Treba však poznamenať, že nie všetky suroviny z palmy olejnej používané na výrobu bioenergie majú škodlivé vplyvy nepriamej zmeny využívania pôdy v zmysle článku 26 smernice RED II. Určitá produkcia by sa preto mohla považovať za produkciu s nízkym rizikom nepriamej zmeny využívania pôdy. Na určenie takejto produkcie sú k dispozícii dva typy opatrení, t. j. zvyšovanie produktivity na existujúcej pôde a pestovanie surovín na nevyužívanej pôde, ako je opustená pôda alebo veľmi znehodnotená pôda. Tieto opatrenia sú kľúčové na to, aby sa zabránilo tomu, že výroba biopalív, biokvapalín a palív z biomasy bude konkurovať potrebe uspokojiť rastúci dopyt po potravinách a krmive. V smernici sa z postupného vyraďovania vylučujú všetky certifikované palivá s nízkym rizikom nepriamej zmeny využívania pôdy. Kritériá na certifikáciu palív s nízkym rizikom nepriamej zmeny využívania pôdy by mohli efektívne zmierniť vytesňovací vplyv súvisiaci s dopytom po týchto palivách, ak sa zohľadnia len dodatočné suroviny použité na výrobu biopalív, biokvapalín a palív z biomasy.

Vzhľadom na tieto skutočnosti sa v smernici RED II obmedzuje podiel konvenčných biopalív, biokvapalín a palív z biomasy spotrebúvaných v doprave k cieľu Únie v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov na rok 2030. Okrem toho sa podiel biopalív, biokvapalín a palív z biomasy s vysokým rizikom nepriamej zmeny využívania pôdy obmedzí na úrovne z roku 2019, počnúc rokom 2020, a postupne sa bude znižovať až na nulu, a to od roku 2023 a najneskôr do roku 2030.

Oprávnenosť dodatočných surovín vyplývajúca z opatrení na zvýšenie produktivity alebo pestovania surovín na nevyužívanej pôde by sa mala obmedziť na prípady, ktoré sú skutočne dodatočné v porovnaní s bežným rámcom. Najprijateľnejším rámcom na posúdenie prínosnosti projektov je mechanizmus čistého rozvoja (CDM) vypracovaný v rámci Kjótskeho protokolu (rámček 4). Treba poznamenať, že CDM za zameriava na priemyselné projekty, a preto jeho prístup nemožno replikovať v celom rozsahu, ale jeho požiadavky týkajúce sa investícií a analýzy prekážok sú relevantné pre certifikáciu biopalív s nízkym rizikom nepriamej zmeny využívania pôdy. Uplatňovanie uvedených požiadaviek na certifikáciu nízkeho rizika nepriamej zmeny využívania pôdy by znamenalo, že opatrenia na zvýšenie produktivity alebo pestovanie surovín na predtým nevyužívanej pôde by neboli finančne atraktívne alebo by čelili iným prekážkam brániacim ich vykonávaniu (napr. zručnosti/technológie atď.) bez trhovej prémie súvisiacej s dopytom po biopalivách v EÚ.

Priemerný nárast produktivity stále nie je dostatočný na to, aby sa predišlo všetkým rizikám vytesňovacieho vplyvu, hoci poľnohospodárska produktivita sa neustále zlepšuje, zatiaľ čo koncepcia prínosnosti, ktorá je základom certifikácie nízkeho rizika nepriamej zmeny využívania pôdy, si vyžaduje prijatie opatrení, ktoré prekračujú bežný rámec. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa v smernici RED II stanovuje, že oprávnené by malo byť iba také zvýšenie produktivity, ktoré prekračuje očakávanú úroveň nárastu.

Pri stanovení úrovne významného rozšírenia suroviny na oblasť s vysokými zásobami uhlíka v dôsledku dopytu po biopalivách by sa preto mali zohľadniť celkové zmeny množstva uhlíka spôsobené takouto premenou. Je to potrebné na zabezpečenie toho, aby biopalivá viedli k úsporám emisií skleníkových plynov. Na základe výsledkov posúdenia založeného na systéme GIS možno priemernú čistú stratu zásob uhlíka pri premene pôdy s vysokými zásobami uhlíka na poľnohospodársku pôdu určenú na pestovanie surovín na výrobu biopalív odhadnúť na približne 107 ton uhlíka (C) na hektár. V rozmedzí 20 rokov uvedené množstvo zodpovedá ročným emisiám CO2 vo výške 19,6 ton na hektár.

Napríklad na vytvorenie a udržiavanie plantáže palmy olejnej sa rašeliniská musia odvodniť. Rozklad rašeliny vedie k výrazným emisiám CO2, ktorých uvoľňovanie pokračuje dovtedy, kým na plantáži prebieha produkcia a kým sa rašelinisko opätovne nezavodní. Počas prvých 20 rokov po odvodnení tieto emisie CO2 kumulujú približne na trojnásobok uvedených emisií za odlesňovanie tej istej oblasti. Tento dôležitý vplyv by sa preto mal vziať do úvahy pri výpočte významnosti emisií z pôdy s vysokými zásobami uhlíka, napr. prostredníctvom koeficientu 2,6 v prípade rozšírenia na rašelinisko. Okrem toho trvalé plodiny (palma a cukrová trstina), ako aj kukurica a cukrová repa majú oveľa vyšší výnos, pokiaľ ide o energetický obsah obchodovaných výrobkov, než sa predpokladalo pri výpočte prahovej hodnoty 14 %. Zohľadňujú sa prostredníctvom „faktora produktivity“ uvedeného v rámčeku 3.

Podľa smernice RED II sa vyžaduje, aby sa biopalivami znížili emisie skleníkových plynov najmenej o 50 % v porovnaní s fosílnymi palivami, a to na základe posudzovania životného cyklu, ktoré zahŕňa všetky priame emisie, nie však nepriame. Ako sa uvádza v rámčeku 2, biopalivá vyrobené z plodín, ktoré prekračujú všeobecnú prahovú hodnotu 14 % rozšírenia produkcie na pôdu s vysokými zásobami uhlíka, by nedosiahli úspory emisií. V súlade so zásadou predbežnej opatrnosti sa zdá vhodné uplatniť na stanovenú úroveň diskontný faktor vo výške približne 30 %. Preto je potrebná konzervatívnejšia prahová hodnota vo výške 10 %, aby sa zaručilo, že biopalivá dosiahnu značné čisté úspory emisií skleníkových plynov a že strata biodiverzity súvisiaca s nepriamou zmenou využívania pôdy sa minimalizuje.

Prvý faktor overuje, či sa daná surovina skutočne rozširuje na nové oblasti. Na tento účel treba vziať do úvahy priemerný ročný absolútny nárast (t. j.100 000 ha pri zohľadnené značného rozšírenia) a relatívny nárast (t. j. 1 % pri zohľadnení priemerného ročného zvýšenia produktivity) produkčnej plochy v porovnaní s celkovou produkčnou plochou danej suroviny. Táto dvojitá prahová hodnota umožňuje vylúčenie surovín, pri ktorých sa nepozorovalo žiadne, alebo len veľmi obmedzené rozšírenie celkovej produkčnej plochy (najmä preto, že k zvýšeniu produkcie dochádza skôr zvýšením výnosov než rozširovaním produkčnej plochy). Uvedené suroviny by nespôsobili výrazné odlesňovanie, a teda ani vysoké emisie skleníkových plynov z nepriamej zmeny využívania pôdy. Týka sa to napríklad slnečnicového oleja, keďže jeho produkčná plocha sa v rokoch 2008 až 2016 rozšírila o menej ako 100 000 ha a len o 0,5 % ročne, zatiaľ čo jeho celková výroba sa v rovnakom období zvýšila o 3,4 % ročne.

Pomocou odberu vzoriek z plantáží palmy olejnej v satelitných údajoch [Vijay a kol. 2016] odhadli podiel rozšírenia palmy olejnej na lesy od roku 1989 do roku 2013 a uviedli výsledky podľa jednotlivých krajín. Z porovnania uvedených priemerných hodnôt pre jednotlivé krajiny s nárastom zberovej plochy palmy olejnej v týchto krajinách v rokoch 2008 až 2016 vyplynulo, že 45 % svetového rozšírenia palmy olejnej sa týka pôdy, ktorá bola v roku 1989 zalesnená. Tento výsledok je podložený aj pozorovaním, že výsledky v prípade Indonézie a Malajzie sú v rozsahu zistení iných štúdií, ktoré sa zamerali na uvedené regióny. V doplňujúcich údajoch [Henders a kol. 2015] pripisovali za obdobie rokov 2008 – 2011 v priemere 0,43 Mha/rok pozorovaného odlesňovania rozšíreniu palmy olejnej. To navyše predstavuje 45 % odhadovaného nárastu vysadených plôch palmy olejnej na celom svete v danom období. V niekoľkých štúdiách sa analyzoval aj podiel rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská. Pri pripísaní najväčšej váhy výsledkom štúdie [Miettinen a kol. 2012, 2016], ktorú možno považovať za najpokročilejšiu štúdiu v tejto oblasti, a za predpokladu nulového odvodnenia rašelinísk pre palmy vo zvyšku sveta sa odhaduje, že rozšírenie palmy olejnej na rašeliniská na celom svete v rokoch 2008 a 2011 dosahuje interpolovaný vážený priemer 23 %.

Po preskúmaní vedeckej literatúry o rozšírení produkčných plôch poľnohospodárskych komodít na pôdu s vysokými zásobami uhlíka sa zistilo, že žiadna samostatná štúdia neposkytuje výsledky pre všetky suroviny, ktoré sa používajú na výrobu biopalív, biokvapalín a palív z biomasy. Štúdie sú naopak zvyčajne zamerané na konkrétne regióny a špecifické plodiny, prevažne na sóju a palmu olejnú, zatiaľ čo údaje o iných plodinách sú veľmi zriedkavé. Navyše v rôznych štúdiách sa z hľadiska rozširovania plodín hovorí nielen o rôznych obdobiach, ale majú aj rozdielny prístup k oneskoreniu, ktoré nastáva medzi odlesňovaním a rozširovaním plodín. Z toho dôvodu v štúdiách, v ktorých sa zohľadňuje krajinná pokrývka iba počas jedného alebo dvoch rokov pred výsadbou plodín, sa bude plodine pripisovať menej odlesňovania než v tých, v ktorých sa zohľadňuje krajinná pokrývka od skoršieho obdobia. To môže viesť k podhodnoteniu vplyvu plodín na odlesňovanie, pretože aj keď sa odlesnené plochy ihneď nepoužívajú na pestovanie plodín, konečný cieľ využívať pôdu na pestovanie plodín môže byť jedným z najdôležitejších faktorov odlesňovania. Vždy, keď to bolo možné, sa výsledky týchto regionálnych štúdií skombinovali, aby sa odvodil celosvetový odhad rozšírenia pre každú jednotlivú plodinu, ako je zhrnuté ďalej.

V smernici sa okrem toho zavádza dodatočný limit pre biopalivá, biokvapaliny a palivá z biomasy vyrobené z potravinárskych alebo krmovinárskych plodín, pri ktorých sa pozoruje významné rozšírenie produkčnej plochy na pôdu s vysokými zásobami uhlíka, pretože pri biopalivách, biokvapalinách a palivách z biomasy vyrobených z týchto surovín existuje vysoké riziko nepriamej zmeny využívania pôdy. Keďže pozorované rozšírenie na pôdu s vysokými zásobami uhlíka je výsledkom zvýšeného dopytu po plodinách, možno očakávať, že ďalšie zvýšenie dopytu po týchto surovinách na účely výroby biopalív, biokvapalín a palív z biomasy iba zhorší situáciu, ak sa nezavedú opatrenia, ktoré zabránia vytesňovaciemu vplyvu (napr. certifikácia nízkeho rizika nepriamej zmeny využívania pôdy). Prínos takýchto palív k cieľu využívania energie z obnoviteľných zdrojov v oblasti dopravy (ako aj pre výpočet celkového národného podielu energie z obnoviteľných zdrojov) bude preto od roku 2021 obmedzený na úroveň spotreby týchto palív v roku 2019. Od 31. decembra 2023 sa ich prínos bude musieť postupne znížiť na 0 %, a to najneskôr do roku 2030.

Okrem toho, ak aj členské štáty môžu započítať konvenčné biopalivá a palivá z biomasy na dosiahnutie cieľa v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov vo výške 14 % spotreby energie v odvetví dopravy, môžu zároveň znížiť úroveň tohto cieľa, ak sa rozhodnú do cieľa započítať menej týchto palív. Ak sa napríklad členský štát rozhodne vôbec nezapočítať konvenčné biopalivá a palivá z biomasy, cieľ by sa mohol znížiť o maximálnu výšku 7 %.

Nepriamu zmenu využívania pôdy však nie je možné pozorovať ani merať. Na odhad možných vplyvov je potrebné modelovanie. Takéto modelovanie má niekoľko obmedzení, ale napriek tomu je dostatočne spoľahlivé, aby ukázalo riziko nepriamej zmeny využívania pôdy spojené s konvenčnými biopalivami. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa v smernici o nepriamej zmene využívania pôdy z roku 2015 prijal prístup predbežnej opatrnosti s cieľom minimalizovať celkový vplyv nepriamej zmeny využívania pôdy stanovením limitu podielu konvenčných biopalív a biokvapalín, ktoré možno započítať do vnútroštátnych cieľov v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov a k cieľu 10 % využívania energie z obnoviteľných zdrojov v doprave. Toto opatrenie obsahuje povinnosť každého členského štátu stanoviť orientačný cieľ pre pokročilé palivá z obnoviteľných zdrojov s referenčnou hodnotou 0,5 % na rok 2020 s cieľom stimulovať prechod na takéto palivá, ktoré sa považujú za palivá s nižšími alebo so žiadnymi vplyvmi nepriamej zmeny využívania pôdy.

EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli13. 3. 2019 COM(2019) 142 final PRÍLOHY

k SPRÁVE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV



o stave celosvetového rozšírenia produkcie príslušných potravinárskych a krmovinárskych plodín



PRÍLOHA 1 preskúmanie literatúry o rozšírení plodín na pôdu s vysokými zásobami uhlíka Rozsah pôsobnosti Toto preskúmanie vykonané Spoločným výskumným centrom Komisie obsahuje prehľad a zhrnutie najrelevantnejších výsledkov vedeckej literatúry o rozšírení produkčných plôch poľnohospodárskych komodít na pôdu s vysokými zásobami uhlíka, ako sa vymedzuje v smernici RED II. Sója Existuje len jedna odborne recenzovaná štúdia, v ktorej sa uvádza odhad miery globálneho odlesnenia spôsobeného sójou v časovom rámci, ktorý zahŕňa odlesňovanie po roku 2008. [Henders a kol. 2015] uskutočnili na základe systému GIS merania každoročnej miery odlesnenia vo všetkých tropických regiónoch a pripísali ho rôznym faktorom vrátane rozšírenia sóje a palmy olejnej, ako sa uvádza v kompletnom prehľade regionálnej literatúry (uvedenom v doplňujúcich informáciách k štúdii). Tieto údaje sa však týkajú len rokov 2000 – 2011. Percentuálny podiel odlesňovania v Brazílii vplyvom rozšírenia sóje podľa odhadu JRC Amazónia Cerrado zvyšok Brazílie Percentuálny podiel rozšírenia sóje v Brazílii v rokoch 2008 – 2017 11 % 46 % 44 % Percentuálny podiel rozšírenia na les 5 % 14 % 3 % VÁŽENÝ PRIEMER rozšírenia na les v Brazílii 8,2 %



Priemerný percentuálny podiel rozšírenia sóje na les v Latinskej Amerike podľa odhadu JRC 2008 – 2017 Brazília Argentína Paraguaj Uruguaj Bolívia Percentuálny podiel rozšírenia sóje v Latinskej Amerike 67 % 19 % 7 % 5 % 2 % Percentuálny podiel rozšírenia na les 8,2 % 9 % 57 % 1 % 60 % Priemerný percentuálny podiel rozšírenia na les v Latinskej Amerike 14 % ODHADOVANÝ SVETOVÝ PRIEMERNÝ PERCENTUÁLNY PODIEL ROZŠÍRENIA SÓJE NA LES Podiel svetového rozšírenia sóje pripadajúci na Latinskú Ameriku 53 % Predpokladaný percentuálny podiel rozšírenia na les vo zvyšku sveta 2 % Svetový priemerný podiel rozšírenia sóje na les 8 % Vzhľadom na to, že neexistujú štúdie uvádzajúce najnovšie globálne údaje, zlúčili sa údaje získané z Brazílie, ostatných juhoamerických krajín a zo zvyšku sveta. V prípade Brazílie boli údaje o rozšírení sóje od roku 2008 prevzaté z brazílskej databázy IBGE-SIDRA a skombinovali sa s údajmi o rozšírení na lesné plochy v oblasti Cerrado [Gibbs a kol. 2015], pričom sa vypočítal priemer za obdobie 2009 – 2013 v Amazónii [Richards a kol.] a vo zvyšku Brazílie [Agroicone 2018]. Vážený priemer rozšírenia na les tak predstavoval 10,4 %. Tento údaj sa spočítal s údajmi z Argentíny, Paraguaja, Uruguaja, Bolívie a zo zvyšku sveta: Čo sa týka ostatných krajín Latinskej Ameriky, jediné kvantitatívne údaje možno nájsť v [Graesser a kol. 2015], ktorí merali rozšírenie všetkých pestovaných plodín na les. Pokiaľ ide o zvyšok sveta, v krajinách, kde bolo od roku 2008 zaznamenané najväčšie rozšírenie sóje, t. j. v Indii, na Ukrajine, v Rusku a Kanade, našlo sa len málo dôkazov o tom, že pestovanie sóje priamo spôsobuje odlesňovanie. Preto sa odhaduje, že na zvyšok sveta pripadá nízky, 2 % podiel rozšírenia sóje na les. Svetový priemerný podiel rozšírenia sóje sa preto odhadol na 8 %. Porovnanie s inými preskúmaniami z nedávneho obdobia

Väčšina údajov o odlesňovaní spôsobenom sójou pochádza z obdobia pred brazílskym sójovým moratóriom z roku 2008 a pre aktuálny odhad preto tieto údaje nie sú relevantné. Prehľad, ktorého vypracovanie zadala organizácia Transport and Environment [Malins 2018], obsahuje podrobné preskúmanie regionálnych údajov o rozšírení sóje a odlesňovaní a konštatuje sa v ňom, že minimálne 7 % globálneho rozšírenia sóje od roku 2008 sa týkalo lesa. Pri podieloch rozšírenia sóje sa však uvádzali rôzne roky a nepoužili sa údaje a výsledky z [Agricone 2018] a [Richards a kol. 2017]. Takisto prehľad, ktorého vypracovanie zadala spoločnosť Sofiproteol [LCAworks 2018], obsahuje preskúmanie regionálnej literatúry o odlesňovaní spôsobenom sójou na svete v rokoch 2006 – 2016. Konštatuje sa v ňom, že 19 % globálneho rozšírenia sóje sa týka lesa. Nie je však zrejmé, odkiaľ v tejto štúdii pochádza predpoklad o rozšírení na les vo „zvyšku Brazílie“, a občas sa v štúdii za les považuje akékoľvek „prírodné územie“. Okrem toho pri výpočte priemerných hodnôt sa v tejto štúdii regionálne údaje o sóji vážia celkovou regionálnou produkciou sóje, a nie plochou jej rozšírenia. Údaj 19 % preto nemožno považovať za veľmi spoľahlivý. Skupina Agroicone vypracovala pre Komisiu dokument, v ktorom cituje nepublikovanú prácu organizácie Agrosatelite z roku 2018. V tej sa poukazuje, že v oblasti Cerrado (najmä v časti Matipoba) v rokoch 2014 – 2017 výrazne poklesol podiel lesa v rámci pôdy, na ktorej dochádza k rozšíreniu sóje, konkrétne sa tento podiel znížil z 23 % v rokoch 2007 – 2014 na 8 % v rokoch 2014 – 2017. Palma olejná [Vijay a kol. 2016] na základe satelitných údajov vybraných plantáží palmy olejnej odhadli podiel rozšírenia palmy olejnej na les v rokoch 1989 až 2013 a uviedli výsledky podľa krajín. Z porovnania uvedených priemerných hodnôt pre jednotlivé krajiny s nárastom zberovej plochy palmy olejnej v týchto krajinách v rokoch 2008 až 2016 v štúdii vyplynulo, že 45 % svetového rozšírenia palmy olejnej sa týka pôdy, ktorá bola v roku 1989 zalesnená. V doplňujúcich údajoch [Henders a kol. 2015] sa uvádza, že v rokoch 2008 – 2011 bolo v dôsledku rozšírenia palmy olejnej odlesnených 0,43 Mha ročne. To predstavuje 45 % odhadovaného nárastu vysadených plôch palmy olejnej na celom svete v danom období . [Cuypers a kol. 2013] v globálnej štúdii pre Európsku komisiu pripísali zistené odlesnenie rôznym faktorom na národnej úrovni, akými sú ťažba dreva, pasienky či rôzne plodiny. Z výsledkov štúdie vyplýva, že 59 % rozšírenia palmy olejnej v rokoch 1990 až 2008 súviselo s odlesňovaním. Porovnanie regionálnych štúdií pre Indonéziu a Malajziu Odhadovaný podiel rozšírenia na les Roky Malajzia Indonézia Zvyšok sveta Percentuálny podiel svetového rozšírenia palmy olejnej v rokoch 2008 – 2015 2008 – 2015 15 % 67 % 17 % Pevninská Malajzia Malajzijská časť Bornea Indonézska časť Bornea Zvyšok Indonézie Percentuálny podiel rozšírenia podľa krajín v rokoch 2008 – 2015 2008 – 2015 19 % 81 % 77 % 23 % Gaveau a kol. 2016 2010 – 2015 75 % 42 % Abood a kol. 2015 2000 – 2010 > 36 % SARvision 2011 2005 – 2010 52 % Carlson a kol. 2013 2000 – 2010 70 % Gunarso a kol. 2013 2005 – 2010 > 6 % Gunarso a kol. 2013 2005 – 2010 47 % 37 – 75 % Austin a kol. 2017 2005 – 2015 > 20 % Vijay a kol. 2016 2013 40 % 54 % 13 % Vijay a kol. 2016 2013 45 % [Abood a kol. 2015] zistili, že odlesnenie 1,6 milióna hektárov lesa v Indonézii v rokoch 2000 až 2010 sa uskutočnilo na základe koncesií, ktoré boli udelené priemyselným výrobcom palmového oleja. Podľa údajov indonézskej štátnej správy to predstavuje 36 % celkového rozšírenia vysadenej plochy palmy olejnej v danom období. [Carlson a kol. 2013] odhadujú v rovnakom období vyšší percentuálny podiel odlesnenia: úbytok lesa na ploche 1,7 Mha v dôsledku koncesií na výrobu palmového oleja v indonézskej časti Bornea, čo predstavuje približne 70 % rozšírenia zberovej plochy v danom regióne [Malins 2018]. V neskoršej štúdii [Carlson a kol. 2018] uvádzajú úbytok lesa na ploche 1,84 Mha v rokoch 2000 – 2015 v dôsledku koncesií na výrobu palmového oleja v indonézskej časti Bornea a 0,55 Mha na Sumatre. [SARvision 2011] zistili, že v rokoch 2005 až 2010 bolo vyklčovaných 865 tisíc hektárov lesa v rámci koncesií na výrobu palmového oleja v Sarawaku – malajzijskej provincii na Borneu, kde dochádza k najväčšiemu rozširovaniu palmy olejnej. Zodpovedá to približne polovici nárastu zberovej plochy palmy olejnej v danom období . [Gaveau a kol. 2016] mapovali v rokoch 1990 až 2015 v päťročných intervaloch to, ako sa prekrývalo odlesňovanie s rozširovaním priemyselných plantáží palmy olejnej (čiže nie plantáží vlastnených drobnými poľnohospodármi) na Borneu. V štúdii sa poukazuje na to, že veľká väčšina plantáží palmy olejnej na Borneu bola ešte v roku 1973 lesom; nižší podiel odlesňovania vyplýva vtedy, keď sa vylúči oneskorenie medzi vyklčovaním lesa a vysadením plamy olejnej. Z výsledkov štúdie vyplýva, že v prípade priemyselných plantáží palmy olejnej v indonézskej časti Bornea sa približne 42 % rozšírenia v rokoch 2010 až 2015 týkalo pôdy, ktorá bola ešte päť rokov predtým zalesnená; v prípade Malajzijského Bornea to bolo približne 75 %. Pri posudzovaní sa použilo užšie vymedzenie lesa ako v smernici RED II. Zohľadňoval sa len les s viac ako 90 % korunovým zápojom, pričom druhotný les (t. j. opätovne vysadený les a kroviny po historickom vyklčovaní alebo požiari) sa vylúčil. V neskoršej štúdii [Gaveau a kol. 2018] poukazujú na to, že v rokoch 2008 – 2017 v indonézskej časti Bornea 36 % rozšírenia priemyselných plantáží (z ktorých 88 % tvorila palma olejná) predstavuje rozšírenie na prvotný les vyklčovaný v tom istom roku, kým v malajzijskej časti Bornea to bolo v priemere 69 %. V indonézskej časti Bornea rýchlosť odlesňovania plantážami v jednotlivých rokoch úzko korelovala s cenou surového palmového oleja v predchádzajúcej sezóne, kým v malajzijskej časti Bornea bola korelácia slabšia, čo svedčí o dlhodobejšom centralizovanom plánovaní odlesňovania. Z výsledkov vyplýva, že rýchlosť rozšírenia palmy olejnej dosiahla vrchol v rokoch 2009 – 2012 a odvtedy klesá, hoci podiel jej rozšírenia na les je naďalej stabilný. [Gunarso a kol. 2013] vypracovali pre asociáciu Roundtable on Sustainable Palm Oil (RSPO) analýzu zmien v krajinnej pokrývke v dôsledku rozšírenia palmy olejnej v Indonézii a Malajzii. Najnovšie zmeny, ktoré sa v štúdii uvádzajú, sa týkajú plôch, na ktorých bola palma olejná vysadená v rokoch 2005 až 2010. V štúdii sa uvádza percentuálny podiel tejto plochy, ktorá patril v roku 2005 do rôznych kategórií využívania pôdy. Po započítaní kategórií, ktoré jednoznačne spĺňajú vymedzenie lesa uvedené v smernici, minimálne 37 % v celej Indonézii predstavovalo rozšírenie na les. Medzi ďalšími uvádzanými kategóriami využívania pôdy boli krovinaté oblasti (podľa štúdie ide v zásade o znehodnotený les), ktoré väčšinou takisto spĺňajú vymedzenie lesa uvedené v smernici. V Indonézii ide o rozsiahlu kategóriu, keďže les neďaleko plantáží je často znehodnotený prírodnými požiarmi mnoho rokov predtým, ako sa na túto pôdu rozšíria plantáže. Keď sa tieto druhy predchádzajúceho využívania pôdy započítajú ako les (ktorým v roku 2000 mohli byť), celkový percentuálny podiel odlesňovania v Indonézii v rokoch 2005 – 2010 sa zvýši asi na 75 %, čo približne potvrdzuje zistenia zo štúdie [Carlson 2013]. V prípade Malajzie [Gunarso a kol. 2013] uvádzajú, že v rokoch 2006 – 2010 predstavovalo rozšírenie palmy olejnej priamo na les 34 %. Ďalej uviedli výrazné rozšírenie na „pôdu bez porastu“ v roku 2006 a vyjadrili predpoklad, že časť tejto pôdy bola bez porastu, pretože na nej bol vyklčovaný les. Z doplňujúcich informácií v štúdii vyplýva, že viac ako tretina pôdy, ktorá bola v roku 2006 bez porastu, bola šesť rokov predtým zalesnená, čo nasvedčuje tomu, že pravdepodobne išlo o les vyklčovaný na účely výsadby. Ak by sa tieto lesné plochy započítali, podiel odlesňovania v dôsledku rozšírenia palmy olejnej by v Malajzii vzrástol na 47 %. [Austin a kol. 2017] na identifikáciu predchádzajúcej krajinnej pokrývky v oblastiach Indonézie, do ktorých sa rozšírili plantáže palmy olejnej, nepoužili satelitné snímky, ale mapy využívania pôdy, ktoré vydalo indonézske ministerstvo životného prostredia a lesného hospodárstva. V štúdii sa zistilo, že len asi 20 % pôdy, ktorá sa v rokoch 2005 až 2015 využívala na rozšírenie priemyselnej výroby palmového oleja, bolo na týchto mapách päť rokov predtým vedených ako „les“. V štúdii sa les vymedzuje ako oblasť s viac než 30 % korunovým zápojom (na rozdiel od smernice, v ktorej sa uvádza viac než 10 % korunový zápoj) a nie sú doň zahrnuté kroviny, ktoré sa podľa vymedzenia v smernici niekedy označujú ako les. Ďalších 40 % rozšírenia palmy olejnej sa týkalo kategórií využívania pôdy, ktorá zahŕňala kroviny. Z týchto dôvodov sa predpokladá, že 20 % rozšírenie na les v rokoch 2010 – 2015 uvedené v štúdii [Austin a kol. 2017] je na účely tejto správy pravdepodobne podhodnotené.

Percentuálny podiel rozšírenia palmy olejnej na les vo zvyšku sveta podľa odhadu JRC Rok rozšírenia Latinská Amerika Afrika Zvyšok Ázie Percentuálny podiel svetového rozšírenia palmy olejnej v rokoch 2008 – 2015 2008 – 2015 9 % 3 % 5 % Furumo a Aide 2017 2001 – 2015 20 % Maaijard a kol. 2018 6 % Vijay a kol. 2016 2013 21 % 6 % 4 % Vážený priemer pre zvyšok sveta 2013 13 % Ako sa uvádza v tabuľke, pre zvyšok sveta platia nižšie podiely rozšírenia na les. Vážením výsledkov pre Latinskú Ameriku, Afriku a zvyšok Ázie (okrem Indonézie a Malajzie) sa odvodil priemerný podiel rozšírenia plantáží palmy olejnej na les vo výške 13 %. Celkovo možno povedať, že ak zohľadníme výsledky regionálnych štúdií o rozšírení palmy olejnej na pôdu s vysokými zásobami uhlíka v Malajzii a Indonézii, ako aj dôkazy o takomto rozšírení vo zvyšku sveta, priemerný svetový podiel rozšírenia palmy olejnej na les vo výške 45 %, ktorý uvádzajú [Vijay a kol. 2016], možno považovať za primeraný odhad. Podiel rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská [Abood a kol. 2014] zistili, že 21 % známych koncesií na výrobu palmového oleja sa vzťahovalo na rašeliniská a 10 % na hlboké rašeliniská (hlbšie ako tri metre), ktoré by mali byť dekrétom indonézskej vlády z roku 1990 chránené pred odvodňovaním. V štúdii sa uvádza, že v rokoch 2000 až 2010 prišlo v Indonézii k úbytku 535 kha rašelinového lesa v súvislosti s koncesiami na výrobu palmového oleja, čo predstavuje 33 % rozšírenia palmy olejnej v súvislosti s koncesiami. [Miettinen a kol. 2012, 2016] analyzovali satelitné snímky s vysokým rozlíšením s cieľom sledovať rozšírenie plantáží dospelej palmy olejnej na rašeliniská v rokoch 1990 až 2015. Pomocou Európskeho digitálneho archívu pôdnych máp JRC sa v štúdii identifikovali rašeliniská a uvádza v nej, že v rokoch 2007 až 2015 sa plantáže palmy olejnej rozšírili na 1 089 kha rašelinísk v Indonézii a na 436 kha rašelinísk v Malajzii. Ak sa tieto údaje vydelia nárastom plochy s dospelou palmou olejnou v danom období , v Indonézii bude podiel rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská predstavovať 24 % a v Malajzii 42 %. Pre roky 2010 – 2015, posledné obdobie uvádzané v štúdii, sú tieto čísla 25 % a 36 %. Malajzijský výbor pre palmový olej publikoval štúdiu o palme olejnej [Omar a kol. 2010], ktorá vychádzala z identifikácie pestovania palmy olejnej pomocou systému GIS a z pôdnej mapy malajzijského ministerstva poľnohospodárstva. V štúdii sa uvádza, že percentuálny podiel pestovania palmy olejnej na rašeliniskách v Malajzii vzrástol z 8,2 % v roku 2003 na 13,3 % v roku 2009, čo zodpovedá 313 kha a 666 kha. Z údajov uvedených v štúdii vyplýva, že v tom istom období celková plocha, na ktorej sa pestuje palma olejná, sa rozšírila z 3 813 kha na 5 011 kha, takže podiel tohto rozšírenia, pokiaľ ide o rašeliniská, predstavoval 30 %. [SARvision 2011] zistili, že v rokoch 2005 až 2010 bolo vyklčovaných 535 tisíc hektárov rašelinového lesa v rámci koncesií na výrobu palmového oleja v Sarawaku, malajzijskej provincii, kde dochádza k najväčšiemu rozširovaniu palmy olejnej. Zodpovedá to približne 32 % nárastu zberovej plochy palmy olejnej v danom období . Tento údaj nezahŕňa úbytok rašelinového lesa v dôsledku palmy olejnej nad rámec koncesií ani premenu rašelinísk, ktoré v čase premeny neboli zalesnené. [Gunarso a kol. 2013] uvádzajú neobvykle nízky podiel rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská v Malajzii (len 6 % v rokoch 2000 až 2010 podľa údajov v doplňujúcich informáciách k štúdii). Tento odhad sa nezohľadnil, keďže je oveľa nižší ako ostatné odhady vrátane odhadov z malajzijských prameňov . Z doplňujúcich údajov v štúdii [Gunarso a kol. 2013] vyplýva, že v Indonézii sa 24 % rozšírenia palmy olejnej v rokoch 2005 až 2010 týkalo oblastí rašelinísk, pričom pri započítaní premeny rašelinísk cez „pôdu bez porastu“ toto číslo len narastie približne na 26 %. [Austin a kol. 2017] uvádzajú, že podiel rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská v Indonézii zostala na úrovni približne 20 % vo všetkých sledovaných obdobiach (1995 – 2015), ak sa údaje neupravili o „pôdu bez porastu“. Austinove údaje sú nižšie ako údaje ostatných, pretože použil mapu rašelinísk BBSDLP indonézskeho ministerstva poľnohospodárstva (H. Valin, osobná komunikácia, 5. decembra 2018). Mapa BBSDLP nezahŕňa rašeliniská, ktorých hĺbka dosahuje menej ako 0,5 m , a to je čiastočným zdôvodnením toho, prečo zobrazuje o 13,5 % menšiu plochu rašelinísk ako mapy Wetlands International, na ktorých je plocha rašelinísk pravdepodobne takisto podhodnotená o zhruba 10 – 13 %, ako vyplýva z pozemných prieskumov. [Hooijer and Vernimmen 2013]. Kvantitatívne údaje o podiele rozšírenia palmy olejnej na rašeliniská vo zvyšku sveta nie sú k dispozícii. V rokoch 2008 až 2015 pripadalo 9 % rozšírenia palmy olejnej na Latinskú Ameriku, 5 % na zvyšok Ázie a 3 % na Afriku. V Južnej Amerike, predovšetkým v Peru, Bolívii, vo Venezuele a pozdĺž rieky Amazon, sa nachádzajú veľké oblasti tropických rašelinísk, nie sú to však významné produkčné plochy palmy olejnej. Najväčšie tropické rašelinisko na svete sa však nachádza v Konžskej panve. Tam bola udelená už minimálne jedna rozsiahla koncesia na výrobu palmového oleja zahŕňajúca výmeru 470 kha (napr. 10 % celkovej plochy palmy olejnej v Malajzii), pričom 89 % tejto plochy leží na rašelinisku [Dargie a kol. 2018]. Existuje obava, že po spomalení rastu produkcie v krajinách juhovýchodnej Ázie bude viac investícií smerovať do výsadby palmy olejnej na rašeliniskách v Afrike a Latinskej Amerike. Pri pripísaní najväčšej váhy výsledkom štúdie [Miettinen a kol. 2012, 2016], ktorú možno považovať za najpokročilejší príspevok vedeckej literatúry, a za predpokladu nulového odvodnenia rašelinísk pre palmy vo zvyšku sveta sa odhaduje, že rozšírenie palmy olejnej na rašeliniská na celom svete v rokoch 2008 a 2011 dosahuje interpolovaný vážený priemer 23 %. Cukrová trstina K viac ako 80 % svetového rozšírenia cukrovej trstiny došlo v Brazílii v rokoch 2008 až 2015. [Cuypers a kol. 2013] odhaduje, že 36 % svetového rozšírenia cukrovej trstiny v rokoch 1990 až 2008 sa týkalo oblastí, ktoré boli predtým zalesnené. Pravdepodobne však ide o nadhodnotený údaj na účely analýzy: odlesňovanie sa v nej spájalo s rozširovaním pasienkov, iných plodín a odlesňovania na účely lesného hospodárstva na národnej úrovni. Mierne odlesňovanie sa pripisovalo pasienkom, pretože nevykazovali takmer žiadne čisté rozširovanie; Naopak pri cukrovej trstine došlo k značnému rozšíreniu, a preto sa jej pripísal vysoký podiel na odlesňovaní na vnútroštátnej úrovni. Regióny Brazílie, kde došlo k rozšíreniu cukrovej trstiny, sa však neprekrývajú s oblasťami s vysokou mierou odlesňovania, čo sa nezohľadnilo v analýze [Cuypers a kol. 2013]. [Adami a kol. 2012] uviedli, že v rokoch 2000 až 2009 iba 0,6 % rozšírenia cukrovej trstiny v strednej a južnej Brazílii sa týkalo lesov. Hoci tento región predstavoval približne 90 % svetového rozšírenia cukrovej trstiny v danom období, došlo aj k určitému rozšíreniu v iných regiónoch Brazílie, na ktoré sa táto štúdia nevzťahuje.

[Sparovek a kol. 2008] sa zhodli, že v rokoch 1996 – 2006 sa rozšírenie cukrovej trstiny v strednej a južnej Brazílii vzťahovalo takmer výhradne na pasienky alebo iné plodiny (keďže v tomto regióne je veľmi málo lesov); K ďalšiemu 27 % rozšíreniu však došlo v „okrajových“ oblastiach v okolí a vo vnútri amazonského biómu, na severovýchode a v bióme atlantického lesa. V týchto okrajových regiónoch existovala korelácia medzi úbytkom lesa na obec a rozšírením cukrovej trstiny. V štúdii sa však neuvádzajú žiadne údaje o podiele rozšírenia na les. V dôsledku toho nebolo možné z literatúry vyvodiť žiadnu primeranú kvantifikáciu odlesňovania spôsobeného cukrovou trstinou. Kukurica Obilniny sa obvykle nepovažujú za plodiny spôsobujúce odlesňovanie, pretože väčšina produkcie sa nachádza v miernom pásme, kde je odlesňovanie všeobecne mierne. Kukurica je však aj tropická plodina, ktorú často pestujú drobní poľnohospodári a ktorá sa zároveň na veľkých farmách často strieda so sójou. K nepomernému rozširovaniu kukurice dochádza v tropických regiónoch, kde je odlesňovanie bežnejšie a dochádza pri ňom k vysokým emisiám uhlíka. Rozšírenie v Číne bolo koncentrované na menej úrodnej pôde na severovýchode krajiny [Hansen 2017], ktorá sa skôr považuje zväčša za trávnaté stepi než lesy. Rozšíreniu v Brazílii a Argentíne možno pripísať rovnaký percentuálny podiel odlesňovania ako v prípade sóje v Brazílii. [Lark a kol. 2015] zistili, že v prípade rozšírenia kukurice v USA v rokoch 2008 až 2012 boli 3 % rozšírenia na úkor lesov, 8 % bolo na úkor krovinatých oblastí a 2 % rozšírenia boli na úkor mokradí. Je však zložité urobiť globálny odhad bez podrobného preskúmania vývoja v jednotlivých krajinách.



Odkazy [Abood et al. 2015] Abood, S. A., Lee, J. S. H., Burivalova, Z., Garcia-Ulloa, J., & Koh, L. P. (2015). Relative Contributions of the Logging, Fiber, Palm oil, and Mining Industries to Forest Loss in Indonesia. Conservation Letters, 8(1), 58 – 67. http://doi.org/10.1111/conl.12103 [Adami a kol. 2012] Adami, M., Rudorff, B. F. T., Freitas, R. M., Aguiar, D. A., Sugawara, L. M., & Mello, M. P. (2012). Remote Sensing Time Series to Evaluate Direct Land Use Change of Recent Expanded Sugarcane Crop in Brazil. Sustainability, 4, 574 – 585. http://doi.org/10.3390/su4040574 [Agroicone 2018] Moriera, A, Arantes,S., and Romeiro, M. (2018). RED II information paper: assessment of iLUC risk for sugarcane and soybean biofuels feedstock. Agroicone, Sao Paulo 2018. [Austin a kol. 2017] Austin, K. G., Mosnier, A., Pirker, J., McCallum, I., Fritz, S., & Kasibhatla, P. S. (2017). Shifting patterns of palm oil driven deforestation in Indonesia and implications for zero-deforestation commitments. Land Use Policy, 69(August), 41 – 48. http://doi.org/10.1016/j.landusepol.2017.08.036 [Carlson et al. 2013] Carlson, K. M., Curran, L. M., Asner, G. P., Pittman, A. M., Trigg, S. N., & Marion Adeney, J. (2013). Carbon emissions from forest conversion by Kalimantan palm oil plantations. Nature Clim. Change, Získané z adresy https://www.nature.com/nclimate/journal/v3/n3/pdf/nclimate1702.pdf [Curtis et al. 2018] Curtis, P. G., Slay, C. M., Harris, N. L., Tyukavina, A., & Hansen, M. C. (2018). Classifying drivers of global forest loss. Science, 361(6407), 1108 – 1111. http://doi.org/10.1126/science.aau3445 [Cuypers et al. 2013] Cuypers, D., Geerken, T., Gorissen, L., Peters, G., Karstensen, J., Prieler, S., van Velthuizen, H. (2013). The impact of EU consumption on deforestation : Comprehensive analysis of the impact of EU consumption on deforestation. Európska komisia. http://doi.org/10.2779/822269 [Dargie et al. 2018] Dargie, G.C., Lawson, I.T., Rayden, T.J. et al. Mitig Adapt Strateg Glob Change (2018). https://doi.org/10.1007/s11027-017-9774-8 [FAOstat 2008], Food and Agriculture Organization of the United Nations, Searchable database of crop production statistics, http://www.fao.org/faostat/en/#data/QC [Fehlenberg et al. 2017] Fehlenberg, V., Baumann, M., Gasparri, N. I., Piquer-Rodriguez, M., Gavier-Pizarro, G., & Kuemmerle, T. (2017). The role of soybean production as an underlying driver of deforestation in the South American Chaco. Global Environmental Change, 45(April), 24 – 34. http://doi.org/10.1016/j.gloenvcha.2017.05.001 [Furumo a Aide 2017] Furumo, P. R., a Aide, T. M. (2017). Characterizing commercial palm oil expansion in Latin America: land use change and trade. Environmental Research Letters, 12(2), 024008. http://doi.org/10.1088/1748-9326/aa5892 [Gaveau 2016] Gaveau, D.L.A., Sheil, D., Husnayaen, Salim, M.A., Arjasakusuma, S., Ancrenaz, M., Pacheco, P., Meijaard, E., 2016. Rapid conversions and avoided deforestation: examining four decades of industrial plantation expansion in Borneo. Nature – Scientific Reports 6, 32017.

[Gaveau 2018] Gaveau, D.L.A., Locatelli, B., Salim, M.A., Yaen, H., Pacheco, P. and Sheil, D. Rise and fall of forest loss and industrial plantations in Borneo (2000 – 2017). Conservation Letters. 2018;e12622. https://doi.org/10.1111/conl.12622 [Gibbs et al. 2015] Gibbs, H. K., Rausch, L., Munger, J., Schelly, I., Morton, D. C., Noojipady, P., Walker, N. F. (2015). Brazil’s Soy Moratorium: Supply-chain governance is needed to avoid deforestation. Science, 347(6220), 377–378. http://doi.org/10.1126/science.aaa0181. [Graesser et al. 2015] Graesser, J., Aide, T. M., Grau, H. R., & Ramankutty, N. (2015). Cropland/pastureland dynamics and the slowdown of deforestation in Latin America. Environmental Research Letters, 10(3), 034017. http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/3/034017 [Gunarso et al. 2013] Gunarso, P., Hartoyo, M. E., Agus, F., & Killeen, T. J. (2013). Palm oil and Land Use Change in Indonesia, Malaysia and Papua New Guinea. RSPO. http://doi.org/papers2://publication/uuid/76FA59A7-334A-499C-B12D-3E24B6929AAE

Doplňujúce materiály: https://rspo.org/key-documents/supplementary-materials [Hansen et al. 2017] Hansen, J., M.A. Marchant, F. Tuan, and A. Somwaru. 2017 „U.S. U.S. Agricultural Exports to China Increased Rapidly Making China the Number One Market.“ Choices. Q2. http://www.choicesmagazine.org/choices-magazine/theme-articles/us-commodity-markets-respond-to-changes-in-chinas-ag-policies/us-agricultural-exports-to-china-increased-rapidly-making-china-the-number-one-market [Henders a kol. 2015] Henders, S., Persson, U. M., a Kastner, T. Trading forests: Land-use change and carbon emissions embodied in production and exports of forest-risk commodities. Environmental Research Letters, 10(12), 125012. http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/12/125012 http://doi.org/10.1088/1748-9326/10/12/125012 [Hooijer and Vernimmen 2013] Hooijer, A. and Vernimmen, R. 2013 „Peatland maps: accuracy assessment and recommendations“ Report by Deltares & Euroconsult Mott MacDonald for Implementation of Agentschap NL 6201068 QANS Lowland Development edepot.wur.nl/251354 [Jusys 2017] Jusys, T. (2017) A confirmation of the indirect impact of sugarcane on deforestation in the Amazon, Journal of Land Use Science, 12:2-3, 125-137, DOI: 10.1080/1747423X.2017.1291766 [Lark et al. 2015] Lark, T.J, Salmon, M.J, & Gibbs, H. (2015). Cropland expansion outpaces agricultural and biofuel policies in the United States. Environmental Research Letters. 10 10.1088/1748-9326/10/4/044003. [LCAworks 2018] Strapasson, A., Falcao, J., Rossberg, T., Buss, G., and Woods, J. Land use Change and the European Biofuels Policy: the expansion of oilseed feedstocks on lands with high carbon stocks. Technical report prepared by LCAworks Ltd., in collaboration with Sofiproteol, France. [Machedo et al. 2012] Macedo, M. N., DeFries, R. S., Morton, D. C., Stickler, C. M., Galford, G. L., & Shimabukuro, Y. E. (2012). Decoupling of deforestation and soy production in the southern Amazon during the late 2000s. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 109(4), 1341–6. http://doi.org/10.1073/pnas.1111374109 [Malins. 2017] Malins, C. (2017). For peat’s sake - Understanding the climate implications of palm oil biodiesel. Cerulogy and Rainforest Foundation Norway, London 2017. Získané z adresy http://www.cerulogy.com/uncategorized/for-peats-sake/ [Malins 2018] Malins, C. (2018). Driving deforestation: the impact of expanding palm oil demand through biofuel policy, London 2018. Získané z adresy http://www.cerulogy.com/palm oil/driving-deforestation/ [Meijaard et al. 2018] Meijaard, E., Garcia-Ulloa, J., Sheil, D., Wich, S.A., Carlson, K.M., Juffe-Bignoli, D., and Brooks, T. (2018). Palm oil and biodiversity. http://doi.org/https://doi.org/10.2305/IUCN.CH.2018.11.en [Miettinen et al. 2012] Miettinen, J., Hooijer, A., Tollenaar, D., Page, S. E., & Malins, C. (2012). Historical Analysis and Projection of Palm oil Plantation Expansion on Peatland in Southeast Asia. Washington, D.C.: International Council on Clean Transportation. [Miettinen et al. 2016] Miettinen, J., Shi, C., & Liew, S. C. (2016). Land cover distribution in the peatlands of Peninsular Malaysia, Sumatra and Borneo in 2015 with changes since 1990. Global Ecology and Conservation, 6, 67 – 78. http://doi.org/10.1016/j.gecco.2016.02.004 [Morton et al. 2006] Morton, D. C., DeFries, R. S., Shimabukuro, Y. E., Anderson, L. O., Arai, E., del Bon Espirito-Santo, F., … Morisette, J. (2006). Cropland expansion changes deforestation dynamics in the southern Brazilian Amazon. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 103(39), 14637 – 14641. http://doi.org/10.1073/pnas.0606377103 [Omar et al. 2010] Omar, W., Aziz, N.A.,Mohammed A.T., Harun, M.H. and Din, A.K.; Mapping of oil palm cultivation on peatland in Malaysia, Malaysian Palm Oil Board Information series 529, MPOB TT No. 473, June 2010. ISSN 1511-7871. [Page et al. 2011] Page, S.E., Morrison, R., Malins, C., Hooijer, A., Rieley, J.O. Jaujiainen, J. (2011). Review of Peat Surface Greenhouse Gas Emissions from Palm oil Plantations in Southeast Asia. Indirect Effects of Biofuel Production, (15), 1 – 77. [Richards et al. 2017] Richards, P. D., Arima, E., VanWey, L., Cohn, A., & Bhattarai, N. (2017). Are Brazil’s Deforesters Avoiding Detection? Conservation Letters, 10(4), 469 – 475. http://doi.org/10.1111/conl.12310

[SARVision 2011] SARVision. (2011). Impact of palm oil plantations on peatland conversion in Sarawak 2005-2010, (January 2011), 1 – 14. http://archive.wetlands.org/Portals/0/publications/Report/Sarvision%20Sarawak%20Report%20Final%20for%20Web.pdf [Searle & Giuntoli 2018] Searle, A. S., and Giuntoli, J. (2018). Analysis of high and low indirect land-use change definitions in European Union renewable fuel policy. [Sparovek et al. 2008] Sparovek, G.; A. Barretto; G. Berndes; S. Martins; and Maule, R. (2008). “Environmental, land-use and economic implications of Brazilian sugarcane expansion 1996–2006.” Mitigation and Adaption Strategies for Global Change,14(3), s. 285. [USDA 2008] United States Department of Agriculture Foreign Agricultural Service. Searchable database of Production, Supply and Distribution data of crops. https://apps.fas.usda.gov/psdonline/app/index.html#/app/advQuery [Vijay et al. 2016] Vijay, V., Pimm, S. L., Jenkins, C. N., Smith, S. J., Walker, W., Soto, C., … Rodrigues, H. (2016). The Impacts of Palm oil on Recent Deforestation and Biodiversity Loss. PLOS ONE, 11(7), e0159668. http://doi.org/10.1371/journal.pone.0159668 [Waroux et al. 2016] Waroux, Y., Garrett, R. D., Heilmayr, R., & Lambin, E. F. (2016). Land-use policies and corporate investments in agriculture in the Gran Chaco and Chiquitano. Proceedings of the National Academy of Sciences, 113(15), 4021 – 4026. http://doi.org/10.1073/pnas.1602646113 [Yousefi et al. 2018].Yousefi, A., Bellantonoio, M, and Hurowitz,G., The avoidable Crisis, Mighty Earth, Regnskogfondet and FERN, March 2018, http://www.mightyearth.org/avoidablecrisis/ PRÍLOHA 2 Analýza GIS 1. Metóda Pri odhade odlesňovania a súvisiacich emisií spojených s rozšírením plodín na výrobu biopalív od roku 2008 do oblastí s korunovým zápojom stromov viac ako 10 % sa využil prístup geopriestorového modelovania, ktorý spája mapu odlesňovania z Global Forest Watch (GFW) s mapami druhov plodín z platforiem MapSPAM a EarthStat. Ďalšie detaily tohto prístupu sú zhrnuté ďalej a zdroje údajov použité v analýze sú uvedené v tabuľke ďalej. Analýza sa uskutočnila na ploche približne 100 hektárov v pixelovej veľkosti pri rovníku. Zdroje údajov Údaje o plodinách Globálne konzistentné mapy zobrazujúce rozšírenie každej jednotlivej plodiny plodín na výrobu biopalív v určitom období nie sú v súčasnosti dostupné, ale prebieha výskum zameraný na vytvorenie takýchto máp pre palmu olejnú a sóju pomocou interpretácie satelitných snímok. Pri tejto analýze sme čerpali z dvoch zdrojov, ktoré nám poskytli mapy znázorňujúce jednotlivé plodiny v jednotlivých rokoch: MapSPAM (IFPRI a IIASA 2016) zachytáva globálnu distribúciu 42 plodín v roku 2005 a EarthStat (Ramankutty a kol. 2008) mapuje oblasti plodín a pasienkov v roku 2000. Oba zdroje údajov o plodinách vychádzajú z prístupov, pri ktorých sa kombináciou rôznych priestorovo špecifických vstupných údajov vytvárajú hodnoverné odhady globálnej distribúcie plodín. Vstupné údaje zahŕňajú výrobnú štatistiku na úrovni správnych (subnárodných) celkov, rôzne mapy znázorňujúce krajinnú pokrývku, vytvorené zo satelitných snímok, ako aj mapy znázorňujúce vhodnosť pestovania plodín, vytvorené na základe miestnych krajinných, klimatických a pôdnych podmienok. Vzhľadom na nedostatok aktualizovaných globálnych máp pre jednotlivé plodiny, ako aj na nedostatok konzistentných informácií o rozšírení plodín v určitom období vychádza naša analýza predovšetkým zo základného predpokladu, že celkové odlesňovanie a príslušné emisie skleníkových plynov v určitej oblasti od roku 2008 možno priradiť ku konkrétnej plodine na základe pomeru plochy každej plodiny a celkovej plochy poľnohospodárskej pôdy vrátane pasienkov, ktorá je na mape predmetnej plodiny zobrazená v tom istom pixeli. Údaje o odlesňovaní Naša analýza odlesňovania vychádzala z publikovaných máp globálneho ročného úbytku lesného porastu získaného zo satelitných pozorovaní v rámci programu Landsat, ktoré sú pre roky 2001 až 2017 k dispozícii na platforme Global Forest Watch. Údaje o úbytku lesného porastu sú k dispozícii v 30-metrovom rozlíšení, respektíve v pixelovej veľkosti 0,09 hektára. V pôvodných údajoch Hansena a kol. (2013) o úbytku lesného porastu sa nerozlišuje medzi trvalou premenou (t. j. odlesnením) a dočasným úbytkom lesného porastu v dôsledku lesného hospodárstva či prírodných požiarov. Preto sme do tejto analýzy zahrnuli len tie pixely znázorňujúce úbytok lesného porastu, ktoré patrili do oblastí, kde prevažovalo odlesňovanie spôsobené komoditami, ako ich zmapovali v 10-kilometrovom rozlíšení Curtis a kol. (2018) . Oblasti, v ktorých odlesňovanie spôsobujú iné faktory, napríklad lesné hospodárstvo či striedavé hospodárenie, sme z analýzy vylúčili. V rámci odlesňovania spôsobeného komoditami sa na účely analýzy použili len tie pixely, ktoré znázorňovali oblasti s percentuálnym podielom lesného porastu vyšším ako 10 %, pričom „percentuálnym podielom lesného porastu“ sa rozumela hustota korunového zápoja stromov v roku 2000. Vzhľadom na špecifické kritériá uvedené v smernici RED II (pozri písmená b) a c) v časti Súvislosti) sa výsledky analýzy rozdelili na údaje o odlesňovaní pre oblasti, kde v rokoch 2008 až 2015 lesný porast predstavoval viac ako 30 %, a oblasti, kde lesný porast predstavoval 10 – 30 %.

Curtis a kol. (2018) poukazujú na to, že v každom období môže v krajine pôsobiť viacero faktorov spôsobujúcich úbytok lesného porastu a že dominantný faktor sa môže v priebehu 15 rokov trvania štúdie v jednotlivých rokoch meniť; na základe modelu uvedeného v štúdii sa určil len jeden dominantný faktor, ktorý počas obdobia štúdie prispel k väčšine úbytku lesného porastu v skúmanej krajine. Jedným z predpokladov, s ktorými sa pracovalo v tejto analýze, je, že všetok úbytok lesného porastu v oblastiach, kde odlesňovanie spôsobujú komodity, súvisel s rozširovaním poľnohospodárskej plochy. Pri tomto predpoklade sa preceňoval vplyv komoditných plodín v predmetných pixeloch. Na druhej strane sa poľnohospodárstvo môže rozširovať aj v oblastiach, kde prevláda striedavé hospodárenie či lesné hospodárstvo; tieto kategórie z mapy Curtisa a kol. (2018) sme z našej analýzy vylúčili. Znamená to, že uvedenou metódou mohlo prísť k podhodnoteniu odlesňovania spôsobeného plodinami. Plochy s prejavenou stopou, na ktorých sa pestuje deväť plodín zahrnutých do tejto analýzy, však patrili primárne do triedy odlesňovania spôsobeného komoditami, a preto sa predpokladalo, že osiate plochy nepatriace do tejto triedy majú nízky podiel plochy (pozri ďalej oddiel Model priraďovania plodín), preto by podiel týchto plôch na celkových výsledkoch mal byť nízky. Údaje o rašeliniskách Rozloha rašelinísk sa určila pomocou máp, ktoré boli použité aj v štúdii Miettinen a kol. 2016, v ktorej sa mapovali zmeny v krajinnej pokrývke v rokoch 1990 až 2015 na rašeliniskách v pevninskej Malajzii, na Sumatre a na Borneu. V prípade Sumatry a indonézskej časti Bornea Miettinen a kol. (2016) zahrnuli rašelinu z atlasov Wetlands International znázorňujúcich rašeliniská v mierke 1:700 000 (Wahyunto a kol. 2003, Wahyunto a kol. 2004), v ktorých sa rašelina vymedzuje takto: „pôda, ktorá vznikla nahromadením organickej hmoty, napríklad zvyškov rastlín, v priebehu dlhého obdobia“. „Rašelinová pôda je nasiaknutá alebo zaplavená celý rok, ak nie je odvodnená.“ Ako sa uvádza vo Wahyunto a Suryadiputra (2008), v atlasoch znázorňujúcich rašeliniská boli základom pre zmapovanie výskytu rašelinísk údaje z rôznych zdrojov, ktoré primárne využívali snímkovanie (údaje zo satelitných, z radarových a leteckých snímok), ako aj prieskum a mapovanie pôdy. V prípade Malajzie sa použili údaje o rašeliniskách z Európskeho digitálneho archívu pôdnych máp (Selvaradjou a kol. 2005) Uskutočnila sa osobitná analýza odlesňovania v dôsledku rozširovania palmy olejnej na rašelinových pôdach, pretože rašeliniská zaujímajú z hľadiska celkového využívania pôdy pri pestovaní tejto plodiny na výrobu biopalív, ako aj z hľadiska uhlíkovej stopy skleníkových plynov dôležité miesto. Pomocou údajov o priemyselnom rozšírení palmy olejnej uvedených v štúdii Miettinen a kol. 2016 sa urobil odhad plochy, na ktorej došlo k úbytku lesného porastu pred tým, ako sa zistilo rozšírenie palmy olejnej, za roky 2008 až 2015. Údaje o emisiách skleníkových plynov Emisie z odlesňovania od roku 2008 sa určili ako úbytok uhlíka z nadzemných zásob biomasy. Emisie sa vyjadrujú v megatonách oxidu uhličitého (Mt CO2). Emisie z úbytku nadzemnej biomasy sa vypočítali porovnaním mapy znázorňujúcej úbytok lesného porastu (v rokoch 2008 až 2015) s mapou znázorňujúcou nadzemnú živú zalesnenú biomasu v roku 2000. Mapa znázorňujúca biomasu, ktorú vydalo Woods Hole Research Center na základe satelitných a pozemných pozorovaní, je k dispozícii na platforme Global Forest Watch. Predpokladalo sa, že všetok úbytok biomasy bol spôsobený emisiami do atmosféry pri klčovaní, aj keď niektoré príčiny úbytku lesa sa prejavili oneskorene. Pri emisiách ide o „hrubé“ odhady, a nie o „čisté“ odhady, čo znamená, že využitie pôdy po vyklčovaní a príslušná hodnota uhlíka sa nezohľadňovali. Predpokladaný podiel uhlíka v nadzemnej biomase bol 0,5 (IPCC 2003) a uhlík sa previedol na oxid uhličitý konverzným faktorom 44/12, respektíve 3,67. Výhodou použitia pixelovej mapy znázorňujúcej zalesnenú biomasu s kontinuálnymi hodnotami namiesto priraďovania kategorických hodnôt zásoby uhlíka rôznym druhom krajinnej pokrývky (napr. les, krovinatá oblasť, hodnoty podľa úrovne 1 IPCC atď.) je to, že údaje použité pri odhadovaní úbytku biomasy vôbec nezávisia od výberu mapy krajinnej pokrývky, podľa ktorej sa odhaduje zmena krajinnej pokrývky. Emisie spojené s inými zásobami uhlíka, akými sú podzemná biomasa (korene), odumreté drevo, uhlík v odpade a pôde, ako aj s rozkladom rašeliny či s požiarmi boli z analýzy vylúčené. Rozsah analýzy Rozsah globálnej analýzy bol vymedzený porovnaním mapy znázorňujúcej odlesňovanie spôsobené komoditami (Curtis a kol. 2018) so skúmanými plodinami relevantnými z hľadiska výroby biopalív (palma olejná, kokosovník, pšenica, repka olejná, kukurica, sója, cukrová repa, slnečnica a cukrová trstina). V analýze sme zohľadnili len tie pixely, ktoré sa týkali jednej z deviatich skúmaných plodín a ktoré sa týkali triedy odlesňovania spôsobeného komoditami. Model priraďovania plodín Celkové odlesňovanie a emisie v rámci daného 1-kilometrového pixelu boli priradené rôznym skúmaným plodinám relevantným z hľadiska výroby biopalív na základe pomeru podielu každej plodiny vyskytujúcej sa v pixeli („plodina X“, napr. sója) a celkovej plochy poľnohospodárskej pôdy v pixeli, ktorá sa tu definuje ako súčet ornej pôdy a pasienkov. Týmto spôsobom relatívna miera, ktorou každá plodina na výrobu biopalív prispela k celkovej poľnohospodárskej stope v pixeli, tvorila základ pre priradenie odlesňovania a stopy emisií skleníkových plynov k tejto plodine. Keďže nebola k dispozícii globálne konzistentná aktuálna mapa poľnohospodárskej pôdy, ktorá by znázorňovala jednotlivé druhy plodín, na približné stanovenie relatívneho prispenia každej skúmanej plodiny relevantnej z hľadiska výroby biopalív k odlesňovaniu a emisiám v danej lokalite sme aplikovali postup v dvoch krokoch (Rovnica 1). V prvom kroku sme pomocou údajov o plodinách z najaktuálnejšieho roku, ktorý sme mali k dispozícii (MapSPAM, rok 2005), vypočítali pomer plodiny X a celkovej ornej pôdy v pixeli. V druhom kroku sme pomocou údajov z EarthStat (rok 2000) vypočítali pomer celkovej ornej pôdy a celkovej plochy pasienkov + ornej pôdy v pixeli. (Údaje z EarthStat sme použili preto, že MapSPAM nezahŕňa mapy pasienkov, pričom však aj rozšírenie pasienkov zohráva určitú rolu v dynamike odlesňovania.) Kombináciou týchto dvoch krokov sme dokázali vypočítať relatívny podiel plodiny X na celkovej poľnohospodárskej stope v danom pixeli, hoci s použitím rôznych zdrojov údajov z rôznych časových období. Rovnica 1: Finálne výpočty Po vytvorení máp na priradenie plodín pre každú skúmanú plodinu relevantnú z hľadiska výroby biopalív sme celkové odlesňovanie a emisie skleníkových plynov vynásobili podielom plodiny X v každom 1-kilometrovom pixeli a vypočítali globálnu súhrnnú štatistiku zvlášť pre odlesnenie a emisie vyskytujúce sa na pôde s hustotou korunového zápoja viac ako 30 % a zvlášť pre odlesnenie a emisie vyskytujúce sa na pôde s hustotou korunového zápoja v rozpätí 10 až 30 %. Výsledky GIS ukazujú odlesňovanie pozorované v ôsmich kalendárnych rokoch v období rokov 2008 až 2015, ktoré sa týkalo rôznych plodín. Na výpočet percentuálneho podielu rozšírenia plodín v súvislosti s odlesňovaním sa celková plocha odlesňovania v týchto rokoch vydelila príslušným nárastom osiatej plochy. S cieľom zohľadniť, že určitá plodina môže spôsobovať odlesňovanie aj vtedy, ak globálne dochádza k znižovaniu celkovej osiatej plochy, ale v niektorých krajinách sa osiata plocha rozširuje, sa podiely vypočítali na základe hrubého nárastu globálnej osiatej plochy, ktorý je súčtom nárastov osiatych plôch v krajinách, kde nedošlo k zníženiu rozlohy tejto plochy. Údaje o zberových plochách sa ďalej upravili s cieľom získať informácie o vysadených plochách: v prípade ročných plodín sa predpokladalo, že nárast osiatej plochy bol rovnaký ako nárast zberovej plochy. V prípade (polo)trvalých plodín sa zohľadnil podiel osiatej plochy, z ktorej sa nezbiera úroda, pretože ešte nedozrela. Cukrová trstina sa musí opätovne vysádzať približne každých päť rokov, ale zbiera sa len štyrikrát, pretože po prvom roku ešte nie je zrelá. Palma olejná sa opätovne vysádza každých 25 rokov a prináša plody v posledných 22 rokoch.