhajujú liberálnejší systém autorských práv. Vydavatelia, organizácie kolektívnej správy a ďalší nositelia práv tvrdia, že najlepší spôsob ako zlepšiť šírenie znalostí a používateľom umožniť a širší a účinný prístup k dielam sú licenčné dohody.

Knižnice a zástupcovia akademickej obce tvrdia, že niektoré výnimky sú pre znalostnú ekonomiku dôležitejšie než iné výnimky. Uprednostňujú kogentný súbor základných výnimiek „vo verejnom záujme“ s cieľom uľahčiť „prístup k znalostiam“[3]. Takisto očakávajú, že sa tieto výnimky nespochybnia opatreniami technologickej ochrany. Namiesto toho by limity autorských práv mal určiť zákonodarca.

Vydavatelia, organizácie kolektívnej správy a ďalší nositelia práv zastávajú názor, že rovnako prijateľný výsledok možno dosiahnuť prostredníctvom zmlúv, ktoré sú často prispôsobené tak, aby zohľadňovali nové technológie. Vydavatelia tvrdia, že by kogentné výnimky mohli oslabiť hospodársku výnosnosť a podporiť parazitovanie systému (free-riding).

Počiatok internetovej kultúry zdieľania a vymieňania údajov, získavania údajov a interaktívneho vzdelávania vyniesol na svetlo rozdielnosť v názoroch tých, ktorí chcú presadiť liberálnejší systém autorských práv a tých, ktorí chcú zachovať status quo [4]. Výzvou je uviesť tieto záujmy do súladu. Komisia má na to k dispozícii niekoľko politík.

ĎALŠIE KROKY: VYUŽITIE VÝSLEDKOV KONZULTÁCIÍ

V tejto časti oznámenia sa pojednáva o hlavných zisteniach vyplývajúcich z konzultácií, pokiaľ ide o otázky digitálneho uchovávania a šírenia vedeckého, kultúrneho a vzdelávacieho materiálu, používanie osirotených diel, prístup k znalostiam pre osoby so zdravotným postihnutím a obsah vytvorený používateľmi. Takisto sa v nej uvádzajú činnosti, ktoré Komisia zamýšľa začať s cieľom nájsť vhodné riešenia problémov, ktoré sa zistili v rámci konzultácií.

Knižnice a archívy

Objavili sa dva kľúčové problémy: výroba digitálnych kópií materiálov uchovávaných v knižničných zbierkach a elektronické šírenie týchto kópií smerom k používateľom.

Na základe súčasného právneho rámca knižnice ani archívy nevyužívajú všeobecnú výnimku na digitalizáciu celých svojich zbierok (hromadná digitalizácia). Príslušná výnimka sa vzťahuje len na osobitné prípady rozmnožovania na nekomerčné účely[5]. Digitalizácia knižničných zbierok si preto vyžaduje predchádzajúci súhlas od nositeľov práv. Knižnice tvrdia, že tento systém „predchádzajúceho súhlasu“ má za následok značnú transakčnú záťaž (vydavatelia väčšinou nemajú „digitálne“ práva a náklady na individuálne vysporiadavanie práv sú príliš vysoké). Ďalšie problémy sa vynárajú, ak digitalizovaný materiál pozostáva z nepublikovaných listov, súkromných denníkov a obchodných záznamov. V tejto súvislosti knižnice a archívy zdôrazňujú ich jedinečnú úlohu, ktorou je dlhodobé uchovávanie a spravovanie kultúrneho dedičstva. Tieto zainteresované strany zdôrazňujú, že ich činnosti siahajú za činnosti vydavateľov, pretože ich poslaním je konať vo verejnom záujme, zatiaľ čo vydavatelia sú komerčné produkčné spoločnosti. Inštitúcie verejného záujmu takisto chcú sprístupniť svoje zbierky online, najmä diela, ktoré nie sú komerčne dostupné a tvrdia, že by sa to nemalo obmedziť len na prístup vo fyzických priestoroch[6]. O otázke digitalizácie sa v rozsiahlej miere rokovalo v skupine odborníkov na vysokej úrovni pre digitálne knižnice a dosiahol sa prvý konsenzus. Kultúrne inštitúcie a nositelia práv podpísali memorandum o porozumení o dôslednom vyhľadávaní. Zatiaľ sa však nenašli žiadne záväzné riešenia na uvedené otázky.

Vydavatelia a organizácie kolektívnej správy nevidia žiadne dôvody na rozšírenie súčasných výnimiek pre knižnice a archívy týkajúcich sa uchovávania a sprístupňovania. Podporujú pokračovanie súčasného systému modelov udeľovania licencií a zmluvných dojednaní na účely digitalizácie a rozšírenia online prístupu k dielam. Tvrdia, že zmiernenie súčasnej výnimky s cieľom umožniť knižniciam, archívom a vzdelávacím inštitúciám poskytovať služby online pre používateľov by poškodilo pozíciu nositeľov práv, vytvorilo by nespravodlivú hospodársku súťaž pre vydavateľov a odradilo by ich to od investovania do nových obchodných modelov. Knižnice by mali naďalej poskytovať základné služby, ale poskytovanie materiálov online by sa nemalo rovnať voľnému prístupu pre používateľov alebo právu bezplatne zobrať a používať chránené diela. Ochrana voči „digitálnemu úniku“ je naliehavá v súvislosti so zabezpečením toho, aby knižnice obmedzili výnimky len na sprístupnenie diel online v rámci svojich priestorov.

Ďalšie kroky

Z konzultácií vyplynulo, že udržateľný systém predchádzajúceho súhlasu týkajúceho sa rôznych iniciatív knižníc si vyžaduje jednoduché a nákladovo účinné systémy vysporiadavania práv pokrývajúce digitalizáciu a šírenie online. V roku 2010 bude Komisia pokračovať v práci na úrovni EÚ s cieľom riešiť otázku autorských práv v kontexte novej stratégie týkajúcej sa práv duševného vlastníctva. Cieľom tejto práce bude okrem iného vyjasnenie právnych dôsledkov hromadnej digitalizácie a nájdenie možných riešení otázky transakčných nákladov na vysporiadavanie práv. Mala by preskúmať všetky možné názory vrátane udeľovania kolektívnych licencií, ktoré by sa mohlo doplniť o rozšírený systém kolektívnych licencií, v ktorom sa predpokladá, že správca práv bude zastupovať „outsiderov“, nositeľov práv, ktorí nie sú formálnymi členmi systému vysporiadavania práv, čo by malo prebiehať na základe dôsledného vyhľadávania.

Na tomto základe Komisia zváži, či sú potrebné ďalšie kroky ako súčasť novej stratégie vrátane vytvorenia štatutárnej výnimky týkajúcej sa týchto snáh.

Osirotené diela

Osirotené diela sú diela, na ktoré sa vzťahuje autorské právo, ich vlastníci sa však nedajú určiť alebo nájsť. Chránené diela sa stanú osirotenými, ak údaje o autorovi a/alebo iných príslušných nositeľoch práv (vydavateľoch, fotografoch, alebo filmových producentoch) chýbajú alebo sú zastarané.

Dielo možno využívať len po získaní predchádzajúceho súhlasu od nositeľov práv. V prípade osirotených diel nie je udelenie takéhoto súhlasu možné. To vedie k situácii, keď milióny diel nemožno rozmnožovať alebo použiť iným spôsobom, napr. fotografiu nemožno použiť na ilustráciu článku v tlači, knihu nemožno digitalizovať alebo film nemožno obnoviť na účely jeho predvedenia verejnosti. Takisto jestvuje riziko, že značnú časť osirotených diel nebude možné začleniť do projektov hromadnej digitalizácie a projektov zameraných na zachovávanie kultúrneho dedičstva, ako je Europeana alebo podobné projekty.

Knižnice, univerzity, archívy, niektorí komerční používatelia a viaceré členské štáty tvrdia, že problém týkajúci sa existujúcich nástrojov, ako je napríklad odporúčanie Komisie 2006/585/ES[7] alebo Memorandum o porozumení z roku 2008 venované problematike osirotených diel a súvisiace usmernenia o dôkladnom vyhľadávaní, je v tom, že tieto nástroje nie sú právne záväzné akty a že sa neriešila otázka hromadnej digitalizácie. Keďže nelegislatívne iniciatívy neposkytujú dostatočnú právnu istotu, ani neriešia skutočnosť, že používanie osirotených diel predstavuje porušenie autorských práv, tieto subjekty podporujú právne riešenie na európskej úrovni, ktorým by sa umožnilo rôzne použitie osirotených diel. Takisto sa zdôrazňuje, že ak by každý členský štát prijal svoj vlastný súbor pravidiel na riešenie tohto problému, viedlo by to k možným prekážkam v obchodovaní s osirotenými dielami v rámci Spoločenstva.

Pre vydavateľov, organizácie kolektívnej správy a ďalších nositeľov práv sú osirotené diela otázkou vysporiadavania práv. Sú skeptickí, pokiaľ ide o zavedenie blanketovej výnimky na využívane osirotených diel. Zásadnou otázkou pre nich je, aby sa zabezpečilo dôkladné vyhľadávanie v dobrej viere, ktoré umožní zistiť a nájsť nositeľov práv, a to s využitím existujúcich databáz[8].

Ďalšie kroky

Celkovým cieľom riešenia problému osirotených diel, a to ich digitalizácie, uchovávania a šírenia, je ustanoviť úroveň úsilia, ktoré je potrebné vynaložiť pri vyhľadávaní majiteľov osirotených diel, a riešenie otázky potenciálneho porušenia autorských práv pri používaní osirotených diel. Kľúčovým stavebným prvkom v novej komplexnej stratégii týkajúcej sa práv duševného vlastníctva je iniciatíva týkajúca sa osirotených diel, ktorá by mala poskytnúť riešenie na úrovni EÚ s cieľom zabezpečiť právnu istotu, uľahčiť tok znalostí potrebný na inovácie a predchádzať prekážkam v obchodovaní s osirotenými dielami v rámci Spoločenstva.

Problematikou osirotených diel sa bude zaoberať posúdenie vplyvu, v ktorom sa budú skúmať rôzne prístupy na uľahčenie digitalizácie a šírenia osirotených diel. Možné prístupy okrem iného zahŕňajú právne záväzný samostatný nástroj na vysporiadavanie práv a vzájomné uznávanie súvisiace s osirotenými dielami, výnimku zo smernice z roku 2001 alebo usmernenia týkajúce sa cezhraničného vzájomného uznávania osirotených diel.

Komisia začne pracovať na posúdení vplyvu v priebehu roku 2009.

Výučba a výskum

Výučba, vzdelávanie a výskum, majú vďaka moderným informačným a komunikačným technológiám stále častejšie medzinárodný a cezhraničný charakter. Prístup k informáciám a ich využitie sa už neobmedzuje na fyzický priestor. Obmedzovanie výučby a výskumu na konkrétne miesto sa preto považuje za jav odporujúci realite moderného života.

Otázkou, ktorá vystúpila do popredia, je možný rozdiel medzi vedeckým publikovaním a publikovaním na literárne a umelecké účely. Zatiaľ čo vedci a bádatelia majú iné zdroje príjmov a publikujú na podporu výskumu a vzdelanosti, literárni autori (napríklad spisovatelia) si z publikovania svojich diel musia zarobiť na živobytie. Aby sa pri výskume predišlo zbytočnej duplicite, publikované výsledky financované z verejných zdrojov by mali byť k dispozícii celej vedeckej komunite a dokonca aj verejnosti. Je to z toho dôvodu, že celý výskum nadväzuje na predchádzajúci výskum. Za týchto okolností sa ako riešenia ponúkajú voľne prístupné publikovanie a otvorené archívy pre publikované články.

Knižnice a univerzity zdôrazňujú komplexnosť a nejednotnosť súčasného systému licenčných dohôd s vydavateľmi. Od typickej európskej univerzity sa vyžaduje podpísať sto alebo viac licencií upravujúcich použitie materiálu digitálneho výskumu dodaného od rôznych vydavateľov[9]. Skúmanie toho, čo tieto jednotlivé licencie umožňujú, pokiaľ ide napr. o prístup, tlačenie, uchovávanie a kopírovanie, je zdĺhavý proces. Takisto tvrdia, že nadnárodné udeľovanie licencií v rámci EÚ je zložité alebo nemožné. Knižnice a univerzity tvrdia, že by bolo praktickejšie a účinnejšie mať jednu centrálnu organizáciu na udeľovanie širokého rozsahu online práv, pokiaľ ide o digitálny materiál. Vyzývajú na kogentné výnimky, pokiaľ ide o vzdelávanie a výskum, ktoré by takisto mali jednoznačne odkazovať na diaľkové vzdelávanie. Knižnice a univerzity tiež vyjadrujú obavy, že predplatné na časopisy sú vyčerpávajúce zdroje, ktoré by inak použili na výskum alebo vzdelávanie[10].

Vydavatelia tvrdia, že licencie v porovnaní s nariaďujúcimi právnymi normami viac umožňujú požadovanú flexibilitu pri uspokojovaní požiadaviek vzdelávania a výskumu, vrátane diaľkového vzdelávania. Zdôrazňujú, že pre knižnice a vzdelávacie a výskumné inštitúcie poskytujú prostredníctvom licenčných dohôd veľmi rozsiahly elektronický prístup do ich databáz, časopisov a kníh. Pokiaľ ide o sprístupňovanie diel na účely diaľkového vzdelávania alebo použitia doma, vydavatelia a licenčné agentúry zdôrazňujú, že je dôležité zabezpečiť prístup obmedzený len na tie účely, na ktoré je materiál určený (nekomerčné a vzdelávacie účely).

Ďalšie kroky

Objavenie sa internetu a jeho možností na neohraničené šírenie znalostí a vedy viedlo Komisiu k tomu, aby po dôkladnej konzultácii so zainteresovanými stranami prijala konkrétne opatrenia v súvislosti s otvoreným prístupom k výsledkom výskumu financovaným z verejných zdrojov. Tieto opatrenia sa budú podľa potreby ďalej uplatňovať aj v nasledujúcich rokoch.

Záťaž typických európskych univerzít súvisiaca s udeľovaním licencií by sa mala znížiť. Komisia bude s príslušnými zainteresovanými stranami viesť konzultácie o najlepšej praxi, ktorá je k dispozícii na riešenie nejednotného spôsobu, ktorým univerzity získavajú práva na používanie vedeckých časopisov.

Pokiaľ ide o diaľkové vzdelávanie, Komisia bude naďalej monitorovať vývoj integrovaného európskeho priestoru na cezhraničné diaľkové vzdelávanie. V prípade potreby sa v súvislosti s uvedeným európskym priestorom bude zvažovať prijatie ďalších opatrení.

Osoby so zdravotným postihnutím

Diskusie týkajúce sa výnimiek z autorských práv v prospech osôb so zdravotným postihnutím sa sústreďujú na ich základné právo zakotvené v Dohovore OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím[11], ktorým je zabezpečenie rovnakého prístupu k informačným produktom, publikáciám a kultúrnym materiálom v prístupných formátoch. Rovnaké zaobchádzanie s osobami so zdravotným postihnutím, pokiaľ ide o prístup k tovaru a službám a ich dodávku, sa zahrnulo do návrhu smernice Rady o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi osobami bez ohľadu na náboženské presvedčenie, vieru, postihnutie, vek alebo sexuálnu orientáciu[12].

Organizácie zastupujúce osoby so zdravotným postihnutím zdôrazňujú takzvaný „hlad po knihách“. Len 5 % kníh publikovaných v Európe sa každoročne prepracuje do prístupných formátov ako je audio, Braillovo písmo alebo veľká tlač. Navyše uvádzajú, že približne 95 % dostupného materiálu poskytujú špecializované agentúry financované prostredníctvom charít alebo verejných subvencií a fungujúce na základe výnimiek autorských práv. Osoby so zrakovým postihnutím a iné osoby s problémami čítania tvrdia, že by mali mať prístup ku knihám a iným chráneným materiálom za rovnakých podmienok a porovnateľných cien ako ktokoľvek iný. Ich uprednostňované riešenie je, aby vydavatelia už od začiatku poskytovali diela v prístupných formátoch, ktoré možno ľahko prepracovať na audio, do Braillovho písma alebo veľkej tlače.

Hoci všetky členské štáty do svojich právnych predpisov implementovali výnimky z autorských práv, prístup nie je harmonizovaný, čo je sprevádzané stupňom právnej neistoty. Závažnejšia je skutočnosť, že cezhraničný prenos už obmedzených dodávok materiálu je brzdený územným obmedzením vyplývajúcim z výnimiek v rámci vnútroštátnych právnych predpisov. Na vývoz prepracovaného diela do iného členského štátu by organizácia musela kúpiť práva v krajine určenia, čo je veľmi nákladný proces. Opatrenia technologickej ochrany sa uvádzali ako ďalšia prekážka, pretože bránia organizáciám alebo jednotlivcom, aby legálne nadobudnuté diela prevádzali do prístupných formátov. Vďaka všetkým uvedeným dôvodom osoby so zdravotným postihnutím podporujú povinnú výnimku z autorských práv, normalizovanú a komplexnú v rámci celej Európy.

Vydavatelia sa zhodujú v tom, že prvotným cieľom je, aby väčšina publikovaných kníh bola dostupná v prístupnom formáte. Zastávajú názor, že tento cieľ možno najlepšie dosiahnuť stavaním na už existujúcich dobrovoľných modeloch udeľovania licencií namiesto prostredníctvom povinných výnimiek. Vydavatelia a ďalší nositelia práv zdôrazňujú rozsah dobrovoľných modelov udeľovania licencií pre osoby so zrakovým postihnutím alebo s problémami čítania, ktoré sú v EÚ bežné[13]. Poukazujú na skutočnosť, že spoločenské náklady na poskytovanie prístupu k dielam by nemali znášať len samotní vydavatelia. Zároveň vyjadrili ochotu riešiť problémy spojené s prístupom pre osoby so zdravotným postihnutím prostredníctvom platformy zainteresovaných strán s cieľom ponúkať diela prispôsobiteľné pre zrakovo postihnuté osoby.

Ďalšie kroky

Bezprostredným cieľom je motivovať vydavateľov, aby diela ponúkali v prístupných formátoch dostupných pre osoby so zdravotným postihnutím. Opatrenia technologickej ochrany by nemali zabraňovať prepracovaniu zákonne nadobudnutých diel do prístupných formátov. Zmluvné licencie by mali rešpektovať zákonné výnimky pre osoby so zdravotným postihnutím vrátane zrakovo postihnutých osôb[14]. Konzultácie odhalili rozsah existujúceho spoločného úsilia pre zrakovo postihnuté osoby alebo osoby s problémami čítania v rámci EÚ. Takéto úsilie by sa malo urýchliť a uplatňovať v rámci EÚ.

Ako prvý krok zorganizuje Komisia do konca roka 2009 fórum zainteresovaných strán týkajúce sa potrieb osôb so zdravotným postihnutím, najmä zrakovo postihnutých osôb. Fórum zváži rozsah problémov, ktorým čelia osoby so zdravotným postihnutím a možné politické riešenia. Dohovor OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím by mal slúžiť ako meradlo pokroku dosiahnutého v tejto oblasti.

Fórum by sa malo zamerať aj na možné spôsoby na podporu neobmedzeného vývozu prepracovaných diel do iného členského štátu, pri zabezpečení toho, aby nositelia práv boli za použitie ich diel náležite odmenení. Fórum by sa malo intenzívne zaoberať vzájomným uznávaním a voľným pohybom informácií, publikácií a vzdelávacieho a kultúrneho materiálu, ktorý je prístupný pre osoby so zdravotným postihnutím a pouvažovať nad problémami prístupnosti obsahu na internete.

Na základe výsledkov fóra Komisia vyhodnotí, či sú odôvodnené ďalšie iniciatívy.

Obsah vytvorený používateľmi

Aplikácie web 2.0 (blogy, podcasty, wiki, zdieľanie súborov alebo videa) používateľom umožňujú ľahko vytvoriť a zdieľať text, video a obrázky. Toto podnietilo rozvoj nových aplikácií na internete a zvýraznilo otázku obsahu vytvoreného používateľmi (amatérmi), kde sa zákazníci stále viac stávajú tvorcami obsahu, pričom niekedy používajú materiál chránený autorským právom ako základ svojej tvorby.

Zelená kniha sa zamerala na existujúce výnimky, ktoré môžu byť dôležité pre obsah vytvorený používateľmi (citácie na účely kritiky alebo recenzie, náhodné použitie a použitie na účel karikatúry, paródie alebo pastiše)[15] a možné zavedenie novej výnimky týkajúcej sa „kreatívnych, transformujúcich alebo odvodených diel“.

Výsledok konzultácií naznačuje, že väčšina zainteresovaných strán sa domnieva, že je príliš zavčasu na reguláciu obsahu vytvoreného používateľmi. Rozpory prevládajú, pokiaľ ide o rozsah obsahu vytvoreného používateľmi, Takisto nie je jasné, či by mali z osobitných pravidiel týkajúcich sa obsahu vytvoreného používateľmi mať úžitok amatéri ako aj profesionáli, a ako možno rozlišovať tieto dve skupiny, alebo ako by sa pravidlá vzťahujúce sa na obsah vytvorený používateľmi vzťahovali na existujúce obmedzenia, ako sú citácie, náhodné použitie a použitie na účel karikatúry, paródie alebo pastiše.

Ďalšie kroky

Keďže otázka obsahu vytvoreného používateľmi stále predstavuje ešte len rodiaci sa problém, Komisia plánuje ďalej skúmať osobitné potreby neprofesionálov, ktorí pri tvorbe vlastných diel využívajú chránené diela. Komisia sa bude ďalej radiť, pokiaľ ide o riešenia týkajúce sa ľahšieho, cenovo dostupnejšieho a užívateľsky priaznivého vysporiadavania práv na amatérske použitie.

ZÁVER

Hlavným záverom z uvedenej diskusie je skutočnosť, že politika autorských práv musí byť nasmerovaná tak, aby pomáhala riešiť výzvy, ktoré vyplývajú zo znalostnej ekonomiky založenej na internete[16]. Rozhodujúca pre rozvoj inovácie v znalostnej ekonomike je aj riadna ochrana práv duševného vlastníctva. Je nevyhnutné starostlivo zvažovať rôzne záujmy. Prípravné práce, ktoré sa uvádzajú v tomto oznámení zabezpečia, aby sa vytvorila pevná pôda pre vhodné následné kroky ako hlavný prvok budúcej komplexnej stratégie týkajúcej sa práv duševného vlastníctva. Na tento účel bude Komisia aj naďalej aktívne spolupracovať so všetkými zainteresovanými stranami vrátane vedeckej komunity, knižníc a internetovo vzdelanej širokej verejnosti.

V kontexte tejto budúcej stratégie týkajúcej sa duševného vlastníctva je Komisia pripravená podniknúť vhodné následné kroky. V bezprostrednej budúcnosti je uprednostňovaným nástrojom pre mnohé otázky vznesené v zelenej knihe štruktúrovaný dialóg medzi relevantnými zainteresovanými stranami za pomoci útvarov Európskej komisie. V prvom rade by sa mal uskutočniť najmä dialóg o tvorbe informačných produktov, publikácií a kultúrneho materiálu vo formátoch prístupných pre osoby so zdravotným postihnutím. Ďalšou prioritou by malo byť nájdenie vhodných licenčných riešení pre hromadnú digitalizáciu v európskom kontexte. Komisia uskutoční aj posúdenie vplyvu, v rámci ktorého bude skúmať, ako riešiť otázky vysporiadavania práv v súvislosti s osirotenými dielami. Posúdenie vplyvu bude obsahovať analýzu toho, aká úroveň dôsledného vyhľadávania je potrebná pred použitím osirotených diel, ako aj vzájomného uznávania statusu osirotených diel v Európe.

[1] KOM(2008) 466.

[2] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, Ú. v. ES L 167, 22.6.2001, s. 10 – 19.

[3] Návrhy možných kogentných výnimiek uvedených v smernici 2001/29/ES okrem iného zahŕňajú: i) rozmnožovanie na súkromné použitie [článok 5 ods. 2 písm. b)]; ii) rozmnožovanie uskutočnené knižnicami, archívmi a múzeami [článok 5 ods. 2 písm. c)]; iii) použitie na účely vyučovania a vedeckého výskumu [článok 5 ods. 3 písm. a)]; iv) použitie v prospech ľudí s telesným postihnutím [článok 5 ods. 3 písm. b)]; v) použitie v spravodajstve a tlačových prehľadoch [článok 5 ods. 3 písm. c)] a vi) použitie pri citáciách na účely kritiky alebo zhrnutia článok 5 ods. 3 písm. d)].

[4] „Trojstupňový test“ je zakotvený v článku 10 Zmluvy WIPO o autorskom práve, článku 16 Zmluvy WIPO o výkonoch a zvukových záznamoch a článku 5 ods. 5 smernice.

[5] Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice.

[6] Na základe súčasných pravidiel o autorských právach sa to povoľuje len na účely výskumu alebo súkromného štúdia prostredníctvom na to určených terminálov v priestoroch knižníc [článok 5 ods. 3 písm. n) smernice].

[7] Odporúčanie Komisie 2006/585/ES o digitalizácii kultúrneho materiálu, jeho dostupnosti online a o uchovávání digitálnych záznamov.

[8] Niektorí vydavatelia, organizácie spravujúce práva na rozmnožovanie a knižnice začali spolupracovať v rámci projektu ARROW (Accessible Registries of Rights Information and Orphan Works, Prístupný register informácií o autorských právach a osirotených dielach) financovaný z prostriedkov EÚ, aby používateľom, ktorí chcú svoje zbierky digitalizovať, poskytli informácie o statuse chránených diel. Projekt ARROW možno považovať za prvý dôležitý krok. Nevzťahuje sa však dosiaľ na všetky členské štáty. Projekt ARROW rovnako nie je oprávnený udeľovať licencie na skenovanie a šírenie chránených diel.

[9] Pozri návrh Medzinárodnej federácie knihovníckych asociácií.

[10] Napríklad, predplatné na časopis Brain Research Journal publikovaný vydavateľstvom Reed Elsevier stojí 20 835 EUR na rok (ceny z roku 2008) – údaj ULB, str. 3, poznámka pod čiarou 6.

[11] Dohovor OSN podpísali všetky členské štáty EÚ a Európske spoločenstvo. Osobitný význam majú články 4, 9, 21 a 30.

[12] (KOM(2008) 426 v konečnom znení).

[13] Príklady vnútroštátnych modelov udeľovania licencií, dobrovoľných dohôd alebo usmernení poskytuje Federácia európskych vydavateľov (s. 11 – 13), Publishers Association zo Spojeného kráľovstva (s. 5, 13 a dodatky) a Copyright Licensing Agency (s. 3 a 8).

[14] British Library zistila, že zo vzorky 100 licencií, ktoré uzavrela s elektronickými vydavateľmi, len v dvoch prípadoch licencie obsahovali výnimky pre zrakovo postihnuté osoby.

[15] Článok 5 ods. 3 písm. b) tejto smernice.

[16] Komisia bude niektoré zo širších aspektov tejto otázky riešiť v nadchádzajúcom oznámení o kreatívnom obsahu v informačnej spoločnosti.