[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 21.9.2006

KOM(2006) 514 v konečnom znení

OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU A EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU

o implementácii smernice Európskeho parlamentu a Rady 1997/7/ESz 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku

PREDSLOV

Cieľom tohto oznámenia je informovať Radu, Európsky parlament a Európsky hospodársky a sociálny výbor o implementácii smernice 1997/7/ES o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku členskými štátmi .

Ustanovuje sa v ňom aj dotazník pre verejnú konzultáciu uvedený v prílohe II. Ciele dotazníka a postup pri poskytovaní odpovedí sa takisto nachádzajú v uvedenej prílohe.

OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU A EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU

o implementácii smernice Európskeho parlamentu a Rady 1997/7/ESz 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku (Text s významom pre EHP)

OBSAH

PREDSLOV 2

1. Úvod 4

2. Hlavné ustanovenia smernice 5

3. Definície – Článok 2 6

4. Rozsah pôsobnosti – výnimky podľa článku 3 7

5. Požiadavky na informácie pred uzavretím zmluvy – článok 4 8

6. Písomné potvrdenie informácií – Článok 5 9

7. Právo na odstúpenie od zmluvy – článok 6 10

8. Plnenie zmluvy – Článok 7 11

9. Obmedzenie používania určitých prostriedkov komunikácie na diaľku – Článok 10 12

10. Závery 12

PRÍLOHA I 13

PRÍLOHA II 16

PRÍLOHA III 20

ANNEX IV 21

1. ÚVOD

Všetky členské štáty transponovali smernicu Európskeho parlamentu a Rady 1997/7/ES z 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku[1] (ďalej len „smernica“) do vnútroštátnych predpisov (pozri prílohu I). V tomto dokumente (ďalej len „správa“) odovzdá Komisia správu o vykonávaní tejto smernice, ako je uvedené v článku 15 ods. 4[2]. Príčinou oneskorenia Komisie, pokiaľ ide o dodržiavanie článku 15 ods. 4, bola pôvodne neskorá transpozícia smernice niektorými z 15 členských štátov. Komisia sa rozhodla odložiť uverejnenie správy na obdobie po vstupe 10 členských štátov, aby mohla vypracovať správu, ktorá sa bude zaoberať situáciou vo všetkých 25 členských štátoch.

K tejto správe je priložený dotazník (príloha II). Cieľom tohto dotazníka je prekonzultovať so zainteresovanými stranami otázky týkajúce sa smernice. Komisia sa zameria predovšetkým na to, či národné divergencie pri transpozícii vyplývajúce z regulačných možností v smernici a z využitia minimálnej doložky podľa článku 14, v ktorom sa stanovuje, že členské štáty môžu zaviesť alebo zachovať prísnejšie ustanovenia na zabezpečenie vyššej úrovne ochrany spotrebiteľa, ak sú tieto ustanovenia v súlade so zmluvou, mali dosah na vnútorný trh a vplyv na podnikateľskú a spotrebiteľskú dôveru v cezhraničné obchodovanie.

Komisia nepovažuje za vhodné predložiť návrh na revíziu smernice, kým sa neuzavrie diagnostická fáza preskúmania acquis Spoločenstva v oblasti ochrany spotrebiteľa (ďalej len „acquis“) (pozri prílohu III). Cieľom tohto preskúmania je posúdiť možné nedostatky v oblasti ochrany spotrebiteľa, najmä so zreteľom na nové marketingové praktiky a technológie, akými sú internet a m-obchod, a označiť nezrovnalosti medzi rôznymi spotrebiteľskými smernicami, ktorých preskúmanie v súčasnosti prebieha. Na základe výsledkov konzultácií získaných prostredníctvom dotazníka a záverov preskúmania Komisia zváži, či sú potrebné ďalšie legislatívne iniciatívy v oblasti predaja na diaľku v súlade s cieľmi lepšej právnej úpravy, ktoré sa Komisia snaží dosiahnuť v súvislosti so zjednodušením regulačného prostredia[3].

Pri posudzovaní transpozícií smernice do vnútroštátnych právnych predpisov Komisia často používala preklady. Niektoré z nedostatkov pri vnútroštátnej transpozícii smernice uvedené v tejto správe preto môžu vyplývať z problémov spojených s prekladom.

2. HLAVNÉ USTANOVENIA SMERNICE

Cieľom smernice je zabezpečiť, aby spotrebitelia, ktorí kupujú tovar alebo služby na diaľku, čiže bez priameho osobného kontaktu s dodávateľom, neboli v horšej pozícii ako spotrebitelia kupujúci osobne u dodávateľa.

Smernica sa týka tovaru i služieb. V článku 3 sa však uplatňovanie smernice obmedzuje vylúčením určitých druhov zmlúv zo všetkých alebo len z niektorých ustanovení smernice. Tieto výnimky sú odôvodnené na základe povahy príslušného tovaru alebo služieb. Finančné služby sú vzhľadom na ich komplexnosť a hodnotu zahrnuté do týchto výnimiek a vzťahuje sa na ne smernica 2002/65/ES[4] o poskytovaní finančných služieb na diaľku, ktorá bude v blízkej budúcnosti takisto predmetom preskúmania[5]. Z tohto dôvodu finančné služby nebudú zahrnuté v tejto správe. Pri preskúmaní smernice 2002/65/ES sa však zohľadnia príslušné závery z preskúmania tejto smernice (napríklad zistenia týkajúce sa „trvalého média“).

V článku 4 smernice sa uvádzajú informácie, ktoré spotrebiteľovi musia byť poskytnuté pred tým, ako uzavrie zmluvu na diaľku. Tieto informácie zodpovedajú informáciám, ktoré by mal spotrebiteľ k dispozícii, keby nakupoval osobne u dodávateľa, napr. hlavné charakteristiky a cena tovaru alebo služieb vrátane daní. Smernicou sa takisto stanovuje, ako a kedy sa tieto informácie majú poskytnúť.

S cieľom zabezpečiť ochranu spotrebiteľa po uzavretí zmluvy sa v článku 5 stanovuje, že spotrebiteľovi musí byť vždy poskytnutá adresa, na ktorú môže zasielať sťažnosti. Táto požiadavka musí byť v stanovenej lehote splnená v písomnej forme alebo vo forme iného dostupného trvalého média. V súlade s článkom 5 ods. 1 musí byť okrem toho v prevládajúcom počte prípadov týmto spôsobom potvrdená aj väčšina informácií, ktoré sa musia poskytnúť pred uzavretím zmluvy, spolu s ďalšími informáciami dôležitými po uzavretí zmluvy, ako napríklad existujúce popredajné služby a záruky.

Keďže spotrebiteľ, ktorý kupuje tovar a služby na diaľku, nemôže pri objednávke v plnej miere odhadnúť, či jeho nákup zodpovedá jeho potrebám, smernica zahŕňa aj právo odstúpiť od zmluvy v lehote najmenej 7 pracovných dní. Pri uplatnení tohto práva spotrebiteľ nemusí odôvodniť svoje rozhodnutie. Nemôže byť žiadnym spôsobom penalizovaný a suma mu musí byť bezodkladne uhradená. Účtovať sa mu môžu iba náklady spojené s vrátením tovaru. V článku 6 ods. 3 sú určitý tovar a služby pre svoju povahu vyňaté z práva na odstúpenie od zmluvy (napríklad tovar, ktorý podlieha skaze).

Smernica chráni spotrebiteľa aj pred neprimerane dlhými oneskoreniami pri plnení zmluvy. Podľa článku 7 sa preto zmluva musí splniť do 30 dní odo dňa zaslania objednávky dodávateľovi. Členským štátom bola poskytnutá možnosť zvážiť zavedenie ustanovení o náhradnom tovare alebo službách, ak tovar alebo služby, ktoré boli objednané, nie sú k dispozícii. Ak sa táto možnosť nezvážila alebo ak dodávateľ neposkytuje náhradu, má spotrebiteľ nárok na náhradu v plnej výške do 30 dní.

V článku 10 sa vyžaduje predchádzajúci súhlas spotrebiteľa, ak dodávateľ používa fax alebo automatické telefónne zariadenie. Iné prostriedky komunikácie na diaľku sa môžu použiť iba vtedy, ak neexistuje námietka zo strany spotrebiteľa.

Táto správa sa nezaoberá ustanoveniami článku 9 o zotrvačnom predaji, keďže budú nahradené a v plnej miere harmonizované článkom 15 smernice o nekalých obchodných praktikách[6]. Ani ustanovenia článku 8 týkajúce sa platby kartou nebudú predmetom tejto správy vzhľadom na prebiehajúce rokovania o návrhu Komisie o platobných službách[7], v ktorom sa navrhuje vypustenie článku 8. Ustanovenia o náprave (článok 11) sa budú zvažovať v širšom kontexte preskúmania a činnosti Komisie v oblasti náprav.

3. DEFINÍCIE – ČLÁNOK 2

V článku 2 sa definujú kľúčové pojmy používané v smernici. Definície pojmov „spotrebiteľ “ a „dodávateľ ” nie sú špecifické pre regulovanie predaja na diaľku a bude sa o nich uvažovať v širšom kontexte preskúmania acquis.

Definícia pojmu „ zmluva na diaľku “ uvedená v článku 2 ods. 1 nespôsobila osobitné problémy. Vo všeobecnosti členské štáty pomerne verne prevzali znenie smernice. Hoci Komisia nedostala konkrétne sťažnosti týkajúce sa pojmu „ organizovaný plán predaja alebo poskytovania služieb na diaľku“ , domnieva sa, že spotrebiteľ si možno ani neuvedomuje skutočnosť, že smernica sa nevzťahuje na situáciu, keď dodávateľ uskutočňuje obchod na diaľku na ad-hoc báze. Viaceré členské štáty vrátane Francúzska, Lotyšska a Slovenska netransponovali do svojich vnútroštátnych predpisov tento koncept, možno aj preto, aby sa vyhli tomuto problému.

Komisia je presvedčená, že súčasná definícia pojmu „prostriedky komunikácie na diaľku“ je dostatočne pružná na to, aby zahrnula nové prostriedky komunikácie na diaľku, ako napríklad m-obchod (t. j. obchod uskutočňovaný prostredníctvom SMS). Jeho transpozícia si však v prípade určitých členských štátov vyžaduje objasnenie. Česká republika napríklad pravdepodobne vylúčila „korešpondenciu“.

Česká republika, Dánsko, Nemecko, Francúzsko, Grécko, Lotyšsko, Poľsko, Švédsko, Rakúsko, Slovensko a Slovinsko neposkytli Komisii informácie o transpozícii definície „prevádzkovateľ prostriedku komunikácie na diaľku“, kým príslušná transpozícia v Španielsku, Litve, na Malte a v Holandsku si vyžaduje objasnenie.

Ďalšie otázky týkajúce sa definícií sa rozoberajú v iných častiach tejto správy, kde je potrebné sa nimi zaoberať.

4. ROZSAH PÔSOBNOSTI – VÝNIMKY PODľA čLÁNKU 3

ČLÁNKOM 3 SA OBMEDZUJE ROZSAH PÔSOBNOSTI SMERNICE VYňATÍM URčITÝCH ZMLÚV NA DIAľKU ZO VšETKÝCH ALEBO Z čASTI USTANOVENÍ SMERNICE. KOMISIA POTREBUJE USTANOVIť, čI SÚ VÝNIMKY EšTE VHODNÉ, čI ICH TREBA ZREVIDOVAť, ROZšÍRIť ALEBO ZRUšIť. V TEJTO SPRÁVE SA ZVÁžIA VIACERÉ PROBLÉMY, S KTORÝMI SA KOMISIA STRETLA.

Členské štáty transponovali tieto výnimky rôznymi spôsobmi. Holandsko napríklad podľa všetkého vyňalo stavbu nehnuteľného majetku, ale nie jeho predaj.

Komisia narazila na množstvo problémov, ktoré si vyžadujú objasnenie. Belgicko napríklad neposkytlo Komisii informácie o transpozícii výnimiek – okrem finančných služieb –uvedených v článku 3. Komisia vie, že aspoň niektoré z nich boli prevzaté.

Španielsko a Luxembursko vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch o predaji na diaľku okrem výnimiek uvedených v článku 3 ustanovili všeobecné výnimky pre zmluvy uzatvorené pomocou elektronických prostriedkov, hoci v smernici o elektronickom obchode[8] sa uvádza, že smernica ňou nie je dotknutá.

Vzťah medzi smernicou o časovo vymedzenom užívaní[9] a smernicou a význam pojmu „ práva na nehnuteľnosť“ môžu vyžadovať ďalšie objasnenie. Niektoré členské štáty vrátane Maďarska, Dánska, Slovinska a Spojeného kráľovstva na rozdiel od iných štátov výslovne vylúčili, v plnej miere alebo čiastočne, časovo vymedzené užívanie z rozsahu pôsobnosti transponovaných ustanovení týkajúcich sa výnimiek.

Nárast obľúbenosti online aukcií od prijatia smernice viedol k podstatnému zvýšeniu počtu sťažností spotrebiteľov. Kým webové stránky ako napríklad eBay boli pôvodne zriadené na obchodovanie s použitým tovarom medzi spotrebiteľmi, stále viac sa využívajú na predaj nového tovaru medzi podnikom a spotrebiteľom. Komisia si je vedomá vnútroštátnej judikatúry týkajúcej sa problematiky, či sa webové stránky, ako napríklad eBay, musia zaradiť k aukčným domom, a preto vyňať zo smernice. Kontroly transpozície potvrdili nutnosť zamerať sa na význam pojmu „aukcia “ vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Vo Francúzsku sa napríklad výnimka obmedzila na „ verejnú “ aukciu, v Dánsku sa výnimka uplatňuje na aukcie organizované takým spôsobom, že na mieste ich konania je za bežných okolností prítomný veľký počet ponúkajúcich. Niektoré členské štáty podľa všetkého len čiastočne transponovali výnimky (napríklad v Estónsku sa výnimka pre aukcie obmedzuje na neuplatňovanie práva na odstúpenie od zmluvy).

Zdá sa, že určité členské štáty rozšírili čiastočné výnimky článku 3 ods. 2 na všetky ustanovenia smernice (napríklad Slovinsko, Česká republika a Grécko). Právne predpisy ostatných členských štátov z tohto pohľadu nie sú jasné (napr. v prípade Lotyšska, Fínska, Litvy, Holandska, Slovinska, Dánska, Grécka, Poľska, Maďarska). Napríklad výnimka v článku 3 ods. 2 prvej zarážke týkajúca sa „bežného roznášateľa “ možno spôsobila problémy pri výklade. V preklade fínskeho zákona o predaji na diaľku, ktorý vykonala Komisia, sa uvádza „pravidelný distribučný systém “, ktorý môže mať širší význam. Maďarská transpozícia sa uplatňuje na tovar, ktorý sa dodáva spotrebiteľovi denne. Nový vývoj trhu, napríklad nárast nákupu potravín prostredníctvom internetu, si môže vyžiadať preskúmanie tejto výnimky. V kontexte týchto výnimiek sa použila aj minimálna doložka. Poľská transpozícia sa napríklad nevzťahuje na nápoje alebo tovar určené na každodennú konzumáciu.

Aj výnimka v článku 3 ods. 2 druhej zarážke mohla vo viacerých členských štátoch viesť k problémom pri výklade. Lotyšsko, Litva a Poľsko napríklad rozšírili výnimky na zmluvy, pri ktorých sa dátum vykonávania určuje po uzavretí zmluvy. Rozsudok vo veci Easycar[10], v ktorom Európsky súdny dvor rozhodol, že „preprava“ pri výklade v zmysle smernice zahŕňa prenájom áut, naznačuje, že smernica sa nevzťahuje na niektoré zmluvy na diaľku, ktoré Komisia a aspoň určité členské štáty mali v úmysle do nej zahrnúť[11]. Aj pojem „služby zabezpečenia činností vo voľnom čase“ môže byť nejasný. Tým možno vysvetliť, prečo právo dodávateľov neuplatňovať článok 7 ods. 2 na služby zabezpečenia činností vo voľnom čase odohrávajúcich sa vonku v špecifických podmienkach transponovali len Cyprus, Írsko, Portugalsko a Spojené kráľovstvo. V uvedených členských štátoch, kde sa táto výnimka uplatňuje, nepresnosť pojmu „špecifické podmienky“ môže viesť k právnej neistote tak pre spotrebiteľa, ako aj pre podnik.

5. POžIADAVKY NA INFORMÁCIE PRED UZAVRETÍM ZMLUVY – čLÁNOK 4

Požiadavky na informácie pred uzavretím zmluvy stanovené v článku 4 smernice viedli k niekoľkým dôležitým otázkam pri výklade.

Hoci veľký počet členských štátov transponoval článok 4 ods. 1 doslovne, mnohé z nich využili aj minimálnu doložku na účely zlepšenia ochrany spotrebiteľa na vnútroštátnej úrovni. Kontrolami transpozície sa zistilo, že niektoré požiadavky neboli v niekoľkých členských štátoch riadne transponované. Táto správa sa zameriava na požiadavky, ktoré pre možné problémy pri výklade smernice mohli byť nesprávne transponované .

Lehoty a spôsoby poskytovania informácií pred uzavretím zmluvy si môžu vyžadovať opätovné zváženie, aby sa zabezpečilo, že spotrebitelia sú dostatočne informovaní, keď sa rozhodujú, či pristúpiť k uzavretiu obchodu. Formulácie „v primeranom čase pred uzavretím akejkoľvek zmluvy“ v článku 4 ods. 1 a „jasným a zrozumiteľným spôsobom, ktorý zodpovedá použitému prostriedku komunikácie na diaľku“ v článku 4 ods. 2 viedli k divergentným výkladom. Napríklad v Poľsku sa podľa všetkého informácie pred uzavretím zmluvy musia spotrebiteľovi poskytnúť predtým, ako sa použije prostriedok komunikácie na diaľku.

Informácia pred uzavretím zmluvy týkajúca sa ceny podľa článku 4 ods. 1 písm. c) je dobrým príkladom toho, že na základe informácie pred uzavretím zmluvy sa spotrebiteľ môže rozhodnúť, či pristúpi k uzavretiu obchodu. Niektoré členské štáty vrátane Belgicka a Švédska vo svojich transponovaných zneniach dane explicitne neuviedli. Komisia dané štáty požiada o objasnenie, či ide o zásadu vnútroštátnych právnych predpisov, že dane sú vždy zahrnuté v údajoch o cene. Zváži aj to, či má smernica explicitne uvádzať iné formy nákladov vznikajúce spotrebiteľovi – napríklad poplatky za rezerváciu/vybavenie, pri zohľadnení článku 7 ods. 4 písm. c) smernice o nekalých obchodných praktikách.

Komisia si je takisto vedomá problémov týkajúcich sa transparentnosti cien a operácií služieb s prirážkou . Komisia preskúma, či je potrebné posilniť ustanovenia smernice o službách s prirážkou , napr. článok 4 ods. 1 písm. g) týkajúci sa informácií pred uzavretím zmluvy o cene za použitie prostriedku komunikácie na diaľku, ak sa táto ráta inou než základnou sadzbou.

Väčšina členských štátov využila minimálnu doložku, ktorou sa ukladá povinnosť uviesť adresu pre prípad sťažností (napríklad Rakúsko, Česká republika, Dánsko, Fínsko, Luxembursko, Malta, Slovensko, Slovinsko) a mnohé sa rozhodli uviesť, či sa uplatňuje právo na odstúpenie od zmluvy (napríklad Belgicko, Nemecko, Taliansko, Holandsko, Slovinsko, Španielsko).

Minimálna doložka sa využila aj rôznymi inými spôsobmi. V Taliansku napríklad môže spotrebiteľ žiadať informácie pred uzavretím zmluvy v taliančine, ak sa použijú prostriedky individuálnej komunikácie; Estónsko a Španielsko zaviedli dodatočné požiadavky na informácie vzťahujúce sa na náhradný tovar.

Značný počet členských štátov netransponoval výslovne požiadavku podľa článku 4 ods. 2 týkajúcu sa dobrej viery a/alebo neodkazuje výslovne na ochranu určitých kategórií spotrebiteľov vrátane neplnoletých. Tieto ustanovenia sa zvážia v priebehu preskúmania.

6. PÍSOMNÉ POTVRDENIE INFORMÁCIÍ – ČLÁNOK 5

V článku 5 sa ustanovuje písomné potvrdenie určitých informácií vrátane väčšiny informácií uvedených v článku 4. Z tohto dôvodu sa článok 5 musí zvážiť spolu s článkom 4. Lehotu na písomné potvrdenie je potrebné prediskutovať s mnohými členskými štátmi (Dánsko, Nemecko, Maďarsko, Lotyšsko, Litva, Poľsko).

Od niekoľkých členských štátov treba zistiť aj skutočnosti týkajúce sa informácií, ktoré musia byť písomne potvrdené, keďže niektoré členské štáty možno nestanovili potvrdenie všetkých požadovaných informácií alebo ich časti (napríklad v Českej republike musia byť písomne potvrdené len informácie o totožnosti a mieste podnikania dodávateľa).

Okrem toho viedlo využitie minimálnej doložky k divergenciám vo vnútroštátnych požiadavkách, akými sú jazykové požiadavky (Cyprus, Grécko, Španielsko) alebo v dodatočných informáciách, ktoré sa majú poskytnúť písomne. Najmä. potvrdenie informácií týkajúcich sa práva na odstúpenie viedlo k ďalším vnútroštátnym pravidlám. Cyprus ustanovil povinnosť poskytnúť spotrebiteľovi vzor oznámenia o odstúpení od zmluvy, ktorý mu musí byť dodaný spolu s písomným potvrdením. V Španielsku musí dodávateľ predložiť doklad o odstúpení od zmluvy/zrušení zmluvy s povinnými informáciami spolu s písomným potvrdením. Belgicko zašlo ešte ďalej predpísaním štandardných klauzúl v konkrétnom formáte a stanovením dôsledkov v prípade ich nedodržania.

Niektoré členské štáty a zainteresované strany poukázali na potrebu objasniť pojem článku 5 ods. 1 „ trvalé médium “ z hľadiska smernice 2002/65/ES a nových technológií. Taliansko obišlo problémy výkladu zavedením prísnejších pravidiel, t. j. potvrdenie môže byť poskytnuté na inom trvalom médiu len vtedy, ak sa tak spotrebiteľ rozhodne. Litva, Česká republika, Slovensko a Poľsko sa rozhodli „ trvalé médium“ neuviesť.

7. PRÁVO NA ODSTÚPENIE OD ZMLUVY – čLÁNOK 6

Právo na odstúpenie od zmluvy zavedené v štyroch spotrebiteľských smerniciach vrátane článku 6 smernice sa často uvádza ako vzorový príklad nesúrodosti v acquis (napríklad tzv. „lehota na zváženie“ sa mení od jednej smernice k druhej)[12] a národných divergencií ako dôsledok vyžívania minimálnej doložky. V oblasti predaja na diaľku sa pre spotrebiteľa smernicou ustanovuje minimálna lehota 7 pracovných dní, v rámci ktorých má možnosť odstúpiť od zmluvy. Členské štáty transponovali túto požiadavku rôznymi spôsobmi, najčastejšie v podobe 7 pracovných dní alebo 14 kalendárnych dní (pozri prílohu IV).

Transpozícia článku 6 ods. 1, ktorým sa ustanovuje trvanie a začiatok lehoty na zváženie, nepriniesla mnoho problémov. Vo Francúzsku sa lehota na zváženie meria v „ jours francs ”, čo to presne znamená sa však musí byť objasniť s francúzskymi orgánmi. Predmetom závažnejších otázok je čas, od ktorého začne lehota plynúť. Napríklad „prijatie“ tovaru, môže byť v jednotlivých členských štátoch vykladané rôznym spôsobom. Príležitostne sa objavila otázka, kedy dochádza k prijatiu (napr. v prípade, že zásielka je doručená, ale spotrebiteľ nie je prítomný, či dochádza k jej prijatiu vtedy, keď poštár zanechá oznámenie o uložení zásielky, alebo keď si spotrebiteľ prevezme zásielku na pošte). Táto otázka sa bude zvažovať v rámci širšieho preskúmania. Komisia si kladie aj otázku, či je v rámci preskúmania potrebné opätovne prehodnotiť dodávky po častiach. Podľa vnútroštátnych právnych predpisov v Nemecku, Estónsku, Lotyšsku a Švédsku lehota plynie už od prvej dodávky časti tovaru. Odôvodnenie 10 zrejme tento výklad umožňuje. Podľa názoru Komisie, ak sa objednávka týka rôznych výrobkov, spotrebiteľ by mal mať nárok na využitie lehoty na zváženie po dodaní každého z objednaných výrobkov. Toto by sa nemalo týkať prípadov, keď je jeden výrobok dodaný po častiach. Napríklad pri internetovej objednávke rôznych kníh (napríklad román a životopis), ktoré nemôžu byť dodané naraz, pretože jedna z nich nie je k dispozícii, by sa nemal uplatňovať rovnaký postup ako v prípade zmluvy o dodávke zväzkov encyklopédie v priebehu určitého obdobia.

S viacerými členskými štátmi sa musia prediskutovať aj finančné dôsledky odstúpenia od zmluvy a/alebo lehota na náhradu (článok 6 ods. 1 a 2) (napríklad Česká republika podľa všetkého netransponovala článok 6 ods.2; Nemecko a Litva neuviedli lehotu na náhradu). Maďarská transpozícia je nejasná, ako aj rakúska a švédska, pokiaľ ide o penále. Vo Fínsku sa náhrada musí vykonať do 30 dní od vrátenia tovaru. Keďže v smernici nie je jasne vysvetlené, kedy začína plynúť lehota 30 dní, napr. oznámením o odstúpení od zmluvy, alebo prijatím tovaru dodávateľom, nie je jasné, či je tento výklad prijateľný.

V článku 6 ods. 3 sa uvádza zoznam výnimiek, pokiaľ ide o právo na odstúpenie. Celkovo sa zdá, že sa tieto výnimky transponovali primeraným spôsobom, aj keď sú ešte potrebné objasnenia (napríklad v Španielsku, Luxembursku, Taliansku a Poľsku môže mať výnimka v článku 6 ods. 3 štvrtej zarážke širší záber ako smernica umožňuje). Tieto výnimky sa podrobnejšie preštudujú v rámci preskúmania, aby sa zistilo, či sú aktuálne.

Minimálna doložka bola využitá aj pri transpozícii článku 6. Niektoré výnimky článku 6 ods. 3 neboli v jednotlivých európskych krajinách transponované rovnako (napríklad v Belgicku sa výnimky neuplatňujú, ak dodávateľ neuviedol v informáciách pred uzavretím zmluvy, že neexistuje právo na odstúpenie od zmluvy; v Dánsku sa výnimka, ktorá sa vzťahuje na noviny, uplatňuje iba za istých okolností). Divergencie v jednotlivých štátoch sú zrejmé najmä pri podmienkach vykonávania práva na odstúpenie: v Portugalsku sa musí tovar vrátiť do 30 dní; forma oznámenia o odstúpení od zmluvy je v niektorých členských štátoch stanovená; a viaceré členské štáty vrátane Spojeného kráľovstva, Fínska a Portugalska zaviedli ustanovenia týkajúce sa povinnej starostlivosti o tovar, kým je vo vlastníctve spotrebiteľa. Členské štáty využili rôznym spôsobom aj regulačnú možnosť týkajúcu sa vzniknutých nákladov v prípade vrátenia tovaru: úhrada zo strany spotrebiteľa vo všetkých prípadoch (napríklad Cyprus), úhrada zo strany spotrebiteľa za určitých okolností (napríklad Spojené kráľovstvo, Írsko, Belgicko), úhrada zo strany spotrebiteľa podľa dodávateľovho uváženia (Estónsko, Malta), úhrada zo strany dodávateľa, ak sa tovar môže vrátiť bežnou poštou (Fínsko). V Estónsku je pri vrátení tovaru stanovený strop úhrady nákladov zo strany spotrebiteľa vo výške 10 EUR.

Nie všetky členské štáty oznámili transpozíciu článku 6 ods. 4 týkajúceho sa zrušenia dohody o poskytnutí úveru pri uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy (napríklad Slovinsko) a je potrebné, aby sa transpozícia objasnila aj v prípade ostatných členských štátov (napríklad Česká republika, Cyprus, Poľsko).

Dôležité je na záver spomenúť, že belgickým opatrením týkajúcim sa transpozície sa umožňuje zaviesť špecifické pravidlá pre malé a stredné podniky. Hoci Komisia nemá dôkaz o tom, že táto možnosť bola využitá, akékoľvek pravidlá tohto druhu môžu byť porušením smernice.

8. PLNENIE ZMLUVY – ČLÁNOK 7

Transpozícia článku 7 o plnení zmluvy všeobecne spôsobila problémy týkajúce sa lehoty. Malo by sa poukázať na to, že Česká republika ani Nemecko neoznámili transpozíciu článku 7 ods. 1.

Hlavnou pripomienkou v súvislosti s článkom 7 je nejednotnosť terminológie v celej smernici, najmä v článku 7. V článku 7 sú uvedené „dni“ , kým v článku 6 sú uvedené „pracovné dni “. Okrem toho je začiatok plynutia lehoty v článku 7 ods. 1 bližšie určený („odo dňa, kedy spotrebiteľ objednávku dodávateľovi zaslal “), ale v článku 7 ods. 2 určený nie je. Článok 7 ods. 2 v terajšom znení sa vykladal viacerými spôsobmi. Niektoré členské štáty si vykladali požiadavku týkajúcu sa lehoty tak, že sa vzťahuje len na náhradu platieb, iné tak, že sa vzťahuje na náhradu platieb i na oznámenie o nedostupnosti. Tieto otázky je potrebné riešiť s Estónskom, Gréckom, Maďarskom, Lotyšskom, Litvou, Holandskom, Rakúskom a Spojeným kráľovstvom. Naopak niektoré členské štáty, ako napríklad Fínsko, Cyprus, Slovinsko a Slovensko, sprísnili niektoré alebo všetky požiadavky týkajúce sa lehôt. Iné členské štáty, ako napr. Francúzsko a Dánsko, ukladajú finančné penále vo forme úroku.

Aj transpozícia článku 7 ods. 3 má v zneniach niektorých členských štátov svoje slabé miesta. Napríklad pojem „jasným a zrozumiteľným spôsobom “, ktorým musí byť spotrebiteľ informovaný o možnosti zabezpečiť náhradu tovaru alebo služieb zo strany dodávateľa, sa v Taliansku vôbec neuvádza. Estónsko obišlo tento problém včlenením tejto požiadavky na informáciu do ustanovení, ktorými sa transponujú články 4 a 5. Zdá sa, že Belgicko, Luxembursko, Dánsko, Nemecko a Rakúsko uplatnili možnosť netransponovať ustanovenia článku 7 ods. 3 o náhrade tovaru.

9. OBMEDZENIE POUžÍVANIA URčITÝCH PROSTRIEDKOV KOMUNIKÁCIE NA DIAľKU – ČLÁNOK 10

Mnohé členské štáty neoznámili všetky svoje vnútroštátne ustanovenia – alebo ich časť –ktorými sa transponuje tento článok. Možno sa to dá odôvodniť skutočnosťou, že následné právne predpisy Spoločenstva sa takisto týkajú týchto obmedzení. V smernici o súkromí a elektronických komunikáciách 2002/58/EC[13] sa vyžaduje od členských štátov zabezpečenie, že používanie automatických volacích systémov bez ľudského zásahu, faxov alebo elektronickej pošty na účely priamej reklamy môže byť povolené len s predchádzajúcim súhlasom účastníkov („opt-in“ systém). Pokiaľ ide o iné formy komunikácie na diaľku, členské štáty sa môžu rozhodnúť, či prijať opt-in alebo opt-out systém.

10. ZÁVERY

Transpozícia smernice v členských štátoch vyvoláva množstvo potvrdených alebo zjavných problémov. Mnohé z nich môžu vyplývať zo znenia smernice. Hoci sa zdá, že smernica je dosť pružná na to, aby pokrývala nové technológie a formy marketingu, je možné, že praktické uplatňovanie smernice neprejde úspešne skúškou času. Riadny výkon práv a povinností stanovených v smernici nie je vždy prakticky uskutočniteľný. Okrem toho sa kontrolami transpozície odkryli značné divergencie medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi v dôsledku využitia minimálnej doložky. V tomto štádiu nie je jasné, do akej miery tieto divergencie ovplyvnia správne fungovanie vnútorného trhu a dôveru spotrebiteľa. Komisia to musí zistiť, aby sa mohlo rozhodnúť, či je smernicu potrebné zrevidovať.

Tieto problémy sa budú podrobnejšie posudzovať v rámci preskúmania acquis. Komisia takto bude musieť zohľadniť nielen právne predpisy o ochrane spotrebiteľa, ale aj ostatné oblasti právnych predpisov Spoločenstva vrátane elektronického obchodu a právnych predpisov týkajúcich sa súkromia.

PRÍLOHA I

TABUľKA VNÚTROšTÁTNYCH IMPLEMENTAčNÝCH OPATRENÍ čLENSKÝCH šTÁTOV

Členský štát | Implementačné opatrenia oznámené Komisii k 1. aprílu 2006 | Dátum nadobudnutia účinnosti právneho predpisu |

Österreich | Bundesgesetz, mit dem Bestimmungen über den Vertragsabschluß in Fernabsatz in das Konsumentenschutzgesetz eingefügt und das Bundesgesetz gegen den unlauteren Wettbewerb 1984 sowie das Produkthaftungsgesetz geändert werden (Fernabsatz-Gesetz) BGBI. Nr. 185/1999 | 1. jún 2000 |

Belgique | Loi du 14 juillet 1991 sur les pratiques du commerce et sur l’information et la protection du consommateur, modifiée par la loi du 25 mai 1999 transposant la directive européenne concernant la protection des consommateurs en matière de contrats à distance. | 1. november 1999? |

Κypros | Ο περί της Σύναψης Καταναλωτικών Συμβάσεων εξ Αποστάσεως Νόμος του 2000 (Ν.14(Ι)/2000) | 28. marec 2000 |

Česká republika | Zákon č. 367/2000 Sb., kterým se mění zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony | 1. január 2001 |

Danmark | Bekendtgørelse af lov om visse forbrugeraftaler (Dørsalg mv., fjernsalg og løbende tjenesteydelser) (Forbrugeraftaleloven), som ændret ved lov nr 262 af 6. maj 1993, lov nr. 1098 af 21.december og lov nr. 442 af 31. maj 2000. | 1. jún 2000 a 1. júl 2000 |

Eesti | Võlaõigusseadus RT I 2004, 37, 255 | 1. máj 2004 |

Suomi | Laki kuluttajansuojalain muuttamisesta, 15.12.2000 (Suomen säädöskokoelma 2000 N° 1072) Laki sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain 2 §:n muuttamisesta, 15.12.2000 (Suomen säädöskokoelma 2000 N° 1073). | 1. marec 2001 |

France | Articles 5 à 15 de l’ordonnance n° 2001-741 du 23 août 2001 et Article 36 de la Loi n°2001-1062 du 15 novembre 2001 relative à la sécurité quotidienne | 25. august 2001 |

Deutschland | Gesetz über Fernabsatzverträge und andere Fragen des Verbraucherrechts sowie zur Umstellung von Vorschriften auf Euro vom 27. Juni 2000 | 30. jún 2000 |

Ellás | Κοινή Υπουργική Απόφαση Ζ1-496/2000 περί πωλήσεων από απόσταση και συγκριτικής διαφήμισης, τροποποιητική του Ν.2251/94 για την Προστασία των Καταναλωτών | 18. december 2000 |

Magyarország | 1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről 17/1999. (II. 5.) Korm. rendelet a távollévők között kötött szerződésekről | Informácie nie sú k dispozícii |

Ireland | European Communities (Protection of Consumers in Respect of Contracts made by Means of Distance Communication) Regulations 2001 (S.I. 207 of 2001) | 15. máj 2001 |

Italia | Decreto Legislativo 6 settembre 2005, n.206, “Codice del consumo, a norma dell’ articolo 7 della legge 29 luglio 2003, n.229”. | 23. október 2005 (pôvodne transponované vyhláškou, ktorá nadobudla účinnosť v októbri 1999) |

Latvija | Patērētāju tiesību aizsardzības likums, Grozījumi: 22.11.2001. likums Miniostru kabineta 2002.gada.28 maija noteikumi Nr 207 “Noteikumi par distances lîgumi” | Informácie nie sú k dispozícii |

Lietuva | Lietuvos Respublikos vartotojų teisių gynimo įstatymo pakeitimo įstatymas Nr. VIII – 1946 (nauja redakcija) Lietuvos Respublikos ūkio ministro 2001 m. rugpjūčio 17 d. įsakymas Nr.258 „Dėl daiktų pardavimo ir paslaugų teikimo, kai sutartys sudaromos naudojant ryšio priemones, taisyklių patvirtinimo | Informácie nie sú k dispozícii |

Luxembourg | Loi du 16 avril 2003 concernant la protection des consommateurs en matière de contrats à distance et abrogeant l’article 7 de la loi modifiée du 25 août 1983 relative à la protection juridique du consommateur | 11. máj 2003 |

Malta | Distance Selling Regulations (LN186/01) Consumer Affairs Act (Chapter 378) | 1. január 2002 |

Nederland | Wet van 21.12.2000 tot aanpassing van Boek 7 van het Burgerlijk Wetboek aan richtlijn nr. 97/7/EG van het Europees Parlement en de Raad van de Europese Unie van 20 mei 1997 betreffende de bescherming van de consument bij op afstand gesloten overeenkomsten (PbEG L 144) (21.12.2000) | 1. február 2001 |

Polska | Ustawa z dnia 2 marca 2000r. o ochronie niektórych praw konsumentów oraz o odpowiedzialności za szkodę wyrzadzoną przez produkt niebezpieczny | 30. jún 2000 |

Portugal | Decreto-Lei nº 143/2001 de 26 de Abril 2000 | 25. máj 2001 |

Slovenska republika | Zákon č. 108/2000 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri podomovom predaji a zásielkovom predaji | 1. apríl 2000 |

Slovenija | Zakon o varstvu potrošnikov - uradno prečiščeno besedilo (N 700-01/190-6/24 (ZVPot-UPB1)) | 2003 |

España | Ley 47/2002, de 19 de diciembre, de reforma de la Ley 7/1996, de 15 de enero, de Ordenación del Comercio Minorista, para la transposición al ordenamiento jurídico español de la Directiva 97/7/CE, en materia de contratos a distancia, y para la adaptación de la Ley a diversas Directivas comunitarias | 1. január 2003 |

Sverige | Lag (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemforsaljningsavtal | 1. jún 2000 |

United Kingdom | The Consumer Protection (Distance Selling) Regulations 2000 (SI 2000 No. 2334) as amended by The Consumer Protection (Distance Selling) (Amendment) Regulations 2005 (SI 2005 No. 689) | 31. október 2000 |

PRÍLOHA II

OTÁZKY PRE VEREJNÚ KONZULTÁCIU

Komisia by rada zozbierala názory členských štátov a zúčastnených strán na uplatňovanie smernice a na jej vhodnosť pre nové trhové podmienky a/alebo výrobky. S týmto zámerom bol zostavený zoznam otázok pre verejnú konzultáciu. Tieto otázky by sa mali preskúmať spolu so správou, ku ktorej je priložený dotazník, aby sa získal celkový obraz o problémoch, ktoré Komisia v oblasti predaja na diaľku doteraz identifikovala. Ďalšie návrhy týkajúce sa problémov, ktorými sa správa alebo tento dotazník nezaoberajú, sú takisto vítané.

Po skončení obdobia konzultácie Komisia uverejní zhrnutie odpovedí na svojej webovej stránke. Odpovede a pripomienky zainteresovaných strán budú takisto uverejnené na internetovej stránke Európskej komisie a neuverejnia sa iba v prípade, ak by si to zasielateľ výslovne želal. Tieto odpovede budú vložené do evidenčnej databázy, ktorá sa v súčasnosti vytvára, s cieľom pokračovať v ďalšej práci pri preskúmaní regulačného rámca v oblasti ochrany spotrebiteľa.

Komisia posúdi aj to, či je potrebné zorganizovať verejné vypočutie na hlbšiu diskusiu o problémoch, ktoré vyplynuli zo správy a z tohto dotazníka. Komisia pritom zohľadní aj výsledky verejnej konzultácie, ktorá sa začne Zelenou knihou o širšom preskúmaní regulačného rámca v oblasti ochrany spotrebiteľa. V tejto Zelenej knihe sa posúdi stav prebiehajúcich prác pri preskúmaní acquis. Na základe doteraz zozbieraných informácií sa stanovia aj možnosti reformy regulačného rámca v oblasti ochrany spotrebiteľa a pokúsia zistiť názory členských štátov a zúčastnených strán na najlepší postup. Prijatie uvedenej Zelenej knihy je plánované na jeseň 2006.

Všetky zainteresované strany, ktoré by na tento dotazník rady odpovedali, by mali predložiť odpovede Európskej komisii do 21.11.2006. Dotazník, podľa možnosti kompletne vyplnený, a pripomienky zasielajte (s označením „Prvá konzultácia k smernici o predaji na diaľku“) na adresu:

European Commission

Directorate-General for Health and Consumer Protection

Rue de la Loi 200

B-1049 Brussels

Belgicko

alebo e-mailom na adresu SANCO-B2@ec.europa.eu.

Článok 2 – Definície

1. Sú súčasné definície pojmov „spotrebiteľ“ a „dodávateľ“ vhodné na účely ich využitia v oblasti upravovanej smernicou 97/7/ES? (Táto otázka sa zváži aj v širšom kontexte preskúmania acquis v oblasti ochrany spotrebiteľa) 2. Je súčasná definícia pojmu „zmluva na diaľku“ dostatočne jasná? Je najmä výraz „organizovaný plán predaja alebo poskytovania služieb na diaľku“ jasný alebo by sa mala ochrana spotrebiteľa rozšíriť na všetky zmluvy na diaľku bez ohľadu na to, či dodávateľ obvykle obchoduje na diaľku? 3. Je súčasná definícia „prostriedkov komunikácie na diaľku” dostatočne jasná? 4. Vyplýva z definície „prevádzkovateľ prostriedku komunikácie na diaľku” nejaká pridaná hodnota? 5. Sú definície nejasné vo vzťahu k inému pojmu alebo je potrebné definovať ďalšie pojmy súvisiace s predajom na diaľku? |

Článok 3 – Výnimky

6. Je potrebné, aby sa súčasné výnimky zrevidovali, rozšírili alebo zrušili vzhľadom na nový vývoj na trhu (napríklad sťahovanie hudby alebo iné služby) a/alebo technológie (napríklad nástup m-obchodu) alebo problémy s výkladom? (Napríklad rozsudok vo veci Easycar, v ktorom Európsky súdny dvor rozhodol, že „prepravné služby“ zahŕňajú prenájom áut, ktorý je v dôsledku toho vyňatý z rozsahu pôsobnosti smernice; použitie širokej terminológie „služby zabezpečenia činností vo voľnom čase“.) 7. Vyriešili sa problémy súvisiace s transpozíciou, ktoré sa v členských štátoch pôvodne mohli vyskytnúť, vložením definície finančných služieb do smernice podľa článku 18 smernice 2002/65? (Tento problém sa podrobnejšie zváži v priebehu preskúmania smernice 2002/65.) 8. Spôsobuje výnimka vzťahujúca sa na stavbu a predaj nehnuteľného majetku alebo práva na nehnuteľný majetok problémy pri výklade, napr. vzájomné pôsobenie tejto smernice so smernicou o časovo vymedzenom užívaní? 9. Mala by smernica zahŕňať aukcie alebo určité typy aukcií? |

Článok 4 – Informácie pred uzavretím zmluvy

10. Sú možné zlepšenia týkajúce sa článku 4 (napríklad jasnejšie ustanovenia o lehotách a/alebo forme informácií pred uzavretím zmluvy; zavedenie ďalších požiadaviek alebo zrušenie určitých požiadaviek)? 11. Sú všetky kategórie spotrebiteľov (napríklad neplnoletí) smernicou v dostatočnej miere chránené? Ak nie, ako možno zlepšiť ich ochranu? |

Článok 5 – Písomné potvrdenie

12. Je možné vylepšiť článok 5 (napríklad zavedením definície pojmu „trvalé médium“ ako v smernici 2002/65/ES, vložením ďalších informácií, ktoré sa majú potvrdiť písomne alebo vypustením niektorých informácií)? 13. Zjednodušilo by zlúčenie požiadaviek na informácie v článku 4 ods. 1 a v článku 5 ods. 1 tieto pravidlá pre spotrebiteľov i dodávateľov? |

Článok 6 – Právo na odstúpenie od zmluvy

14. Myslíte si, že dĺžka lehoty na zváženie v súvislosti s predajom na diaľku by sa mala vo všetkých členských štátoch zharmonizovať? Ak áno, aká dlhá by mala byť táto lehota? (Otázka, či sa dĺžka lehoty na zváženie v rôznych smerniciach z oblasti ochrany spotrebiteľa má zharmonizovať v rámci acquis sa zváži v širšom kontexte preskúmania acquis v oblasti ochrany spotrebiteľa. Možno by ste tu však radi uviedli svoje pripomienky.) 15. Je potrebné objasniť pravidlá výkonu práva na odstúpenie od zmluvy a jeho dôsledky? 16. Je potrebné vzhľadom na nový vývoj trhu a/alebo technológií zrevidovať, rozšíriť alebo zrušiť súčasné výnimky vzťahujúce sa na právo na odstúpenie od zmluvy? 17. Mali by sa zharmonizovať ustanovenia v oblasti predaja na diaľku týkajúce sa nákladov na vrátenie tovaru a ak áno, kto by mal hradiť tieto náklady? (Aj táto otázka sa zváži v širšom kontexte preskúmania acquis v oblasti ochrany spotrebiteľa.) |

Článok 7 – Plnenie zmluvy

18. Zabezpečuje sa ustanoveniami článku 7 riadne plnenie zmlúv na diaľku, napr. sú pravidlá týkajúce sa lehôt a formy jasné? 19. Malo by sa nepovinné ustanovenie týkajúce sa náhrady tovaru podľa článku 7 ods. 3 stať povinným, aby sa rovnomerne zvýšila úroveň ochrany spotrebiteľa na celom vnútornom trhu? |

Článok 10

20. Mal by sa článok 10 výslovne zrušiť s cieľom objasniť vzťah medzi článkom 10 a smernicou 2002/58/ES o súkromí a elektronických komunikáciách? |

Všeobecné otázky

21. Aký vplyv malo využívanie minimálnej doložky, t. j. možnosti členských štátov zachovať alebo zaviesť ustanovenia, ktorými sa poskytuje vyššia úroveň ochrany, na cezhraničný obchod a hospodársku súťaž, napr. bránilo to obchodu alebo viedlo k prekážkam pri uplatňovaní práva usadiť sa? Ak áno, uveďte príklady. 22. Stretli ste sa s inými problémami v súvislosti s predpismi o predaji na diaľku v ich terajšej podobe? 23. Domnievate sa, že si iné aspekty predaja na diaľku vyžadujú právnu úpravu? |

PRÍLOHA III

SMERNICE Z OBLASTI OCHRANY SPOTREBITEľA, KTORÝCH PRESKÚMANIE V SÚčASNOSTI PREBIEHA

Smernica Rady 85/577/EHS z 20. decembra 1985 na ochranu spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov, Ú. v. ES L 372, 31.12.1985, s. 31.

Smernica Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb, Ú. v. ES L 158, 23.6.1990, s. 59.

Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, Ú. v. ES L 95, 21.4.1993, s. 29.

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/47/ES z 26. októbra 1994 týkajúca sa ochrany kupujúcich v súvislosti s niektorými prvkami zmlúv o kúpe práva na časovo vymedzené užívanie nehnuteľností, Ú. v. ES L 280, 29.10.1994, s. 83.

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES z 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku, Ú. v. ES L 144, 4.6.1997, s. 19.

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/6/ES zo 16. februára 1998 o ochrane spotrebiteľa pri označovaní cien výrobkov ponúkaných spotrebiteľovi, Ú. v. ES L 80, 18.3.1998, s. 27.

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/27/ES z 19. mája 1998 o súdnych príkazoch na ochranu spotrebiteľských záujmov, Ú. v. ES L 166, 11.6.1998, s. 51.

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar, Ú. v. ES L 171, 7.7.1999, s. 12.

ANNEX IV

DĺžKA LEHOTY NA ZVÁžENIE V čLENSKYCH šTATOCH

Členský štát | Lehota na zváženie |

Rakúsko | 7 pracovných dní (s výslovným vylúčením soboty) |

Belgicko | 7 pracovných dní |

Cyprus | 14 dní |

Česká Republika | 14 dní |

Dánsko | 14 dní |

Estónsko | 14 dní |

Fínsko | 14 dní |

Francúzsko | 7 pracovných dní? (je potrebné objasniť pojem „jours francs“) |

Nemecko | 2 týždne |

Grécko | 10 pracovných dní |

Maďarsko | 8 pracovných dní |

Írsko | 7 pracovných dní |

Taliansko | 10 pracovných dní |

Lotyšsko | najmenej 14 dní |

Litva | 7 pracovných dní |

Luxembursko | 7 pracovných dní |

Malta | 15 dní |

Holandsko | 7 pracovných dní |

Poľsko | 10 dní |

Portugalsko | 14 dní |

Slovensko | 7 pracovných dní |

Slovinsko | 15 dní |

Španielsko | 7 pracovných dní podľa právnych predpisov krajiny dodania |

Švédsko | 14 dní |

Spojené kráľovstvo | 7 pracovných dní |

[1] Ú. v. ES L 144, 4.6.1997, s. 19.

[2] V článku 15 ods. 4 sa stanovuje, že „Najneskôr štyri roky po uvedení tejto smernice do účinnosti odovzdá Komisia Európskemu parlamentu a Rade správu o vykonávaní tejto smernice, ako aj, ak to bude primerané, návrh jej novelizácie“.

[3] Pozri oznámenie Komisie Rade a Európskemu Parlamentu zo 16. marca 2005 „Lepšia právna úprava pre rast a zamestnanosť v Európskej únii“ (KOM(2005) 97 v konečnom znení) a oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu Výboru a Výboru regiónov z 25.októbra 2005 „Presadzovanie lisabonského programu Spoločenstva: Stratégia pre zjednodušenie regulačného prostredia“ (KOM(2005) 535 v konečnom znení). Preskúmanie acquis v oblasti ochrany spotrebiteľa je témou Otvoreného programu pre zjednodušenie, ktorý je priložený k oznámeniu uvedenému ako druhé v poradí.

[4] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/65/ES z 23. septembra 2002 o poskytovaní finančných služieb spotrebiteľom na diaľku a o zmene a doplnení smernice Rady 90/619/EHS a smerníc 97/7/ES a smerníc 98/27/ES, Ú. v. ES L 271, 9.10.2002, s. 16.

[5] Oznámenie Komisie zo 6 apríla 2006 „Preskúmanie smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/65/ES z 23. septembra 2002 o poskytovaní finančných služieb spotrebiteľom na diaľku a o zmene a doplnení smernice Rady 90/619/EHS a smerníc 97/7/ES a 98/27/ES“ (KOM(2006) 161 v konečnom znení).

[6] Smernica 2005/29/ES Európskeho parlamentu a Rady z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“) , Ú. v. EÚ L 149, 11.6.2005, s. 22.

[7] Navrhovaný článok 81 KOM(2005) 603 v konečnom znení.

[8] Článok 1 ods. 3 v spojení s odôvodnením 11 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode), Ú. v. ES L 178, 17.7.2000, s. 1.

[9] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/47/ES z 26. októbra 1994 týkajúca sa ochrany kupujúcich v súvislosti s niektorými prvkami zmlúv o kúpe práva na časovo vymedzené užívanie nehnuteľností, Ú. v. ES L 280, 29.10.1994, s. 83.

[10] Vec C-336/03 Easycar (UK) Ltd proti Office of Fair Trading , Zb. 2005, s. I-1947.

[11] Francúzsko, Španielsko a Spojené kráľovstvo.

[12] V smernici o časovo vymedzenom užívaní sa uvádza najmenej 10 kalendárnych dní, kým v smernici o podomovom predaji 85/577/EHS sa uvádza najmenej 7 dní (smernica Rady 85/577/EHS z 20. decembra 1985 na ochranu spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov, Ú. v. ES L 372, 31.12.1985, s. 31). V smernici o poskytovaní finančných služieb na diaľku sa uvádza 14 kalendárnych dní.

[13] Smernica 2002/58/ES Európskeho parlamentu a Rady z 12. júla 2002 týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách), Ú. v. ES L 201, 31.7.2002, s.37.