Správa Komisie na základe článku 20 rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie /* KOM/2008/0888 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 22.12.2008 KOM(2008) 888 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE na základe článku 20 rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie SPRÁVA KOMISIE na základe článku 20 rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie ÚVOD Súvislosti V rámcovom rozhodnutí 2005/214/SVV sa uplatňuje zásada vzájomného uznávania na peňažné sankcie uložené súdnymi alebo správnymi orgánmi s cieľom uľahčiť výkon týchto sankcií v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom boli uložené. V súlade so závermi z Tampere Rada Európskej únie 29. novembra 2000 súhlasila, aby sa prijatiu takéhoto nástroja udelila priorita v rámci programu opatrení na vykonávanie zásady vzájomného uznávania rozhodnutí v trestných veciach. Rámcové rozhodnutie sa uplatňuje pri všetkých trestných činoch, v súvislosti s ktorými sa môžu ukladať peňažné sankcie. Kontroly obojstrannej trestnosti boli zrušené v súvislosti s 39 trestnými činmi uvedenými v rámcovom rozhodnutí. Oznámenia, ktoré zaslali členské štáty Komisia dostala do októbra 2008 oznámenia o vnútroštátnych právnych predpisoch transponujúcich ustanovenia rámcového rozhodnutia od týchto jedenástich členských štátov: AT, CZ[1], DK, EE, FI, FR, HU, LT, LV, NL, SI[2]. Žiadne oznámenia nedostala od týchto šestnástich členských štátov: BE, BG, CY, DE, EL, ES, IE, IT, LU, MT, PL, PT, RO, SE, SK, UK. Metóda a kritériá hodnotenia V článku 20 rámcového rozhodnutia sa stanovuje vypracovanie písomnej správy Komisie o opatreniach, ktoré členské štáty prijali, aby do 22. marca 2007 dosiahli súlad s týmto nástrojom. Oneskorená príprava tejto správy vyplýva z malého počtu oznámení doručených v čase pôvodného termínu, ktorý je stanovený v rámcovom rozhodnutí. Rámcové rozhodnutia sú svojou povahou pre členské štáty záväzné, pokiaľ ide o výsledok, ktorý sa má dosiahnuť. Závisí však od vnútroštátnych orgánov, akú formu a metódu vykonania si zvolia (kritériá sú: jasnosť, právna istota, účinnosť). Z rámcových rozhodnutí nevyplýva priamy účinok. Zásada jednotného výkladu je však záväzná vo vzťahu k rámcovým rozhodnutiam, ktoré boli prijaté v súvislosti s hlavou VI Zmluvy o Európskej únii[3]. Keďže Komisia nemá právomoc začať konanie o porušení voči členským štátom, v prípade ktorých sa predpokladá, že neprijali potrebné opatrenia, aby dosiahli súlad s ustanoveniami rámcového rozhodnutia Rady prijatého na základe tretieho piliera, povaha a účel tejto správy sa obmedzujú na hodnotenie transpozičných opatrení, ktoré prijalo jedenásť členských štátov. HODNOTENIE Článok 1 – Vymedzenie pojmov V článku 1 sa vymedzujú pojmy ako: „rozhodnutie“, „peňažná sankcia“, „štát pôvodu“ a „vykonávajúci štát“. CZ, HU a NL zahrnuli všetky tieto pojmy, ale väčšina členských štátov (AT, DK, EE, FI, FR, SI) transponovala len vymedzenie pojmov „rozhodnutie“ a „peňažná sankcia“. LT a LV transponovali len vymedzenie pojmu „peňažná sankcia“. Viacerým transpozičným právnym predpisom chýbajú ustanovenia o určitých prvkoch týchto vymedzení pojmov. Jedným z hlavných je neuznávanie zodpovednosti právnických osôb vo vnútroštátnych právnych predpisoch CZ[4]. Článok 2 – Určenie príslušných orgánov V tomto článku sa členským štátom ukladá povinnosť oznámiť Generálnemu sekretariátu Rady a Komisii, ktoré vnútroštátne orgány sú príslušné na účely rámcového rozhodnutia. Každý členský štát môže určiť, ak to vyžaduje organizácia jeho vnútorného systému, jeden alebo viacero ústredných orgánov zodpovedných za administratívne zasielanie a prijímanie rozhodnutí a pomoc príslušným orgánom. V prípade niektorých členských štátov sú príslušnými orgánmi na vydávanie alebo výkon rozhodnutí vnútroštátne súdy (AT, CZ, HU, LT, LV, SI). V ostatných členských štátoch je za vydávajúci alebo vykonávajúci orgán určený ústredný orgán. Je to tak v prípade DK a EE (ministerstvo spravodlivosti), NL (verejný prokurátor v Leeuwarden). Vo FR je príslušným orgánom na vydanie rozhodnutia útvar prokuratúry a na ich výkon štátni prokurátori. Na zasielanie dokumentov je určený ústredný orgán v CZ, HU, LT, LV a SI (ministerstvo spravodlivosti). FI určilo za príslušný orgán podľa článku 2 ústredný súdny register. Článok 3 – Základné práva Podľa článku 3 rámcové rozhodnutie nemá účinok meniť a dopĺňať povinnosť dodržiavať základné práva a základné právne zásady, ako je zakotvené v článku 6 Zmluvy. Podľa niekoľkých členských štátov si tento článok nevyžaduje transpozíciu (DK, FR, NL). AT a HU ho zaviedli ako záväzný dôvod na odmietnutie výkonu. Niektoré členské štáty sa v tomto ohľade odvolávali na vnútroštátne právne predpisy (LT, SI). FI transponovalo toto ustanovenie tým, že stanovilo dôvody na odmietnutie výkonu rozhodnutia, ak existujú dostatočné dôvody na podozrenie, že v konaní, ktoré viedlo k rozhodnutiu, boli porušené záruky na riadny proces. Článok 4 – Zasielanie rozhodnutí a zapojenie ústredného orgánu Podľa tohto článku sa dané rozhodnutie spolu s osvedčením môže zaslať príslušným orgánom členského štátu, v ktorom má fyzická alebo právnická osoba, proti ktorej bolo rozhodnutie prijaté, majetok alebo príjem, zvyčajné bydlisko alebo v prípade právnickej osoby kanceláriu. Zasielanie dokumentov sa uskutočňuje priamo medzi príslušnými orgánmi. CZ, FI, HU, LT, LV a NL transponovali do svojich vykonávacích právnych predpisov všetky prvky článku 4. AT, DK, FR a SI implementovali toto ustanovenie len čiastočne. V EE sa sankcia môže vykonať v súvislosti s osobami, ktoré sú občanmi členského štátu pôvodu, alebo v ňom majú trvalé bydlisko, ako aj v súvislosti s osobami, ktoré sú prítomné na území daného členského štátu, ale nebudú vydané, a tiež v súvislosti s právnickými osobami, ktoré sú registrované na území vykonávajúceho členského štátu. Článok 5 – Rozsah pôsobnosti Tento článok obsahuje zoznam trestných činov, ktoré sú dôvodom na uznanie a výkon rozhodnutí bez overovania obojstrannej trestnosti, ak sú trestné v členskom štáte pôvodu. Na všetky ostatné trestné činy sa môže vzťahovať takéto overovanie zo strany vykonávajúceho členského štátu. Zoznam zahŕňa 32 trestných činov už uvedených v iných rámcových rozhodnutiach (napr. európsky zatýkací rozkaz) a niekoľko ďalších, a to: - správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky vrátane porušenia predpisov vzťahujúcich sa na čas jazdy a odpočinku a predpisov o nebezpečnom tovare, - pašovanie tovaru, - porušovanie práv duševného vlastníctva, - hrozby a skutky násilia proti osobám vrátane násilia počas športových podujatí, - škoda spôsobená trestným činom, - krádež, - trestné činy určené štátom pôvodu a slúžiace na účely plnenia záväzkov vyplývajúcich z nástrojov prijatých na základe Zmluvy o ES alebo podľa hlavy VI Zmluvy o EÚ. AT, DK, EE, FI, FR, HU, LT, NL zoznam zaviedli. V prípade CZ, LV a SI nebola pripojená časť zoznamu. Článok 6 – Uznanie a výkon rozhodnutí Podľa článku 6 sa dané rozhodnutie uzná bez toho, aby sa požadovali akékoľvek ďalšie náležitosti a bezodkladne sa prijmú všetky potrebné opatrenia na jeho výkon. CZ, DK, FI, FR, LV a NL toto ustanovenie implementovali. AT, EE, HU, LT a SI toto ustanovenie transponovali čiastočne. Členské štáty celkovo neuviedli lehotu na výkon. Článok 7 – Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu rozhodnutia V článku 7 sa stanovuje viacero dôvodov, ktoré môžu byť základom na odmietnutie uznania alebo výkonu rozhodnutia. Všetky dôvody uvedené v článku 7 sú nezáväzné. Sú to tieto dôvody: - osvedčenie nie je predložené, je neúplné alebo zjavne nezodpovedá rozhodnutiu (ako nezáväzný ho transponovali: FI, FR, HU; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, DK, LT, LV, NL, SI; EE ho transponovalo ako čiastočne záväzný, čiastočne nezáväzný) - ne bis in idem (ako nezáväzný ho transponovali: DK, FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, EE, FR, HU, LT, LV, NL, SI) - zásada obojstrannej trestnosti (ako nezáväzný ho transponovali: DK, FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, EE, FR, HU, LT, LV, NL, SI) - výkon rozhodnutia je premlčaný (ako nezáväzný ho transponovali: DK, FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, EE, FR, HU, LT, LV, NL, SI) - zásada územnej pôsobnosti (ako nezáväzný ho transponovali: FI, FR, HU, NL; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, DK, LV, SI; netransponovali ho EE a LT) - immunita (ako nezáväzný ho transponovalo: FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, DK, EE, FR, HU, LT, LV, NL, SI) - vek trestnej zodpovednosti (ako nezáväzný ho transponovalo: FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, DK, EE, FR, HU, LT, LV, NL, SI) - práva dotknutej osoby vo veci (ako nezáväzný ho transponovalo: FI; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, DK, EE, FR, LT, LV, NL, SI; netransponovalo ho HU) - sankcia je nižšia ako 70 EUR (ako nezáväzný ho transponovali: FI, FR, NL; ako záväzný ho transponovali: AT, CZ, EE (1 000 kroon), DK, HU, LT, LV, SI) Dodatočné dôvody, ktoré stanovilo šesť členských štátov: - Podľa vyhlásenia CZ, keďže sa v jeho vnútroštátnych právnych predpisoch neuznáva zodpovednosť právnických osôb, výkon žiadostí súvisiacich s nimi bude zamietnutý[5]; - Dodatočné dôvody EE zahŕňajú: rozhodnutie súdu, ak ešte nenadobudlo právoplatnosť; rozhodnutie, ktoré prijal súd, ktorý sa nepovažuje za nezávislý (EE rozlišuje prípady svojich vlastných občanov a iných občanov EÚ); - FI pridalo dodatočný záväzný dôvod: ak existujú dostatočné dôvody na podozrenie, že v konaní, ktoré viedlo k rozhodnutiu, boli porušené záruky na riadny súdny proces; - HU uviedlo niekoľko záväzných dodatočných dôvodov: trestný čin, na základe ktorého členský štát rozhodol, je v maďarskej právomoci (články 3 a 4 Trestného zákona); a na trestný čin sa podľa maďarského práva vzťahuje amnestia. Ďalšie okolnosti sú, keď od nadobudnutia právoplatnosti cudzieho rozhodnutia uplynul jeden rok a ak už uplynula premlčacia lehota. Toto však nebráni výkonu, ktorý začal počas premlčacej lehoty; - LV pridalo ako záväzné dôvody: dôvod domnievať sa, že sankcia bola uložená ako trest z dôvodov súvisiacich s rasou, náboženským presvedčením, pôvodom, rodom alebo politickými názormi a taktiež keď nie je možné vykonať rozhodnutie v LV; - SI pridalo dva dodatočné dôvody: ak sú dôvody domnievať sa, že sankcia bola uložená ako trest z dôvodov súvisiacich s rasou, pohlavím, politickými alebo náboženskými názormi a taktiež keby bol výkon rozhodnutia v rozpore so slovinskou ústavou. Článok 8 – Určenie čiastky, ktorá sa má zaplatiť Tento článok sa vzťahuje na situáciu, keď skutky uvedené v rozhodnutí neboli vykonané na území členského štátu pôvodu. V takom prípade vykonávajúci štát môže rozhodnúť o znížení vymáhanej peňažnej sankcie na najvyššiu sumu stanovenú za rovnaké skutky podľa vnútroštátneho práva vykonávajúceho štátu, ak spadajú do právomoci tohto štátu. Príslušný orgán vykonávajúceho štátu prepočíta podľa potreby peňažnú sankciu do meny vykonávajúceho štátu vo výmennom kurze platnom v čase jej uloženia. AT, CZ, DK, FI, FR, HU, LT, NL, SI toto ustanovenie implementovali. EE ho neimplementovalo. LV uviedlo len prepočet meny. Článok 9 – Právny poriadok, ktorým sa spravuje výkon rozhodnutia Podľa článku 9 sa výkon rozhodnutia spravuje právnym poriadkom vykonávajúceho štátu rovnakým spôsobom ako peňažná sankcia vykonávajúceho štátu. V prípadoch, keď bola sankcia zaplatená v celku alebo v časti, odpočíta sa v plnej výške zo sumy, ktorá sa má vymáhať vo vykonávajúcom štáte. Peňažná sankcia uložená právnickej osobe sa vymáha aj vtedy, ak vykonávajúci štát neuznáva zásadu trestnej zodpovednosti právnických osôb. AT, FI, FR, NL a SI tento článok implementovali. DK, EE, HU, LT a LV ho implementovali len čiastočne. Čiastočná implementácia tohto článku bola spôsobená tým, že nebol transponovaný odsek 3 o právnických osobách. Niektoré členské štáty sa v tomto smere odvolávali na vnútroštátne právne predpisy (AT, FR, NL). V CZ sa vo vnútroštátnych právnych predpisoch neuznáva zodpovednosť právnických osôb[6]. Článok 10 – Odňatie slobody alebo iná, alternatívna sankcia ako spôsob náhrady neuhradenej peňažnej sankcie Keď nie je možné vykonať rozhodnutie, úplne alebo čiastočne, vykonávajúci štát môže uplatniť alternatívne sankcie vrátane trestu odňatia slobody, ak to v takýchto prípadoch povoľujú jeho zákony a ak štát pôvodu umožnil uplatnenie takýchto alternatívnych sankcií v osvedčení uvedenom v článku 4. Prísnosť alternatívnej sankcie sa určí v súlade s právnym poriadkom vykonávajúceho štátu, nesmie však presiahnuť žiadnu najvyššiu úroveň uvedenú v osvedčení, ktoré zaslal štát pôvodu. AT, CZ, HU, LT a SI toto ustanovenie transponovali. V prípade LV neboli niektoré z ustanovení priložené. EE stanovilo prepočet peňažnej sankcie na odňatie slobody alebo verejnoprospešné služby. Určité členské štáty uviedli, že podľa ich vnútroštátneho systému nie je možné uplatňovať alternatívne sankcie ani na ich území ani v zahraničí (FI, FR), alebo len na ich území (DK). NL toto ustanovenie transponovalo. Holandský sudca môže povoliť odňatie slobody za týchto okolností: príslušný orgán, ktorý peňažnú sankciu uložil, vo svojom rozhodnutí zároveň uviedol, že odňatie slobody je možné, ak sa peňažná sankcia nevymôže, obvinená osoba peňažnú sankciu nezaplatí a nie je žiadny iný spôsob na výkon sankcie; a vydávajúci orgán súhlasil s odňatím slobody ako s možnou alternatívou peňažnej sankcie. Článok 11 – Amnestia, milosť, preskúmanie rozsudku Podľa tohto článku môže amnestiu aj milosť udeliť štát pôvodu aj vykonávajúci štát, ale o žiadosti o preskúmanie rozhodnutia môže rozhodnúť len štát pôvodu. Určité členské štáty tento článok implementovali (FI, NL). Vykonávacie ustanovenia CZ a DK sa vzťahujú len na udelenie milosti na ich území. LT toto ustanovenie transponovala, pokiaľ ide o amnestiu a milosť, ale neuviedla žiadny odkaz na preskúmanie rozhodnutia. Podľa právnych predpisov EE sa udelenie amnestie, milosti a preskúmanie rozhodnutia vykonáva v štáte pôvodu. LV uviedlo situáciu, pri ktorej sú rozhodnutia o amnestii a milosti v členskom štáte pôvodu pre LV záväzné. AT a SI transponovali ustanovenie o amnestii a milosti ako záväzný dôvod na odmietnutie (SI sa okrem toho odvolávalo v tomto smere na vnútroštátne právne predpisy). Pokiaľ ide o preskúmanie rozhodnutia, AT vyhlásilo, že toto ustanovenie si nevyžaduje transpozíciu. HU tento článok netransponovalo. Neurobilo tak ani FR, ale odvolalo sa na príslušné ustanovenia existujúce vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Článok 12 – Ukončenie výkonu V tomto článku sa stanovuje povinnosť bezodkladne informovať príslušný orgán vykonávajúceho štátu o každom rozhodnutí alebo opatrení, v dôsledku ktorého dané rozhodnutie prestáva byť vykonateľné alebo je z vykonávajúceho štátu stiahnuté z akéhokoľvek iného dôvodu. V dôsledku takejto informácie je vykonávajúci štát povinný ukončiť výkon daného rozhodnutia. AT, CZ, DK, FI, FR, HU, LT, LV, NL a SI transponovali toto ustanovenie úplne. EE neimplementovalo tento článok. Článok 13 – Finančné prostriedky získané z výkonu rozhodnutí V tomto článku sa uvádza, že finančné prostriedky získané z výkonu rozhodnutí pripadnú vykonávajúcemu štátu, pokiaľ sa nedohodne inak, najmä v prípadoch, keď ide o obete, ktoré nie sú stranami v občianskoprávnom konaní. Tento článok implementovali AT, CZ, DK, FI, FR, HU, LT, NL, SI. EE a LV toto ustanovenie neimplementovali. Článok 14 – Informácie vykonávajúceho štátu Podľa tohto článku príslušný orgán vykonávajúceho štátu bezodkladne informuje príslušný orgán štátu pôvodu o rozhodnutiach v súvislosti s uznaním alebo výkonom. AT, CZ, FI, HU, LT, LV, NL, SI tento článok implementovali. FR implementovalo tento článok okrem prípadu prepočtu sankcií, ktorý nie je stanovený vo vnútroštátnom práve vo FR. EE toto ustanovenie nezaviedlo. DK uviedlo, že toto ustanovenie si nevyžaduje transpozíciu. Článok 15 – Následky zaslania rozhodnutia Tento článok sa zaoberá prípadmi, keď štát pôvodu môže výnimočne pokračovať vo výkone rozhodnutia. Tento článok vykonali všetky členské štáty, ktoré zaslali oznámenia, okrem EE. Článok 16 – Jazyky V článku 16 sa uvádza, že osvedčenie musí byť preložené do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov vykonávajúceho štátu. Ktorýkoľvek členský štát však môže kedykoľvek vyhlásiť, že bude akceptovať preklad do jedného alebo viacerých ďalších úradných jazykov únie. Väčšina členských štátov požaduje preklad do ich vlastného úradného jazyka (AT, CZ, DK, FR, HU). Ostatné budú akceptovať okrem toho angličtinu (EE, LT, LV, NL, SI). FI bude akceptovať osvedčenia vo fínčine, švédčine alebo angličtine a v ďalších jazykoch, ak neexistujú prekážky na schválenie osvedčenia. Článok 17 – Náklady V tomto článku sa uvádza, že členské štáty si navzájom nenárokujú náhradu nákladov vyplývajúcich z uplatňovania tohto nástroja. AT, CZ, FI, NL, SI tento článok implementovali. EE, HU a LV ho neimplementovali. DK, FR a LT uviedli, že toto ustanovenie si nevyžaduje transpozíciu. ZÁVERY Stupeň vykonávania rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 vo vnútroštátnych právnych predpisoch členských štátov Európskej únie nie je v tomto štádiu možné úplne posúdiť. Transpozícia nie je uspokojivá, pretože členské štáty poskytli len jedenásť oznámení. Vnútroštátne vykonávacie ustanovenia sú vo všeobecnosti v súlade s rámcovým rozhodnutím, najmä pokiaľ ide o najdôležitejšie otázky, ako je zrušenie kontrol obojstrannej trestnosti a uznávanie rozhodnutí bez ďalších náležitostí. Analýzou dôvodov na odmietnutie uznania alebo výkonu sa však, žiaľ, opäť potvrdilo, že keďže ich transponovali takmer všetky členské štáty, zaviedli sa väčšinou ako záväzné dôvody. Okrem toho boli pridané niektoré dodatočné dôvody. Tento postup jasne nie je v súlade s rámcovým rozhodnutím. Komisia vyzýva členské štáty, aby si túto správu preštudovali a využili príležitosť poskytnúť Komisii a sekretariátu Rady všetky ostatné príslušné informácie s cieľom splniť si povinnosti podľa článku 20 rámcového rozhodnutia. Komisia okrem toho vyzýva tie členské štáty, ktoré ohlásili, že pripravujú príslušné právne predpisy, aby tieto vnútroštátne opatrenia čo najskôr prijali a oznámili. [1] Doručené z Generálneho sekretariátu Rady EÚ. [2] Doručené z Generálneho sekretariátu Rady EÚ. [3] Rozsudok Európskeho súdneho dvora, Pupino, vec-105/03 (16. júna 2005), Ú. v. EÚ C 193, 6.8.2005, s. 3. [4] Doteraz nebolo doručené žiadne vyhlásenie na základe článku 20 ods. 2 písm. b) v súvislosti s obmedzením uplatňovania ustanovení o zodpovednosti právnických osôb na obdobie do piatich rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti rámcového rozhodnutia. [5] Doteraz nebolo doručené žiadne vyhlásenie na základe článku 20 ods. 2 písm. b) v súvislosti s obmedzením uplatňovania ustanovení o zodpovednosti právnických osôb na obdobie do piatich rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti rámcového rozhodnutia. [6] Doteraz nebolo doručené žiadne vyhlásenie na základe článku 20 ods. 2 písm. b) v súvislosti s obmedzením uplatňovania ustanovení o zodpovednosti právnických osôb na obdobie do piatich rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti rámcového rozhodnutia.