EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli16. 11. 2016 COM(2016) 729 final NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY

KOMISIE A RADY O ZAMESTNANOSTI

Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie

o ročnom prieskume rastu 2017



NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY KOMISIE A RADY O ZAMESTNANOSTI Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie o ročnom prieskume rastu 2017 Návrh spoločnej správy o zamestnanosti stanovenej v článku 148 ZFEÚ predstavuje súčasť balíka ročného prieskumu rastu (RPR), ktorým sa otvára európsky semester. Táto správa predstavuje najvýznamnejší vstup pre správu hospodárskych záležitostí EÚ a v súlade s usmerneniami politík zamestnanosti členských štátov a prioritami RPR obsahuje ročný prehľad kľúčových ukazovateľov vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe, ako aj prehľad reformných opatrení členských štátov. V tejto súvislosti sa v návrhu spoločnej správy o zamestnanosti na rok 2017 uvádza nasledovné: Zamestnanosť a sociálna situácia sa zlepšujú v kontexte mierneho oživenia hospodárstva. Ak bude súčasný trend pokračovať, je možné, že sa do roku 2020 dosiahne cieľ 75 % miery zamestnanosti v rámci stratégie Európa 2020. Miera zamestnanosti vo vekovej skupine od 20 do 64 rokov je po prvýkrát nad úrovňou z roku 2008, a to 71,1 % (v druhom štvrťroku 2016). Chudoba však zostáva na vysokej úrovni a pokiaľ ide o zamestnanosť a výsledky v sociálnej oblasti, existujú medzi jednotlivými krajinami výrazné rozdiely. Väčšina ukazovateľov trhu práce sa v rokoch 2015 a 2016 zlepšila. Miera nezamestnanosti naďalej klesala a v septembri 2016 dosiahla úroveň 8,5 % (10 % v eurozóne). Naďalej klesala aj nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť, vo viacerých členských štátoch však zostávajú na vysokej úrovni. Miera aktivity sa zvyšuje a v EÚ bolo v roku 2015 a v prvej polovici roku 2016 vytvorených viac ako štyri milióny pracovných miest. Miera zamestnanosti žien v EÚ bola v roku 2015 stále výrazne nižšia než v prípade mužov, ale tento rozdiel sa od roku 2008 vyrovnáva. Postupne pokračuje konvergencia podmienok na trhu práce, hoci naďalej pretrvávajú veľké rozdiely medzi členskými štátmi. Príjmy domácností v EÚ sa v roku 2015 zvýšili, a to najmä vďaka nárastu pracovných príjmov a zníženiu daní a odvodov. Hrubý príjem domácností v eurozóne sa však ešte plne nezotavil a naďalej zostáva mierne pod úrovňami, ktoré dosiahol v roku 2009. Počet a podiel ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením začal klesať, ale stále je vysoký. Miera rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia v EÚ sa teraz vrátila na svoju úroveň z roku 2008, a to 23,7 %. Hoci nedávne zlepšenia sú sľubné, je potrebné sa spoločnými silami usilovať o dosiahnutie cieľa, ktorým je vymaniť do roku 2020 aspoň 20 miliónov ľudí z chudoby alebo sociálneho vylúčenia, pretože počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením zostáva v roku 2015 vyšší než v roku 2008. Celková nerovnosť príjmov sa stabilizovala na historicky vysokej úrovni, pričom v rámci EÚ existujú významné rozdiely, ako to vyplýva z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie. Vysoké úrovne nerovnosti znižujú hospodársky výsledok a potenciál udržateľného rastu. Veľké a pretrvávajúce nerovnosti vzbudzujú obavy nielen z hľadiska spravodlivosti, keďže zvyčajne vyjadrujú vysoké riziko chudoby a sociálneho vylúčenia, ale aj z hospodárskeho hľadiska, pretože vedú k nedostatočnému využitiu ľudského kapitálu. Medzigeneračný prenos chudoby ešte zhoršuje tieto negatívne vplyvy. Koncepcia vzdelávania, trhu práce a inštitúcií sociálneho zabezpečenia v niektorých členských štátoch nezabezpečuje primeranú podporu pre ich funkciu ako investície do ľudského kapitálu a podpory spravodlivého výsledku, a preto nezaručuje nápravu nerovnosti príležitostí a zároveň prispieva k pretrvávajúcej a dokonca ešte väčšej nerovnosti príjmov. V záujme boja proti nerovnosti môžu členské štáty prijímať opatrenia v rôznych oblastiach vrátane daňových systémov a systémov sociálnych dávok, politík stanovovania miezd (vrátane minimálnej mzdy), vzdelávania a zručností a systémov zdravotnej starostlivosti. Je potrebné pokračovať v reformách podporujúcich odolné a inkluzívne trhy práce, čo bude stimulovať tvorbu pracovných miest a vyššiu účasť na trhu práce a zároveň sa dosiahne primeraná kombinácia flexibility a dostatočných záruk. Členské štáty, ktoré v pracovných predpisoch spájajú flexibilitu s účinnými aktívnymi politikami trhu práce a primeraným sociálnym zabezpečením, prekonali krízu lepšie. Mnohé členské štáty zaviedli v posledných rokoch významné programy reforiem, ktoré majú pozitívny vplyv na tvorbu pracovných miest. Stále je potrebné vynaložiť väčšie úsilie na podporu vytvárania kvalitných pracovných miest a zvýšiť inkluzívnosť trhov práce odstránením prekážok, ktoré bránia účasti na trhu práce, bojom proti segmentácii trhu práce a zabezpečením toho, aby systémy sociálnej ochrany poskytovali primeranú podporu príjmov a podporné služby pre všetkých a zároveň podporovali prechod do zamestnania a to, aby sa oplatilo pracovať. To by pomohlo riešiť aj rastúcu úroveň chudoby zamestnaných osôb v niektorých členských štátoch. Daňové systémy by mali lepšie podporovať vytváranie pracovných miest a riešenie nerovností. Viacero členských štátov prijalo opatrenia na zníženie daňovo-odvodového zaťaženia, a to najmä v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami. Ich cieľom bolo podporiť dopyt po pracovnej sile – podporovaním podnikov, aby (opätovne) zamestnávali – a ponuku pracovnej sily obmedzením dôvodov, ktoré odrádzajú od nástupu do zamestnania, a zvýšením čistej mzdy, najmä v prípade znevýhodnených skupín. Napriek tomu zostáva celkové daňovo-odvodové zaťaženie práce vysoké v značnom počte členských štátov. Okrem toho v niektorých členských štátoch daňové systémy aj naďalej predstavovali silné faktory, ktoré druhé zárobkovo činné osoby v domácnosti odrádzali od toho, aby pracovali alebo pracovali viac hodín. Nižšie a vhodne koncipované zdaňovanie práce by mohlo pomôcť stimulovať rast zamestnanosti a následne zmierniť nerovnosti. Nominálne mzdy sa v prostredí s nízkou infláciou zvýšili iba mierne, zatiaľ čo niektoré členské štáty reformovali svoje rámce na stanovovanie miezd v spolupráci so sociálnymi partnermi. Vývoj miezd je vo väčšine členských štátov zosúladený s produktivitou práce, pričom tam, kde to hospodársky kontext umožnil, došlo k zvýšeniu miezd. Takéto zosúladenie je v strednodobom horizonte potrebné s cieľom stimulovať rast produktivity a podporiť celkový dopyt a rast. Malý počet členských štátov zreformoval svoje rámce na stanovovanie miezd s cieľom posilniť úlohu sociálnych partnerov na všetkých úrovniach vyjednávania. Podnikli sa aj kroky na to, aby rámce na stanovovanie minimálnej mzdy boli transparentnejšie a/alebo predvídateľnejšie. V rámci systémov stanovovania miezd by sa ďalej mala presadzovať koordinácia medzi rôznymi úrovňami kolektívneho vyjednávania, pričom by sa mal umožniť určitý stupeň flexibility, a to geografickej, ako aj flexibility medzi odvetviami a v rámci nich. Zapojenie sociálnych partnerov do tvorby a vykonávania reforiem nie je v jednotlivých štátoch EÚ rovnaké. Hoci všetky členské štáty majú bipartitné alebo tripartitné orgány, ktoré umožňujú interakciu medzi sociálnymi partnermi a konzultácie s nimi pri navrhovaní a vykonávaní politík, ich skutočné zapojenie sa výrazne líši. Účinný sociálny dialóg, ktorý je v súlade s vnútroštátnymi postupmi a podmienkami, má ale kľúčový význam pre zabezpečenie spravodlivých a účinných reforiem, na zvýšenie zodpovednosti za ich realizáciu a starostlivé posúdenie ich vplyvu na rôzne skupiny obyvateľstva. Niekoľko členských štátov prijalo v rokoch 2015 a 2016 opatrenia na posilnenie sociálneho dialógu a zlepšenie zapojenia sociálnych partnerov do politiky zamestnanosti a sociálnej politiky. Členské štáty pokračujú v modernizácii svojich systémov vzdelávania a odbornej prípravy s cieľom zlepšiť zručnosti potrebné na prispôsobenie sa potrebám trhu práce. Nerovnosti v uplatňovaní takéhoto prístupu vo vzdelávaní a vo vzdelávacích výsledkoch však pretrvávajú. Reformy boli okrem iného zamerané na podporu získavania základných zručností, na podporu vzdelávania dospelých a zvyšovanie významu terciárneho vzdelávania pre trh práce. V súlade s novým programom v oblasti zručností pre Európu by sa reforma mala zameriavať na udržanie investícií do získavania zručností mladých ľudí a dospelých, lepšie zosúladenie zručností s potrebami trhu práce vrátane užších partnerstiev medzi podnikmi a vzdelávacími inštitúciami a využívania potenciálu učňovskej prípravy. Nezamestnanosť mladých ľudí a počet tých, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET), naďalej klesajú, hoci v niektorých členských štátoch sú stále veľmi vysoké. Záruka pre mladých ľudí je faktorom, ktorý mal kľúčový význam z hľadiska zlepšenia situácie, podpory účinných opatrení členských štátov, zlepšovania koordinácie medzi rôznymi aktérmi a uľahčovania štrukturálnych reforiem a inovácií pri tvorbe politiky. Viac ako 40 % NEET vo veku od 15 do 24 rokov sa v roku 2015 zapojilo do systému záruky pre mladých ľudí. Iniciatíva na podporu zamestnanosti mladých ľudí, zameraná na regióny EÚ, ktoré mali v roku 2012 najvyššie miery nezamestnanosti mladých ľudí, zohrala vo viacerých členských štátoch kľúčovú úlohu. Napriek vítanému pokroku bude potrebné pokračovať v štrukturálnych reformách a posilňovacích opatreniach s cieľom zabezpečiť, aby všetci mladí ľudia, a najmä mladí ľudia s nízkou kvalifikáciou a tí, ktorí čelia viacerým prekážkam brániacim vstupu na trh práce, mohli využívať záruku pre mladých ľudí.

Riešenie dlhodobej nezamestnanosti je aj naďalej prioritou. Hoci miera dlhodobej nezamestnanosti vyjadrená ako percentuálny podiel z aktívneho obyvateľstva v roku 2015 klesla, dlhodobá nezamestnanosť stále predstavuje 50 % celkovej nezamestnanosti a v niektorých členských štátoch je stále veľmi vysoká. Predlžovanie trvania nezamestnanosti spôsobuje znehodnotenie zručností, slabšie väzby na trh práce a v konečnom dôsledku vyššie riziko sociálneho vylúčenia. Okrem toho vzniká riziko, že cyklická nezamestnanosť sa zmení na štrukturálnu, čo by malo negatívny vplyv na potenciálny rast. Viaceré členské štáty posilňujú podporu pre dlhodobo nezamestnaných prostredníctvom individualizovanej podpory a lepšej koordinácie medzi službami zamestnanosti a inými aktérmi v súlade s odporúčaním Rady z februára 2016. Tieto opatrenia sa však v jednotlivých členských štátoch využívajú v rozdielnej miere. Ženy sú aj naďalej nedostatočne zastúpené na trhu práce a čelia významným platovým rozdielom. Pokiaľ ide o dosiahnuté vzdelanie, dosahujú lepšie výsledky ako muži. Rozdiely v zamestnanosti žien a mužov sú však aj naďalej veľké, najmä pokiaľ ide o matky a ženy s opatrovateľskými povinnosťami. Túto situáciu ešte zhoršujú finančné faktory, ktoré ženy odrádzajú od vstupu na trh práce alebo od zámeru pracovať viac. Vo viacerých členských štátoch existujú významné rozdiely v odmeňovaní mužov a žien. Tie v kombinácii s kratšou kariérou často vedú k nižším dôchodkom žien. To znamená, že do tvorby politík je nevyhnutné komplexným spôsobom začleniť aspekty rovnováhy medzi pracovným a súkromným životom. Prístup k cenovo dostupným a kvalitným službám starostlivosti o dieťa a iným službám starostlivosti, dovolenke a pružnému pracovnému času, ako aj daňovým systémom a systémom dávok, ktoré nebudú druhé zárobkovo činné osoby v domácnosti odrádzať od toho, aby pracovali alebo pracovali viac, má kľúčový význam pri prechode na úplne rovnaké zaobchádzanie so ženami a podpore vzostupnej sociálnej mobility. Pokračujú aj snahy o modernizáciu systémov sociálnej ochrany s cieľom zlepšiť dosah a primeranosť dávok, prístup, kvalitu a adresnosť služieb a aktívne podporovať účasť na trhu práce. Viaceré členské štáty zaviedli politické reformy s cieľom zlepšiť rozsah a primeranosť sociálnych dávok a zároveň podporiť aktiváciu. Opatrenia sú zamerané na rôzne skupiny vrátane pracovníkov s nízkym príjmom, nezamestnaných, osoby so zdravotným postihnutím, bezdomovcov a ľudí s opatrovateľskými povinnosťami. Napriek pokroku v reformách zostávajú problémom vysoké úrovne chudoby (detí) v niektorých členských štátoch. Tí, ktorí nemajú dostatok prostriedkov na dôstojnú životnú úroveň, by mali mať prístup k vhodným záchranným sieťam vrátane podpory na (opätovné) začlenenie osôb v produktívnom veku do trhu práce. Po vlne reforiem zameraných na vyšší dôchodkový vek predstavujú nedávne dôchodkové reformy rôznorodejší obraz a zahŕňajú opatrenia na zabezpečenie primeranosti dôchodkov prostredníctvom minimálnych záruk a indexácie. Zatiaľ čo sa niektoré členské štáty zamerali na zlepšenie udržateľnosti svojich dôchodkových systémov, napríklad zvýšením veku odchodu do dôchodku a obmedzením možnosti predčasného odchodu do dôchodku, iné sa zamerali na ochranu dôchodcov s nízkymi príjmami, buď zvýšením minimálnych dôchodkov, alebo prostredníctvom cielených dodatočných dávok. Dôchodkové systémy by mali zaručiť primeranú životnú úroveň a zároveň aj udržateľnosť. Na tento účel by sa muži a ženy mali podnecovať k tomu, aby ostali dlhšie v zamestnaní, a to aj prostredníctvom vhodných politík na zosúladenie pracovného a súkromného života a modernizáciu pracovných prostredí. Doplnkové dôchodky môžu zohrávať kľúčovú úlohu, najmä ak sa očakáva zhoršenie primeranosti verejných dôchodkov. Systémy zdravotnej starostlivosti prispievajú k individuálnemu a kolektívnemu blahobytu a hospodárskej prosperite. V niekoľkých členských štátoch boli zavedené reformy zdravotnej starostlivosti s cieľom podporovať poskytovanie a dostupnosť účinných služieb primárnej zdravotnej starostlivosti, zjednodušiť a zvýšiť udržateľnosť špecializovanej a nemocničnej starostlivosti a zlepšiť prístup k cenovo dostupným liekom používaným nákladovo efektívnym spôsobom. Niektoré členské štáty tiež podnikajú kroky na zlepšenie efektívnosti a kvality služieb dlhodobej starostlivosti. Znížili by sa tým prekážky účasti na trhu práce pre rodinných opatrovateľov, najmä ženy. EÚ v posledných rokoch zaznamenala bezprecedentný prílev migrantov vrátane utečencov, ktorí podali takmer 1,8 milióna žiadostí o azyl v roku 2015 a v prvej polovici roku 2016. To zdôrazňuje význam komplexných integračných stratégií s cieľom zabezpečiť, aby sa utečenci mohli účinne začleniť do trhu práce a v širšom zmysle aj do spoločnosti. Niekoľko členských štátov zaviedlo integračné balíky s cieľom zabezpečiť včasnú intervenciu pre týchto nových prisťahovalcov vrátane prístupu na trh práce, hodnotenia zručností a odbornej prípravy. V súlade s akčným plánom pre integráciu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorý Komisia predložila v júni 2016, je dôležité, aby sa integračné politiky nezameriavali len na okamžité potreby, ale aj na úspešnú integráciu v strednodobom až dlhodobom horizonte ako neoddeliteľnú súčasť stratégií členských štátov v oblasti sociálneho začlenenia.



1. PREHĽAD TRENDOV A VÝZIEV NA TRHU PRÁCE A V SOCIÁLNEJ OBLASTI V EURÓPSKEJ ÚNII V tejto časti sa uvádza prehľad trendov a výziev na trhu práce a sociálnych trendov a výziev v Európskej únii. Začína sa podrobnou analýzou hlavných oblastí zamestnanosti a sociálnych vecí, po ktorej nasledujú všeobecné zistenia vyplývajúce z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie. 1.1 Vývoj na trhu práce Oživenie na trhu práce sa v rokoch 2015 a 2016 posilnilo, pričom došlo k výraznému zlepšeniu vo väčšine ukazovateľov. Miera zamestnanosti (osôb vo veku od 20 do 64 rokov) v EÚ sa zvýšila o 0,9 percentuálneho bodu a v roku 2015 naďalej stúpala až na úroveň 71,1 % v druhom štvrťroku 2016. Nielenže je táto úroveň o 1,5 percentuálneho bodu vyššia než úroveň v 2. štvrťroku 2015, ale presahuje aj úroveň 70,3 % (za rok) z obdobia pred krízou, a to z roku 2008. Porovnateľný nárast sa zaznamenal aj pokiaľ ide o mieru zamestnanosti v eurozóne, ktorá dosiahla v 2. štvrťroku 2016 takmer 70 % (čo je hodnota, ktorá sa blíži k miere 70,2 % zaznamenanej v roku 2008 ako priemer). V absolútnom vyjadrení bolo v 2. štvrťroku 2016 zamestnaných takmer o 4,2 milióna ľudí viac než vo 4. štvrťroku 2014, pričom v eurozóne to bolo o 2,8 milióna ľudí viac. Miera aktivity (osôb vo veku od 15 do 64 rokov) v EÚ zároveň mierne vzrástla, a to až na 73 %, zatiaľ čo miera nezamestnanosti (osôb vo veku 15 rokov a viac) klesla na 8,6 %, čo predstavuje najnižšiu mieru, ktorá bola zaznamenaná od 1. štvrťroka 2009 (v eurozóne dosahovala miera aktivity 72,9 % a miera nezamestnanosti 10,1 %). Väčší dopyt po pracovnej sile charakterizovaný zväčšujúcou sa mierou voľných pracovných miest (z 1,3 % v roku 2013 na 1,8 % v prvých dvoch štvrťrokoch roku 2016) zohral dôležitú úlohu. Táto situácia viedla k miernemu zrýchleniu rastu priemerných miezd v EÚ v roku 2015, pričom v eurozóne zostal tento nárast nevýrazný (pozri oddiel 2.1). Rozdiely na trhu práce v jednotlivých členských štátoch a v eurozóne, ktoré boli veľmi vysoké, sa naďalej znižovali, pričom miera nezamestnanosti sa postupne priblížila k úrovniam z obdobia pred krízou. Táto pretrvávajúca konvergencia mier nezamestnanosti odráža nadpriemerný pokles mier nezamestnanosti v mnohých členských štátoch, ktoré majú vysokú mieru nezamestnanosti (najmä Cyprus, Chorvátsko a Španielsko). Naopak mierny nárast miery nezamestnanosti sa zaznamenal v Rakúsku a Estónsku, hoci začal na pomerne nízkej úrovni. V roku 2015 bol čistý prílev obyvateľov najvýraznejší v krajinách, ktoré mali v roku 2014 najnižšiu mieru nezamestnanosti (najmä v Rakúsku, Nemecku a Luxembursku). K najvyššiemu čistému odlevu došlo v krajinách s najvyššou mierou nezamestnanosti. Napriek tomu, že bola zaznamenaná konvergencia, existujú výrazné rozdiely, pokiaľ ide o mieru nezamestnanosti (graf č. 1), pričom hodnoty sa v prvom polroku 2016 pohybovali v rozmedzí od 5 % alebo menej v Českej republike, Nemecku, na Malte a v Spojenom kráľovstve až po viac ako 20 % v Španielsku a Grécku. Graf č. 1: Miera nezamestnanosti a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie





Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v 1. polovici 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s 1. polovicou 2015. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Dynamika rastu zamestnanosti bola rozdielna v jednotlivých vekových skupinách a úrovniach vzdelávania. Ako je znázornené na grafe č. 2, najväčší nárast zamestnanosti v roku 2015 (o 3,8 %) bol zaznamenaný u starších pracovníkov (vo veku od 55 do 64 rokov), ktorých miera činnosti sa v roku 2015 zvýšila o 1,4 percentuálneho bodu na úroveň 57,3 %. To sa premietlo do nárastu miery zamestnanosti v tejto vekovej skupine na 53,3 % v roku 2015, čo prispelo k stabilnému rastu zaznamenanému v poslednom desaťročí. Naopak rast zamestnanosti mladých ľudí (vo veku od 15 do 24 rokov) a pracovníkov v hlavnom produktívnom veku (od 25 do 54 rokov) bol mierny. Miera aktivity poslednej vekovej skupiny bola takmer stabilná už štvrtý rok za sebou na úrovni 85,4 %, a preto sa zdá, že dosiahla svoj strop. Vývoj sa však podstatne líšil v závislosti od úrovne zručností: rast zamestnanosti bol výrazný v prípade vysoko kvalifikovaných pracovníkov (osoby s terciárnym vzdelaním), ktorý zaznamenal medziročný nárast vo výške 3,3 %, kým v prípade nízkokvalifikovaných pracovníkov (s nižším sekundárnym vzdelaním alebo nižším vzdelaním) sa od roku 2014 zaznamenal pokles o 1,4 %. Potvrdzuje to jasný trend znižovania počtu pracovných príležitostí pre osoby s nízkou kvalifikáciou, ktorých miera zamestnanosti je stále nižšia ako v roku 2008. Rast zamestnanosti bol porovnateľný medzi pohlaviami; miera zamestnanosti mužov aj žien sa v priebehu roku 2015 zvýšila mierne. Veľký rozdiel medzi mierou zamestnanosti žien (64,3 %) a mužov (75,9 %), ktorý sa medzi rokmi 2008 až 2013 znížil, tak zostal takmer nezmenený. Podobne z údajov (graf č. 3) nevyplývajú významné rozdiely medzi rastom zamestnanosti v prípade práce na plný a čiastočný úväzok. Graf č. 2: Miery zamestnanosti a rastu zamestnanosti v rôznych skupinách v EÚ Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Oživenie zamestnanosti svedčí o zvýšení počtu zamestnancov, pričom podiel dočasných zamestnancov zostáva stabilný. Počet samostatne zárobkovo činných osôb mierne klesol (o 0,4 %), tento údaj však skrýva značné rozdiely medzi členskými štátmi (pozri oddiel 2.1). Počet dočasných zamestnancov sa zvýšil o 3 %, kým počet stálych zamestnancov sa zvýšil o 1,2 %. Toto sa premietlo do nepatrného zvýšenia podielu dočasných zamestnancov na celkovom počte zamestnancov (na 14,2 % v roku 2015), pričom medzi jednotlivými členskými štátmi existujú výrazné rozdiely (pozri oddiel 2.3). Väčšina nových pracovných miest vznikla v službách (+1,4 %) a v priemysle (+0,7 %), pričom zamestnanosť v poľnohospodárstve naďalej klesala (-2,6 %), čo zároveň sčasti vysvetľuje pokles samostatnej zárobkovej činnosti. Pokles zamestnanosti v stavebníctve sa v roku 2015 zastavil, a to po prvýkrát od roku 2008. Graf č. 3: Rast zamestnanosti v rôznych skupinách v EÚ (v rokoch 2014 – 2015) Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť v roku 2015 naďalej klesali v nadväznosti na zníženie celkovej miery nezamestnanosti. Miera nezamestnanosti mladých ľudí (vo veku od 15 do 24 rokov), ktorá dosiahla v roku 2013 v EÚ vrchol na úrovni 23,7 %, klesla v roku 2015 na 20,3 %. Tento trend pretrvával aj v roku 2016, keď táto miera ďalej klesla na 18,9 % v prvej polovici roka. V rámci EZ-19 je však vyššia (21,4 % v prvej polovici roka 2016) a pretrvávajú tam aj veľké rozdiely medzi jednotlivými členskými štátmi. Miera dlhodobej nezamestnanosti (vyjadrená ako podiel aktívneho obyvateľstva) takisto klesla z 5 % v roku 2014 na 4,5 % v roku 2015 (a ďalej klesla v prvom polroku 2016), ale pomalá opätovná absorpcia dlhodobej nezamestnanosti v niektorých členských štátoch, najmä v tých, ktoré boli najviac postihnuté krízou, poukazuje na riziko zmeny vysokej nezamestnanosti na štrukturálnu. 1.2 Sociálne trendy Finančná situácia domácností EÚ sa v roku 2015 naďalej zlepšovala. Reálny hrubý disponibilný príjem domácností (HDPD) v EÚ vzrástol v roku 2015 približne o 2 % a naďalej sa zotavoval zo strát príjmov zaznamenaných počas rokov 2010 – 2013. K tomuto zlepšeniu došlo najmä vďaka zvýšeniu príjmov z práce a zníženiu daní a odvodov (pozri graf č. 4). Graf č. 4: Rast HDP a HDPD a zmena zložiek HDPD v EÚ Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Pri pohľade na najnovšie údaje EÚ sa však tento stúpajúci trend neodráža v údajoch týkajúcich sa chudoby. Podiel obyvateľov EÚ ohrozených chudobou sa v roku 2015 stabilizoval a vzrástol o 0,1 percentuálneho bodu na 17,3 % (v EÚ aj v eurozóne). Tento vývoj nadväzuje na zvýšenie o 0,5 percentuálneho bodu v roku 2014 (0,4 percentuálneho bodu v eurozóne), ktoré bolo čiastočne dôsledkom vzostupného trendu hraníc chudoby, keď sa v polovici roku 2013 začali zotavovať príjmy domácností. Podobne celkový podiel chudobných pracujúcich sa v roku 2014 zvýšil o 0,5 percentuálneho bodu spolu s rastúcim podielom dočasných pracovníkov (ktorých príjem je spravidla nižší ako v prípade stálych zamestnancov) a v roku 2015 zostal stabilný. Percentuálny podiel ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením v EÚ v roku 2015 ďalej klesol, zostáva však veľmi vysoký. Miera rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia v EÚ v roku 2015 naďalej klesala a dosiahla úroveň 23,7 % (pokles z 24,4 % v roku 2014 a 24,6 % v roku 2013), zostáva však blízko historického maxima z roku 2012. Klesla aj v eurozóne, a to z 23,5 % v roku 2014 na 23,1 % v roku 2015 (vrátila sa k úrovniam z roku 2013). V roku 2015 bolo chudobou alebo sociálnym vylúčením ohrozených približne 119 miliónov ľudí, čo bolo asi o 3,5 milióna ľudí menej než v roku 2014. Hoci má EÚ stále ďaleko od dosiahnutia svojho cieľa stratégie Európa 2020, ktorým je vymaniť do roku 2020 aspoň 20 miliónov ľudí z chudoby alebo sociálneho vylúčenia, počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením sa teraz opäť približuje k úrovni z roku 2008, ktorý bol referenčným rokom, vo vzťahu ku ktorému bol stanovený cieľ stratégie Európa 2020: v roku 2015 bolo chudobou alebo sociálnym vylúčením ohrozených približne o 1,2 milióna ľudí viac než v roku 2008, čo je o 4,8 milióna menej než v roku 2012, v ktorom sa dosiahol vrchol.

Pokles závažnej materiálnej deprivácie poukazuje na zvýšenie životnej úrovne. Závažná materiálna deprivácia sa znížila o 0,8 percentuálneho bodu v roku 2015 na 8,1 %, čo je o 9,1 milióna ľudí menej než v roku 2012, keď dosiahla vrchol. Tento trend, ktorý trvá od roku 2013, súvisí s uvedeným zlepšením finančnej situácie domácností v súvislosti s hospodárskym oživením. Podiel ľudí žijúcich v domácnostiach (takmer) nezamestnaných osôb (t. j. osôb vo veku od 0 do 59 rokov žijúcich v domácnostiach s veľmi nízkou intenzitou práce) v roku 2015 mierne poklesol na 10,5 % vďaka zlepšeniu podmienok na trhu práce. K tomu došlo po jeho miernom náraste v roku 2014. Graf č. 5: Miera rizika chudoby a sociálneho vylúčenia a jej zložky v EÚ-27

Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (ilc_peps01, ilc_li02, ilc_mddd11, ilc_lvhl11). HR je vylúčené, pretože nie sú k dispozícii údaje za rok 2009. Poznámka: Miera rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia je kombináciou miery rizika chudoby, závažnej materiálnej deprivácie a domácností so žiadnou alebo s veľmi nízkou intenzitou práce. Bodkovaná čiara predstavuje odhadované zníženie potrebné na dosiahnutie cieľa stratégie Európa 2020. Medzi najviac postihnuté skupiny obyvateľstva patria mladí ľudia, deti, nezamestnaní a príslušníci tretích krajín. Takmer jedna tretina (31,2 %) mladých ľudí (vo veku od 18 do 24 rokov) bola v roku 2015 ohrozená chudobou alebo sociálnym vylúčením. Bolo to hlavne v dôsledku nezamestnanosti, neistých pracovných situácií alebo ťažkej sociálno-ekonomickej situácie rodín mladých ľudí. Vyššie riziko chudoby existuje v prípade domácností s jednou zárobkovo činnou osobou. Miera rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia detí (vo veku od 0 do 17 rokov) klesla na 26,9 % (z 27,8 %), ale je stále vysoká, a to aj z dôvodu postavenia ich rodičov na trhu práce, predovšetkým v spojení s obmedzeným prístupom k sociálnym službám a nízkou podporou príjmu. Starší ľudia (vo veku 65 rokov a viac) boli relatívne menej zasiahnutí a miera ich ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením klesla z 18,3 % v roku 2013 na 17,4 % v roku 2015, pričom ženy boli chudobnejšie než muži (19,6 % žien oproti 14,6 % mužov). Ostatné skupiny, ktoré trpia chudobou a sociálnym vylúčením, sú nezamestnaní (66,6 %), štátni príslušníci tretích krajín (48,2 %) a osoby so zdravotným postihnutím (30,1 % v roku 2014). Nerovnosť príjmov meraná ako pomer príjmov horného a dolného kvintilu sa v roku 2015 stabilizovala na vysokej úrovni. Pomer príjmov horného a dolného kvintilu (alebo ukazovateľ S80/S20, t. j. pomer medzi príjmami 20 % obyvateľstva s najvyššími príjmami a príjmami 20 % obyvateľstva s najnižšími príjmami) zostal v roku 2015 stabilný na úrovni 5,2 v nadväznosti na rastúci trend posledných rokov, najmä v eurozóne (graf č. 6). Aj Giniho koeficient zostal v roku 2015 stabilný na úrovni 0,31. Napriek tomu vo všetkých členských štátoch stále pretrvávajú významné rozdiely v úrovniach a trendoch (pozri oddiel 2.4). Narastajúce rozdiely v príjmoch, ktoré sú spoločným trendom vo vyspelých ekonomikách, nielenže predstavujú riziko z hľadiska spravodlivého rozdelenia výsledkov pre obyvateľstvo, ale aj nebezpečenstvo pre dlhodobý rast. Graf č. 6: Pomer príjmov horného a dolného kvintilu S80/S20 Zdroj: Eurostat. Údaje pre HR sú k dispozícii len od roku 2010.



1.3 Všeobecné zistenia vyplývajúce z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Hodnotiaca tabuľka kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie, ktorá už vyšla vo štvrtom vydaní, umožňuje včasné zistenie kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnych problémov a možných rozdielov medzi členskými štátmi, ktoré by si mohli vyžadovať ďalšiu analýzu. Hodnotiaca tabuľka (pozri prílohy 1 až 3) pozostáva zo šiestich kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnych trendov: • miera nezamestnanosti (osôb vo veku od 15 do 74 rokov), • miera nezamestnanosti mladých ľudí (vo veku od 15 do 24 rokov), • mladí ľudia, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET), ako podiel obyvateľov vo veku od 15 do 24 rokov, • hrubý disponibilný príjem domácností (HDPD, medziročná zmena), • miera rizika chudoby obyvateľstva v produktívnom veku (osoby vo veku od 18 do 64 rokov), • príjmová nerovnosť (pomer S80/S20).

Podporuje aj identifikáciu oblastí, v ktorých je politická reakcia najpotrebnejšia. Táto hodnotiaca tabuľka predstavuje dôležitý nástroj na monitorovanie vplyvu reforiem v rámci európskeho semestra. Pomáha podchytiť výzvy identifikované v správach o jednotlivých krajinách a je východiskom pre formuláciu odporúčaní pre jednotlivé krajiny. Výsledky hodnotiacej tabuľky by sa mali vykladať v spojení s analytickými zisteniami iných nástrojov, ako sú napríklad monitor výsledkov v oblasti zamestnanosti (EPM), monitor výsledkov v oblasti sociálnej ochrany (SPPM) a hodnotiaca tabuľka postupu pri makroekonomickej nerovnováhe (PMN) s nedávno pridanými hlavnými ukazovateľmi zamestnanosti. Podobne v správe piatich predsedov o dobudovaní hospodárskej a menovej únie v Európe a oznámení s názvom Na ceste k dobudovaniu hospodárskej a menovej únie sa podporuje využívanie referenčného porovnávania a krížového skúmania výsledkov členských štátov s cieľom identifikovať nedostatočnú výkonnosť a podporiť väčšiu konvergenciu. Tento proces by mal takisto prispieť k zdieľaniu najlepších postupov. V rámčeku 1 sa opisujú dôvody a súčasný stav vývoja porovnávacích ukazovateľov v oblasti trhu práce. Najnovší vývoj kľúčových ukazovateľov sa v hodnotiacej tabuľke zaznamenáva v súlade s tromi spôsobmi (pozri podrobné tabuľky v prílohe): •na základe zmeny ukazovateľa v určitom roku oproti predchádzajúcim obdobiam za každý členský štát (historický trend), •na základe odchýlky od priemerných hodnôt za EÚ a eurozónu v tom istom roku (čo umožňuje momentálny prehľad o existujúcich rozdieloch v oblasti zamestnanosti a v sociálnej oblasti) za každý členský štát, •na základe porovnania zmeny v ukazovateľoch za dva po sebe idúce roky v každom členskom štáte so zmenami na úrovni EÚ a eurozóny (čo vypovedá o dynamike sociálno-ekonomickej konvergencie alebo divergencie). Od roku 2016 sa situácia členských štátov v súvislosti s kľúčovými ukazovateľmi zamestnanosti a sociálnymi ukazovateľmi posudzuje na základe spoločne dohodnutej metodiky, ktorá spoločne hodnotí úrovne a zmeny jednotlivých ukazovateľov (ako sa uvádza v prílohe 4). Tabuľka 1 obsahuje zhrnutie údajov z hodnotiacej tabuľky na základe tejto metodiky. Ako vyplýva z analýzy v tomto oddiele a v oddiele 2 (pozri obrázky 1, 14, 15, 26, 27 a 28), päť členských štátov (Grécko, Cyprus, Portugalsko, Španielsko a Taliansko) čelí viacerým významným výzvam v oblasti zamestnanosti a v sociálnej oblasti, hoci sa ich situácie z hľadiska najnovšieho vývoja líšia. Ďalších päť členských štátov (Bulharsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Litva a Rumunsko) sa v súhrnnej tabuľke spomína viac ako raz, pričom dostali upozornenia s rôznou mierou závažnosti, či už v súvislosti s pracovnými alebo sociálnymi ukazovateľmi. Vo zvyšnej časti tohto oddielu sa podrobne vysvetľujú údaje hodnotiacej tabuľky. Situácia v Grécku je aj naďalej problémová v súvislosti so všetkými ukazovateľmi zamestnanosti a sociálnej situácie, najmä pokiaľ ide o celkovú mieru nezamestnanosti a nerovnosť príjmov. Určitý pokrok sa zaznamenal v prípade miery NEET a miery rizika chudoby. Taliansko dosahuje kritické úrovne, pokiaľ ide o ukazovatele týkajúce sa situácie mladých ľudí na trhu práce, pričom celková miera nezamestnanosti v porovnaní s priemerom EÚ pomaly klesá. Zároveň situácia súvisiaca so sociálnymi ukazovateľmi, najmä s mierou rizika chudoby, naďalej predstavuje výzvu. V Portugalsku zostáva miera celkovej nezamestnanosti a nezamestnanosti mládeže aj napriek miernemu poklesu vysoká. Ukazovatele rizika chudoby a nerovnosti príjmov takisto vykazujú vysokú úroveň v porovnaní s priemerom EÚ, hoci mierne klesli. V Španielsku sa miera nezamestnanosti a miera NEET zlepšili (hoci ich úroveň zostáva problematická) a situácia týkajúca sa nezamestnanosti mladých ľudí, chudoby a nerovnosti predstavuje aj naďalej výzvu. Cyprus zaznamenal priaznivý vývoj, pokiaľ ide o mieru celkovej nezamestnanosti, mieru nezamestnanosti mladých ľudí, ako aj mieru NEET, ktoré všetky zaznamenali pokles z veľmi vysokej úrovne. Rast hrubého disponibilného príjmu domácností bol však v roku 2015 stále negatívny, a miera rizika chudoby vykázala najväčší nárast. Rumunsko stále čelí dôležitým výzvam, pokiaľ ide o mieru NEET, mieru rizika chudoby, ako aj nerovnosti v oblasti príjmov, kde sa zaznamenal značný nárast. Podobne aj Litva zaznamenala prudký nárast miery rizika chudoby a nerovností v oblasti príjmov. Lotyšsko zaznamenalo najväčší nárast v oblasti nezamestnanosti mladých ľudí, pričom pokiaľ ide o mieru rizika chudoby a nerovnosti, situácia v krajine zostáva naďalej stabilná. Miera celkovej nezamestnanosti a nezamestnanosti mladých ľudí v Chorvátsku je vysoká, aj keď rýchlo klesá. Vysoká miera NEET a nerovnosti v oblasti príjmov v Bulharsku predstavujú aj naďalej kľúčové výzvy. Pokiaľ ide o situáciu v súvislosti s NEET, má sa za to, že je potrebné ju sledovať (buď z dôvodu náhlych nárastov alebo nadpriemerných úrovní) vo Fínsku, Francúzsku, v Írsku a na Slovensku. Okrem Talianska zaznamenali nižší rast hrubého disponibilného príjmu domácností v porovnaní s priemerom EÚ aj Fínsko, Francúzsko a Rakúsko. Napokon v niekoľkých iných krajinách by sa mala dôkladne monitorovať miera rizika chudoby (Poľsko), ako aj nerovnosti v oblasti príjmov (Estónsko). V troch členských štátoch vykazujú niektoré ukazovatele mierne zhoršenie, hoci z dobrej úrovne. V Rakúsku a Estónsku sa miera celkovej nezamestnanosti, ako aj nezamestnanosti mladých ľudí zvýšila rýchlejšie ako v prípade priemeru EÚ, aj keď jej úroveň zostáva veľmi nízka. Podobnú situáciu možno pozorovať v Dánsku, pokiaľ ide o mieru nezamestnanosti mladých ľudí a mieru NEET.

Tabuľka 1: Zhrnutie hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Poznámka: Pre RO nie sú k dispozícii štvrťročné údaje týkajúce sa nezamestnanosti mladých ľudí; údaje týkajúce sa HDPD pre BE, BG, EE, IE, EL, HR, LU, MT, PL neboli k 26. októbru 2016 k dispozícii; údaje týkajúce sa miery rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia a S80/S20 pre IE neboli k 26. októbru 2016 k dispozícii. Rámček 1. Referenčné porovnávanie a uplatňovanie najlepších postupov na trhu práce V správe piatich predsedov sa zdôrazňuje, že by sa mal klásť väčší dôraz na výkonnosť v oblasti zamestnanosti a sociálnych vecí, pričom sa zdôrazňuje, že výzvy v jednotlivých členských štátoch sú si často navzájom podobné, hoci neexistuje žiaden univerzálny prístup, ktorý by bolo možné uplatniť. V oznámení Komisie s názvom „Na ceste k dobudovaniu hospodárskej a menovej únie“ z októbra 2015 sa uvádzajú oblasti politiky alebo tematické oblasti, ktorými je potrebne sa postupne zaoberať a podrobiť ich referenčnému porovnávaniu a krížovému skúmaniu výkonnosti. V súlade s oznámením „(...) sa krížové skúmanie výkonnosti zameriava na zisťovanie nedostatočnej výkonnosti a podporu priblíženia k tým, ktorí vykazujú najlepšie výsledky v oblasti pracovných trhov, konkurencieschopnosti, podnikateľského prostredia a verejnej správy, ako aj v určitých aspektoch daňovej politiky. (...) referenčné ukazovatele musia spĺňať dve požiadavky. Po prvé, musia úzko súvisieť s nástrojmi politiky, aby mohli mať skutočné a zmysluplné politické uplatnenie. Po druhé, musí existovať dostatok presvedčivých dôkazov a zhoda v tom, že významne prispievajú k vyšším cieľom, ako sú zamestnanosť, rast, konkurencieschopnosť, sociálne začleňovanie a spravodlivosť či finančná stabilita.“ Ak referenčné porovnávanie dopĺňa širšia ekonomická analýza, môže poskytovať informácie pre reformy a posilňovať ich podporovaním procesu vzájomného učenia a približovania sa k najlepším postupom, ktoré boli úspešne vykonané v členských štátoch. Od marca 2016 sa uskutočňuje pilotný projekt v oblasti referenčného porovnávania dávok v nezamestnanosti a aktívnych politík trhu práce. V spolupráci s členskými štátmi sa vypracoval trojstupňový prístup, v rámci ktorého boli zohľadnené existujúce rámce. V prvom kroku sa prerokúvajú zvažované hlavné výzvy v tejto oblasti politiky a identifikuje sa súbor súvisiacich ukazovateľov výsledkov na vysokej úrovni. V druhom kroku sa na základe súboru niekoľkých kľúčových ukazovateľov výkonnosti identifikujú štáty, ktoré dosahujú dobré výsledky, a tie, ktoré dosahujú slabé výsledky. V treťom kroku sa identifikujú kľúčové politické nástroje na dosiahnutie konvergencie. Na tomto základe sa v oblasti dávok v nezamestnanosti a aktívnych politík trhu práce identifikovali ukazovatele pre prvé dva kroky a v rámci tretieho kroku sa určili štyri politické nástroje, ktoré umožňujú referenčné porovnávanie: dĺžka, úroveň a kritériá oprávnenosti v prípade dávok v nezamestnanosti a politická zásada prístupu k včasnej podpore prispôsobená tomu, v akej situácii sa jednotlivci nachádzajú na trhu práce. Okrem toho referenčné porovnávanie týkajúce sa zručností prebieha od septembra 2016.



2. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – VÝSLEDKY A OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV



V tejto časti sa uvádza prehľad najnovších kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie a opatrení prijatých členskými štátmi v prioritných oblastiach stanovených v usmerneniach politík zamestnanosti EÚ, ktoré Rada prijala v roku 2015 a následne opäť, bez akýchkoľvek zmien, v roku 2016. V prípade každého usmernenia sa uvádza najnovší vývoj, pokiaľ ide o vybrané kľúčové ukazovatele, ako aj politické opatrenia, ktoré prijali členské štáty. Tento oddiel vychádza z národných programov reforiem členských štátov na rok 2016 a zo zdrojov Európskej komisie. Ak nie je uvedené inak, v správe sa uvádzajú len politické opatrenia realizované po júni 2015. Hĺbkovú analýzu najnovšieho vývoja na trhu práce možno nájsť v Správe o vývoji na trhu práce a vývoji miezd v roku 2016 a v prieskume vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe v roku 2016. 2.1 Usmernenie č. 5: Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile Tento oddiel sa zaoberá vykonávaním usmernenia v oblasti zamestnanosti č. 5, v ktorom sa odporúča, aby členské štáty vytvorili podmienky na podporu dopytu po pracovnej sile a tvorbu pracovných miest. Najprv sa predstavujú ukazovatele týkajúce sa podnikania, ktoré je kľúčovým predpokladom pre vytváranie pracovných miest, ako aj zdrojom rastu zamestnanosti ako takého (vrátane samostatnej zárobkovej činnosti). Tento oddiel sa ďalej zameriava na kľúčové makroekonomické faktory, ktoré majú vplyv na nábor pracovníkov najmä vývoj miezd a daňovo-odvodového zaťaženia. V oddiele 2.1.2 sú opísané politické opatrenia, ktoré členské štáty vykonali v týchto oblastiach, vrátane necielených dotácií na nábor pracovníkov (dotácie zamerané na špecifické znevýhodnené skupiny sú uvedené v oddiele 2.2.2).



2.1.1 Kľúčové ukazovatele Nové podniky predstavujú významný zdroj vytvárania pracovných miest v Európskej únii. V roku 2014 predstavovali novovytvorené podniky viac ako 4 % celkovej zamestnanosti v podnikateľskom sektore v krajinách ako Poľsko, Lotyšsko, Portugalsko, Litva a Slovensko. Malé a stredné podniky (MSP) predstavujú takmer 71 % celkového rastu zamestnanosti. Tieto údaje poskytujú predstavu o potenciáli vytvárania pracovných miest, ktorý by sa mohol rozvinúť odstránením prekážok podnikania a stabilného rastu. V roku 2014 viac ako dve tretiny členských štátov zaznamenali zvýšenie v počte vytvorených nových podnikov. Existujú však značné rozdiely, pokiaľ ide o mieru zakladania nových podnikov a ich priemernú veľkosť (graf č. 7). Graf č. 7: Miera zakladania nových podnikov a priemerná veľkosť pri založení, podnikateľský sektor, 2014 Zdroj: Eurostat, demografia podnikov. Poznámka: Pre EL nie sú k dispozícii žiadne údaje. Dochádza k celkovému poklesu samostatnej zárobkovej činnosti, a to najmä v dôsledku odvetvovej dynamiky, hoci vývoj v jednotlivých krajinách je veľmi odlišný. Priemerná miera samostatnej zárobkovej činnosti sa v roku 2015 znížila zo 14,4 % na 14,1 % a dosiahla najnižšiu úroveň od roku 2008, keďže samostatná zárobková činnosť poklesla o 0,4 %, zatiaľ čo celková zamestnanosť stúpla o 1 % (pozri oddiel 1). Okrem primárneho sektora (poľnohospodárstvo, lesné hospodárstvo a rybolov), ktorý štrukturálne upadá, počet samostatne zárobkovo činných klesol len o 0,1 % (namiesto 0,4 %) a zostal nad úrovňou z roku 2008. Napriek tomu samostatná zárobková činnosť sa v roku 2015 zvýšila v takmer polovici členských štátov, pričom najväčší nárast v absolútnom vyjadrení sa zaznamenal v Poľsku, Španielsku a Holandsku. Podiel žien na samostatnej zárobkovej činnosti sa aj naďalej zvyšuje a pomaly dobieha podiel mužov, a to z 31,8 % z celkového počtu samostatne zárobkovo činných osôb v roku 2014 na 32,2 % v roku 2015 (v roku 2008 to bolo 30,4 %). Ženy predstavujú 34,4 % samostatne zárobkovo činných osôb bez zamestnancov (osoby pracujúce na vlastný účet) a 43,9 % osôb pracujúcich na vlastný účet s terciárnym vzdelaním. Ženy však predstavujú len asi 26 % všetkých samostatne zárobkovo činných osôb, ktoré zamestnávajú iné osoby. Stúpa samostatná zárobková činnosť osôb narodených mimo krajiny. Hoci 89 % všetkých samostatne zárobkovo činných osôb bolo narodených v členskom štáte, v ktorom pôsobia, dynamika je veľmi rôznorodá. V roku 2015 sa v tejto skupine zaznamenal pokles samostatnej zárobkovej činnosti o 1 %, pričom v prípade ľudí narodených v iných členských štátoch EÚ sa zaznamenal nárast o 2,7 % a v prípade ľudí narodených mimo EÚ nárast o 4,7 %. Obzvlášť veľký nárast v prípade osôb narodených mimo EÚ (vyše 5 %) sa zaznamenal v Luxembursku, Írsku, na Cypre, v Belgicku, Rakúsku, Spojenom kráľovstve a vo Švédsku. V roku 2015 sa rast priemerných miezd v EÚ mierne zrýchlil, pričom v eurozóne zostal tento nárast nevýrazný. Nominálna odmena na zamestnanca vzrástla o 3,2 % v EÚ (v porovnaní s 1,6 % v roku 2014), kým v eurozóne sa naďalej udržuje mierne nad 1 % (graf č. 8). V spojení s takmer nulovou infláciou sa nárast nominálnych miezd takmer výlučne premietol do nárastu reálnych miezd. Tento trend je v súlade s celoplošne klesajúcou nezamestnanosťou, hoci pri pohľade na jednotlivé krajiny je možné pozorovať veľmi odlišný vývoj. Rast miezd bol najrýchlejší v Pobaltí (najmä v Lotyšsku), kde prevýšil rast produktivity práce. Švédsko, Rumunsko, Poľsko a Maďarsko takisto zaznamenali pomerne vysoký nárast (reálnej) odmeny na zamestnanca, ktorý však bol (s výnimkou Maďarska) tesnejšie spätý s produktivitou. Naopak Grécko, Cyprus, Portugalsko a Chorvátsko zaznamenali pokles v nominálnom vyjadrení, hoci ten bol menší ako v predchádzajúcich rokoch. V krajinách eurozóny došlo k nižšiemu nárastu miezd než v krajinách mimo nej. Graf č. 8: Mzdy, produktivita a inflácia – zmeny 2014/2015 Zdroj: Eurostat. Poznámka: rast pridanej hodnoty na pracovníka nie je vykázaný v prípade Írska (23,1 %). Daňové zaťaženie práce zostáva v Európe viac-menej na rovnakej úrovni, pričom medzi členskými štátmi existujú veľké rozdiely. Ak vychádzame z predpokladu, že jednotliví pracovníci zarábajú priemernú mzdu (graf č. 9), daňovo-odvodové zaťaženie sa pohybuje v rozmedzí od menej ako 30 % v Írsku a na Malte, až po takmer 50 % v Belgicku, Maďarsku, Nemecku, Rakúsku, vo Francúzsku a v Taliansku. Podobné rozdiely možno pozorovať aj v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami (osoby zarábajúce 67 % priemernej mzdy), hoci v jednotlivých krajinách možno badať rôzne vzorce z dôvodu rôznej progresívnosti daňových sadzieb. V rokoch 2014 a 2015 zostalo priemerné daňovo-odvodové zaťaženie pomerne stabilné, hoci niekoľko členských štátov znížilo jeho vplyv na náklady práce (Španielsko, Grécko a Estónsko, ako aj Francúzsko, pokiaľ ide o pracovníkov s nízkymi príjmami, a to približne o 1 percentuálny bod). Naopak v Portugalsku sa zaznamenal značný nárast (táto krajina zaregistrovala v posledných rokoch najvyšší nárast daňovo-odvodového zaťaženia, pokiaľ ide o priemerné príjmy).

Graf č. 9: Daňovo-odvodové zaťaženie práce, úroveň v roku 2015 a zmena 2014/2015 Zdroj: Databáza daní a dávok, OECD/EK. Poznámka: údaje sa týkajú domácností s jednou zárobkovo činnou osobou (bez detí). Krajiny, pre ktoré nie sú k dispozícii údaje za rok 2015, sú označené hviezdičkou *. 2.1.1 Politická reakcia Viaceré členské štáty využívajú dotácie na zamestnanosť s cieľom podporiť zamestnanosť a vytváranie pracovných miest. Väčšina opatrení v tejto oblasti je zameraná na osobitné skupiny, ktoré majú problémy integrovať sa na trh práce (napr. mladí ľudia, starší ľudia, dlhodobo nezamestnaní, utečenci atď.). Často spočívajú v poskytovaní finančných stimulov (úľavami z daňových či sociálnych odvodov) pre zamestnávateľov, aby najímali pracovníkov zo zacielených kategórií. Počas referenčného obdobia (trvajúceho od druhého polroka 2015; pozri úvodné vyhlásenie oddielu 2) sa cielené dotácie na nábor pracovníkov zaviedli v Belgicku, Dánsku, Írsku, vo Francúzsku, na Cypre, Malte, v Holandsku, Rakúsku, Slovinsku a na Slovensku (viac podrobností možno nájsť v oddiele 2.2 správy venovanom osobitným cieľovým skupinám). Niektoré krajiny však zaviedli (alebo plánujú zaviesť) necielené dotácie na prijímanie pracovníkov, t. j. bez osobitných podmienok oprávnenosti, a to zvyčajne s cieľom podporovať pracovné miesta na neurčitý čas. Francúzsko napríklad zaviedlo prémiu vo výške 4 000 EUR, ktorá sa vypláca počas 2 rokov, ak MSP (podnik s maximálne 249 zamestnancami) prijme do zamestnania zamestnanca, ktorému sa vypláca mzda až do výšky 1,3 násobku minimálnej mzdy, s otvorenou alebo minimálne 6 mesačnou zmluvou. V Taliansku sa stimuly pre zamestnávanie na neurčitý čas zavedené v roku 2015 na základe zákona o pracovných miestach zachovali aj v roku 2016, ale ich sumy boli znížené a ich trvanie bolo obmedzené na dva roky (namiesto troch). Portugalsko rokuje so sociálnymi partnermi o možných opatreniach na vytvorenie stimulov pre firmy, aby zamestnávali pracovníkov na trvalé pracovné zmluvy, ako sú zmeny príspevkov sociálneho zabezpečenia, aby sa zabránilo zneužívaniu dočasných pracovných zmlúv, a/alebo finančné stimuly pre podniky, ktorí transformujú dočasné zmluvy na trvalé. Fínsko plánuje zaviesť možnosť využívať dávky v nezamestnanosti ako mzdové dotácie, aby bolo pre zamestnávateľov zaujímavejšie prijať do zamestnania nezamestnanú osobu. V niektorých členských štátoch sa prijímajú opatrenia na podporu podnikania a zakladania nových podnikov, najmä medzi mladými ľuďmi. Niektoré krajiny zavádzajú opatrenia na podporu vytvárania sociálnych podnikov. Maďarsko napríklad zaviedlo odbornú prípravu a finančnú podporu pre mladých podnikateľov v rámci záruky pre mladých ľudí a pre sociálne podniky (a to aj prostredníctvom dočasných dotácií na mzdy viazané na zamestnanie pre znevýhodnených pracovníkov). Lotyšsko pripravuje nový regulačný rámec pre sociálne podnikanie a zaviedlo podporu pre sociálne podniky s cieľom zvýšiť počet pracovných príležitostí pre znevýhodnené skupiny osôb. Belgicko a Írsko zaviedli daňové stimuly pre samostatne zárobkovo činné osoby. V rámci návrhu zameraného na využívanie dávok v nezamestnanosti na účely aktivácie uchádzačov o zamestnanie Fínsko plánuje poskytovať granty začínajúcim podnikom (aj pre mladých ľudí, ktorí pracujú ako podnikatelia na čiastočný úväzok), ako aj dotácie na mzdy, najmä s cieľom podnietiť ich k tomu, aby prijali svojho prvého zamestnanca. Grécko vykonáva programy na podporu začínajúcich podnikov a samostatnej zárobkovej činnosti absolventov terciárneho vzdelávania. Pokračujúce oživenie zamestnanosti v rokoch 2015 a 2016 bolo vo viacerých členských štátoch podporené opatreniami na zníženie daňovo-odvodového zaťaženia práce, ktoré boli často zamerané na osoby s najnižšími príjmami. Daňové reformy boli zamerané na osobné zdanenie príjmov z pracovnej činnosti s cieľom zvýšiť kúpnu silu pracujúcich s nízkym príjmom a posilniť tak stimuly, ktoré by mali motivovať k práci, a zároveň bojovať proti chudobe zamestnaných osôb. Belgicko, Nemecko, Estónsko, Írsko, Španielsko, Holandsko, Rakúsko, Slovensko, Slovinsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo zaviedli opatrenia na zníženie dane z príjmu fyzických osôb, a to buď prostredníctvom zníženia sadzby dane alebo zmien daňových dobropisov a/alebo pásiem. Zníženie daňovej sadzby v Belgicku bolo spojené so zvýšením stropu pre daňovo odpočítateľné výdavky. Estónsko prijalo systém vrátenia dane s cieľom riešiť chudobu zamestnaných osôb a takisto zvýšilo nezdaniteľnú časť. V Írsku sa v rozpočte na rok 2016 zaviedlo rozšírenie dobropisov na daň z príjmu a zníženie univerzálnych sociálnych odvodov (ďalšie škrty sú ohlásené na rok 2017). Cieľom plánu na zníženie daní v hodnote 5 miliárd EUR v Holandsku je zvýšiť čistú mzdu pracovníkov prostredníctvom zníženia daňových pásiem a zvýšenia daňových dobropisov. Dánsko a Litva plánujú reformy zamerané na zníženie a/alebo zmenu dane z príjmu fyzických osôb. V obmedzenom počte členských štátov sa dosiahlo zníženie daňovo-odvodového zaťaženia prostredníctvom celoplošného alebo cieleného zníženia príspevkov na sociálne zabezpečenie. Takéto opatrenia sa prijali napríklad v Belgicku, Estónsku, vo Francúzsku a v Spojenom kráľovstve. V Belgicku budú príspevky zamestnávateľov na sociálne zabezpečenie postupne klesať v období medzi rokmi 2016 a 2019 a čiastočne dôjde k odstráneniu existujúcich mzdových dotácií. Rozšíria sa osobitné zníženia pre MSP a samostatne zárobkovo činné osoby. Vo Francúzsku sa od apríla 2016 uplatňuje na sociálne príspevky zamestnávateľov (rodinné) zníženie o 1,8 percentuálneho bodu v prípade miezd v rozmedzí od 1,6 do 3,5 násobku minimálnej mzdy. Francúzsko okrem toho plánuje zvýšiť daňové dobropisy na konkurencieschopnosť a zamestnanosť, ktoré v súčasnosti predstavujú 6 % mzdových nákladov spoločností obmedzujúcich sa na mzdy do výšky 2,5 násobku minimálnej mzdy. Vo Fínsku je cieľom dohody o konkurencieschopnosti, ktorú podpísali sociálni partneri v marci 2016, dosiahnuť 5 % jednorazové zníženie nákladov práce (podľa posledných odhadov sa toto zníženie odhaduje na približne 3 %), a to prostredníctvom presunu príspevkov na sociálne zabezpečenie zo zamestnávateľov na zamestnancov a niektorých ďalších opatrení (vrátane zvýšenia počtu pracovných hodín, pozri oddiel 2.3). V súlade s vývojom v posledných rokoch mnohé členské štáty modernizujú svoje systémy stanovovania miezd s cieľom zabezpečiť, aby mzdy lepšie reagovali na vývoj produktivity. Fínsko zvýšilo možnosti kolektívneho vyjednávania na podnikovej úrovni, keďže odvetvové kolektívne zmluvy môžu obsahovať „krízovú doložku“, ktorá určuje, kedy je možné odchýliť sa od kolektívnych dohôd v takých otázkach ako mzdy a pracovný čas. Okrem toho sa všetci zamestnávatelia, vrátane tých, ktorí nie sú členmi žiadnej konfederácie zamestnávateľov, budú môcť dohodnúť na miestnej úrovni v súlade s ustanoveniami kolektívnej zmluvy (pozri aj oddiel 2.3 správy o sociálnom dialógu, ktorý sa týka aj pokusov Francúzska o jeho zjednodušenie na podnikovej úrovni). Írsko obnovilo svoj odvetvový rámec stanovovania miezd, ktorého dôležité aspekty vyhlásil najvyšší súd v roku 2013 za protiústavné, vypracovaním nových pravidiel pre rozšírenie kolektívnych zmlúv na všetkých pracovníkov v príslušnom odvetví. Okrem toho uzákonilo presnejšie vymedzenie pojmu kolektívne vyjednávanie s cieľom spresniť podmienky, za ktorých má pracovný súd právomoc urovnávať kolektívne pracovné spory v prípadoch, v ktorých spoločnosť nemá zavedené kolektívne zmluvy. V Belgicku predložil spolkový minister hospodárstva a práce legislatívny návrh na reformu právnych predpisov o konkurencieschopnosti z roku 1996, o ktorom sa bude rokovať so sociálnymi partnermi a ktorého cieľom je zaviesť do konca roku 2016 nový rámec pre kolektívne vyjednávanie. Niektoré členské štáty prijali opatrenia na reformu ich rámcov minimálnej mzdy s cieľom zlepšiť transparentnosť a/alebo predvídateľnosť jej úprav. Írsko napríklad zriadilo v roku 2015 Komisiu pre nízke mzdy, ktorá zastupuje zamestnancov, zamestnávateľov a nezávislých expertov a ktorej cieľom je vydávať každoročne odporúčania pre vládu k sadzbe minimálnej mzdy a k súvisiacim otázkam. V nadväznosti na odporúčanie tejto novovytvorenej komisie sa zákonom stanovená minimálna mzda od januára 2016 zvýšila. V Bulharsku vláda plánuje zriadiť do konca roku 2016 kritériá pre mechanizmus stanovovania minimálnej mzdy, ktorý bude zohľadňovať vývoj produktivity (a niekedy aj vývoj chudoby). Niektoré ďalšie krajiny rozšírili dosah alebo primeranosť minimálnej mzdy. Konkrétne Poľsko zaviedlo v júli 2016 minimálnu mzdu pre občianskoprávnu mandátnu zmluvu a samostatne zárobkovo činné osoby, ktorá sa začne uplatňovať v roku 2017. V Spojenom kráľovstve bolo v apríli 2016 zavedené „národné životné minimum“, čo viedlo k podstatnému zvýšeniu národnej minimálnej mzdy pre pracovníkov vo veku viac ako 25 rokov. Vláda Spojeného kráľovstva očakáva, že do roku 2020 dosiahne národné životné minimum 60 % mediánu príjmov. V Slovinsku parlament v novembri 2015 schválil návrh zákona, ktorým sa nanovo vymedzila minimálna mzda, z ktorej boli vylúčené príplatky za prácu v noci, prácu v nedeľu a prácu v dňoch pracovného pokoja (ktorých výška bude stanovená v kolektívnych zmluvách). 2.2 Usmernenie č. 6: Zvyšovanie ponuky pracovnej sily, jej zručností a kompetencií Tento oddiel sa zaoberá vykonávaním usmernenia v oblasti zamestnanosti č. 6, v ktorom sa odporúča, aby členské štáty vytvorili podmienky na podporu ponuky v oblasti pracovnej sily, zručností a kompetencií. Najprv predstavuje ukazovatele hodnotiace vplyv systému vzdelávania a odbornej prípravy na zamestnateľnosť pracovnej sily (ovládanie základných zručností, účasť na celoživotnom vzdelávaní a prechody zo školy do zamestnania v prípade rôznych typov učebných osnov) a následne sa venuje výsledkom rôznych skupín znevýhodnených osôb (napr. mladí ľudia, starší pracovníci, osoby z prostredia migrantov, ženy a dlhodobo nezamestnaní) na trhu práce vo vzťahu k celkovým výsledkom na trhu práce. V oddiele 2.2.2 sa referuje o politických opatreniach členských štátov v týchto oblastiach vrátane (cielených) dotácií na nábor pracovníkov a opatrení zameraných na znevýhodnené skupiny vrátane ľudí so zdravotným postihnutím. 2.2.1 Kľúčové ukazovatele Ukazovatele v oblasti dosiahnutého stupňa vzdelania sa v roku 2015 nepretržite zlepšovali. V nadväznosti na tento trend za posledných desať rokov sa miera predčasného ukončenia školskej dochádzky vo väčšine členských štátov znížila, pričom v roku 2015 klesla v priemere o 0,2 percentuálneho bodu na úroveň 11,0 %. Španielsko, Malta a Rumunsko však stále zaznamenávajú úrovne, ktoré sa približujú 20 %, a miery v šiestich ďalších členských štátoch presahujú mieru 10 %, ktorej dosiahnutie je hlavným cieľom stratégie Európa 2020. Miera predčasného ukončenia školskej dochádzky je vyššia u rómskych detí a mladých ľudí z prostredia migrantov, najmä žiakov narodených v zahraničí. Miera dosiahnutého terciárneho vzdelania vo vekovej skupine od 30 do 34 rokov sa takisto neustále a významne zvyšuje. Táto miera je v súčasnosti 38,7 %, čo predstavuje nárast o 0,8 percentuálneho bodu v roku 2015, pričom 17 členských štátov vykazuje mieru nad hlavným cieľom stratégie Európa 2020 na úrovni 40 %. Miery dosiahnutého terciárneho vzdelania sú výrazne vyššie u žien a nižšie v prípade študentov z prostredia migrantov. V niektorých študijných odboroch však pretrváva rodová nerovnováha, pretože muži predstavujú menšinu absolventov v oblasti zdravotníctva a vzdelávania a ženy sú nedostatočne zastúpené v prírodovedných a technických odboroch. Pôvod rodičov stále ovplyvňuje účasť na vysokoškolskom vzdelávaní. Nedávny prílev veľkého počtu mladých žiadateľov o azyl si bude vyžadovať opatrenia, ktoré im umožnia dobrý štart v oblasti vzdelávania a odbornej prípravy s cieľom podporiť ich integráciu do európskych spoločností a na trhy práce. Napriek tomuto nárastu existujú medzi členskými štátmi, ako aj v rámci nich veľké rozdiely, pokiaľ ide o nadobúdanie základných zručností ako gramotnosť, matematická gramotnosť a veda (graf č. 10). Podľa prieskumu programu OECD pre medzinárodné hodnotenie žiakov týkajúceho sa základných schopností žiakov dosahovalo 22,1 % 15-ročných európskych študentov slabé výsledky v matematike, 17,8 % v čítaní a 16,6 % vo vede. Najvýznamnejšími faktormi súvisiacimi so slabými výsledkami v základných zručnostiach sú sociálno-ekonomické znevýhodnenie, osobitné vzdelávacie potreby a migrantské prostredie. Školy s väčším počtom sociálno-ekonomicky znevýhodnených študentov zvyknú mať zdroje pomerne nižšej kvality. Z údajov z programu pre medzinárodné hodnotenie žiakov vyplýva, že na výkonnosť vzdelávacieho systému ako celku a spravodlivosť vo vzdelávaní má vplyv aj prideľovanie zdrojov, a síce: v krajinách, v ktorých sa zdroje rozdeľujú medzi školami spravodlivejšie, sa zaznamenávajú lepšie výsledky v matematike, pričom vysoko výkonné hospodárstva zvyknú prostriedky rozdeľovať spravodlivejšie medzi všetky školy bez ohľadu na ich sociálno-ekonomický profil.



Zdroj: „Na zručnostiach záleží“ (Skills Matter), OECD Publishing, 2016 Európa má takisto veľký počet dospelých bez minimálnej úrovne zručností potrebných na úspešnú účasť na spoločenskom a hospodárskom živote. To je čiastočne spôsobené predčasným ukončovaním školskej dochádzky a slabými výsledkami v mladom veku, ako aj zastarávaním zručností neskôr počas ich života a nízkou mierou účasti na vzdelávaní v dospelosti. V rámci prieskumu OECD týkajúceho sa zručností dospelých z roku 2012 vyplýva, že v Taliansku, Španielsku a Grécku vykazuje tretina dospelých v produktívnom veku nízke úrovne gramotnosti a/alebo matematickej gramotnosti. Dosiahnutý stupeň vzdelania je najspoľahlivejším indikátorom zručností: 51 % dospelých, ktorí majú veľmi nízku gramotnosť a matematickú gramotnosť, nedosiahlo vyššie sekundárne vzdelanie. Dospelí, ktorí nemajú minimálnu úroveň zručností, čelia výzvam v oblasti zamestnanosti: v každom členskom štáte EÚ je miera zamestnanosti nízkokvalifikovaných dospelých výrazne nižšia (a miera nezamestnanosti je vyššia) v porovnaní so stredne alebo vysoko kvalifikovanými dospelými. Priemerná miera účasti dospelých na vzdelávaní v EÚ bola v roku 2014 na úrovni 10,7 % a v roku 2015 nedošlo k jej zvýšeniu, a to aj napriek širokej a rýchlo sa vyvíjajúcej škále potrieb. Najmä tí, ktorí ukončili počiatočné vzdelávanie alebo odbornú prípravu bez toho, aby nadobudli primeranú úroveň základných zručností, potrebujú príležitosti na ich získanie v neskoršom veku. Zvyšovaním úrovne zručností a rekvalifikáciou sa zabezpečuje, aby zručnosti boli stále relevantné a aktuálne. V porovnaní s rokom 2010 miera účasti na vzdelávaní dospelých poklesla v 12 členských štátoch a v iných, okrem Luxemburska, Francúzska a Maďarska (graf č. 11), zostala na rovnakej úrovni, pričom v posledných dvoch uvedených krajinách jej miera výrazne narástla. V porovnaní s bežným obyvateľstvom je pravdepodobnosť, že nízkokvalifikovaní dospelí sa zúčastnia na vzdelávaní, len polovičná a tento rozdiel sa v období medzi rokmi 2012 a 2015 ešte viac prehĺbil.

Zdroj: Eurostat (výberové zisťovanie pracovných síl). Online údajový kód: tesem250. Poznámka: Tento ukazovateľ zachytáva mieru účasti na formálnom a neformálnom vzdelávaní a odbornej príprave (posledné štyri týždne) osôb vo veku 25 až 64 rokov. Relevantnosť vzdelávania pre trh práce má kľúčový význam z hľadiska posilnenia schopnosti mladých ľudí nájsť si zamestnanie a účinne prispieť k hospodárskemu rastu. Miera zamestnanosti čerstvých absolventov vysokoškolského vzdelania v EÚ v priemere dosahuje 81,9 %, pričom v prípade osôb s vyšším sekundárnym vzdelaním táto miera dosahuje 70,8 %. Rozdiel je väčší v členských štátoch s nižšou celkovou mierou zamestnanosti mládeže (graf č. 12). Prechod na trh práce podporujú aj účinné systémy odborného vzdelávania a prípravy (OVP), a to prostredníctvom podpory špecifických pracovných a prierezových zručností. Čerství absolventi OVP s kvalifikáciou na vyššej sekundárnej a postsekundárnej neterciárnej úrovni majú vo všeobecnosti plynulejší prechod zo vzdelávacieho procesu na trh práce a vyššiu mieru zamestnanosti než absolventi všeobecného vzdelávania s porovnateľným vzdelaním (graf č. 13). Zdroj: Eurostat (výberové zisťovanie pracovných síl). Poznámka: miera zamestnanosti absolventov vysokoškolského vzdelávania (ISCED 5 – 8) a vyššieho sekundárneho vzdelávania (ISCED 3 – 4) vo veku 20 až 34 rokov, ktorí ukončili vzdelávanie 1 – 3 roky pred referenčným rokom a ktorí sa v súčasnosti nezúčastňujú na žiadnom ďalšom formálnom alebo neformálnom vzdelávaní alebo odbornej príprave. Počiatočné OVP však aj napriek týmto pozitívnym vplyvom nie je ešte stále také atraktívne ako všeobecné vzdelávanie a priemerná účasť na tomto vzdelávaní bola počas posledných 10 rokov stabilná. Na úrovni EÚ je podiel študentov počiatočného OVP na celkovom počte študentov vyššieho sekundárneho vzdelávania 48 % a podiel všetkých študentov v programe odbornej prípravy vo vyššom sekundárnom vzdelávaní, post-sekundárnom vzdelávaní (nezahrňovanom do terciárneho) a v krátkych terciárnych študijných cykloch (ISCED 3 – 5) dosahuje 39 %. Formálne programy OVP sú atraktívne aj pre dospelých študentov: 36,6 % študentov OVP v EÚ malo 20 rokov alebo viac, čo je vek vyšší než typický vek pre sekundárne vzdelávanie, pričom mnohí z nich sa k OVP vrátili po prestávke vo vzdelávaní. Táto skupina predstavuje viac ako polovicu všetkých študentov OVP v Dánsku, Írsku, Španielsku a Fínsku. Celkovo sa miera nezamestnanosti mladých ľudí znížila z maxima na úrovni takmer 24 %, ktoré dosiahla v roku 2013, na 20,3 % v roku 2015, ale stále je takmer o 4,4 percentuálneho bodu vyššia než v roku 2008. V prvom polroku 2016 niektoré členské štáty stále zaznamenávali úrovne blízke 40 % alebo vyššie (Taliansko, Španielsko, Grécko) bez toho, aby došlo k významnému zníženiu, hoci iné výrazne ovplyvnené členské štáty zaznamenali významné zlepšenie (najmä Cyprus a Chorvátsko). Rozptyl nezamestnanosti mladých ľudí medzi jednotlivými členskými štátmi je naďalej vysoký, aj keď v priebehu času klesá (pozri graf č. 14, na ktorom uhlopriečna čiara vykazuje záporný vzťah medzi zmenami a úrovňami nezamestnanosti mladých ľudí). Zdroj: Eurostat (výberové zisťovanie pracovných síl, 2015). Tento ukazovateľ vyjadruje miery zamestnanosti osôb vo veku od 20 do 34 rokov, ktorí ukončili vzdelávanie 1 – 3 roky pred prieskumom a získali diplom z vyššieho sekundárneho vzdelávania (ISCED 3), post-sekundárneho vzdelávania (nezahrňovaného do terciárneho vzdelávania) (ISCED 4) spomedzi osôb tej istej vekovej skupiny, ktorí sa v súčasnosti nezúčastňujú na žiadnom ďalšom formálnom alebo neformálnom vzdelávaní alebo odbornej príprave. Zlom v časovom rade pre LU a HU, nespoľahlivé údaje v súvislosti s absolventmi všeobecného vzdelania v CZ, EE, HR, AT a SI a pre absolventov OVP v LU.

Graf č. 14: Miera nezamestnanosti mladých ľudí (vo veku od 15 do 24 rokov) a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v 1. polovici 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s 1. polovicou 2015. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Popri nezamestnaných mladých ľuďoch vo veku od 15 do 24 rokov je stabilný podiel týchto mladých ľudí nečinných a nezúčastňuje sa na vzdelávaní ani odbornej príprave. Celkovo 6,6 milióna ľudí vo veku od 15 do 24 rokov v EÚ nebolo v roku 2015 zamestnaných, ani neboli v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET). To predstavuje 12,0 % obyvateľov v tejto vekovej skupine, čo znamená nárast z 10,9 % v roku 2008 ale zároveň pokles z najvyššej hodnoty 13,2 %, ktorá sa zaznamenala v roku 2012. Ako možno usúdiť z obrázku 15, vysoké miery NEET, ktoré sa približujú hodnote 20 % alebo sú vyššie, možno stále pozorovať v niekoľkých krajinách (Chorvátsko, Bulharsko, Taliansko a Rumunsko, ktoré dokonca zaznamenalo v roku 2015 výrazný nárast). K významnému nárastu mier NEET došlo aj v Dánsku, Fínsku, vo Francúzsku a na Slovensku. Polovica NEET bola neaktívna a medzi členskými štátmi existovali značné rozdiely, ale ich podiel na úrovni EÚ je stabilný (graf č. 16). V prípade žien NEET sa neaktivita vyskytuje častejšie ako nezamestnanosť, pričom u mužov je to opačne. Graf č. 15: Miera NEET (osôb vo veku od 15 do 24 rokov) a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie



Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Prerušenie porovnateľnosti časového radu pre FR a ES. Obdobie: úrovne v roku 2015 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2014. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe.



Graf č. 16: Profil NEET (osoby vo veku od 15 do 24 rokov), 2015 (v %)

Zdroj: Eurostat [edat_lfse_20] Ešte stále existuje aj veľký potenciál na zvýšenie miery zamestnanosti starších pracovníkov napriek značnému nárastu miery ich zamestnanosti v poslednom desaťročí v mnohých krajinách a skutočnosti, že starší pracovníci prekonali krízu relatívne lepšie ako iné vekové skupiny. Aktívne starnutie je ešte potrebnejšie vzhľadom na demografický vývoj. V roku 2015 sa miera zamestnanosti starších pracovníkov (vo veku od 55 do 64 rokov) pohybovala v rozmedzí od 34,3 % v Grécku do 74,5 % vo Švédsku, pričom priemer EÚ bol 53,3 % a v štyroch krajinách bola táto miera pod úrovňou 40 %. Miera zamestnanosti žien vo veku od 55 do 64 rokov sa pomaly zvyšuje, ale v roku 2015 zostáva pod úrovňou 46,9 %. Rozdiel v trvaní pracovného života medzi ženami a mužmi je takisto značný, pričom ženy na trhu práce pôsobia v priemere o 5,1 roka menej než muži (32,7 roka oproti 37,8 roka v roku 2014) (graf č. 17). Tento priemerný rozdiel zakrýva výrazné rozdiely medzi členskými štátmi a súvisí s viacerými faktormi vrátane prekážok, akými je nedostatočný prístup k službám starostlivosti a nižší vek odchodu do dôchodku u žien než u mužov (podrobná analýza je uvedená ďalej).





Graf č. 17: Priemerná dĺžka pracovného života, 2014 Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Z údajov vyplývajú značné rozdiely v aktivite a zamestnanosti ľudí so zdravotným postihnutím. Okrem toho sa očakáva, že ich počet v EÚ vzrastie do roku 2020 v dôsledku starnutia z 80 miliónov na 120 miliónov. V roku 2014 predstavovali rozdiely v aktivite (vo vekovej skupine od 20 do 64 rokov) medzi osobami so zdravotným postihnutím a bez zdravotného postihnutia v EÚ 21,1 percentuálneho bodu (60,6 % proti 81,7 %) a rozdiely v zamestnanosti 23,8 percentuálneho bodu (48,7 % oproti 72,5 %). Najmä v Litve, Írsku a na Malte sa rozdiel v zamestnanosti približoval k úrovni 40 percentuálnych bodov a v 12 krajinách bol vyšší ako 30 percentuálnych bodov. Miera zamestnanosti osôb so zdravotným postihnutím na základe údajov zo štatistiky EÚ o príjmoch a životných podmienkach za rok 2014 je menej než 30 % v Grécku, Írsku, na Malte a v Chorvátsku. Osoby so zdravotným postihnutím často odchádzajú z trhu práce skôr a majú veľmi nízku mieru zamestnanosti vo vekovej skupine od 55 do 64 rokov, a to 34,5 %. Osoby narodené mimo EÚ takisto vykazujú podpriemerné miery aktivity a zamestnanosti, pričom rozdiely v aktivite dosahujú v priemere 4,2 percentuálneho bodu v porovnaní s domácim obyvateľstvom (osoby vo veku od 20 do 64 rokov), ale dosahujú viac než 10 percentuálnych bodov v siedmich členských štátoch (graf č. 18). Tieto rozdiely v neaktivite sú ešte vyššie v prípade žien. Okrem toho je miera zamestnanosti osôb, ktoré sa nenarodili v EÚ, v priemere o 10,4 percentuálneho bodu nižšia v porovnaní s domácim obyvateľstvom, ale tento rozdiel dosahuje približne 20 percentuálnych bodov v troch členských štátoch a viac ako 15 percentuálnych bodov v ďalších štyroch krajinách, pričom tieto rozdiely sú ešte výraznejšie v prípade žien. Miera zamestnanosti žien, ktoré sa nenarodili v EÚ, je v priemere o 13,5 percentuálneho bodu nižšia ako v prípade žien narodených v danej krajine. Problémy často pretrvávajú aj v rámci druhej generácie: osoby (vo veku od 25 do 54 rokov), ktoré sa narodili v EÚ rodičom narodeným mimo EÚ, vykazujú o 5,7 percentuálneho bodu nižšiu mieru zamestnanosti a o 3,7 percentuálneho bodu nižšiu mieru aktivity ako osoby narodené v danej krajine rodičom, z ktorých aspoň jeden sa takisto narodil v danej krajine. Graf č. 18: Miera zamestnanosti podľa krajiny narodenia, veková skupina od 20 do 64 rokov, rok 2015 a vývoj od roku 2008 Zdroj: Eurostat; V prípade DE neexistuje žiadne členenie pre osoby, ktoré sa nenarodili mimo EÚ, ale ak sa pozrieme na rozdiel medzi domácim obyvateľstvom a príslušníkmi tretích krajín, tento rozdiel predstavuje 22,6 percentuálneho bodu. Na výsledky prisťahovalcov na trhu práce majú vplyv mnohé príčiny. Nad rámec tradičných vysvetľujúcich faktorov ako vek, pohlavie, dosiahnuté vzdelanie alebo odborná prax, majú na tieto výsledky vplyv aj osobitné faktory súvisiace so znalosťou jazyka hostiteľskej krajiny a prenosnosť zručností a vzdelania získaného v zahraničí. Úlohu zohráva aj skutočnosť, či prisťahovalectvo bolo dôsledkom zlúčenia rodiny alebo či išlo o hospodársku alebo humanitárnu migráciu, a to sčasti preto, lebo to má vplyv na uvedené faktory, ale aj preto, lebo to zahŕňa rôzne schopnosti a potreby z hľadiska migračných opatrení. Ak však aj zohľadňujeme tieto rozdielnosti, stále tu existujú rozdiely, pokiaľ ide o pravdepodobnosť, že si tieto osoby nájdu zamestnanie. Sčasti to môže byť spôsobené diskriminačnými praktikami alebo nedostatočným uznávaním kvalifikácií, ale aj inými nepodchytenými faktormi, ako je región pôvodu, čo môže mať napríklad vplyv na rodové úlohy a následne aj na účasť žien na trhu práce. Takéto problémy by sa mohli stať výraznejšími vzhľadom na bezprecedentný prílev žiadateľov o azyl, ktorí podali takmer 1,8 milióna žiadostí o azyl v roku 2015 a v prvej polovici roku 2016. Vo všetkých členských štátoch sú miery zamestnanosti žien nižšie ako u mužov, v rámci EÚ však existujú značné rozdiely. V roku 2015 bola v EÚ-28 miera zamestnanosti mužov (vo veku od 20 do 64 rokov) 75,9 %, zatiaľ čo u žien dosahovala iba 64,3 % (graf č. 19) napriek tomu, že ženy sú čoraz viac kvalifikované a z hľadiska dosiahnutého stupňa vzdelania dokonca prekonávajú mužov. V roku 2015 malo 43,4 % žien (vo veku od 30 do 34 rokov) terciárne vzdelanie v porovnaní s 34 % mužov. V ôsmich členských štátoch, z ktorých väčšina čelí závažnému starnutiu obyvateľstva, je miera zamestnanosti žien 60 % alebo menej a existujú v nich veľké rozdiely v zamestnanosti mužov a žien. Tieto rozdiely v zamestnanosti mužov a žien (vo veku od 15 do 64 rokov) sú obzvlášť výrazné medzi utečencami (17 percentuálnych bodov) a migrantmi (19 percentuálnych bodov). Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Poznámka: Podiel pracovníkov na kratší pracovný čas na celkovej pracujúcej populácii podľa pohlavia. Krajiny sú zoradené podľa vzostupných hodnôt miery zamestnanosti žien. Rodové rozdiely v zamestnaní sú obzvlášť naliehavé v prípade rodičov, pričom ženy stále častejšie ako muži preberajú povinnosti starostlivosti o deti. Priemerná miera zamestnanosti žien spolu s malým dieťaťom je o 8 percentuálnych bodov nižšia ako miera zamestnanosti žien bez detí a v niektorých krajinách je tento rozdiel viac než 30 percentuálnych bodov (Česko, Slovensko, Maďarsko). Naopak vo všetkých členských štátoch EÚ majú otcovia väčšie šance sa zamestnať než bezdetní muži. Miery zamestnanosti matiek sa zdajú vyššie než miery zamestnanosti žien, ktoré nemajú deti, v krajinách, kde existujú dobre navrhnuté a spravodlivo zdieľané opatrenia na vyváženie pracovného a súkromného života (najmä vo Švédsku a v Dánsku). Rozdiely v miere zamestnanosti sú obzvlášť výrazné v prípade nízkokvalifikovaných matiek, ako aj osamelých rodičov . Ženy majú okrem toho tendenciu prevziať na seba povinnosti dlhodobej starostlivosti a čelia silným finančným prekážkam, ktoré ich odrádzajú od vstupu na trh práce alebo od zámeru pracovať viac. Preto u nich existuje väčšia pravdepodobnosť, že si skrátia pracovný čas alebo odídu z trhu práce úplne. Viac ako 25 % neaktívnych žien (vo veku od 20 do 64 rokov) bolo v roku 2015 neaktívnych z dôvodu rodinných povinností (vrátane starostlivosti o deti alebo nespôsobilých dospelých) v Maďarsku, Írsku, na Slovensku, v Estónsku, Českej republike a v Spojenom kráľovstve. Okrem toho peňažné dávky a daňová podpora v niektorých systémoch daňových výhod oslabujú finančné stimuly pre prácu druhej zárobkovo činnej osoby v domácnosti, čo je prekážkou účasti žien na trhu práce. Vysoké náklady na starostlivosť o dieťa môžu byť ďalšou prekážkou, ktorá bráni v tom, aby sa druhá zárobkovo činná osoba v rodine vrátila do práce. To sa týka najmä Spojeného kráľovstva a Írska, kde náklady súvisiace so starostlivosťou o deti predstavujú viac ako 23 % čistého príjmu rodiny. Pokiaľ ide o EÚ ako celok, v roku 2014 bolo do formálnych služieb starostlivosti umiestnených len 28 % detí vo veku 0 až 3 rokov a 83 % detí vo veku od 3 rokov do veku povinnej školskej dochádzky. V dôsledku toho sa k nižším mieram zamestnanosti žien pripája vysoký podiel práce na kratší pracovný čas, čo sa týka 31,9 % zamestnaných žien v porovnaní s len 8,3 % mužov. To platí ešte viac v prípade rodičov: na kratší pracovný čas pracuje 40,5 % matiek oproti 5,7 % otcov.



Graf č. 20: Neupravený rozdiel v odmeňovaní žien a mužov v rokoch 2008 a 2014 Zdroj: Eurostat. Poznámka: číselné údaje znázorňujú rozdiel medzi priemernou hrubou hodinovou mzdou mužov a žien ako percentuálny podiel priemernej hrubej hodinovej mzdy mužov – v prípade platených zamestnancov, ktorá nie je upravená vzhľadom na osobné alebo pracovné charakteristiky. Zdroj: Eurostat; priemysel, stavebníctvo a služby (okrem verejnej správy, obrany, povinného sociálneho zabezpečenia). Údaje pre Grécko a Írsko za rok 2014 nie sú k dispozícii.

Okrem nízkej miery zamestnanosti v ekvivalentoch plného pracovného času ženy čelia aj významným rozdielom v odmeňovaní. Tento rozdiel v odmeňovaní v EÚ predstavoval v roku 2014 až 16,6 %, pričom medzi jednotlivými členskými štátmi existovali veľké rozdiely (pozri graf č. 20). K rôznym možným príčinám rozdielov v odmeňovaní žien a mužov patria napríklad rozdielne pracovné skúsenosti, pracovný čas, druh práce alebo odvetvie, v ktorom je príslušná osoba zamestnaná. Čo sa týka EÚ ako celku, existuje na trhu práce pomerne vysoká segregácia, ktorá dosahuje úroveň 25,3 %, pokiaľ ide o profesijnú segregáciu, a 18,3 %, pokiaľ ide o odvetvovú segregáciu. Ženy majú tendenciu pracovať v odvetviach, ktoré sú relatívne menej dobre platené, sú menej zastúpené v riadiacich funkciách a vo väčšej miere než muži vykonávajú prácu na kratší pracovný čas, ktorá je horšie odmeňovaná ako práca na plný úväzok, pokiaľ ide o odmenu za hodinu práce. Rozdiely v odmeňovaní v prospech mužov existujú takmer vo všetkých povolaniach. K rozdielom v odmeňovaní žien a mužov môžu okrem toho prispievať iné nepodchytené faktory ako diskriminácia. Nižšie mzdy, kratší pracovný čas a kratšie trvanie kariéry u žien majú negatívny vplyv na ich celkové zárobky a dôchodkové nároky. Dlhodobá nezamestnanosť vo väčšine členských štátov v rokoch 2014 a 2015 klesla, ale stále zostáva veľkou výzvou, keďže viac ako 10,3 milióna (1. štvrťrok 2016) Európanov si hľadá zamestnanie dlhšie ako jeden rok, pričom 6,5 milióna z nich si ho hľadá dlhšie ako dva roky. Počet dlhodobo nezamestnaných vyjadrený ako podiel aktívneho obyvateľstva stúpol v roku 2015 v Rakúsku, Belgicku, Chorvátsku, Fínsku, Luxembursku, Holandsku, Rumunsku a vo Švédsku, zatiaľ čo vo väčšine závažne postihnutých členských štátov klesol, v niektorých aj výrazne (graf č. 21). Je však stále nad hranicou 10 % v Grécku, Španielsku a Chorvátsku a nad hranicou 5 % na Slovensku, v Portugalsku, Taliansku, na Cypre, v Bulharsku a v Írsku. Pri náraste nezamestnanosti sa zhoršuje spojenie s trhom práce a dochádza k prudkému poklesu pravdepodobnosti opätovného zamestnania sa na stabilnom pracovnom mieste a v dôsledku klesajúcej zamestnateľnosti a hromadenia prekážok účasti na trhu práce sa zvyšuje riziko neaktivity. Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl (LFS). Medzi členskými štátmi existujú veľké rozdiely, pokiaľ ide o úspešnosť pri snahe pomôcť dlhodobo nezamestnaným nájsť si prácu. Kvalita poskytovania služieb pre dlhodobo nezamestnaných je aj naďalej nevyhnutným predpokladom na zabezpečenie ich účinnej integrácie na trh práce, čo je v súlade s odporúčaním Rady z 15. februára 2016 o integrácii dlhodobo nezamestnaných na trh práce. 2.2.2 Politická reakcia Politikám zameraným na riešenie nízkej úrovne základných zručností bola venovaná osobitná pozornosť v členských štátoch ako Cyprus, Maďarsko a Švédsko, ako aj v nedávnom návrhu Komisie, ktorý sa týka záruky získania zručností. Členské štáty túto otázku často riešili zlepšením svojich systémov OVP. Vo Švédsku navyše nedávno vznikla iniciatíva zameraná na včasnú intervenciu počas prvých rokov školskej dochádzky (t. j. u detí v predškolských zariadeniach a žiakov 1. až 3. tried) s osobitným dôrazom na základné zručnosti. V Maďarsku a na Slovensku sa osobitným cieľom stalo zlepšovanie digitálnych zručností. Na Cypre bolo cieľom zvýšiť mieru zapojenia do OVP a prispôsobiť ju potrebám trhu práce. Medzi priority v programe patrili aj snahy o podporu inkluzívneho vzdelávania s hlavným cieľom odstrániť rozdiely vo vzdelávaní znevýhodnených žiakov (vrátane žiakov so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami, migrantov a Rómov). V priebehu uplynulého roka vznikli iniciatívy na dosiahnutie inkluzívnejšieho vzdelávania v Českej republike, Grécku, Poľsku, Portugalsku a na Slovensku. Opatrenia boli zamerané predovšetkým na podporu zapojenia širších skupín žiakov do klasických systémov vzdelávania (najmä tých zo znevýhodnených skupín) a v mladšom veku. Maďarsko znížilo vek zaradenia dieťaťa do systému povinného vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve z piatich na tri roky; v Českej republike prijali zákon, ktorým sa tento vek zníži v septembri 2017 zo šiestich na päť rokov. V Grécku zaviedli tzv. prioritné oblasti vzdelávania, t. j. prijímacie triedy, doučovanie a schémy prijímania migrantov do vzdelávacieho procesu na základných školách. Portugalsko zvýšilo počet štipendií pre študentov z ekonomicky zraniteľných skupín a takisto možnosti poskytovania vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve z verejných zdrojov. Slovensko prišlo s iniciatívou, ktorej úlohou je predchádzať nesprávnemu zaraďovaniu žiakov do špeciálnych škôl výlučne na základe ich znevýhodneného sociálno-ekonomického pôvodu. V Belgicku (vo flámskej časti) má každé dieťa, vrátane detí so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami, právo na zápis do klasickej školy, pokiaľ je to možné s primeranými úpravami. Viaceré členské štáty vyzdvihujú opatrenia na podporu učiteľov, školiteľov, vedúcich pracovníkov školy a ostatných pedagogických pracovníkov. Ide o prípad Belgicka (kde boli prijaté prvé opatrenia tak vo flámskej, ako aj frankofónnej časti), Českej republiky, Chorvátska, Cypru, Lotyšska, Rumunska, Slovenska a Švédska. Členské štáty vyvíjajú úsilie s cieľom zvýšiť mieru dosiahnutého terciárneho vzdelania, ako aj zamestnateľnosť absolventov s vysokoškolským vzdelaním. Medzi tieto opatrenia patrí prilákanie väčšieho počtu osôb zo znevýhodnených a zraniteľných skupín, vypracovanie jasných plánov postupu z učňovského a iných typov vzdelávania na vysokoškolské, ako aj znižovanie miery predčasného ukončenia štúdia. Vo Švédsku bude vláda do roku 2019 financovať vytvorenie približne 14 600 nových študijných miest vo vysokoškolskom vzdelávaní na účely vyššej miery zapojenia ľudí do systémov vzdelávania. Česká republika a Portugalsko zvýšili štipendiá a podporu ľuďom z ekonomicky zraniteľných skupín. Relevantnosť vysokoškolského vzdelávania sa zvyšuje početnejším využívaním prognóz zručností a údajov o zamestnanosti absolventov, zapájaním zamestnávateľov do prípravy učebných osnov, vytváraním širšieho spektra foriem štúdia (skrátené, diaľkové atď.) a ďalším rozvojom vyššieho odborného vzdelávania a odborného vysokoškolského vzdelávania. Španielsko ďalej rozvíja svoj systém monitorovania absolventov ako nástroja na meranie uplatniteľnosti študijných programov v zamestnaní. V Belgicku boli zavedené opatrenia zamerané na zvýšenie zamestnateľnosti, a to najmä zdokonalením plánov postupu formou krátkych programových cyklov (vo flámskej časti) a duálnych vzdelávacích programov či programov vzdelávania na pracovisku na bakalárskej úrovni (vo valónsko-bruselskej federácii). V oblasti vzdelávania dospelých boli prijaté reformy, ktorými sa zaručí súlad medzi potrebami trhu práce a poskytovaným vzdelávaním a odbornou prípravou. V tejto oblasti došlo nedávno k iniciatívam na Cypre, v Maďarsku, Litve, Rumunsku a vo Švédsku, ktoré sú prevažne zamerané na základné zručnosti alebo majú za cieľ udržať zručnosti na úrovni, ktorá zodpovedá aktuálnym potrebám, a predchádzať predčasným odchodom do dôchodku. Napríklad vo Švédsku bolo „právo na vzdelávanie dospelých“ na vyššej sekundárnej úrovni prijaté ako súčasť rozpočtu na rok 2016. Od roku 2017 budú mať všetci dospelí právo doplniť si svoje predchádzajúce štúdium a získať kvalifikáciu s vyšším sekundárnym vzdelaním, ktorá im umožní prístup k vysokoškolskému vzdelávaniu a zvýši ich šance na trhu práce. V Maďarsku sa zameriavajú na rozvoj digitálnych kompetencií 200 000 znevýhodnených osôb. V Litve sa pozornosť venovala podmienkam zvýšenia kvality neformálneho vzdelávania a ďalšej odbornej prípravy dospelých. Prostredníctvom nového programu v oblasti zručností pre Európu, Komisia podporuje trvalé investície do získavania zručností a ich lepšieho zosúladenia s potrebami trhu práce, aby sa podporilo vytváranie kvalitných pracovných miest. Opatrenia presadzujúce relevantné a kvalitné vedomosti, zručnosti a kompetencie v priebehu celoživotného vzdelávania a zamerané na výsledky vzdelávania na účely zamestnateľnosti, inovácie, aktívneho občianstva a/alebo blahobytu boli prijaté aj v Írsku, Španielsku, vo Francúzsku, v Chorvátsku, Poľsku a v Spojenom kráľovstve. Členské štáty pokračovali vo zvyšovaní transparentnosti zručností a kvalifikácií. Poľsko, Chorvátsko a Fínsko zdokonalili svoje vnútroštátne kvalifikačné rámce. Švédsko prispôsobilo svoj vnútroštátny kvalifikačný rámec Európskemu kvalifikačnému rámcu. Rakúsko a Švédsko sa sústredili na hodnotenie a potvrdzovanie kvalifikácií a zručností nedávno pricestovaných prisťahovalcov. V oblasti zamestnanosti mladých bola záruka pre mladých ľudí katalyzátorom zmien. Vnútroštátne systémy záruky pre mladých ľudí v členských štátoch pozostávajú z dvoch druhov činností: 1. z rýchlych opatrení na zabezpečenie cielenej podpory všetkým mladým ľuďom, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET) a 2. zo stredno- až dlhodobých štrukturálnych reforiem na zvýšenie inštitucionálnej kapacity a zaručenie integrovaného prístupu k poskytovaniu služby. Z hľadiska pokrytia bolo v EÚ do záruky pre mladých ľudí v roku 2015 zaradených 41,9 % všetkých NEET vo veku od 15 do 24 rokov, čo predstavuje zvýšenie zo 40,4 % v roku 2014. V mnohých členských štátoch došlo k úplnej implementácii záruky iba nedávno, nakoľko mnohé opatrenia si vyžiadali zásadné reformy a rozsiahle partnerstvá. Investície do osvetových činností zameraných na mladých ľudí, ktorí nie sú v evidencii VSZ, sú dôležitou prioritou v mnohých členských štátoch. Do osvetovej práce v rámci implementácie záruky pre mladých ľudí sú v súčasnosti zapojené dve tretiny VSZ. Vo Švédsku existuje stratégia „Cesty vpred: stratégia pre NEET“, ktorej cieľom je motivovať mladých ľudí nad 15 rokov začať so vzdelávaním alebo sa k vzdelávaniu vrátiť a dokončiť si vyššie sekundárne vzdelanie alebo nastúpiť do práce (ak je to možné a iba v prípade osôb vo veku 20 až 25 rokov). Úlohou vnútroštátneho koordinátora pre skupinu NEET je zabezpečiť lepšiu spoluprácu medzi vládnymi agentúrami, obcami, okresnými úradmi a organizáciami na celoštátnej, regionálnej a miestnej úrovni a úzko spolupracovať s „Delegáciou zamestnaných mladých ľudí“ s cieľom podporovať uzatváranie dohôd medzi obcami a VSZ na miestnej úrovni a ich vykonávanie. V Chorvátsku existujú centrá CISOK (centrá celoživotného profesijného poradenstva) zriadené na území celej krajiny, ktoré NEET ponúkajú čoraz intenzívnejšiu pomoc pri hľadaní zamestnania, kariérne poradenstvo a osvetovú činnosť. V Lotyšsku funguje osvetový projekt „Spoznaj a konaj“ zameraný na zapojenie NEET do vzdelávania a rozvíjanie ich zručností. Zriadené boli aj jednotné kontaktné miesta s cieľom zvýšiť dostupnosť a okruh oslovených. Pod jednou strechou sústreďujú rozličné služby súvisiace s mládežou a flexibilným a dostupným spôsobom poskytujú širokú škálu služieb. Fínsko v roku 2015 zriadilo jednotné poradenské centrá pre mládež. Doposiaľ sú v 35 obciach a poskytujú nízkoprahovú podporu všetkým mladým ľuďom vo veku do 30 rokov vrátane osobného poradenstva a usmernenia, podpory v oblasti životného a kariérneho plánovania, sociálnych zručností, ako aj vzdelávania a podpory zamestnanosti. V mnohých členských štátoch sa vo všeobecnosti vďaka záruke pre mladých podarilo prekonať osobitosti v jednotlivých politických oblastiach a vybudovať životaschopné partnerstvá. Zvýšila sa koordinácia politík v oblasti práce, vzdelávania a mládeže. V Taliansku viedla implementácia záruky pre mladých k vytvoreniu spoločného informačného systému, ktorý spája databázy Ministerstva práce a vzdelávania, ako aj k spusteniu iniciatív zameraných zvlášť na podporu aktívnych politík trhu práce a záruky pre mladých ľudí v školách. V Litve je súčasťou projektu „Objavte samých seba“, ktorý sa realizuje vo všetkých miestnych samosprávach v rokoch 2015 – 2018, aj medziodvetvové partnerstvo miestnych kancelárií VSZ, polície, služieb na ochranu práv detí, sociálnych pracovníkov a miestnych mládežníckych centier, ktoré vzniklo v snahe podporiť NEET pri získavaní personálnych, sociálnych a odborných zručností. Väčšina členských štátov navyše využila cielené dotácie na mzdy a nábor nových pracovníkov, často s podporou finančných prostriedkov EÚ, najmä z ESF a iniciatívy na podporu zamestnanosti mladých ľudí. Od roku 2015 môžu v Chorvátsku vďaka novele zákona o odvodoch zamestnávatelia, ktorí ponúknu mladým ľuďom vo veku do 30 rokov trvalý pracovný pomer, využívať 5 rokov výnimku z platenia odvodov na zdravotné poistenie a príspevkov zamestnávateľa. Estónsko spustilo v roku 2015 iniciatívu „Moje prvé zamestnanie“, v rámci ktorej sú počas jedného roka poskytované dotácie na mzdy a počas dvoch rokov pokrývané náklady na odbornú prípravu. V Litve môžu zamestnávatelia, ktorí zamestnajú mladých ľudí evidovaných vo VSZ, dostávať 6 mesiacov náhradu vo výške 50 % hrubej mzdy. Prioritou sú kategórie ako dlhodobo nezamestnaní mladí ľudia či mladí rodičia s 2 deťmi. Zamestnávatelia, ktorí do šiestich mesiacov po skončení obdobia podpory prepustia dotovaných pracovníkov, sú postihovaní. V roku 2015 sa toto opatrenie týkalo 28 % všetkých účastníkov aktívnej politiky trhu práce vo veku od 16 do 29 rokov. Na Cypre boli zavedené nové schémy ponúkajúce do 2 rokov sprostredkovanie zamestnania nezamestnaným absolventom vo veku do 25 rokov s nižším sekundárnym, vyšším sekundárnym a post-sekundárnym vzdelaním, ktorí majú málo pracovných skúseností, pričom 6 mesiacov dostávajú príspevok na odbornú prípravu vo výške 125 EUR týždenne. Platí to aj pre absolventov s terciárnym vzdelaním mladších ako 35 rokov. Vo Francúzsku, mladí ľudia vo veku do 28 rokov, ktorí dostávali štipendium, môžu do 4 mesiacov po absolvovaní terciárneho alebo odborného sekundárneho vzdelávania požiadať o „dotáciu pri hľadaní prvého pracovného miesta“ v rozpätí od 200 do 300 EUR mesačne. Očakáva sa, že toto opatrenie prinesie výhody pre 126 000 mladých ľudí. Okrem toho sa v priebehu prvého roka udeľuje firmám s menej ako 10 zamestnancami prémia vo výške 4400 EUR za prijatie učňa vo veku od 16 do 18 rokov. Na zmenách právnych predpisov v oblasti zamestnávania v súčasnosti pracujú aj rumunské orgány s cieľom zabezpečiť kombináciu výhodnejších aktivačných opatrení určených osobitne skupinám, ktoré sú najviac vzdialené od trhu práce (vrátane dotácií na podnikanie a zamestnanie, stimulov pre učňovskú prípravu a stáže). Zintenzívnilo sa osobitné úsilie vyvíjané na podporu reforiem učňovskej prípravy a lepšej regulácie stáží. Tieto reformy pomohli lepšie zosúladiť zručnosti mladých ľudí s potrebami trhu práce a zvýšili zapojenie podnikateľskej komunity. Polovica členských štátov EÚ už vykonala, príp. oznámila, že plánuje vykonať právne zmeny v snahe zosúladiť svoje vnútroštátne rámce s rámcom kvality pre stáže z roku 2013. V členských štátoch, ktoré už svoje právne predpisy upravili (Bulharsko, Francúzsko, Nemecko, Grécko, Litva, Portugalsko, Španielsko, Švédsko), pozostáva väčšina reforiem z obmedzenia dĺžky stáže na šesť mesiacov (v Bulharsku na 12 mesiacov), objasnenia podmienok dlhších stáží a z pridelenia mentorov, ktorí usmerňujú a dohliadajú na pokrok dosahovaný v priebehu stáže.





Rámček 2. Dosiahnuť plné využitie Európskeho sociálneho fondu (ESF) S rozpočtom 86,4 mld. EUR na roky 2014 – 2020 je Európsky sociálny fond (ESF) jedným z kľúčových nástrojov EÚ na riešenie otázok identifikovaných v odporúčaniach pre jednotlivé krajiny, pričom v príslušných nariadeniach sa stanovuje možnosť zmien v programovaní, ak treba reagovať na nové výzvy. Jednou z kľúčových politických priorít pre ESF na roky 2014 – 2020 je riešiť zamestnanosť mladých jednak zo samotného fondu, ako aj v rámci iniciatívy na podporu zamestnanosti mladých ľudí (YEI). V rámci ESF bolo na akcie v oblasti zamestnanosti mladých priamo vyčlenených 6,3 mld. EUR, pričom mladí ľudia sú hlavnou cieľovou skupinou aj pri opatreniach v oblasti vzdelávania, celoživotného vzdelávania a sociálneho začlenenia. Okrem toho je tu rozpočet na YEI vo výške 6,4 mld. EUR (ktorý pozostáva z 3,2 mld. EUR z prostriedkov na YEI a z rovnakej sumy, t. j. 3,2 mld. EUR pridelenej z ESF). Iniciatíva na podporu zamestnanosti mladých ľudí (YEI), ktorú v súčasnosti môže využívať 20 členských štátov, je osobitne zameraná na mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET), a na tie regióny EÚ, ktoré v roku 2012 čelili najvyššej miere nezamestnanosti mladých ľudí. V snahe rýchlo reagovať na túto dôležitú politickú výzvu boli prostriedky na YEI v rozpočte EÚ prednostne vyčlenené na výdavky počas prvej polovice finančného cyklu. Okrem toho Komisia v roku 2015 uvoľnila zvýšenú mieru prostriedkov na predbežné financovanie YEI v celkovej hodnote približne 1 miliardy EUR, aby sa zaručila rýchlejšia mobilizácia zamestnanosti mládeže a vzdelávacích opatrení v praxi. Toto zvýšenie malo pozitívny vplyv na polovicu riadiacich orgánov využívajúcich YEI, ktoré tak mohli poskytnúť viac finančných prostriedkov a/alebo iniciovať väčšie množstvo projektov. Napriek tomu bol v rokoch 2014 a 2015 vo všeobecnosti zaznamenaný relatívne pomalý začiatok využívania prostriedkov z ESF a YEI členskými štátmi, ako aj slabé vykazovanie oprávnených schválených výdavkov, čo je znamením nízkej miery čerpania. To by sa však nemalo vysvetľovať ako znak chýbajúcich opatrení a realizácie v praxi. Členské štáty sa stretli s oneskoreniami v postupe určovania riadiacich orgánov a monitorovacích systémov, čo ovplyvnilo rýchlosť spracovania žiadostí o úhradu výdavkov adresovaných Európskej komisii. Dnes už je z údajov zrejmé, že od spustenia operačných programov využili podporu z ESF viac ako 2 milióny účastníkov a 1,4 milióna mladých NEET získalo výhody z intervencií podporovaných z YEI – ide najmä o sprostredkovanie zamestnania, učňovskú prípravu, stáže, opatrenia podporujúce samostatnú zárobkovú činnosť a ďalšie vzdelávanie a odbornú prípravu. Vo väčšine členských štátov sa YEI považuje za kľúčový mechanizmus alebo páku, ktorá umožňuje využiť odporúčanie Rady o zavedení záruky pre mladých ľudí z roku 2013 v praxi. Aj napriek tomu, že sa realizácia v jednotlivých členských štátoch líši, vďaka niektorým projektom už bolo možné dosiahnuť významný vplyv v praxi. Takmer všetky členské štáty prijali opatrenia na zlepšenie kvality, ponuky, alebo atraktívnosti učňovskej prípravy v duchu Európskeho združenia učňovskej prípravy založeného v júli 2013. Učňovská reforma v Dánsku, schválená v roku 2013, ale realizovaná od polovice roka 2015, má učňom ponúknuť možnosť získať všeobecnú kvalifikáciu na úrovni vyššieho sekundárneho vzdelania, a tým aj prístup k vysokoškolskému vzdelaniu. Vo Francúzsku dnes učňovské zmluvy umožňujú získať 85 odborných kvalifikácií schválených ministerstvom práce (a nie ministerstvom školstva) za predpokladu, že daná osoba má kvalifikáciu ISCED 3 alebo bola identifikovaná ako osoba s predčasne ukončenou školskou dochádzkou. V Rakúsku došlo vďaka reforme zákona o odbornej príprave v roku 2015 k sprísneniu kontroly kvality systému učňovskej prípravy. Pre znevýhodnených mladých ľudí boli vypracované nové ponuky odbornej prípravy v podobe štandardizovaných učebných osnov pre nízkoprahové vstupné kvalifikácie a čiastočné kvalifikácie. Reformy v oblasti učňovskej prípravy sú plánované aj v Írsku a Slovinsku. V Írsku bola rada pre učňovskú prípravu (ustanovená v roku 2014) poverená úlohou zmapovať hospodárske odvetvia, v ktorých môže rozšírenie učňovskej prípravy priniesť skutočnú zmenu tak pre zamestnávateľov, ako aj zamestnancov. Na základe výzvy na predkladanie návrhov, ktorá bola ukončená 31. marca 2015, bolo vybraných niekoľko nových typov učňovskej prípravy prispôsobených osobitným potrebám trhu práce, ktoré sa vypracujú a zavedú do praxe. Prvou novou učňovskou prípravou bola prax v poisťovníctve spustená v polovici septembra 2016. V Slovinsku je zákon o učňovskej príprave, ktorý je predmetom verejnej konzultácie, zameraný na vymedzenie celkového rámca učňovskej prípravy (vrátane kritérií oprávnenosti, pracovných a sociálnych podmienok a recipročných záväzkov). Boli prijaté rôzne politické iniciatívy, ktoré podporujú integráciu starších pracovníkov na trh práce. Niektoré členské štáty sa zamerali na zabezpečenie prístupu k vzdelávaniu dospelých, napr. Rumunsko prijalo národnú stratégiu celoživotného vzdelávania, ktorej hlavným zameraním je zvýšiť zapojenie ľudí – obyčajne nedostatočne zastúpených a znevýhodnených na trhu práce – do celoživotného vzdelávania. Iné členské štáty zaviedli osobitné aktivačné plány a individualizované služby zamestnanosti vrátane profesijného poradenstva. V roku 2016 začali v Luxembursku s realizáciou programu profesionalizovaného sprostredkovania zamestnania určeného najmä pre uchádzačov o zamestnanie vo veku najmenej 45 rokov. V iných prípadoch členské štáty uprednostnili prispôsobenie pracovísk a propagovali zdravé starnutie v práci. To bolo cieľom lotyšskej stratégie aktívneho starnutia pre dlhší a lepší pracovný život, ktorá zahŕňa posúdenie zručností a zdravotného stavu, vypracovanie individuálneho plánu na úrovni podniku (vrátane úprav na pracovisku, pružných foriem práce, opatrení na zlepšenie zdravia atď.) a odbornú prípravu. V niekoľkých členských štátoch sa pracuje na zvýšení stimulov pri zamestnávaní starších pracovníkov (napr. zvýhodnením) a odstránení prekážok v systémoch daňových výhod. Belgicko, Nemecko a Rakúsko spustili iniciatívy na zvýšenie stimulov pri zamestnávaní starších pracovníkov. Nemecko plánuje zaviesť flexibilnejšie podmienky, na základe ktorých budú môcť ľudia ďalej pracovať až do dovŕšenia všeobecne stanoveného dôchodkového veku a dlhšie, a to tak, že poskytne lepší rámec na kombináciu príjmu zo zárobkovej činnosti s dôchodkom. Dva regióny v Belgicku (Valónsko a Brusel) prijali reformy na zlepšenie stimulačných systémov pre starších pracovníkov týkajúcich sa zmeny zamestnania. Existujú osobitné schémy a stratégie celoživotného vzdelávania, ktorých cieľom je podporovať ľudí so zdravotným postihnutím alebo inak znevýhodnené osoby pri získavaní a udržaní si plateného zamestnania na otvorenom trhu. Nedávne konkrétne príklady týchto opatrení možno nájsť na Cypre (dotácie pre zamestnávateľov prijímajúcich ľudí so zdravotným postihnutím), v Luxembursku (sprostredkovanie dočasného zamestnania s perspektívou trvalého pracovného miesta), na Malte (zamestnanecké kvóty) a v Holandsku (tvorba pracovných miest určených ľuďom so zdravotným postihnutím). Nedávna národná stratégia celoživotného vzdelávania v Rumunsku si vytýčila cieľ zvýšiť zapojenie znevýhodnených skupín vrátane ľudí so zdravotným postihnutím. V kontexte bezprecedentného prílevu žiadateľov o azyl, členské štáty začali klásť väčší dôraz aj na začlenenie ľudí s migrantským pôvodom do trhu práce. Cieľom niekoľkých iniciatív bolo zaručiť včasnú intervenciu v prípade nových prisťahovalcov zapojením príslušných zainteresovaných strán, ako sú zamestnávatelia a verejné služby zamestnanosti. Švédsko navrhlo včasné opatrenia v období vybavovania žiadosti o azyl, a to najmä jazykové kurzy a informácie o spoločnosti. Po tom, čo noví prisťahovalci získajú povolenie na pobyt, môžu sa zúčastniť úvodného kurzu, na ktorom získajú okamžité informácie o profesiách ohrozených nedostatkom pracovnej sily. Okrem toho bolo 200 agentúr z verejného sektora poverených úlohou ponúkať v období rokov 2016 až 2018 stáže novým prisťahovalcom. Aktívnu úlohu tu zohrávajú aj podniky; ak novým prisťahovalcom ponúknu aspoň 100 nových pracovných miest alebo stáží, stanú sa členmi tzv. klubu 100 a od VSZ získajú na mieru šité balíčky opatrení. Aj aktualizovaný fínsky vládny program pre integráciu na roky 2016 až 2019 má za cieľ zabezpečiť prisťahovalcom hladký prechod napríklad do školského alebo pracovného života, a to počiatočnou účinnou spoluprácou medzi orgánmi a zainteresovanými stranami. V rovnakom duchu, no zohľadňujúc spolkové usporiadanie, prijali nemecké spolkové krajiny niekoľko programov, plánov a dohôd podľa svojich potrieb (napr. dohoda „Integrácia formou odbornej prípravy a zamestnania“ uzavretá medzi bavorskou vládou, bavorskou podnikateľskou komunitou a službami zamestnanosti). V Rakúsku zriadila spolková vláda v septembri 2015 „integračný fond“ vo výške 75 miliónov EUR na financovanie opatrení na začlenenie utečencov do trhu práce s ďalšími 40 miliónmi EUR ročne, ktoré budú v rokoch 2016 a 2017 pridelené zo spolkového rozpočtu. V tejto súvislosti vykonávajú VSZ pilotný projekt, ktorého cieľom je identifikovať individuálne potreby a požiadavky na odbornú prípravu, ako aj poskytovať všeobecné informácie o hľadaní zamestnania a vzdelávacom systéme a o právach a povinnostiach zamestnancov a zamestnávateľov v Rakúsku. Vďaka cielenému renovovaniu sociálnych dávok a služieb bolo možné vypracovať aj osobitné aktivačné opatrenia. V Dánsku boli od septembra 2015 zavedené integračné dávky, ktorými sa nahradila vzdelávacia či sociálna pomoc s cieľom viac stimulovať prisťahovalcov k práci. Navyše teraz, keď už sú utečenci považovaní za schopných pracovať hneď po príchode, môže byť integračný program verejného sektora zameraný na opatrenia súvisiace so zamestnaním, vzdelávaním a odbornou príp