Ako relevantný právny základ tohto nariadenia bol identifikovaný článok 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Podľa daného článku EÚ prijíma opatrenia na aproximáciu ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré smerujú k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu v EÚ. Táto iniciatíva je súčasťou Európskej dátovej stratégie z roku 2020, ktorej cieľom je posilniť jednotný trh s údajmi. Ako sa ekonomika a spoločnosť postupne digitalizuje, hrozí, že členské štáty budú čoraz viac prijímať nekoordinované právne predpisy o údajoch, čo by zhoršilo fragmentáciu jednotného trhu. Vytvorenie riadiacich štruktúr a mechanizmov, ktoré povedú ku koordinovanému prístupu k využívaniu údajov naprieč odvetviami a členskými štátmi, by zainteresovaným stranám v dátovom hospodárstve pomohlo využiť rozsah jednotného trhu. Prispeje k vytvoreniu jednotného trhu s údajmi, keďže vďaka súboru harmonizovaných ustanovení zabezpečí vznik a cezhraničné fungovanie nových služieb.

Tento návrh je doplnkom k smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1024 z 20. júna 2019 o otvorených dátach a opakovanom použití informácií verejného sektora (smernica o otvorených dátach). Tento návrh sa týka údajov v držbe subjektov verejného sektora, na ktoré sa vzťahujú práva iných subjektov, takže nespadajú do rozsahu pôsobnosti uvedenej smernice. Návrh má logické a koherentné prepojenie s ďalšími iniciatívami oznámenými v Európskej dátovej stratégii. Jeho cieľom je uľahčiť zdieľanie údajov, a to aj posilnením dôvery v sprostredkovateľov služieb zdieľania údajov, ktorých zapojenie sa očakáva v rôznych dátových priestoroch. Nemá za cieľ udeľovať, meniť ani odnímať základné práva na prístup k údajom a na ich používanie. Tento druh opatrení sa plánuje v prípadnom akte o údajoch (2021).

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Jednotný trh s údajmi by mal zaručovať, aby údaje verejného sektora, podnikov a občanov boli prístupné a dali sa využívať čo najefektívnejšie a čo najzodpovednejšie, pričom podnikom a občanom sa ponechá kontrola nad údajmi, ktoré vytvárajú, a zachovajú sa investície do ich zberu. Vďaka lepšiemu prístupu k údajom by spoločnosti a výskumné organizácie podporovali reprezentatívny vedecký vývoj a trhovú inováciu v EÚ ako celku, čo je obzvlášť dôležité v situáciách, keď sú potrebné koordinované opatrenia na úrovni EÚ, ako napríklad kríza COVID-19.

Kapitolou II sa zriaďuje mechanizmus opakovaného použitia určitých kategórií chránených údajov verejného sektora, ktoré podlieha dodržiavaniu práv iných strán (najmä z dôvodu ochrany osobných údajov, ale aj ochrany práv duševného vlastníctva a obchodného tajomstva). Týmto mechanizmom nie sú dotknuté odvetvové právne predpisy EÚ o prístupe k týmto údajom a ich opakovanom použití. Opakované použitie takýchto údajov nepatrí do rozsahu pôsobnosti smernice (EÚ) 2019/1024 (smernica o otvorených údajoch). Ustanovenia tejto kapitoly nezakladajú právo na opakované použitie takýchto údajov, ale stanovujú súbor harmonizovaných základných podmienok, za ktorých možno opakované použitie takýchto údajov povoliť (napr. požiadavka nevýhradnosti). Subjekty verejného sektora umožňujúce takéto opakované použitie by museli mať technické vybavenie na zaistenie úplného zachovania ochrany údajov, súkromia a dôvernosti. Členské štáty budú musieť zriadiť jednotné kontaktné miesto na podporu výskumníkov a inovačných podnikov pri identifikácii vhodných údajov, ako aj štruktúry na podporu subjektov verejného sektora technickými prostriedkami a právnou pomocou.

Notifikačný rámec pre sprostredkovateľov údajov by sa dotýkal slobody podnikania, pretože by zaviedol určité obmedzenia vo forme rôznych požiadaviek, ktoré musia tieto subjekty splniť na to, aby mohli fungovať.

Zvolená kombinácia opatrení by zároveň umožnila vytvoriť európsky model zdieľania údajov, ktorý by ponúkol alternatívu k súčasnému obchodnému modelu integrovaných technologických platforiem, keďže by vznikli neutrálni sprostredkovatelia údajov. Táto iniciatíva môže zmeniť dátové hospodárstvo vybudovaním dôvery v zdieľanie údajov a stimulovaním rozvoja spoločných európskych dátových priestorov, kde majú fyzické a právnické osoby kontrolu nad údajmi, ktoré generujú.

V prípade dátového altruizmu spočíval mierny regulačný zásah v dobrovoľnom rámci certifikácie organizácií, ktoré chcú takéto služby ponúkať, zatiaľ čo intenzívny zásah predpokladal povinný rámec udeľovania oprávnení. Keďže druhá možnosť by zaistila vyššiu dôveru v sprístupňovanie údajov, vďaka čomu by dotknuté osoby i firmy sprístupnili viac údajov a zároveň by sa pri podobných nákladoch zvýšila úroveň výskumu a vývoja, v posúdení vplyvu sa v tejto oblasti intervencie označila ako uprednostňovaná možnosť. Ďalšie diskusie v rámci Komisie však odhalili dodatočné obavy z možného administratívneho zaťaženia organizácií zapojených do dátového altruizmu, ako aj z interakcie týchto povinností s budúcimi odvetvovými iniciatívami v oblasti dátového altruizmu. Vybralo sa teda alternatívne riešenie, ktoré organizáciám zapojeným do dátového altruizmu umožňuje zaregistrovať sa ako „organizácia dátového altruizmu uznaná v EÚ“. Tento dobrovoľný mechanizmus prispeje k posilneniu dôvery, a to s nižším administratívnym zaťažením než pri povinnom rámci udeľovania oprávnení i dobrovoľnom certifikačnom rámci.

Pokiaľ ide o certifikáciu alebo značky dôveryhodných sprostredkovateľov údajov, mierny regulačný zásah predpokladal menej preskriptívny dobrovoľný mechanizmus značiek, pri ktorom by splnenie požiadaviek na získanie značky kontrolovali a samotnú značku udeľovali príslušné orgány určené členskými štátmi (mohlo by ísť aj o mechanizmus jednotného kontaktného miesta zriadený na zlepšenie opakovaného použitia údajov verejného sektora). Intenzívny regulačný zásah zahŕňal povinnú certifikačnú schému spravovanú súkromnými subjektmi posudzovania zhody. Keďže povinná schéma by bola nákladnejšia, mohlo by to mať neúnosný vplyv na MSP a startupy, pričom trh nie je dostatočne vyspelý na povinnú certifikačnú schému; preto sa ako uprednostňovaná politická možnosť zvolil miernejší regulačný zásah. Intenzívnejší regulačný zásah v podobe povinnej schémy však tiež bol vyhodnotený ako schodný, keďže by viedol k podstatne vyššej dôvere vo fungovanie sprostredkovateľov údajov a stanovil by jasné pravidlá, ako majú títo sprostredkovatelia konať na európskom trhu s údajmi. Po ďalších diskusiách v Komisii sa zvolilo kompromisné riešenie. Spočíva v oznamovacej povinnosti a ex post monitorovaní súladu s požiadavkami na výkon činností príslušnými orgánmi členských štátov. Výhodou tohto riešenia je povinný režim, ktorý však len v obmedzenej miere regulačne zaťažuje trhových aktérov.

Pokiaľ ide o mechanizmy na zlepšenie využívania určitých údajov verejného sektora, na používanie ktorých sa vzťahujú práva iných subjektov, mierna aj intenzívna možnosť by znamenali zavedenie celoúnijných pravidiel opakovaného použitia takýchto informácií (najmä nevýhradnosti). Mierny regulačný zásah by vyžadoval, aby jednotlivé subjekty verejného sektora umožňujúce takéto opakované použitie mali technické vybavenie na zaistenie úplného zachovania ochrany údajov, súkromia a dôvernosti. Zároveň by zahŕňal povinnosť členských štátov zabezpečiť aspoň mechanizmus jedného kontaktného miesta pre žiadosti o prístup k takýmto údajom, avšak bez určovania presnej inštitucionálnej a administratívnej formy. Intenzívny zásah by predpisoval zriadenie jedného orgánu na schvaľovanie údajov v každom členskom štáte. Vzhľadom na náklady a problémy s praktickou realizáciou takéhoto riešenia je uprednostňovanou možnosťou miernejší regulačný zásah.

Kapitola IV podporuje dátový altruizmus (údaje dobrovoľne sprístupnené jednotlivcami alebo firmami pre spoločné dobro). Organizácie zapojené do dátového altruizmu sa budú podľa nej môcť zaregistrovať ako „organizácia dátového altruizmu uznaná v EÚ“, aby sa posilnila dôvera v ich činnosť. Okrem toho sa pripraví spoločný európsky formulár súhlasu so spracovaním údajov na altruistické účely, aby sa znížili náklady na získavanie súhlasu a uľahčila prenosnosť údajov (ak držiteľom sprístupňovaných údajov nie je príslušný jednotlivec).

(2)Digitálne technológie v posledných rokoch zmenili hospodárstvo a spoločnosť, ovplyvnili všetky segmenty činnosti a každodenného života. V ústredí tejto transformácie sú údaje: inovácie založené na údajoch prinesú občanom obrovské výhody, napríklad v podobe lepšej personalizovanej medicíny, novej mobility a prínosu z hľadiska Európskej zelenej dohody. Komisia vo svojej dátovej stratégii opísala víziu spoločného európskeho dátového priestoru – jednotného trhu s údajmi, kde možno údaje využívať v súlade s platným právom bez ohľadu na miesto ich fyzického uloženia v Únii. Zároveň žiadala voľný a bezpečný tok údajov medzi EÚ a tretími krajinami, s výhradou výnimiek a obmedzení z dôvodov verejnej bezpečnosti, verejného poriadku a iných legitímnych cieľov verejnej politiky Európskej únie v súlade s medzinárodnými záväzkami. S cieľom zaviesť túto víziu do praxe navrhuje vytvorenie spoločných sektorových európskych dátových priestorov v podobe konkrétnych systémov, kde možno údaje zdieľať a združovať. Stratégia predpokladá, že takéto spoločné európske dátové priestory možno vytvoriť v oblastiach ako zdravie, mobilita, výroba, finančné služby, energetika či poľnohospodárstvo, ale aj v tematických oblastiach ako Európska zelená dohoda alebo európske dátové priestory pre verejnú správu alebo zručnosti.

(3)Podmienky zdieľania údajov na vnútornom trhu treba zlepšiť vytvorením harmonizovaného rámca na výmenu údajov. V rámci odvetvovej legislatívy možno prijímať, upravovať a navrhovať nové vzájomne sa dopĺňajúce prvky v závislosti od osobitostí daného odvetvia – ako napríklad pri plánovanej legislatíve o európskom priestore pre údaje týkajúce sa zdravia alebo o prístupe k údajom z vozidiel. Odvetvová legislatíva Únie už navyše niektoré hospodárske odvetvia reguluje – platí to napríklad pre pravidlá cezhraničnej výmeny údajov alebo ich celoúnijného zdieľania a prístupu k nim. Týmto nariadením teda nie je dotknuté nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679(), a najmä vykonávanie tohto nariadenia nesmie brániť cezhraničnému prenosu údajov v súlade s kapitolou V uvedeného nariadenia, nie je ním dotknutá smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/680(), smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/943(), nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1807(), nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 223/2009(), smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES(), smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES(), smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/790(), smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES(), smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1024(), nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/858/EÚ(), smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/40/EÚ() a delegované nariadenia prijaté na jej základe, ani žiadna iná odvetvová legislatíva Únie venovaná organizácii prístupu k údajom a ich opakovaného použitia. Týmto nariadením by nemal byť dotknutý prístup k údajom a ich využívanie na účely medzinárodnej spolupráce v kontexte prevencie, vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania trestných činov alebo výkonu trestných sankcií. Mal by sa zaviesť horizontálny režim pre opakované použitie určitých kategórií chránených údajov v držbe subjektov verejného sektora, poskytovanie služieb zdieľania údajov a služieb založených na dátovom altruizme v Únii. Osobitosti jednotlivých odvetví si môžu vyžadovať navrhnutie odvetvových dátových systémov, ktoré budú vychádzať z požiadaviek tohto nariadenia. Ak sa v niektorom odvetvovom právnom akte Únie vyžaduje, aby subjekty verejného sektora, poskytovatelia služieb zdieľania údajov alebo registrované subjekty poskytujúce služby dátového altruizmu spĺňali osobitné dodatočné technické, administratívne alebo organizačné požiadavky vrátane režimov udeľovania oprávnení alebo certifikácie, mali by sa uplatňovať aj uvedené ustanovenia príslušného odvetvového právneho aktu Únie.

(4)Opatrenia na úrovni Únie sú potrebné na riešenie prekážok dobre fungujúceho dátového hospodárstva a na vytvorenie celoúnijného rámca riadenia prístupu k údajom a ich využívania, najmä pokiaľ ide o opakované použitie určitých druhov údajov v držbe verejného sektora, poskytovanie služieb zdieľania údajov komerčným používateľom a dotknutým osobám, ako aj zhromažďovanie a spracúvanie údajov, ktoré fyzické a právnické osoby sprístupnili na altruistické účely.

(5)Myšlienka, že údaje, ktoré boli vytvorené z peňazí verejných rozpočtov, by mali slúžiť spoločnosti, je súčasťou politiky Únie už dlho. Smernica (EÚ) 2019/1024, ako aj odvetvová legislatíva zabezpečujú, aby verejný sektor jednoducho sprístupňoval viac údajov, ktoré produkuje, na použitie a opakované použitie. Určité kategórie údajov [dôverné obchodné údaje, údaje podliehajúce štatistickej dôvernosti, údaje chránené právami duševného vlastníctva tretích strán vrátane obchodného tajomstva a osobných údajov, ktoré nie sú prístupné na základe osobitných vnútroštátnych právnych predpisov alebo právnych predpisov Únie, ako napríklad nariadenie (EÚ) 2016/679 a smernica (EÚ) 2016/680] vo verejných databázach sa však často nesprístupňujú, a to ani na výskumné alebo inovačné činnosti. Vzhľadom na citlivosť týchto údajov sa pred ich sprístupnením musia splniť určité technické a právne procedurálne požiadavky, aby sa zabezpečilo dodržiavanie práv iných subjektov na takéto údaje. Splnenie daných požiadaviek si zvyčajne vyžaduje mnoho času a vedomostí. Preto sa tieto údaje nevyužívajú dostatočne. Hoci niektoré členské štáty vytvárajú štruktúry, procesy a niekedy prijímajú aj právne predpisy na uľahčenie tohto druhu opakovaného použitia, nedeje sa to v celej Únii.

(6)Existujú techniky umožňujúce analýzu databáz s osobnými údajmi pri súčasnej ochrane súkromia, ako je anonymizácia, pseudonymizácia, diferenciálna ochrana súkromia, generalizácia alebo odstraňovanie a znáhodňovanie (randomizácia). Využitie týchto technológií na posilnenie ochrany súkromia spolu s komplexnými prístupmi k ochrane údajov by malo zabezpečiť bezpečné opakované použitie osobných údajov a dôverných obchodných údajov podnikov na výskumné, inovačné a štatistické účely. V mnohých prípadoch to znamená, že údaje v tomto kontexte možno využiť a opakovane používať iba v zabezpečenom prostredí spracovania, ktoré zriadi a nad ktorým vykonáva dohľad verejný sektor. Na úrovni Únie existujú skúsenosti s takýmito zabezpečenými prostrediami spracovania, ktoré sa používajú na výskum štatistických mikroúdajov na základe nariadenia Komisie (EÚ) č. 557/2013(). Vo všeobecnosti by spracúvanie osobných údajov malo vychádzať z jedného alebo viacerých dôvodov spracúvania stanovených v článku 6 nariadenia (EÚ) 2016/679.

(7)Kategórie údajov v držbe subjektov verejného sektora, ktoré by sa mali opakovane používať podľa tohto nariadenia, nepatria do rozsahu pôsobnosti smernice (EÚ) 2019/1024, z ktorého sú vyňaté údaje neprístupné z dôvodu obchodnej a štatistickej dôvernosti a údaje, ku ktorým majú práva duševného vlastníctva tretie strany. Osobné údaje nepatria do rozsahu pôsobnosti smernice (EÚ) 2019/1024, pokiaľ režim prístupu vylučuje alebo obmedzuje prístup k takýmto údajom z dôvodov ochrany údajov, súkromia a integrity fyzickej osoby, najmä podľa pravidiel ochrany údajov. Údaje, ktoré môžu obsahovať obchodné tajomstvo, by sa mali opakovane používať bez toho, aby bola dotknutá smernica (EÚ) 2016/943, ktorou sa stanovuje rámec pre zákonné získanie, využitie alebo sprístupnenie obchodného tajomstva. Týmto nariadením nie sú dotknuté konkrétnejšie povinnosti subjektov verejného sektora umožniť opakované použitie údajov stanovené v odvetvovej legislatíve Únie alebo členských štátov; nariadenie ich iba dopĺňa.

(8)Režim opakovaného používania stanovený v tomto nariadení by sa mal vzťahovať na údaje, ktorých poskytovanie je súčasťou verejných úloh dotknutých subjektov verejného sektora v zmysle zákona alebo iných záväzných pravidiel členských štátov. V prípade neexistencie takýto pravidiel by sa verejné úlohy mali vymedziť v súlade s bežnou správnou praxou v členských štátoch, pričom rozsah týchto verejných úloh má byť transparentný a podliehať preskúmaniu. Verejné úlohy by sa mohli vymedziť všeobecne alebo individuálne pre jednotlivé subjekty verejného sektora. Keďže verejné podniky nespadajú do vymedzenia pojmu „subjekty verejného sektora“, na údaje v ich držbe by sa toto nariadenie nemalo vzťahovať. Toto nariadenie sa nevzťahuje na údaje v držbe kultúrnych a vzdelávacích inštitúcií, pri ktorých práva duševného vlastníctva nie sú vedľajšie práva, ale nachádzajú sa prevažne v dielach a iných dokumentoch chránených takýmito právami duševného vlastníctva.

(9)Subjekty verejného sektora by mali pri stanovovaní zásad opakovaného použitia údajov v ich držbe dodržiavať právo hospodárskej súťaže, pričom by sa mali v čo najväčšej miere vyhýbať uzatváraniu takých dohôd, ktorých cieľom alebo výsledkom by mohol byť vznik výhradných práv na opakované použitie určitých údajov. Takáto dohoda by mala byť možná len vtedy, ak je odôvodnená a nevyhnutná na poskytovanie služby vo všeobecnom záujme. Môže ísť o prípad, keď je výhradné použitie údajov jediným spôsobom, ako maximalizovať spoločenské prínosy daných údajov – napríklad ak existuje len jeden subjekt (ktorý sa špecializuje na spracovanie konkrétneho súboru údajov) schopný poskytovať službu alebo produkt, ktoré subjektu verejného sektora umožnia poskytovať pokročilú digitálnu službu vo všeobecnom záujme. Takéto dohody by sa však mali uzatvárať v súlade s pravidlami verejného obstarávania a mali by sa pravidelne skúmať na základe analýzy trhu s cieľom zistiť, či je takáto výhradnosť naďalej potrebná. Okrem toho by takéto dohody mali byť v súlade s príslušnými pravidlami štátnej pomoci a mali by sa uzatvárať na obmedzené obdobie, ktoré by nemalo presiahnuť tri roky. V záujme transparentnosti by sa takéto výhradné dohody mali uverejňovať online nezávisle od prípadného uverejnenia výsledku verejnej súťaže.

(10)Zakázané výhradné dohody a iné praktiky alebo dojednania medzi držiteľmi a opätovnými používateľmi údajov, ktorými sa výslovne neudeľujú výhradné práva, ale od ktorých možno odôvodnene očakávať, že obmedzia dostupnosť údajov na opakované použitie a ktoré boli uzavreté alebo sa už uplatňovali pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia, by sa po skončení platnosti nemali obnovovať. Dohody na dobu neurčitú alebo dohody s dlhodobejšou platnosťou by sa mali vypovedať do troch rokov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia.

(11)Mali by sa stanoviť podmienky opakovaného používania chránených údajov vzťahujúce sa na subjekty verejného sektora, ktoré podľa vnútroštátneho práva umožňujú opakované použitie, pričom by nimi nemali byť dotknuté práva alebo povinnosti týkajúce sa prístupu k takýmto údajom. Takéto podmienky by mali byť nediskriminačné, primerané a objektívne odôvodnené a nemali by obmedzovať hospodársku súťaž. Subjekty verejného sektora, ktoré umožňujú opakované použitie, by predovšetkým mali mať zavedené technické prostriedky potrebné na zaistenie ochrany práv a záujmov tretích strán. Podmienky opakovaného používania údajov by sa mali obmedziť na minimum nevyhnutné na zachovanie práv a záujmov iných subjektov v súvislosti s príslušnými údajmi, a na zachovanie integrity informačných technológií a komunikačných systémov subjektov verejného sektora. Subjekty verejného sektora by mali uplatňovať podmienky, ktoré najlepšie slúžia záujmom opätovného používateľa bez toho, aby neprimerane zaťažovali verejný sektor. V závislosti od konkrétneho prípadu by sa osobné údaje mali pred ich prenosom úplne anonymizovať, aby už nebolo možné nijako identifikovať dotknuté osoby, a údaje obsahujúce dôverné obchodné informácie by sa mali upraviť tak, aby sa nezverejnili žiadne dôverné informácie. Ak by poskytnutie anonymizovaných alebo upravených údajov nevyhovovalo potrebám opätovného používateľa, mohlo by sa povoliť opakované použitie údajov na mieste alebo na diaľku v zabezpečenom prostredí spracovania. Na analýzu údajov v takýchto zabezpečených prostrediach spracovania by mal dohliadať príslušný subjekt verejného sektora, aby sa chránili práva a záujmy iných subjektov. Osobné údaje by sa predovšetkým mali prenášať na opakované použitie tretej strane len vtedy, ak takýto prenos umožňuje právny základ. Subjekt verejného sektora by mohol podmieniť využívanie takéhoto zabezpečeného prostredia spracovania tým, že opätovný používateľ podpíše dohodu o mlčanlivosti zakazujúcu zverejnenie akýchkoľvek informácií, ktoré by ohrozili práva a záujmy tretích strán a ktoré opätovný používateľ mohol získať napriek zavedeným ochranným opatreniam. Subjekty verejného sektora by mali v relevantných prípadoch podporovať opakované používanie údajov na základe súhlasu dotknutých osôb alebo právnických osôb s opakovaným použitím ich údajov pomocou vhodných technických prostriedkov. V tejto súvislosti by mal príslušný subjekt verejného sektora podporiť potenciálnych opätovných používateľov pri získavaní takéhoto súhlasu vytvorením technických mechanizmov, ktoré umožňujú zasielanie žiadostí opätovných používateľov o súhlas, ak je to prakticky možné. Nemali by sa poskytovať žiadne kontaktné údaje, ktoré by opätovným používateľom umožňovali priamo kontaktovať dotknuté osoby alebo spoločnosti.

(12)Týmto nariadením by nemali byť dotknuté práva duševného vlastníctva tretích strán. Zároveň by toto nariadenie nemalo mať vplyv na existenciu alebo vlastníctvo práv duševného vlastníctva subjektov verejného sektora, ani by nemalo nijako obmedzovať výkon takých práv nad rámec stanovený týmto nariadením. Povinnosti uložené v súlade s týmto nariadením by sa mali uplatňovať, len pokiaľ sú zlučiteľné s medzinárodnými dohodami o ochrane práv duševného vlastníctva, najmä s Bernským dohovorom o ochrane literárnych a umeleckých diel (Bernský dohovor), Dohodou o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (dohoda TRIPS) a Zmluvou WIPO o autorskom práve (WCT). Subjekty verejného sektora by však mali uplatňovať svoje autorské práva spôsobom, ktorý uľahčuje opakované použitie.

(13)Údaje, na ktoré sa vzťahujú práva duševného vlastníctva, ako aj obchodné tajomstvá by sa mali prenášať tretej strane len vtedy, ak je takýto prenos zákonný podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva, alebo ak s prenosom súhlasil nositeľ práv. Ak sú subjekty verejného sektora nositeľmi práva podľa článku 7 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 96/9/ES(), nemali by si toto právo uplatňovať s cieľom zabrániť opakovanému použitiu údajov alebo takéto použitie obmedzovať nad rámec stanovený týmto nariadením.

(14)Spoločnosti a dotknuté osoby by sa mali môcť spoľahnúť, že pri opakovanom použití určitých kategórií chránených údajov v držbe verejného sektora sa dodržia ich práva a záujmy. Mali by sa preto zaviesť dodatočné ochranné opatrenia pre situácie, keď opakované použitie takýchto údajov verejného sektora prebieha na základe spracúvania údajov mimo verejného sektora. Takýmto dodatočným ochranným opatrením by mohla byť požiadavka, aby subjekty verejného sektora v plnej miere zohľadnili práva a záujmy fyzických a právnických osôb (najmä ochranu osobných údajov, citlivých obchodných údajov a práv duševného vlastníctva), ak sa takéto údaje prenášajú do tretích krajín.

(15)Okrem toho je dôležité chrániť citlivé obchodné údaje neosobnej povahy, najmä obchodné tajomstvá, ale aj iné ako osobné údaje, ktoré predstavujú obsah chránený právami duševného vlastníctva, pred neoprávneným prístupom, ktorý môže viesť ku krádeži duševného vlastníctva alebo k priemyselnej špionáži. Na zaistenie ochrany základných práv alebo záujmov držiteľov údajov by sa iné ako osobné údaje, ktoré sa majú chrániť pred nezákonným alebo neoprávneným prístupom podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva a ktoré majú v držbe subjekty verejného sektora, mali prenášať len do tretích krajín, ktoré z hľadiska používania údajov poskytujú primerané záruky. Takéto primerané záruky by sa mali považovať za existujúce, ak daná tretia krajina uplatňuje rovnocenné opatrenia, ktoré poskytujú iným ako osobným údajom úroveň ochrany podobnú úrovni vyplývajúcej z práva Únie alebo vnútroštátneho práva, najmä pokiaľ ide o ochranu obchodného tajomstva a práv duševného vlastníctva. Na tento účel môže Komisia prijať vykonávacie akty, v ktorých vyhlási, že tretia krajina poskytuje úroveň ochrany, ktorá je v zásade rovnocenná s úrovňou ochrany, ktorú poskytuje právo Únie alebo vnútroštátne právo. Pri posudzovaní úrovne ochrany poskytovanej v takejto tretej krajine by sa mali zohľadniť najmä príslušné právne predpisy (všeobecné aj odvetvové) vrátane právnych predpisov týkajúcich sa verejnej bezpečnosti, obrany, národnej bezpečnosti a trestného práva, pokiaľ ide o prístup k iným ako osobným údajom a ich ochranu, akýkoľvek prístup verejných orgánov danej tretej krajiny k prenášaným údajom, mala by sa zohľadniť existencia a účinné fungovanie jedného alebo viacerých nezávislých dozorných orgánov tretej krajiny zodpovedných za zabezpečenie a presadzovanie dodržiavania právneho režimu zabezpečujúceho prístup k takýmto údajom, prijaté medzinárodné záväzky danej tretej krajiny z hľadiska ochrany údajov či iné záväzky vyplývajúce z právne záväzných dohovorov alebo nástrojov, ako aj z účasti danej krajiny vo viacstranných alebo regionálnych systémoch. V kontexte prenosu iných ako osobných údajov do danej tretej krajiny má osobitný význam existencia účinných miestnych právnych prostriedkov nápravy pre držiteľov údajov, subjekty verejného sektora a poskytovateľov služieb zdieľania údajov. Takéto záruky by preto mali zahŕňať dostupnú vymožiteľnosť práva a účinné právne prostriedky nápravy.

(16)Pokiaľ Komisia vo vzťahu k určitej tretej krajine neprijala žiadny vykonávací akt vyhlasujúci, že daná krajina poskytuje, najmä z hľadiska ochrany citlivých obchodných údajov a práv duševného vlastníctva, úroveň ochrany v zásade rovnocennú s úrovňou podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva, príslušný subjekt verejného sektora by mal prenášať chránené údaje opätovnému používateľovi len vtedy, ak opätovný používateľ prevezme záväzky v záujme ochrany daných údajov. Opätovný používateľ, ktorý má v úmysle preniesť údaje do takejto tretej krajiny, by sa mal zaviazať, že bude dodržiavať povinnosti stanovené v tomto nariadení, a to aj po prenose údajov do tretej krajiny. V záujme riadneho presadzovania takýchto povinností by mal opätovný používateľ zároveň uznať právomoc členského štátu, ktorého subjekt verejného sektora umožnil opakované použitie, na účely súdneho urovnávania sporov.

(17)Niektoré tretie krajiny prijímajú zákony, predpisy a iné právne akty zamerané na priamy prenos alebo sprístupnenie iných ako osobných údajov v Únii, nad ktorými majú kontrolu fyzické a právnické osoby v rámci jurisdikcie členských štátov. Rozsudky súdov alebo tribunálov alebo rozhodnutia správnych orgánov tretích krajín, v ktorých sa vyžaduje takýto prenos alebo sprístupnenie iných ako osobných údajov, by mali byť vymožiteľné, ak sú založené na platnej medzinárodnej dohode, napríklad zmluve o vzájomnej právnej pomoci, medzi žiadajúcou treťou krajinou a Úniou alebo členským štátom. Môžu nastať situácie, keď je povinnosť prenosu alebo sprístupnenia iných ako osobných údajov podľa práva tretej krajiny v rozpore s konkurenčnou povinnosťou chrániť takéto údaje podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva, najmä pokiaľ ide o ochranu citlivých obchodných údajov a práv duševného vlastníctva, vrátane zmluvných záväzkov mlčanlivosti v súlade s takýmto právom. Ak tieto záležitosti neupravuje medzinárodná dohoda, prenos alebo prístup by sa mali povoliť len za určitých podmienok: systém tretej krajiny musí vyžadovať uvedenie dôvodov a proporcionality daného rozhodnutia, súdny príkaz alebo rozhodnutie musí mať konkrétnu povahu a odôvodnenú námietku adresáta musí preskúmať príslušný súd v tretej krajine, ktorý má právomoc náležite zohľadniť relevantné právne záujmy poskytovateľa takýchto údajov.

(18)Aby sa predišlo nezákonnému prístupu k iným ako osobným údajom, subjekty verejného sektora, fyzické alebo právnické osoby, ktorým bolo udelené právo na opakované použitie údajov, poskytovatelia služieb zdieľania údajov a subjekty zapísané v registri uznaných organizácií dátového altruizmu by mali prijať všetky primerané opatrenia na zabránenie prístupu k systémom, kde sa iné ako osobné údaje uchovávajú, vrátane šifrovania údajov alebo podnikových politík.

(19)Na vybudovanie dôvery v mechanizmy opakovaného použitia môže byť potrebné pre určité druhy iných ako osobných údajov, ktoré boli identifikované ako vysoko citlivé, stanoviť prísnejšie podmienky prenosu do tretích krajín, ak by takýto prenos mohol ohroziť ciele verejnej politiky, v súlade s medzinárodnými záväzkami. Napríklad v zdravotníctve by sa za vysoko citlivé údaje o zdraví dali označiť určité súbory údajov, ktoré majú k dispozícii aktéri v systéme verejného zdravotníctva, ako napríklad verejné nemocnice. V záujme harmonizácie postupov v Únii by sa takéto typy vysoko citlivých iných ako osobných verejných údajov mali vymedziť v práve Únie, napríklad v kontexte európskeho priestoru pre údaje týkajúce sa zdravia alebo inej odvetvovej legislatívy. Podmienky spojené s prenosom takýchto údajov do tretích krajín by sa mali stanoviť v delegovaných aktoch. Podmienky by mali byť primerané, nediskriminačné a nevyhnutné na ochranu identifikovaných legitímnych cieľov verejnej politiky, ako je ochrana verejného zdravia, verejného poriadku, bezpečnosti, životného prostredia, dobrých mravov, ochrana spotrebiteľa, súkromia a ochrana osobných údajov. Tieto podmienky by mali zodpovedať zisteným rizikám vo vzťahu k citlivosti takýchto údajov, a to aj z hľadiska rizika spätnej identifikácie jednotlivcov. Tieto podmienky by mohli zahŕňať podmienky prenosu alebo technické aspekty, ako je požiadavka používať zabezpečené prostredie spracovania, obmedzenia opakovaného použitia údajov v tretích krajinách či kategórie osôb, ktoré sú oprávnené na prenos takýchto údajov do tretích krajín alebo na prístup k údajom v tretej krajine. Vo výnimočných prípadoch by mohli zahŕňať aj obmedzenia prenosu údajov do tretích krajín z dôvodov ochrany verejného záujmu.

(20)Subjekty verejného sektora by mali mať možnosť účtovať za opakované použitie údajov poplatky, ale zároveň by mali mať možnosť rozhodnúť sa sprístupniť dané údaje za nižšiu cenu alebo bezplatne, napríklad pri určitých kategóriách ako opakované použitie na nekomerčné účely alebo opakované použitie malými a strednými podnikmi, aby sa stimulovalo opakované používanie a tým aj výskum a inovácia a aby sa podporili spoločnosti, ktoré sú významným zdrojom inovácie a pre ktoré je zväčša ťažšie zbierať relevantné údaje vo vlastnej réžii, v súlade s pravidlami štátnej pomoci. Takéto poplatky by mali byť primerané, transparentné, zverejnené online a nediskriminačné.

(21)Na stimuláciu opakovaného používania týchto kategórií údajov by členské štáty mali zriadiť jednotné informačné miesto slúžiace ako primárne rozhranie pre používateľov, ktorí chcú tieto údaje v držbe subjektov verejného sektora opakovane použiť. To by malo mať medziodvetvovú pôsobnosť a v prípade potreby by malo dopĺňať opatrenia na odvetvovej úrovni. Okrem toho by členské štáty mali určiť, zriadiť alebo napomôcť zriadenie príslušných subjektov na podporu činností subjektov verejného sektora, ktoré umožňujú opakované použitie určitých kategórií chránených údajov. Medzi ich úlohy môže patriť udeľovanie prístupu k údajom, ak ich tým poveruje odvetvová legislatíva Únie alebo členských štátov. Tieto príslušné subjekty by mali podporu subjektom verejného sektora poskytovať najmodernejšími technikami vrátane zabezpečených prostredí spracovania údajov, ktoré umožňujú analýzu údajov pri zachovaní ochrany súkromia. Táto podporná štruktúra by mohla držiteľom údajov poskytovať spravovanie súhlasu vrátane súhlasu na určité oblasti vedeckého výskumu, pokiaľ je v súlade s uznávanými etickými normami vedeckého výskumu. Údaje by sa mali spracovávať v zodpovednosti subjektu verejného sektora zodpovedného za register obsahujúci príslušné údaje, ktorý zostáva z hľadiska osobných údajov prevádzkovateľom v zmysle nariadenia (EÚ) 2016/679. Členské štáty môžu mať jeden alebo viacero príslušných subjektov, ktoré môžu pôsobiť v rôznych odvetviach.