Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru – Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o boji proti násiliu na ženách a domácemu násiliu

[COM(2022) 105 final]

(2022/C 443/13)

Spravodajca: José Antonio MORENO DÍAZ Spoluspravodajkyňa: Ody NEISINGH

Žiadosť o konzultáciu Európska komisia, 2. 5. 2022 Právny základ článok 304 Zmluvy o fungovaní Európskej únie Príslušná sekcia sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo Prijaté v sekcii 22. 6. 2022 Prijaté v pléne 13. 7. 2022 Plenárne zasadnutie č. 571 Výsledok hlasovania (za/proti/zdržalo sa) 200/7/7

1. Závery a odporúčania

1.1. Európsky hospodársky a sociálny výbor (EHSV) víta inovačný právny predpis, akým je vďaka svojmu prierezovému prístupu smernica o boji proti násiliu na ženách, ktorú spoločnosť vo veľkej miere požaduje.

1.2. Okrem toho je vzhľadom na rozsah a mieru výskytu mnohých foriem násilia, ktorým sú ženy vystavené, potrebné, aby politiky na boj proti nim neboli neutrálne, ale aby sa vypracúvali z jasného a jednoznačného rodového hľadiska a boli navrhnuté spôsobom, ktorý uľahčí pochopenie ich nevyhnutnosti a účinnosti.

1.3. EHSV opakovane pripomína, že považuje za nevyhnutné a naliehavé podporiť ratifikáciu dohovoru Medzinárodnej organizácie práce č. 190 o násilí a obťažovaní, ako aj Istanbulského dohovoru vo všetkých členských štátoch, ktoré tak ešte neurobili, ako aj samotnou EÚ.

1.4. EHSV sa domnieva, že do tejto smernice by mali byť zahrnuté všetky formy násilia na ženách, ako napríklad inštitucionálne násilie, sexuálne a reprodukčné vykorisťovanie, obťažovanie na pracovisku, rodovo motivované násilie v rodine, znásilnenie po omámení psychotropnými látkami, obťažovanie na ulici, sexuálne obťažovanie na základe pohlavia a/alebo rodu alebo nútená sterilizácia žien so zdravotným postihnutím.

1.5. EHSV sa nazdáva, že násilie na ženách musí byť zahrnuté medzi trestné činy s cezhraničným rozmerom („európske trestné činy“) uvedené v článku 83 ods. 1 ZFEÚ.

1.6. EHSV sa domnieva, že do rámca sociálneho dialógu a kolektívneho vyjednávania by sa mali zahrnúť konkrétne opatrenia s cieľom zaručiť zachovanie zamestnania obetí násilia páchaného na ženách a začlenenie obetí, ktoré nemajú zamestnanie, do trhu práce.

1.7. EHSV sa domnieva, že v súlade s postojom, ktorý zaujal Európsky parlament, ako aj s Dohovorom OSN o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (CEDAW), by sa mal pojem „sexuálne pracovníčky“ nahradiť pojmom „ženy živiace sa prostitúciou“.

1.8. Podľa výboru by sa za priťažujúce okolnosti mali považovať predchádzajúce vyhrážanie sa obeti alebo osobám, ku ktorým majú citový vzťah, či rodinným príslušníkom, ako aj zisk.

1.9. Podobne by sa mala venovať osobitná pozornosť ženám a dievčatám z etnických a/alebo kultúrnych menšín (ako sú napríklad Rómky), migrantkám, najmä tým, ktoré sa nachádzajú v neregulárnej administratívnej situácii, a dievčatám a ženám, ktoré utekajú pred vojnou.

1.10. EHSV požaduje, aby sa osobitná pozornosť venovala aj ženám so zdravotným postihnutím, ktoré sú z dôvodov svojho zdravotného postihnutia častejšie vystavené rodovo motivovaným útokom.

1.11. V súvislosti s kyberšikanou výbor zastáva názor, že by sa za ňu malo považovať už len neudelenie súhlasu, či zverejňovanie materiálov o obeti.

1.12. Výbor sa domnieva, že sprostredkovanie podporných služieb obetiam by sa malo uskutočňovať nielen včas a koordinovane, ale aj prioritne a urýchlene.

1.13. EHSV vyzýva Európsku komisiu, aby zaradila zdravotnícke služby vrátane služieb v oblasti sexuálneho a reprodukčného zdravia do zoznamu základných podporných služieb pre obete a vyzvala všetky členské štáty EÚ, aby urýchlene odstránili všetky prekážky, ktoré bránia prístupu k núdzovej antikoncepcii a umelému prerušeniu tehotenstva po znásilnení.

1.14. Výbor odporúča, aby núdzové obmedzujúce a ochranné príkazy na ochranu fyzickej a psychickej integrity obetí nevyhnutne zahŕňali opatrenia, ktoré bránia páchateľovi obťažovať obeť alebo sa k nej fyzicky priblížiť.

1.15. EHSV sa domnieva, že prístupnosť a bezplatná dostupnosť by mali byť tiež výslovne zahrnuté do všetkých mechanizmov a opatrení na podporu obetí sexuálneho násilia.

1.16. Výbor upozorňuje na obmedzenie, ktoré predstavuje skutočnosť, že poradenské služby a služby v oblasti starostlivosti ponúkané v prípade sexuálneho obťažovania na pracovisku, majú iba externý charakter a že sa žiadna pozornosť nevenuje dôležitosti sociálneho dialógu, kolektívneho vyjednávania a nevyhnutnej účasti sociálnych aktérov a rokovaní s nimi.

1.17. Vzhľadom na úlohu, ktorú vzdelávanie zohráva pri formovaní rodových úloh a stereotypov, by sa jeho preventívna úloha mala premietnuť – najmä prostredníctvom komplexnej sexuálnej výchovy – na všetky stupne vzdelávania. Zároveň by sa do inštitucionálnej spolupráce mala výslovne zahrnúť účasť vzdelávacieho sektora, organizácií občianskej spoločnosti (najmä združení žien), sociálnych partnerov a dotknutých komunít.

1.18. Výbor je presvedčený, že najlepšie záujmy maloletej osoby by mali prevážiť nad režimom návštev, ak existujú dôvodné pochybnosti o možnosti zaručiť bezpečný kontakt, a to z fyzického aj emocionálneho hľadiska.

1.19. Výbor víta zahrnutie mrzačenia ženských pohlavných orgánov do smernice ako osobitného trestného činu.

1.20. EHSV sa domnieva, že v kontexte násilia na ženách by sa však malo bojovať aj proti porušovaniu sexuálneho a reprodukčného zdravia a práv v širšom význame – napríklad násilie v oblasti gynekológie a pôrodníctva, nútené tehotenstvo a odmietnutie starostlivosti po umelom prerušení tehotenstva. EHSV podobne so znepokojením konštatuje, že do vymedzenia násilia na ženách nie sú zahrnuté existujúce obmedzenia slobodného a bezpečného umelého prerušenia tehotenstva, ako ani obťažovanie, ktorému sú najmä v prostredí kliník vystavené ženy, ktoré si slobodne vyberú túto možnosť.

1.21. Výbor so znepokojením konštatuje, že nie je zahrnutý rozvoj plnohodnotného života v podmienkach slobody a rovnosti pre siroty obetí násilia na ženách.

1.22. EHSV vyjadruje hlboké znepokojenie nad tým, že cieľom činnosti extrémnej pravice je bojovať proti návrhom na rodovú rovnosť a najmä systematicky popierať štrukturálne násilie páchané na ženách, ktorým ženy trpia už len preto, že sú ženy. Uvedené popieranie nielen oslabuje spolužitie v rovnosti, ale útočí aj na hodnoty a zásady zakotvené v článku 2 Zmluvy o EÚ.

1.23. Výbor odporúča, aby smernica obsahovala aj finančnú časť s cieľom zabezpečiť účinné vykonávanie prijatých opatrení prostredníctvom primeraného verejného financovania.

2. Všeobecné pripomienky

2.1. Násilie na ženách je maximálnym prejavom diskriminácie žien. Predstavuje kontrolný mechanizmus vyplývajúci z nerovnosti medzi ženami a mužmi, ktorú zároveň vytvára a posilňuje.

2.2. EHSV vyjadruje hlboké znepokojenie nad tým, že cieľom činnosti extrémnej pravice je bojovať proti návrhom na rodovú rovnosť a najmä systematicky popierať štrukturálne násilie páchané na ženách, ktorým ženy trpia už len preto, že sú ženy. Uvedené popieranie nielen oslabuje spolužitie v rovnosti, ale útočí aj na hodnoty a zásady zakotvené v článku 2 Zmluvy o EÚ.

2.3. Jedným zo základných cieľov európskej stratégie pre rodovú rovnosť na roky 2020 – 2025 je odstránenie rodového násilia. Medzi ďalšie ciele patrí boj proti rodovým stereotypom, odstránenie rozdielov v odmeňovaní v zamestnaní a v opatrovateľských povinnostiach, dosiahnutie rovnakej účasti v rôznych odvetviach hospodárstva a zaistenie rovnováhy medzi ženami a mužmi pri rozhodovaní a politickej činnosti.

2.4. Násilie páchané na ženách a dievčatách je jednou z najviac pretrvávajúcich foriem rodovej diskriminácie a predstavuje porušovanie ľudských práv. V EÚ sa polovica žien (53 %) vyhýba určitým miestam alebo situáciám zo strachu, že sa stanú obeťami fyzického alebo sexuálneho útoku ( 1 ) , a tretina uviedla, že sa už stala obeťou fyzického alebo sexuálneho násilia (33 %).

2.5. Vzhľadom na rozsah a mieru výskytu mnohých foriem násilia, ktorým sú ženy vystavené, je potrebné, aby politiky na boj proti nim neboli neutrálne, ale aby sa vypracúvali z jasného a jednoznačného rodového hľadiska a boli navrhnuté spôsobom, ktorý uľahčuje pochopenie ich nevyhnutnosti a účinnosti.

2.6. Ženy sú denne vystavené riziku násilia na pracovisku, najmä tie, ktoré pracujú v odvetví dopravy (63 % z nich uvádza, že v poslednom čase zažili aspoň jeden násilný čin) ( 2 ) a v oblasti služieb a predaja ( 3 )

2.7. Domáce násilie vzrástlo aj v dôsledku opatrení na obmedzenie pohybu nariadených s cieľom zastaviť zdravotnú krízu spôsobenú pandémiou COVID-19 ( 4 )

2.8. EHSV víta skutočnosť, že cieľom návrhu smernice je predchádzať násiliu na ženách a domácemu násiliu a bojovať proti nemu so zámerom zaistiť vysokú úroveň bezpečnosti a plné využívanie základných práv vrátane práva na rovnaké zaobchádzanie a nediskrimináciu. Hoci chápeme, že v boji proti násiliu na ženách je nevyhnutný trestnoprávny prístup, musí ho nevyhnutne sprevádzať holistický a komplexný prístup k prevencii násilia páchaného mužmi, boju proti nemu a jeho odstráneniu.

3. Konkrétne pripomienky

3.1. EHSV víta inovačný právny predpis, akým je vďaka svojmu prierezovému prístupu smernica o boji proti násiliu na ženách. Upozorňuje však na potrebu aktivácie protokolov, kampaní na zvýšenie informovanosti a kvalifikácie odborníkov, aby sa vyhli inštitucionálnemu násiliu a obviňovaniu obetí z vonkajších faktorov, ktoré nesúvisia s násilným činom, ako je vzhľad alebo správanie obete, jej stav, pôvod alebo akákoľvek iná charakteristika alebo situácia.

3.2. EHSV síce víta koncepčné a trestné objasnenie, ktoré so sebou prináša zahrnutie vymedzení niektorých foriem násilia páchaného na ženách do smernice, no považuje v tejto súvislosti za nevyhnutné, aby sa návrh zaoberal všetkými formami rodovo motivovaného násilia páchaného na ženách. Musí preto obsahovať všeobecné vymedzenie rodového násilia, tak ako je vymedzené v článkoch 1 a 2 Deklarácie Organizácie Spojených národov o odstránení násilia páchaného na ženách z roku 1993 alebo v článku 3 Istanbulského dohovoru.

3.3. EHSV sa domnieva, že násilie na ženách by malo byť zahrnuté medzi trestné činy s cezhraničným rozmerom („európske trestné činy“) uvedené v článku 83 ods. 1 ZFEÚ.

3.4. EHSV víta kriminalizáciu znásilnenia už na základe neudelenia súhlasu, teda bez toho, aby predpokladom trestného stíhania činu bolo použitie sily alebo hrozby. Toto právne vymedzenie trestného činu je v súlade s Istanbulským dohovorom, musí sa však vzťahovať aj na nové formy znásilnenia, ako je takzvané „znásilnenie po omámení psychotropnými látkami“.

3.5. Výbor uznáva dôležitosť začlenenia osobitných opatrení na ochranu a prístup k spravodlivosti pre obete rodovo motivovaného násilia v rodine, požaduje však začlenenie tohto druhu násilia medzi trestné činy vymedzené v smernici, čím sa vytvorí spoločný rámec, pokiaľ ide o tresty, priťažujúce okolnosti, súdnu právomoc a premlčanie.

3.6. Viac ako polovica Európaniek uvádza, že sa už stali obeťami sexuálneho obťažovania (55 %) ( 5 ) , a preto sa EHSV domnieva, že v smernici sa nemôže ignorovať táto forma násilia páchaného na ženách, a to ani v navrhovanom vymedzení, ani v navrhovanom rámci trestov, priťažujúcich okolností, právomoci a premlčania ( 6 )

3.7. Tretina žien, ktoré sa stali obeťami sexuálneho obťažovania, ho zažila na pracovisku ( 7 ) . Z tohto dôvodu považuje EHSV za potrebné, aby sa smernica zaoberala touto formou násilia, ako aj vykonávaním a aktualizáciou konkrétnych opatrení zo strany zamestnávateľov na boj proti sexuálnemu a rodovo motivovanému obťažovaniu na pracovisku vrátane kybernetického násilia alebo kyberšikany ( 8 ) . EHSV preto požaduje začlenenie trestného činu obťažovania na pracovisku.

3.8. Zástupné násilie, ktorému sú ženy vystavené prostredníctvom násilia na ľuďoch, ku ktorým majú citový vzťah, alebo rodinných príslušníkoch s cieľom emocionálne napadnúť danú ženu, sa dotýka najmä ich detí. EHSV sa nazdáva, že najlepšie záujmy maloletej osoby by mali prevážiť nad režimom návštev, ak existujú dôvodné pochybnosti o možnosti zaručiť bezpečný kontakt s maloletou osobou, a to z fyzického aj emocionálneho hľadiska.

3.9. Vzhľadom na to, že ekonomická sebestačnosť je základným prvkom posilnenia postavenia a zotavenia obetí domáceho násilia, EHSV so znepokojením konštatuje, že do rámca sociálneho dialógu a kolektívneho vyjednávania nie sú zahrnuté konkrétne opatrenia, ktorými by sa týmto obetiam násilia zaručila možnosť zachovať si zamestnanie a tým obetiam, ktoré sú bez práce, možnosť začleniť sa do trhu práce.

3.10. So zreteľom na výsledky správy Európskeho parlamentu o sexuálnom vykorisťovaní a prostitúcii a ich vplyve na rodovú rovnosť ( 9 ) v súlade s článkom 6 Dohovoru o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien (CEDAW), ako aj vo všeobecnom odporúčaní č. 38 Výboru pre odstránenie diskriminácie žien o obchodovaní so ženami a dievčatami v súvislosti s globálnou migráciou zo 6. novembra 2020 EHSV považuje za vhodné, označovať dané ženy ako „ženy živiace sa prostitúciou“, a nie ako „sexuálne pracovníčky“.

3.11. V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2011/36/EÚ ( 10 ) sa považuje súhlas obete za neplatný, ak dôjde k vyhrážaniu, použitiu sily, nátlaku, zneužívaniu moci alebo zraniteľného postavenia či poskytnutiu alebo prijímaniu platieb alebo výhod na dosiahnutie súhlasu. EHSV sa domnieva, že kupliarstvo alebo zisk zo sexuálneho vykorisťovania iných by mali byť zahrnuté do sankcií stanovených v kapitole 2 smernice o „trestných činoch týkajúcich sa sexuálneho vykorisťovania“.

3.12. EHSV zdieľa obavy úradu osobitného spravodajcu Rady OSN pre ľudské práva ( 11 ) v súvislosti s nárastom takzvaného náhradného materstva. Súhlasí s vyjadrením Európskeho parlamentu ( 12 ) , ktorý to považuje za formu reprodukčného vykorisťovania narúšajúcu dôstojnosť žien. Preto chápe, že uvedená prax – ak ide o legálnu transakciu, z ktorej má ktorákoľvek zo strán zisk alebo prospech vrátane reklamy – sa musí považovať za formu násilia páchaného na ženách, a to na rovnakej úrovni ako sexuálne vykorisťovanie (a zahrnúť do kapitoly 2 a článku 1).

3.13. Násilie na ženách predstavuje najrozšírenejšie porušovanie ľudských práv v Únii, no jeho výskyt je vyšší medzi zraniteľnými ženami a dievčatami, pričom osobitnú pozornosť treba venovať ženám a dievčatám z etnických menšín a/alebo kultúr, ako sú Rómovia.

3.14. EHSV podporuje všetky vhodné legislatívne opatrenia na ochranu žien so zdravotným postihnutím pred akýmikoľvek formami vykorisťovania, násilia a zneužívania vrátane aspektov založených na pohlaví, ako aj vhodné opatrenia na ich prevenciu, najmä vhodné formy pomoci a rodovo citlivej podpory pre ženy so zdravotným postihnutím. EHSV v tejto súvislosti podporuje myšlienku, aby všetky zariadenia a programy určené pre ženy so zdravotným postihnutím boli účinne kontrolované nezávislými orgánmi.

3.15. EHSV podobne súhlasí so všetkými vhodnými opatreniami na podporu fyzického, kognitívneho a psychického zotavenia, rehabilitácie a sociálnej reintegrácie žien so zdravotným postihnutím, ktoré sú obeťami akejkoľvek formy násilia alebo zneužívania, a to aj prostredníctvom poskytovania ochranných služieb, a žiada, aby sa osobitná pozornosť venovala aj ženám so zdravotným postihnutím, ktoré sú väčšmi vystavené rodovo motivovanej agresii z dôvodu samotného zdravotného postihnutia (nútené sterilizácie, zbavenie spôsobilosti na právne úkony členmi rodiny).

3.16. Migrantky, najmä ak sa nachádzajú v neregulárnom administratívnom postavení, musia byť po podaní oznámenia chránené tým, že sa im okamžite udelení samostatné a dočasné povolenie na pobyt ( 13 ) . Okrem toho, ak sa počas procesu zistí, že nemajú legálne doklady, nemali by byť informované príslušné imigračné orgány.

3.17. EHSV veľmi pozitívne oceňuje zahrnutie kyberšikany a šírenia intímnych alebo zmanipulovaných materiálov bez súhlasu medzi formy násilia páchaného na ženách a dievčatách, ale vyjadruje znepokojenie nad požiadavkou, že na to, aby sa mohlo považovať za trestné, je potrebné jeho poskytnutie „veľkému počtu používateľov“. Ide o nepresnú, nekonkrétnu a príliš subjektívnu požiadavku, ktorou sa nerieši skutočná strata dobrej povesti. Tá je niekedy väčšia, ak sa tieto materiály zdieľajú len s ľuďmi z najbližšieho sociálneho, rodinného alebo pracovného prostredia. Výbor sa domnieva, že chýbajúci súhlas a zverejňovanie materiálu by mali samy osebe predstavovať kyberšikanu bez toho, aby sa posudzovalo, či sa zdieľali s veľkým počtom používateľov alebo či sa naopak zdieľali s mnohými používateľmi alebo s dostatočným počtom používateľov [článok 7 písm. a) a b), článok 8 písm. c) a článok 9 písm. a)].

3.18. Rozšírenie používania internetu a sociálnych sietí spôsobuje, že šírenie materiálov so sexuálnym obsahom bez súhlasu je čoraz častejšou praktikou s väčším dosahom, a teda škodlivejšou pre obete. Výbor vyjadruje znepokojenie nad rozšírením uvedenej praktiky a chápe, že tresty a premlčacia lehota za trestný čin, ktoré sú pre ňu stanovené (článok 7), by mali byť rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v článkoch 12 a 15 pre kybernetické prenasledovanie (článok 8).

3.19. EHSV na druhej strane víta poskytnutie osobitnej odbornej prípravy pre orgány príslušné na prijímanie a podávania oznámení o trestných činoch, na ktoré sa vzťahuje smernica, ale domnieva sa, že by sa okrem toho mali zvážiť osobitné opatrenia zamerané na monitorovanie a hodnotenie účinnosti systému, ako aj ustanovenie o konkrétnych sankciách v prípade, že príslušné orgány nedodržia zásadu náležitej starostlivosti (článok 37 ods. 6).

3.20. Výbor víta požiadavku, aby osoby, útvary a služby, ktoré vyšetrujú a stíhajú násilie páchané na ženách a dievčatách, najmä právnici, úrady a zamestnanci súdu, sudcovia, prokurátori, advokáti, poskytovatelia služieb na podporu obetí a služieb restoratívnej spravodlivosti, zdravotnícki pracovníci, pracovníci sociálnych a vzdelávacích služieb a ďalší príslušný personál, ktorý môže prísť do kontaktu so zraniteľnými skupinami alebo obeťami, mali „dostatočné“ skúsenosti. EHSV však upozorňuje na subjektivitu, ktorá môže sprevádzať vnímanie dostatočnosti alebo nedostatočnosti skúseností. Keďže jednou z hlavných chýb pri zásahu v danej veci je práve nedostatočná odborná príprava a informovanosť zainteresovaných aktérov, odporúča, aby sa vyžadovala špecifická odborná príprava nielen pre odborníkov, ktorí sa zaoberajú oznámeniami alebo ktorí sú v kontakte s obeťami, ale aj pre tých, ktorí sa zúčastňujú na procese vyšetrovania alebo trestného stíhania uvedeného v kapitole 3 (článok 17 ods. 1).

3.21. Rýchlosť pozornosti venovanej obetiam je ústredným aspektom primeranej nápravy, rehabilitácie a zotavenia. EHSV sa preto domnieva, že odkázanie obetí na podporné služby by sa malo uskutočňovať nielen včas a koordinovane, ale aj prioritne a urýchlene (článok 20 ods. 2).

3.22. EHSV víta navrhované opatrenia na zabezpečenie prístupu obetí ku komplexným, prispôsobeným, všeobecným a špecializovaným podporným službám, ktoré zodpovedajú ich špecifickým potrebám. Vyjadruje však poľutovanie nad tým, že zoznam špecializovanej podpory, ktorú musia členské štáty poskytnúť obetiam (článok 27 ods. 1), sa týka len podpory v právnej oblasti alebo vo vyšetrovaní a súdnom konaní a neuvádza sa prístup k zdravotníckym službám vrátane služieb v oblasti sexuálneho a reprodukčného zdravia, ktoré sú pre obete nevyhnutné. EHSV okrem toho s veľkým znepokojením konštatuje, že nie sú konkrétne spomenuté služby v oblasti sexuálneho a reprodukčného zdravia vrátane núdzovej antikoncepcie a umelého prerušenia tehotenstva, ktoré predstavujú nielen nevyhnutné, ale aj naliehavé podporné služby, ku ktorým musia mať obete sexuálneho násilia prístup (článok 28). Podľa OSN a Európskeho súdu pre ľudské práva môže byť nútenie donosiť dieťa po znásilnení formou krutého, neľudského a ponižujúceho násilia, čo je závažné. EHSV vyzýva Európsku komisiu, aby zaradila zdravotnícke služby vrátane služieb v oblasti sexuálneho a reprodukčného zdravia do zoznamu základných podporných služieb pre obete a vyzvala všetky členské štáty EÚ, aby urýchlene odstránili všetky prekážky, ktoré bránia prístupu k núdzovej antikoncepcii a umelému prerušeniu tehotenstva po znásilnení.

3.23. Vysídlené ženy a ženy, ktoré utekajú pred konfliktom, sú vystavené zvýšenému riziku rodovo motivovaného násilia. Sexuálne násilie sa často používa ako vojnová zbraň a ženy a dievčatá sú vystavené zvýšenému riziku obchodovania s ľuďmi a sexuálneho vykorisťovania. EHSV zdôrazňuje, že podpora, ochrana a prístup k základným zdravotníckym službám, ako je riešenie psychickej traumy a prístup k sexuálnym a reprodukčným službám vrátane núdzovej antikoncepcie a starostlivosti spojenej s umelým prerušením tehotenstva, sú nanajvýš dôležité a mali by sa poskytovať vo všetkých európskych krajinách.

3.24. Výbor odporúča, aby núdzové obmedzujúce a ochranné príkazy na ochranu fyzickej a psychickej integrity obetí nevyhnutne zahŕňali opatrenia, ktoré bránia páchateľovi obťažovať obeť alebo sa k nej fyzicky priblížiť. A to nielen vo vzťahu k obmedzeniu alebo zákazu prístupu k bývaniu alebo na pracovisko (článok 21 ods. 1), ale aj k verejnému priestoru vo všeobecnosti, pričom treba zahrnúť prípady, v ktorých priblíženie agresora k obeti môže byť považované za nebezpečné správanie páchateľa alebo podozrivého (článok 21 ods. 2).

3.25. EHSV víta dostupnosť a bezplatnosť telefónnych liniek pomoci pre obete a špecializovanú starostlivosť v krízových referenčných centrách pre obete sexuálneho násilia, ale domnieva sa, že dostupnosť a bezplatnosť by mali byť tiež výslovne zahrnuté do všetkých mechanizmov a opatrení na podporu obetí sexuálneho násilia, do preventívnych opatrení informatívneho charakteru o právach, ktoré im pomáhajú, ako aj vo vzťahu ku konaniam o náprave a odškodnení.

3.26. Výbor víta zahrnutie špecializovanej podpory v prípade sexuálneho obťažovania na pracovisku a odporúča riešiť štátne opatrenia preventívneho charakteru, ale upozorňuje na obmedzenie, ktoré predstavuje skutočnosť, že poradenské služby a služby v oblasti starostlivosti, o ktorých sa uvažovalo, majú iba externý charakter (článok 30) a že sa žiadna pozornosť nevenuje dôležitosti sociálneho dialógu, kolektívneho vyjednávania a nevyhnutnej účasti sociálnych aktérov a rokovania s nimi, najmä s odbormi ako legitímnymi zástupcami záujmov a práv pracovníkov. Rovnako so znepokojením a s prekvapením poznamenáva, že pri tomto type násilia páchaného na ženách sa uvažuje o „mediácii“.

3.27. V tomto zmysle považuje EHSV za nevyhnutné a naliehavé podporiť ratifikáciu dohovoru Medzinárodnej organizácie práce č. 190 o násilí a obťažovaní, ako aj Istanbulského dohovoru vo všetkých členských štátoch, ktoré ho ešte neratifikovali, ako aj samotnou EÚ.

3.28. Výbor víta zahrnutie preventívnych opatrení proti rodovo motivovanému násiliu do oblasti vzdelávania vrátane posilnenia komplexnej sexuálnej výchovy. Vzhľadom na úlohu, ktorú vzdelávanie zohráva pri formovaní rodových úloh a stereotypov, by sa však tento mandát mal vzťahovať na všetky stupne vzdelávania bez ohľadu na to, aké môžu byť. Zároveň by sa do inštitucionálnej spolupráce mala výslovne zahrnúť účasť vzdelávacieho sektora, organizácií občianskej spoločnosti (najmä združenia žien), sociálnych partnerov a dotknutých komunít (článok 36 ods. 2).

3.29. EHSV takisto veľmi pozitívne oceňuje spoluprácu a koordináciu členských štátov pri zhromažďovaní údajov a pri skúmaní príčin, výskytu a následkov násilia na ženách, ale vyjadruje obavy zo skutočného záväzku, ktorý môže vyplývať z jednoduchej výzvy na akciu zahŕňajúcej pojem „podporia“ a uvedenej v článku 44 ods. 7, pričom sa domnieva, že oveľa efektívnejšie a ambicióznejšie by bolo prijať záväzok, ktorý si vyžaduje prijatie osobitných a konkrétnych opatrení stanovujúcich konkrétnu lehotu (článok 44 ods. 7).

3.30. V prípade migračných diaspór, ktorých hostiteľským územím sú rôzne krajiny Únie, je potrebné vziať do úvahy formy násilia páchaného na ženách a dievčatách, ktoré sú súčasťou kultúrnych noriem pôvodných komunít. Z tohto dôvodu výbor víta začlenenie mrzačenia ženských pohlavných orgánov do smernice ako osobitného trestného činu, ale upozorňuje na potrebu mimoriadnej opatrnosti, aby sa v kampaniach na zvyšovanie informovanosti alebo kampaniach zamerané na prevenciu zabránilo stigmatizácii žien patriacich do týchto komunít a aby sa kultúrna citlivosť stanovená v článku 37 ods. 2 vo vzťahu k identifikácii následkov uplatňovala aj v kampaniach zameraných na prevenciu. Výbor sa domnieva, že v tomto zmysle je základným aspektom spolupráca so samotnými komunitami a v rámci nich s cieľom predchádzať tejto praktike a eliminovať jej kultúrny význam (článok 36 ods. 6) ( 14 )

3.31. EHSV víta uznanie núteného umelého prerušenia tehotenstva a nútených sterilizácií za osobitné formy násilia. V kontexte násilia na ženách by sa však malo bojovať aj proti porušovaniu sexuálneho a reprodukčného zdravia a práv v širšom význame – napríklad násilie v oblasti gynekológie a pôrodníctva, nútené tehotenstvo a odmietnutie starostlivosti po umelom prerušení tehotenstva. EHSV so znepokojením konštatuje, že do vymedzenia násilia na ženách nie sú zahrnuté existujúce obmedzenia slobodného a bezpečného umelého prerušenia tehotenstva, ako aj obťažovanie, ktorému sú najmä v prostredí kliník vystavené ženy, ktoré si slobodne vyberú túto možnosť.

3.32. Výbor so znepokojením konštatuje, že tu nie je zahrnutý rozvoj plnohodnotného života v podmienkach slobody a rovnosti pre deti obetí násilia na ženách: to je nevyhnutné, aby to mohli prekonať svoju osobitnú zraniteľnosť a domôcť sa nápravy svojej situácie vyplývajúcej zo zažitého násilia, ktorá sa prehlbuje v prípade zavraždenia ich matiek. V druhom prípade je nevyhnutné uľahčiť prístup k občianskoprávnemu odškodneniu, ktoré im prináleží za utrpené trestné činy, ako aj urýchliť dedičské konanie po trestnom čine, aby sa im umožnil urýchlený prístup k ich majetku a dedičským právam ( 15 )

3.33. Výbor vyjadruje poľutovanie nad tým, že k tejto smernici nebola predložená žiadna ekonomická analýza, a preto nie je zaručené verejné financovanie smernice, ani služby a opatrenia, ktoré navrhuje.

V Bruseli 13. júla 2022 Predsedníčka Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Christa SCHWENG

(1) FRA (2014), Násilie páchané na ženách: celoeurópsky prieskum.

(2) ETF (2019), Time's Up for Violence Against Women! (Čas ukončiť násilie na ženách).

(3) Eurofound (2017). 6th European Working Conditions Survey (6. európsky prieskum pracovných podmienok)

(4) Európska únia (2021). 2021 report on gender equality in the EU (Správa z roku 2021 o rodovej rovnosti v EÚ

(5) Štúdia na vzorke 42 000 žien. Zdroj: Násilie páchané na ženách: celoeurópsky prieskum, Agentúra Európskej únie pre základné práva, 2014.

(6) Východiskom sú záväzky prijaté v rámci podujatia Európskeho parlamentu Me Too, ktoré sa konalo vo februári 2019, a na ktorom boli kandidáti do májových volieb požiadaní, aby sa pevne zaviazali konkrétne bojovať proti sexuálnemu obťažovaniu.

(7) Štúdia na vzorke 42 000 žien. Zdroj: Násilie páchané na ženách: celoeurópsky prieskum, Agentúra Európskej únie pre základné práva, 2014.

(8) V tomto zmysle považuje za osvedčený postup článok 48 španielskeho organického zákona 3/2007 z 22. marca o skutočnej rodovej rovnosti.

(9) Správa Európskeho parlamentu o sexuálnom vykorisťovaní a prostitúcii a ich vplyve na rodovú rovnosť (2013/2103(INI)). Výbor pre práva žien a rodovú rovnosť. Spravodajkyňa: Mary Honeyball, A7-0071/2014, 3. februára 2014. Pozri aj uznesenie Európskeho parlamentu z 10. februára 2021 o vykonávaní smernice 2011/36/EÚ o prevencii obchodovania s ľuďmi a boji proti nemu a o ochrane obetí obchodovania (2020/2029(INI)).

(10) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/36/EÚ z 5. apríla 2011 o prevencii obchodovania s ľuďmi a boji proti nemu a o ochrane obetí obchodovania, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2002/629/SVV (Ú. v. EÚ L 101, 15.4.2011, s. 1).

(11) Organizácia Spojených národov. Rada pre ľudské práva. Report of the Special Rapporteur on the Sale and Sexual Exploitation of Children, including Child Prostitution, Child Pornography and Other Child Sexual Abuse Material (Správa osobitného spravodajcu o predaji a sexuálnom vykorisťovaní detí vrátane detskej prostitúcie, detskej pornografie a iného materiálu zobrazujúceho sexuálne zneužívanie detí.) A/HRC/37/60. Rada pre ľudské práva. 37. zasadnutie. 26. februára – 23. marca 2018.

(12) Pozri uznesenie Európskeho parlamentu zo 17. decembra 2015 o výročnej správe o ľudských právach a demokracii vo svete a politike Európskej únie v tejto oblasti, 2015/2229(INI), v ktorom sa odsudzuje náhradné materstvo alebo donosenie dieťaťa náhradnou matkou, keďže to „narúša ľudskú dôstojnosť ženy, pretože jej telo a reprodukčné funkcie sa používajú ako tovar“. Rovnako sa v ňom naliehavo žiada, aby sa urýchlene preskúmala zákonnosť tejto praktiky s ohľadom na rôzne nástroje v oblasti ľudských práv, a vyzýva na jej zákaz, pretože „zahŕňa vykorisťovanie a využívanie ľudského tela na finančné účely alebo iný zisk, najmä v prípade zraniteľných žien v rozvojových krajinách“.

(13) V tejto oblasti predstavuje osvedčený postup španielsky imigračný zákon (článok 31a organického zákona 4/2000).

(14) The Multisectorial Academic Program to prevent and combat female Genital Mutilation (Viacodvetvový akademický program na prevenciu mrzačenia ženských pohlavných orgánov a boj proti nemu) (FGM/C). Európska komisia 2016 – 2018.

(15) V tomto zmysle chápe ako osvedčený postup španielsky zákon 2/2022 z 21. marca o zlepšení ochrany sirôt, ktoré sú obeťami rodového násilia.