[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 31.1.2011 KOM(2011) 23 v konečnom znení Odporúčanie na ROZHODNUTIE RADY o opatreniach potrebných na opätovné prerokovanie menovej dohody s Monackým kniežatstvom DÔVODOVÁ SPRÁVA Menové dohody medzi Európskou úniou a Monakom, San Marínom a Vatikánom sa uzavreli s cieľom poskytnúť právnu kontinuitu režimom, ktoré jestvovali medzi týmito krajinami na strane jednej a Francúzskom a Talianskom na strane druhej pred tým, než sa zaviedlo euro. Desať rokov po tom, ako euro nahradilo pôvodné štátne meny Talianska a Francúzska, ktoré sa používali v Monaku, San Maríne a Vatikáne, Rada vyzvala Komisiu, aby preskúmala fungovanie týchto menových dohôd[1]. Výsledky tohto posúdenia sa prijali v oznámení Komisie o fungovaní menových dohôd s Monakom, San Marínom a Vatikánom[2]. Komisia dospela k záveru, že menové dohody v súčasnej forme sa musia zmeniť a doplniť s cieľom zaistiť konzistentnejší prístup vo vzťahoch medzi Úniou a krajinami, ktoré podpísali tieto dohody. Na tomto základe Rada 16. októbra 2009 prijala dve rozhodnutia, ktorými poverila Európsku komisiu a Taliansku republiku opätovným prerokovaním platných dohôd. S Vatikánskym mestským štátom bola nová menová dohoda uzavretá 17. decembra 2009[3], zatiaľ čo diskusie so Sanmarínskou republikou stále prebiehajú. V tomto návrhu odporúčania na rozhodnutie Rady sa vymedzujú opatrenia potrebné na opätovné prerokovanie dohody s Monackým kniežatstvom. Zatiaľ čo v dohodách uzavretých s Vatikánom a San Marínom bolo potrebné vykonať mnohé významné zmeny, opätovné prerokovanie menovej dohody s Monackým kniežatstvom by malo mať oveľa menší rozsah, keďže Monacké kniežatstvo už uplatňuje všetky príslušné právne predpisy Únie v oblasti bankovníctva a financií. Komisia preto navrhuje prijať zmenu a doplnenie týchto ustanovení: - Stropy na vydávanie euromincí Z historických dôvodov sa stropy maximálneho ročného množstva mincí vydávaných v Monaku, San Maríne a vo Vatikáne určili dvomi spôsobmi (Monako má v súčasnosti povolenie vydávať maximálne 1/500 množstva mincí razených vo Francúzsku, zatiaľ čo Vatikán a San Maríno mali/majú pevne určené kvóty), čo vedie k veľmi rozdielnym výsledkom. S cieľom zabezpečiť spravodlivé zaobchádzanie so všetkými krajinami, ktoré sú zmluvnými stranami menových dohôd, Komisia navrhla zaviesť novú jednotnú metódu výpočtu stropov vydávaných euromincí , ktorá sa má používať aj vo všetkých dohodách. Komisia takisto navrhla zvýšiť stropy vydávaných mincí v krajinách, ktoré podpísali menové dohody, s cieľom umožniť v určitej miere obeh ich mincí. Mince razené v malých množstvách sú predmetom veľkého dopytu zo strany zberateľov mincí. V dôsledku toho mince neslúžia svojmu pôvodnému účelu platobného nástroja, ale sú výlučne uchovávané ako zberateľské predmety. V súlade s novou dohodou s Vatikánom a s dohodami, ktoré sú predmetom rokovaní so San Marínom, by nové stropy pre Monako tvorila pevne určená časť a premenlivá časť: 1) Cieľom pevne určenej časti by malo byť pokrytie dopytu zo strany zberateľov mincí. Podľa bežných odhadov by na pokrytie dopytu numizmatického trhu mala postačovať celková hodnota približne 2 340 000 EUR. 2) Premenlivá časť by v prípade Monaka vychádzala z priemerného počtu mincí vydávaných vo Francúzsku na obyvateľa. Priemerný počet mincí na obyvateľa (rok n-1) vydávaných vo Francúzsku by sa vynásobil počtom obyvateľov Monackého kniežatstva. - Voľba príslušného súdu Na základe platných menových dohôd nemá Únia žiadny vplyv v prípade, ak krajiny, ktoré podpísali menové dohody, neplnia svoje povinnosti (napríklad netransponujú príslušné právne predpisy Únie v náležitom čase), okrem krajnej, a preto nepravdepodobnej možnosti jednostranne dohodu vypovedať. Komisia preto navrhuje zvoliť si Súdny dvor Európskej únie za príslušný súd na riešenie sporov , ktoré by mohli vzniknúť pri uplatňovaní menových dohôd. - Forma dohody Forma menovej dohody by sa mala upraviť. - Odporúčanie na ROZHODNUTIE RADY o opatreniach potrebných na opätovné prerokovanie menovej dohody s Monackým kniežatstvom RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 219 ods. 3, so zreteľom na odporúčanie Komisie[4], so zreteľom na stanovisko Európskej centrálnej banky[5], keďže: 1. Menové a kurzové otázky sú od zavedenia eura v pôsobnosti Únie. 2. Rada by mala určiť opatrenia na prerokovanie a uzavretie dohôd o otázkach súvisiacich s menovým režimom alebo režimom výmenných kurzov. 3. Francúzska republika uzavrela 26. decembra 2001 v mene Európskeho spoločenstva menovú dohodu s Monackým kniežatstvom. 4. Francúzsko má s Monackým kniežatstvom dlhoročné väzby v menovej oblasti, ktoré sa premietli do rôznych právnych nástrojov. Finančné inštitúcie so sídlom v Monackom kniežatstve majú právo využívať nástroje Banque de France na refinancovanie a zúčastňujú sa na niektorých francúzskych platobných systémoch za rovnakých podmienok ako francúzske banky. 5. Rada 10. februára 2009 dospela k záveru, že Komisia by mala fungovanie platných dohôd preskúmať a zvážiť prípadné zvýšenie stropov vydávaných mincí. 6. Komisia vo svojom oznámení o fungovaní menových dohôd s Monakom, San Marínom a Vatikánom[6] usúdila, že menovú dohodu s Monackým kniežatstvom treba v jej súčasnej forme zmeniť a doplniť s cieľom zaistiť konzistentnejší prístup vo vzťahoch medzi Úniou a krajinami, ktoré menovú dohodu podpísali. 7. Menová dohoda s Monakom by sa preto mala opätovne prerokovať s cieľom upraviť strop vydávaných mincí, zvoliť príslušný súd na prípadné riešenie sporov a upraviť formu dohody podľa novej spoločnej formy. Súčasná dohoda by mala ostať v platnosti, kým zmluvné strany neuzatvoria novú dohodu, PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Francúzska republika v mene Európskej únie informuje Monacké kniežatstvo o potrebe čo najskôr zmeniť a doplniť platnú menovú dohodu medzi Francúzskou republikou a Monackým kniežatstvom a navrhuje opätovné prerokovanie dotknutých ustanovení dohody. Článok 2 Pri opätovnom prerokovaní dohody s Monackým kniežatstvom sa Únia bude snažiť dosiahnuť tieto zmeny: a) Dohoda sa uzatvorí medzi Úniou, ktorú zastupuje Francúzska republika a Európska komisia, a Monackým kniežatstvom. b) Metóda určenia stropu vydávaných monackých euromincí bude predmetom revízie. Nový strop sa vypočíta pomocou metódy, ktorá bude zahŕňať pevne určenú časť s cieľom predísť nadmerným špekuláciám s monackými mincami tým, že sa uspokojí dopyt numizmatického trhu, a premenlivú časť, ktorá sa vypočíta ako priemerný počet mincí na obyvateľa vydaných vo Francúzsku v roku n-1 vynásobený počtom obyvateľov Monaka. Bez toho, aby bolo dotknuté vydávanie zberateľských mincí, sa v dohode stanoví minimálne 80 % podiel monackých euromincí, ktoré sa majú uviesť do obehu v nominálnej hodnote. c) Súdny dvor Európskej únie sa zvolí za orgán zodpovedný za riešenie sporov, ktoré by mohli vzniknúť pri uplatňovaní dohody. Ak Únia alebo Monako usúdi, že druhá zmluvná strana nesplnila niektorú zo svojich povinností podľa menovej dohody, môže vec podať na Súdny dvor. Rozsudok Súdneho dvora je pre zmluvné strany záväzný. Zmluvné strany prijmú potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu s rozsudkom v lehote, ktorú v ňom stanoví Súdny dvor. Ak Únia alebo Monako neprijme v stanovenej lehote opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s rozsudkom, druhá zmluvná strana môže dohodu ihneď vypovedať. d) Forma dohody sa upraví. Článok 3 Rokovania s Monackým kniežatstvom bude viesť Francúzska republika a Komisia v mene Únie. Európska centrálna banka sa plne zapojí do rokovaní a bude schvaľovať otázky v oblasti svojej pôsobnosti. Francúzska republika a Komisia predložia návrh dohody Hospodárskemu a finančnému výboru na vyjadrenie stanoviska. Článok 4 Francúzska republika a Komisia sú oprávnené uzavrieť dohodu v mene Únie, pokiaľ sa Hospodársky a finančný výbor alebo ECB nevyjadria, že dohoda by sa mala predložiť Rade. Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike, Komisii a ECB. V Bruseli Za Radu predseda [1] Závery Rady o „spoločných usmerneniach pre národné strany a vydávanie euromincí určených do obehu“, 2 922. zasadnutie Rady ECOFIN z 10. februára 2009. [2] KOM(2009) 359 zo 14. júla 2009. [3] Ú. v. EÚ C 28, 4.2.2010, s. 13 – 18. [4] Ú. v. EÚ C , , s. . [5] Ú. v. EÚ C , , s. . [6] KOM(2009) 359.