V tomto návrhu sa stanovuje záväzný 30 % cieľ v oblasti energetickej efektívnosti na rok 2030 na úrovni EÚ. Členské štáty aj investori tak budú mať dlhodobú perspektívu na plánovanie politík a investícií a prispôsobenie svojich stratégií z hľadiska energetickej efektívnosti. S podporou osobitných politík na únijnej, národnej a regionálnej úrovni tento cieľ prinesie Európe viacero podstatných výhod. V porovnaní s rokom 2005 predstavuje pokles konečnej spotreby energie o 17 %. Posilní hospodársky rast, čo povedie k nárastu HDP o zhruba 0,4 % (70 miliárd EUR). Zvýšená energetická efektívnosť pomôže konkurencieschopnosti európskych firiem, keďže obmedzí ich náklady, pričom sa očakáva, že cena elektriny pre domácnosti a priemyselných odberateľov poklesne v priemere zo 161 na 157 EUR/MWh. Vytvorí lokálne podnikateľské príležitosti a pracovné miesta – vo všetkých odvetviach, a najmä stavebníctve, sa do roku 2030 odhaduje vznik 400 000 nových pracovných miest aj vďaka zvýšenému dopytu po kvalifikovanej manuálnej práci. Budovy sú sektorom s najväčšou spotrebou energie v Európe – spotrebujú 40 % koncovej energie, takže cieľ efektívnosti na úrovni 30 % tu má veľký potenciál. V neposlednom rade by sa mali o 4,5 – 8,3 miliardy EUR znížiť náklady na boj proti znečisťovaniu a zdravotné výdavky a zároveň sa výrazne posilní energetická bezpečnosť, keďže dovoz plynu sa do roku 2030 zníži o 12 %.

Právny rámec Európskej únie bol vystavaný na cieli energetickej efektívnosti do roku 2020 na úrovni 20 % – ten teraz treba prenastaviť na perspektívu roku 2030, keďže Európska rada sa v roku 2014 dohodla na cieli aspoň 27 % do roku 2030, pričom tento cieľ sa má v roku 2020 preskúmať z hľadiska možnosti dosiahnutia 30 %, a Parlament vo svojom uznesení vyzýva na záväzný cieľ 40 %.

Dňa 14. marca 2016 sa uskutočnilo osobitné podujatie pre zainteresované strany o možnostiach politiky, pričom výsledky týchto diskusií sa uplatnili v procese posúdenia vplyvu (pozri závery ďalej). Toto podujatie s 282 účastníkmi z európskeho priemyslu, organizácií občianskej spoločnosti a členských štátov sa organizovalo aj s cieľom diskutovať o cieli do roku 2030. Väčšina zainteresovaných strán, ktoré sa vyjadrili, podporila cieľ až 40 % do roku 2030, nedospeli však ku konečnému názoru na to, či tento cieľ má byť záväzný.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Nie je pravdepodobné, že by zmeny článkov 9 – 11 významne ovplyvnili to, ako členské štáty v súčasnosti plnia povinnosti súvisiace s meraním a vyúčtovaním pre spotrebiteľov energie. Stanovili sa aj vhodné lehoty pre povinnosti súvisiace so zariadeniami s diaľkovým odpočtom.

V súlade so zásadou proporcionality navrhované zmeny neprekračujú rámec nevyhnutný na dosiahnutie stanovených cieľov. Navrhované zmeny súčasného legislatívneho rámca ho prispôsobia časovému výhľadu do roku 2030 a zlepšia jeho zrozumiteľnosť a funkčnosť. Uprednostňovaná možnosť pre článok 7 na základe posúdenia neprekročí rámec nevyhnutný na dosiahnutie cieľov (požiadavky na úspory do roku 2030). V posúdení vplyvu sa uvádza, prečo je vhodné zachovať rovnakú mieru 1,5 % ročne aj v novom období (2021 – 2030).

Nástroje týkajúce sa energetickej efektívnosti prijaté na úrovni EÚ odzrkadľujú rastúci význam energie ako politického a hospodárskeho problému a jej úzke prepojenie s oblasťami politiky bezpečnosti dodávok energie, zmeny klímy, udržateľnosti, vnútorného trhu a hospodárskeho rozvoja. Vzhľadom na trhové a regulačné zlyhania sa nezrealizuje mnoho nákladovo efektívnych investícií do energetickej efektívnosti, čo v roku 2030 povedie k úrovni spotreby energie, ktorá nie je v súlade s dohodou Európskej rady z októbra 2014. Ciele energetickej efektívnosti nebolo doteraz možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov, a preto je potrebné opatrenie na úrovni Únie s cieľom uľahčiť a podporiť vykonávanie činností na vnútroštátnej úrovni. Zásada subsidiarity je dodržaná, lebo členské štáty budú mať naďalej rovnakú pružnosť z hľadiska výberu kombinácie politík a svojho prístupu k dosahovaniu požadovaných úspor do roku 2030, a to aj v súvislosti s jednotlivými fázami dosahovania úspor.

V rámci posúdenia vplyvu sa všetky možnosti vyhodnotili a porovnali so základným scenárom a medzi sebou navzájom. Z posúdenia vyplýva, že miera energetickej efektívnosti nad 27 % v roku 2030 by mala vyšší prínos z hľadiska tvorby pracovných miest a hospodárskeho rastu, bezpečnosti dodávok energie, zníženia emisií skleníkových plynov, zdravia a životného prostredia. Na základe tejto viacrozmernej analýzy bolo prijaté politické rozhodnutie o záväznom cieli energetickej efektívnosti na úrovni 30 %. Na základe analýzy sa pre článok 7 uprednostňuje možnosť 3 a pre články 9 – 11 možnosť 2, lebo ide o najúčinnejšie a najefektívnejšie prostriedky na dosiahnutie želaných cieľov a sú v súlade s ostatnými politikami EÚ v oblasti energetiky.

–Možnosť 1: žiadne opatrenie na úrovni EÚ – pokračovalo by sa v usmerňovaní o regulačnom rámci a presadzovaní do roku 2020;

–štúdia s názvom „Analysis of good practices and development of guidelines for accurate and fair allocation of costs for individual consumption of heating, cooling and domestic hot water in multi-apartment and multi-purpose buildings to support the implementation of relevant provisions of the Articles 9-11 of the Directive 2012/27/EU on energy efficiency“ (Analýza osvedčených postupov a tvorby usmernení na účely presného a spravodlivého rozdelenia nákladov na individuálnu spotrebu kúrenia, chladenia a teplej úžitkovej vody v bytových domoch a viacúčelových budovách na podporu vykonávania príslušných ustanovení článkov 9 – 11 smernice 2012/27/EÚ o energetickej efektívnosti) od spoločnosti Empirica.

Povinnosť úspor energie stanovená v článku 7 smernice sa do praxe často premieta množstvom opatrení na úsporu energie malého rozsahu, a to najmä v súvislosti s obnovou budov. MSP, napríklad malé stavebné firmy, z týchto podnikateľských príležitostí profitujú a predĺženie uplatňovania článku 7 za jeho súčasnú hranicu roku 2020 až do roku 2030 by umožnilo pokračovanie tohto pozitívneho vplyvu. Rozmach zmlúv o energetickej efektívnosti viedol k tomu, že dodávatelia energie využívajú spoločnosti poskytujúce energetické služby, čo sú často MSP.

Z hľadiska sociálneho vplyvu by uprednostňovaná možnosť mala kladný vplyv na zamestnanosť: preskúmanie viac než 20 štúdií viedlo k záveru, že každými 1,2 milióna EUR vynaloženými na energetickú efektívnosť sa priamo podporí približne 23 pracovných miest v odvetví energetickej efektívnosti. Pri použití tohto pomeru na celkové výdavky energetických spoločností napríklad v Rakúsku, Dánsku, vo Francúzsku, v Taliansku a Spojenom kráľovstve a za predpokladu pákového faktora 2 to znamená, že povinné schémy energetickej efektívnosti v týchto krajinách podporujú až 100 000 pracovných miest. Očakáva sa aj kladný vplyv na „energeticky chudobných“: v štúdii pre Európsku investičnú banku z roku 2013 sa zistilo, že zníženie účtov za palivo prostredníctvom opatrení na zvýšenie energetickej efektívnosti by mohlo zmierniť energetickú chudobu a pomôcť vyriešiť problémy spojené s nerovnosťou a so sociálnym vylúčením.

Do smernice sa dopĺňa doložka o celkovom preskúmaní, podľa ktorej musí Komisia vyhodnotiť smernicu a predložiť o tom správu Európskemu parlamentu a Rade do 28. februára 2024 a následne raz za päť rokov.

Zavádza sa rozlíšenie medzi koncovými odberateľmi a konečnými spotrebiteľmi, aby sa objasnila uplatniteľnosť pravidiel na bytové domy a viacúčelové budovy, v ktorých sa spotreba energie meria individuálne. Včasná a jasná spätná väzba pre spotrebiteľov o ich skutočnej spotrebe energie im môže pomôcť znížiť účty za energiu, no spätná väzba funguje najlepšie, keď je častá. Zariadenia na meranie tepelnej energie by preto mali časom umožňovať diaľkový odpočet, aby spotrebitelia mali nákladovo efektívne informácie o spotrebe k dispozícii v krátkych intervaloch, pričom konečným cieľom je mesačná frekvencia. Ďalšou výhodou je, že diaľkovým odpočtom sa rieši problém potreby prítomnosti spotrebiteľov v domácnosti na sprístupnenie meradiel v čase odpočtu. Mení sa aj príloha VII, aby sa zabezpečilo zosúladenie s článkami 9 až 11.

Článok 7 sa mení tak, aby sa povinné obdobie predĺžilo aj po roku 2020 až do roku 2030 a aby sa jasne stanovilo, že členské štáty môžu požadované úspory energie dosiahnuť povinnými schémami energetickej efektívnosti, alternatívnymi opatreniami alebo kombináciou týchto dvoch prístupov. Členské štáty budú môcť do určitej miery zohľadniť inštaláciu nových technológií na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov na budovy alebo do nich. Mení sa aj príloha V s cieľom zjednodušiť spôsob výpočtu úspor energie a objasniť, ktoré úspory sú použiteľné na účely článku 7. Osobitný význam to má z hľadiska úspor energie vyplývajúcich z opatrení zameraných na obnovu budov, ktoré teraz možno nárokovať v plnej miere.

Článok 4, podľa ktorého musia členské štáty zaviesť dlhodobé stratégie na mobilizáciu investícii do obnovy svojho vnútroštátneho fondu budov, sa z tejto smernice vypustí a doplní sa do smernice o energetickej hospodárnosti budov, kde sa viac hodí vzhľadom na iniciatívu inteligentného financovania inteligentných budov, dlhodobé plánovanie budov s takmer nulovou potrebou energie a cieľ dekarbonizácie budov.

po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru,

so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov,

konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom,

keďže:

(1)Znižovanie dopytu po energii je jedným z piatich rozmerov stratégie energetickej únie, ktorá bola prijatá 25. februára 2015. Zvyšovanie energetickej efektívnosti pomôže životnému prostrediu, zníži emisie skleníkových plynov, zvýši energetickú bezpečnosť zmiernením závislosti od dovozu energie z krajín mimo Únie, zníži náklady na energie pre domácnosti i firmy, pomôže zmierniť energetickú chudobu a povedie k tvorbe nových pracovných miest a zvýšenej ekonomickej činnosti v celom hospodárstve. Je to v súlade so záväzkom Únie v rámci stratégie energetickej únie a globálneho klimatického programu zriadeného Parížskou dohodou z decembra 2015 stranami Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy.

(2)Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/27/EÚ je nástrojom pokroku vo vytváraní energetickej únie, v ktorej by sa energetická efektívnosť mala vnímať ako samostatný zdroj energie. Pri stanovovaní nových pravidiel na strane ponuky a v iných oblastiach politiky treba zohľadniť zásadu prvoradosti energetickej efektívnosti. Komisia by mala zaistiť, aby energetická efektívnosť a reakcia na strane spotreby mali rovnocenné postavenie ako výrobné kapacity. Energetickú efektívnosť treba zohľadniť pri každom plánovaní alebo finančnom rozhodnutí relevantnom pre energetický systém. K zvýšeniu energetickej účinnosti treba pristúpiť vždy, keď je nákladovo efektívnejšie, než ekvivalentné riešenia na strane dodávok. Malo by to prispieť k využitiu početných prínosov energetickej efektívnosti pre európsku spoločnosť – najmä občanov a podniky.

(3)Európska rada v októbri 2014 stanovila cieľ energetickej efektívnosti do roku 2030 na úrovni 27 %, ktorý sa má do roku 2020 preskúmať „z hľadiska možnosti dosiahnuť na úrovni Únie zlepšenie o 30 %“. Európsky parlament Komisiu v decembri 2015 vyzval, aby posúdila realistickosť cieľa dosiahnuť v rovnakom období zvýšenie energetickej efektívnosti na úrovni 40 %. Je preto vhodné smernicu preskúmať a následne zmeniť v záujme jej prispôsobenia výhľadu do roku 2030.

(4)Na úrovni členských štátov sa v horizonte roku 2030 záväzné ciele nestanovujú. Mala by sa jasne stanoviť potreba Únie dosiahnuť na úrovni EÚ ciele v oblasti energetickej efektívnosti na roky 2020 a 2030 vyjadrené v primárnej i konečnej spotrebe energie, a to v podobe záväzného cieľa 30 %. Toto objasnenie na úrovni Únie by nemalo obmedzovať členské štáty, ktoré si naďalej môžu stanovovať národné príspevky buď na základe primárnej alebo konečnej spotreby energie, primárnych alebo konečných úspor energie či energetickej náročnosti. Členské štáty by mali pri stanovovaní svojich indikatívnych národných príspevkov k energetickej efektívnosti zohľadniť, že spotreba energie v Únii v roku 2030 nesmie presiahnuť 1 321 Mtoe primárnej energie a 987 Mtoe koncovej energie. Znamená to, že v porovnaní s úrovňami z roku 2005 by sa v Únii mala primárna spotreba energie znížiť o 23 % a konečná spotreba energie o 17 %. Pokrok v dosahovaní cieľa Únie na rok 2030 treba pravidelne vyhodnocovať, čo je zabezpečené v legislatívnom návrhu o riadení energetickej únie.

(5)Povinnosť členských štátov stanoviť dlhodobé stratégie na mobilizáciu investícií do obnovy vnútroštátneho fondu budov a oznámiť ich Komisii by sa mala vyňať zo smernice 2012/27/EÚ a vložiť do smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/31/EÚ, v ktorej zapadá k dlhodobému plánovaniu budov s takmer nulovou potrebou energie a dekarbonizácii budov.

(6)Vzhľadom na rámec politík v oblasti klímy a energetiky na rok 2030 by sa uplatňovanie povinnosti energetických úspor malo predĺžiť na obdobie po roku 2020. Predĺženie povinného obdobia na obdobie po roku 2020 by zvýšilo stabilitu pre investorov, a teda podnietilo dlhodobé investície a dlhodobé opatrenia na zvýšenie energetickej efektívnosti, ako napríklad obnova budov.

(7)Od členských štátov sa vyžadujú kumulatívne úspory koncovej spotreby počas celého povinného obdobia rovnocenné „novým“ úsporám na úrovni 1,5 % ročného predaja energie. Túto požiadavku by mohli splniť nové politické opatrenia prijaté počas nového povinného obdobia od 1. januára 2021 do 31. decembra 2030 alebo nové individuálne opatrenia vyplývajúce z politických opatrení prijatých počas predchádzajúceho obdobia alebo pred ním, pri ktorých sa však individuálne opatrenia prinášajúce úspory energie zavedú až v novom období.

(8)Hoci dlhodobé opatrenia v oblasti energetickej efektívnosti budú prinášať úspory energie aj po roku 2020, v záujme podpory nového cieľa Únie v tejto oblasti do roku 2030 by mali tieto opatrenia priniesť po roku 2020 nové úspory. Na druhej strane úspory energie dosiahnuté po 31. decembri 2020 nemožno započítať do objemu kumulatívnych úspor vyžadovaného za obdobie od 1. januára 2014 do 31. decembra 2020.

(9)Tieto nové úspory by mali ísť nad rámec bežného chodu vecí, takže úspory, ku ktorým by došlo v každom prípade, nemožno nárokovať. Na výpočet dosahu zavedených opatrení možno zohľadniť iba čisté úspory vyjadrené zmenou spotreby energie, ktorú možno priamo prisúdiť danému opatreniu na zvýšenie energetickej efektívnosti. Na výpočet čistých úspor by mali členské štáty stanoviť základný scenár toho, ako by sa situácia vyvíjala bez predmetnej politiky. Politický zásah by sa potom mal s týmto základným scenárom porovnať. Členské štáty by mali zohľadniť, že v predmetnom časovom rámci môžu byť prijaté aj iné politické zásahy, ktoré môžu mať vplyv na úspory energie, takže nie všetky zmeny pozorované od zavedenia hodnoteného politického zásahu možno pripísať výlučne danému politickému opatreniu. Na splnenie požiadavky kauzality by mali činnosti príslušného povinného, zúčastňujúceho sa alebo povereného subjektu skutočne prispievať k dosahovaniu nárokovaných úspor.

(10)Úspory energie vyplývajúce z uplatňovania legislatívy Únie nemožno nárokovať, pokiaľ príslušné opatrenie neprekračuje minimálny rámec požadovaný príslušnou legislatívou Únie – či už stanovením ambicióznejších vnútroštátnych požiadaviek na energetickú efektívnosť, alebo intenzívnejším využívaním daného opatrenia. Keďže obnova budov je kľúčovým faktorom zvyšovania úspor energie z dlhodobého hľadiska, treba ujasniť, že všetky úspory energie dosiahnuté opatreniami na podporu obnovy existujúcich budov možno nárokovať, ak majú oproti vývoju za absencie daných politických opatrení dodatočný charakter a ak členský štát preukáže, že povinný, zúčastňujúci sa alebo poverený subjekt skutočne prispel k dosiahnutiu nárokovaných úspor vyplývajúcich z daného opatrenia.

(11)V súlade so stratégiou energetickej únie a zásadami lepšej tvorby práva by sa mal klásť väčší dôraz na pravidlá monitorovania a overovania vrátane požiadavky kontrolovať štatisticky reprezentatívnu vzorku opatrení. Pojem „štatisticky významný podiel a reprezentatívna vzorka“ by sa mal chápať ako požiadavka na vytvorenie podsúboru štatistickej populácie (opatrení na úsporu energie), ktorý bude presne odrážať celú príslušnú populáciu (všetky opatrenia na úsporu energie), čím umožní vyvodenie spoľahlivých záverov, pokiaľ ide o dôveru v úplnosť opatrení.

(12)Zvýšenie energetickej efektívnosti budov by malo byť prínosom najmä pre spotrebiteľov postihnutých energetickou chudobou. Členské štáty už teraz môžu od povinných subjektov vyžadovať, aby do opatrení na úsporu energie zahrnuli sociálne ciele súvisiace s energetickou chudobou; táto možnosť by sa teraz mala rozšíriť o alternatívne opatrenia a zmeniť na povinnosť, pričom by sa však členským štátom mala ponechať úplná flexibilita v otázkach veľkosti, rozsahu a obsahu takýchto opatrení. V súlade s článkom 9 Zmluvy by mali byť politiky Únie v oblasti energetickej efektívnosti inkluzívne, a teda by mali zabezpečovať dostupnosť opatrení na zvýšenie energetickej efektívnosti aj spotrebiteľom postihnutým energetickou chudobou.

(13)Energia, ktorá sa na budovách alebo v nich vyrába z obnoviteľných zdrojov, znižuje objem dodávanej energie vyrobenej z fosílnych palív. Znižovanie spotreby energie a využívanie obnoviteľných zdrojov v sektore budov má pre Úniu veľký význam z hľadiska znižovania energetickej závislosti i emisií skleníkových plynov, najmä vzhľadom na ambiciózne ciele v oblasti klímy a energetiky do roku 2030, ako aj na globálny záväzok prijatý v decembri 2015 na parížskej konferencii zmluvných strán Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy (COP21). Členské štáty by preto pri plnení požiadaviek na úspory energie mali mať možnosť zohľadniť určité množstvo energie vyrobenej z obnoviteľných zdrojov na budovách alebo v nich na vlastnú spotrebu. Na tento účel by sa členským štátom malo povoliť použitie metodík výpočtu stanovených v smernici 2010/31/EÚ.

(14)V rámci opatrení stanovených v oznámení Komisie o novom prístupe s dôrazom na spotrebiteľov energie v kontexte energetickej únie a stratégie vykurovania a chladenia treba posilniť minimálne práva spotrebiteľov na zrozumiteľné a včasné informácie o ich spotrebe energie. Články 9 až 11 smernice 2012/27/EÚ a jej príloha VII by sa mali zmeniť, aby umožňovali častú a lepšiu spätnú väzbu o spotrebe energie. Zároveň by sa malo objasniť, že práva spojené s vyúčtovaním a informáciami o vyúčtovaní sa vzťahujú na spotrebiteľov tepla, chladu a teplej vody dodávaných z centrálneho zdroja, aj keď nemajú s dodávateľom energie priamy individuálny zmluvný vzťah. Na účely týchto ustanovení by teda pojem „konečný používateľ“ mal zahŕňať koncových odberateľov nakupujúcich teplo, chlad alebo teplú vodu na vlastnú spotrebu, ako aj obyvateľov individuálnych jednotiek bytových domov alebo viacúčelových budov, ak sú takéto jednotky zásobované z centrálneho zdroja. Pojem „individuálne meranie spotreby“ by sa mal vzťahovať na meranie spotreby v individuálnych jednotkách takýchto budov. Do 1. januára 2020 by mali nové montované meradlá množstva tepla a pomerové rozdeľovače vykurovacích nákladov umožňovať diaľkový odpočet, aby sa zaistilo nákladovo efektívne a časté poskytovanie informácií o spotrebe. Nový článok 9a sa má uplatňovať len na vykurovanie, chladenie a dodávku teplej vody z centrálneho zdroja.

(15)Mali by sa zrušiť určité ustanovenia článku 15 smernice 2012/27/EÚ, ktorý sa týka premeny, prenosu a distribúcie energie. Na základe preskúmania acquis v oblasti energetiky sa môže zmeniť štruktúra niektorých povinností členských štátov v rámci jednotlivých aktov spojených s touto oblasťou. Táto reštrukturalizácia by sa nemala dotknúť povinnosti členských štátov dodržať vecné požiadavky smernice 2012/27/EÚ, ktoré môžu byť úplne alebo čiastočne opäť zavedené v iných aktoch.