SK Úradný vestník Európskej únie C 311/31

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Boj proti nútenej práci v Európe a vo svete: úloha EÚ – príspevok EHSV ku konferencii MOP 2014“ (stanovisko z vlastnej iniciatívy)

2014/C 311/05

Spravodajkyňa: Béatrice OUIN

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa na plenárnom zasadnutí 11. decembra 2013 rozhodol v súlade s článkom 29 ods. 2 rokovacieho poriadku vypracovať stanovisko z vlastnej iniciatívy na tému:

„Boj proti nútenej práci v Európe a vo svete: úloha EÚ – príspevok EHSV ku konferencii MOP 2014“.

Odborná sekcia pre vonkajšie vzťahy poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 10. apríla 2014.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 498. plenárnom zasadnutí 29. a 30. apríla 2014 (schôdza z 30. apríla 2014) prijal 167 hlasmi za, pričom žiadny z členov nehlasoval proti a 1 člen sa hlasovania zdržal, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

Obchodovanie s ľuďmi nemá v civilizovanej spoločnosti svoje miesto. Napriek tomu rastie a nútená práca sa stala stálym prvkom určitých oblastí trhu práce a je veľkým trhom pre organizovaný zločin. Do programu 103. zasadnutia Medzinárodnej konferencie práce, ktoré sa uskutoční v júni 2014, bola zaradená diskusia zameraná na posilnenie boja proti nútenej práci. Charakter nútenej práce sa totiž od prvých dohovorov Medzinárodnej organizácie práce na túto tému, v roku 1929 (č. 29) a v roku 1957 (č. 105), zmenil. Kedysi sa tento problém týkal štátnej správy, v súčasnosti sa sústreďuje v súkromnom hospodárstve a rastie z dôvodu globalizácie, migrácie, neformálnej ekonomiky a celosvetových zločineckých sietí. Európska únia prijala smernicu proti obchodovaniu s ľuďmi, ktorá berie do úvahy nútenú prácu (1). Členské štáty a sociálni partneri MOP by mali prijať nový medzinárodný nástroj v júni tohto roku. Európsky hospodársky a sociálny výbor chce v tejto súvislosti a na základe európskej skúsenosti vypracovať návrhy pre Európu a ostatný svet, v ktorých zdôrazní úlohu, ktorú zohráva a mala by ešte viac zohrávať občianska spoločnosť v záujme skutočného uplatňovania základných práv. Stredisko pre monitorovanie trhu práce bude poverené sledovaním vývoja realizácie smernice o obchodovaní s ľuďmi, ako aj textov prijatých MOP na boj proti nútenej práci.

1.1 Odporúčania

1.2 Pre Európsku úniu: prijať spoločnú pozíciu v MOP, aby sa do medzinárodného pracovného práva začlenili ciele európskej smernice o prevencii obchodovania s ľuďmi a boji proti nemu a o ochrane obetí obchodovania a stratégie zameranej na odstránenie obchodovania s ľuďmi (2) (2012).

1.3 Pre štáty: — na budúcej Medzinárodnej konferencii práce prijať dodatkový protokol k dohovoru č. 29, ktorý doplní odporúčanie zahŕňajúce obchodovanie s ľuďmi na účely vykorisťovania prácou a naprávajúce nedostatky v oblastiach prevencie, ochrany obetí, ich odškodňovania a trestov pre obchodníkov, čím sa do medzinárodného práva prenesú už platné ustanovenia v európskom práve, — ratifikovať dohovor č. 189 o domácej práci, — vzájomne posilniť prostriedky inšpekcie práce a európskej spolupráce, — zosúladiť právne predpisy v oblasti obchodovania s ľuďmi a prisťahovalectva a zabezpečiť účinné vykonávanie smernice 2011/36 o prevencii obchodovania s ľuďmi a boji proti nemu a o ochrane obetí obchodovania (3), — bojovať proti príčinám znížením chudoby a zraniteľnosti obetí a zvyšovať povedomie verejnosti.

1.4 Pre podniky, zamestnávateľov a investorov: — ubezpečiť sa, že dodávateľský reťazec nevyužíva nútenú prácu a dodržiava ľudské práva tak v Európe, ako aj v tretích krajinách, uplatňovaním Riadiacich zásad OECD pre nadnárodné podniky a Tripartitnej deklarácie o zásadách týkajúcich sa nadnárodných podnikov a sociálnej politiky MOP. — monitorovať činnosť a zúčastňovať sa na obchodnej koalícii proti obchodovaniu s ľuďmi, ktorú čoskoro spustí Európska komisia.

1.5 Pre odborové organizácie: vzdelávať svojich členov, aby vedeli, ako sa správať k obetiam a sprevádzať ich v jednotlivých postupoch, najmä v zraniteľných sektoroch ako sú poľnohospodárstvo, staveniská, reštaurácie a hotely alebo domáca práca; spolupracovať so špecializovanými mimovládnymi organizáciami pri sprevádzaní migrujúcich osôb bez dokladov, ktoré treba považovať za obete, a nie za delikventov.

1.6 Pre združenia: Spotrebiteľské združenia sa musia znepokojovať na pôvodom produktov a vyžadovať transparentnosť celého výrobného reťazca. Združenia, ktoré pomáhajú nelegálnymi migrantom, organizujú domácu prácu alebo bojujú za zrušenie prostitúcie, by mali byť uznávanými partnermi v boji proti nútenej práci, ktorých treba počúvať.

2. Všeobecné pripomienky

2.1 Čo je nútená práca?

V článku 2 dohovoru č. 29 MOP, ktorý ratifikovalo 177 krajín, sa nútená práca definuje ako „každá práca alebo služba, ktorá sa od ktorejkoľvek osoby vymáha pod hrozbou akéhokoľvek trestu a na ktorú sa dotknutá osoba neponúkla dobrovoľne“. Táto definícia zahŕňa väzňov v pracovných táboroch, odpracovanie dlhu a obchodovanie s ľuďmi na účely nútenej práce (pracovníci, ktorí nedostávajú plat, ktorým sú zhabané doklady atď.). Rozlišovanie medzi vykorisťovaním prostredníctvom práce a nútenou prácou je zložité. Podľa Medzinárodného úradu práce (MÚP) sa vo všeobecnosti s nútenou prácou spája dlhá a namáhavá práca vykonávaná vo veľmi ťažkých podmienkach a veľmi slabo platená prípadne neplatená, vykonávaná bez súhlasu so zainteresovanou osobou a pod hrozbou trestu. Trestom môže byť fyzické násilie (údery, mučenie, sexuálne zneužívanie) alebo psychologické násilie (nadmerné zadlženie, zhabanie osobných dokladov, vyhrážanie sa udaním prisťahovaleckým úradom alebo represálie proti rodinám atď. (4)). Reťaze otrokov z minulosti dnes nahradil strach a ekonomické donucovanie.

Nútená práca sa tiež v zmysle smernice 2001/36 o obchodovaní s ľuďmi považuje za jednu z foriem vykorisťovania.

2.2 Kde dochádza k nútenej práci?

Domáca práca, poľnohospodárstvo, stavebníctvo, manufaktúrna výroba (textil, hračky) patria medzi najviac postihnuté sektory. Hoci je nútená práca v súkromnom sektore v podstate nelegálnou činnosťou, dostáva sa do legálnej ekonomiky prostredníctvom subdodávateľov a pracovných agentúr. Nútená práca preniká aj do dodávateľského reťazca súkromných skupín vrátane veľmi veľkých skupín. V tom prípade ide najčastejšie o nútenú prácu mimo Európskej únie, pričom najviac postihnutou oblasťou je oblasť Ázie a Tichomoria (56 %). Stredná Európa a južná Európa, ako aj krajiny Spoločenstva nezávislých štátov predstavujú regióny, v ktorých výskyt nútenej práce dosiahol najvyššiu úroveň na svete (4,2 z 1 000 obyvateľov). Trinásť z devätnástich krajín z tohto regiónu leží pri hraniciach EÚ. Ale napriek tomu, čo si mnoho ľudí myslí, nútená práca nie je výnimkou ani v Európskej únii a priemyselných krajinách (7 %) (5). Prípady nútených pracovníkov v domácnosti alebo pracovníkov v poľnohospodárstve boli zistené vo všetkých krajinách Európskej únie. Dospelí a deti sú tiež nútení vykonávať nezákonné alebo neformálne hospodárske činnosti vrátane žobrania. Tieto údaje treba porovnať s údajmi o korupcii v Európskej únii, ktorá komplikuje boj proti nútenej práci.

2.3 Kto vykonáva nútenú prácu?

Hoci nie všetci pracovníci vykonávajúci nútenú prácu sú nelegálnymi migrantmi, tí sú však určite najzraniteľnejší a predstavujú väčšinu obetí. Sú to obete začarovaného kruhu, ktoré sa neodvážia sťažovať zo strachu, že ich pošlú späť do krajiny pôvodu. Obchodníkmi sú tiež často nelegálni migranti, ktorí zneužívajú svojich spoluobčanov. Medzi kategórie, ktoré sú najviac vystavené nútenej práci, patria etnické alebo rasové menšiny, migranti, chudobné osoby a z nich najmä ženy a deti. Ženy tvoria väčšinu obetí obchodovania na účely sexuálneho zneužívania, ale aj na domácu prácu, kde sú izolované. Obeťami sú často osoby, ktoré sú zraniteľné, nie sú členmi odborov, nevedia sa samy brániť a chrániť. Rozširovanie neformálnej ekonomiky ponúka príležitosti obchodníkom s ľuďmi. Pre slabosť orgánov inšpekcie práce a policajných orgánov nie je možné bojovať proti jej rozvoju.

Hospodárska kríza, ktorá otriasa Európou od roku 2008, viedla k tomu, že pracovníci museli opustiť svoje krajiny, aby našli prácu v bohatších krajinách. Teraz ich kvalifikovaná sila chýba v krajinách ich pôvodu, ktoré musia pozývať cudzincov z ešte väčšej diaľky, ktorí sami tiež hľadajú lepšie životné podmienky. Tí sú vystavení nepredstaviteľným problémom, nemajú doklady, pracujú v neistom zamestnaní, bez sociálneho zabezpečenia a bez možnosti návratu do svojej krajiny. Táto situácia, ktorá oslabuje mnohé rodiny, je úrodnou pôdou pre obchodníkov s ľuďmi.

2.4 Nútená práca v číslach

— Podľa najnovších odhadov MOP z roku 2012 je vo svete takmer 21 miliónov ľudí obeťami nútenej práce, z toho 58 % sú ženy a dievčatá. Štvrtinu obetí predstavujú deti mladšie ako 18 rokov. Takmer 19 miliónov osôb vykorisťujú jednotlivci alebo súkromné podniky a viac ako 2 milióny sú vykorisťované štátom alebo povstaleckými skupinami. Z tých, ktoré vykorisťujú jednotlivci alebo podniky, je 4,5 milióna osôb obeťami núteného sexuálneho vykorisťovania. Podľa tých istých údajov MOP je priemerná dĺžka nútenej práce, ktorú musia obete vykonávať, 18 mesiacov.

Na rozdiel od všeobecnej mienky údaje Eurostatu z roku 2013 o obchodovaní s ľuďmi v Európe ukazujú, že väčšinu zistených obetí v členských štátoch tvorili v rokoch 2008 – 2010 obyvatelia EÚ – 61 %. Taktiež väčšinu stíhaných obchodníkov predstavovali občania EÚ (67 % v roku 2008, 76 % v roku 2010) (6). Navyše podiel zistených alebo domnelých obetí z krajín mimo EÚ trojnásobne vzrástol v rokoch 2008 až 2010 z 12 % na 36 %, čo potvrdzuje skutočnosť, že migrácia z tretích krajín je naďalej faktorom zraniteľnosti. Najvyšší počet zistených alebo domnelých obetí obchodovania s ľuďmi v roku 2010 hlásili z Talianska (2 381), Španielska (1 605), Rumunska (1 154) a Holandska (993) a najnižší počet z Maďarska (10), Portugalska (8), Malty (4) a Litvy (3) (7). V členských štátoch EÚ je z celkového počtu 8 80 000 nútených pracovníkov 2 70 000 (30 %) obeťami núteného sexuálneho vykorisťovania a 6 10 000 (70 %) nútenej práce (8).

2.5 Ako funguje obchodovanie s ľuďmi?

Prepojenie medzi obchodovaním s ľuďmi a nútenou prácou je veľmi silné a uznané v textoch (i keď obete nútenej práce nie sú vždy aj obeťami obchodovania s ľuďmi). Chudoba a/alebo ozbrojené konflikty, nerovnováha v rozvoji geograficky blízkych regiónov spôsobujú emigráciu. Obchodníci používajú prostriedky ako podvody, hrozby, zadlženie. Obete sú často násilne, pod nátlakom alebo na základe podvodu získavané, prepravované alebo zadržiavané. Existencia dlhu a manipulácia s ním sú prostriedkom na to, ako niekoho ovládnuť a udržiavať nad ním kontrolu. Migrujúci pracovníci si často požičiavajú vysoké sumy, aby zaplatili obchodníkovi za organizáciu prepravy, získanie cestovných dokladov a poplatky spojené so získaním zamestnania. Potenciálni prisťahovalci si tieto peniaze požičiavajú od priateľov či rodičov s tým, že potom budú môcť svojej rodine pomáhať a zabezpečiť ju do budúcnosti. Pre väčšinu migrujúcich pracovníkov je myšlienka na návrat bez možnosti splatiť svoje dlhy neprípustná, a to aj vtedy, ak zistia, že sľúbená práca neexistuje a že budú po neurčenú dobu vykorisťovaní. Sumy, ktoré musia zaplatiť za pasy a dopravy a následne za ubytovanie, sú prehnané. V mnohých krajinách nemajú nelegálni migrujúci pracovníci prístup k spravodlivosti (9).

2.6 Dôsledky nútenej práce

Okrem toho, že ide o porušenie ľudských práv, nútená práca poškodzuje podniky a pracovníkov. Čestné podniky čelia nekalej konkurencii zo strany podnikov, ktoré využívajú produkty nútenej práce. Pokiaľ ide o pracovníkov, existencia nútenej práce znižuje platy, zhoršuje pracovné podmienky a znižuje financovanie sociálnej solidarity.

2.7 Kto má prospech z nútenej práce?

Obchodovanie s ľuďmi je veľmi lukratívne. Tí, ktorí financujú alebo ukladajú nútenú prácu, majú obrovské nezákonné zisky. V roku 2005 sa ročné zisky z využívania nútenej práce na celosvetovej úrovni odhadovali na 44,3 miliárd USD, z toho 31,6 miliárd pochádzalo z obchodovania s ľuďmi. Z toho 15,5 miliárd (t. j. 49 %) pochádza z rozvinutých ekonomík vrátane Európskej únie (10). Obchodovanie s ľuďmi živí zločinecké siete rovnako ako obchodovanie so zbraňami a drogami.

3. Konkrétne pripomienky

3.1 Nástroje boja proti nútenej práci

Nebyť vystavený nútenej práci je jedným zo základných pracovných práv spoločne so slobodou združovania a rokovania, minimálnym pracovným vekom (zákaz detskej práce) a nediskrimináciou v zamestnaní a profesii, čo potvrdili aj OSN, MOP, OECD a Európska únia (Charta základných práv Európskej únie článok 5, Európsky dohovor o ľudských právach článok 4). Okrem dohovor MOP 29 a 105, aj ďalšie dohovory ako dohovor o domácej práci (189), o inšpekcii práce (81 a 129), o migrujúcich pracovníkoch (97 a 143), o súkromných pracovných agentúrach (181) umožňujú konať.

Základné právo je univerzálne a musia ho uplatňovať aj štáty, ktoré neratifikovali základné dohovory na základe deklarácie MOP o základných zásadách a právach v práci a jeho nasledujúcich krokoch. Podľa riadiacich zásad OSN týkajúcich sa podnikov a ľudských práv sú nadnárodné podniky zodpovedné za dodržiavanie ľudských práv bez ohľadu na úlohu, ktorú zohráva štát v krajine, kde pôsobia (11).

Nútená práca je jednou z foriem vykorisťovania uvedených v európskej smernici 2011/36. Smernica definuje všetky formy vykorisťovania ako trestné činy a harmonizuje sankcie pre vykorisťovateľov a podniky, ktoré využívajú nútenú prácu. Obsahuje tiež ustanovenia o prevencii, ochrane obetí a ich odškodnení.

Napriek potvrdeniu práv a rôznym medzinárodným dokumentom však nútená práca dosiaľ nevymizla. Zločinecké siete nedbajú na hranice a využívajú medzery medzi jednotlivými systémami.

Dohovory MOP musia byť doplnené, aby zodpovedali súčasným formám nútenej práce. Neobsahujú totiž odkaz na obchodovanie s ľuďmi, ani na prevenciu či ochranu obetí a ich odškodnenie.

3.2 Nedostatky nástrojov

Je veľký rozdiel medzi silou (základné práva) a počtom noriem či už regulačných (OSN), dohovorov (MOP) alebo dobrovoľných (riadiace zásady OECD o nadnárodných spoločnostiach (12), ISO 26000 (13), tripartitná deklarácia o nadnárodných spoločnostiach a sociálnej politike (14) MOP, mimofinančné správy) a ich uplatňovaním. Ak aj existujú plány na boj proti nútenej práci, často na ne nie je vyčlenený rozpočet, nemonitorujú sa ani nehodnotia. Jednotlivé nástroje nie sú vzájomne zosúladené: prisťahovalecká politika, kontrola hraníc a ochrana ľudských práv sú napríklad často v protiklade, zatiaľ čo politika spolupráce, ktorá by mohla byť hybnou silou boja proti obchodovaniu s ľuďmi a nútenej práci sa o tomto hľadisku nezmieňuje.

Veľké množstvo textov ešte nezaručuje efektívnosť. K dokumentom medzinárodných inštitúcií v súčasnosti pribúdajú aj súkromné: etické kódexy, certifikácie, označenia atď. V Európe existuje 240 označení, pričom mnohé z nich sú samodefinované a nepodliehajú overovaniu. Niektoré nadnárodné spoločnosti sa napríklad vo svojich etických kódexoch zaväzujú, že budú všade dodržiavať miestne právo. Ide však o nejasné tvrdenie v krajinách, ktoré diskriminujú ženy alebo nechránia sloboda združovania. Existujú etické kódexy, ktoré sú napísané tak, aby ubezpečili spotrebiteľov a investorov, neplánujú však žiadnu kontrolu ani overovanie a netýkajú sa priamo nútenej práce, ktorá umožňuje znížiť náklady a zvýšiť zisk.

3.3 Konať proti nútenej práci na území EÚ a mimo nej

3.3.1 Prekonať nedostatky súčasných textov. V rámci MOP by mali európske štáty vystupovať jednotne, aby sa prijal dodatočný protokol k dohovoru 29 MOP a odporúčanie s cieľom posilniť prevenciu, kontrolu, ochranu obetí a ich odškodnenie. Na území Európskej únie — Európska únia prijala smernicu o boji proti obchodovaniu s ľuďmi (2011/36/EÚ) a stratégiu (stanovisko SOC/467 EHSV). Európska stratégia proti obchodovaniu s ľuďmi venuje osobitnú pozornosť vykorisťovaniu v práci ako jednej z málo preskúmaných foriem a plánuje sériu opatrení, ktorá zahŕňa inšpektorov práce, príslušné orgány, ako aj Európsku komisiu. Tieto dokumenty však vyšli len nedávno a ešte nepriniesli očakávaný efekt v plnej miere. Navyše hospodárska kríza spôsobila znižovanie prostriedkov pre políciu a inšpekciu práce a rozšírenie tieňovej ekonomiky, nárast chudoby a neistoty, čím sa zvyšuje riziko rozvoja nútenej práce. Prevencia určite zahŕňa osvetu, vzdelávanie, informovanie, ale tiež boj proti tieňovej ekonomike a chudobe, pričom osobitnú pozornosť treba venovať najzraniteľnejším skupinám obyvateľstva, ako sú migranti, ktorí nehovoria jazykom prijímajúcej krajiny. — Pracovná inšpekcia musí disponovať dostatočnými prostriedkami kontroly a treba zintenzívniť európsku spoluprácu prostredníctvom vytvorenia agentúry zodpovednej za cezhraničné otázky a rozšírenia mandátu platformy spolupráce medzi inšpekciami práce, tak aby zahrnula aj problém nútenej práce. Treba tiež koordinovať ostatné príslušné inštitúcie (daňové úrady), aby bojovali proti nelegálnej práci. — Inšpektori práce, sociálni pracovníci a odborári by mali mať k dispozícii informácie (či má pracovník pas, či sa môže voľne pohybovať, či dostáva plat atď.), aby odhalili nútenú prácu a upozornili policajné orgány (15). — Agentúry zodpovedné za nábor a umiestnenie pracovníkov, ktoré robia nábor v iných členských štátoch EÚ a mimo nej (pre stavebníctvo, poľnohospodárstvo, oblasť odpadu a upratovacie práce) musia byť kontrolované a monitorované, aby sa zabránilo podvodnému konaniu. Európska stratégia proti obchodovaniu s ľuďmi stanovuje, že Európska komisia bude pracovať s Európskou nadáciou pre zlepšovanie životných a pracovných podmienok (Eurofound) s cieľom vypracovať príručku s osvedčenými postupmi pre verejné orgány v oblasti monitorovania agentúr pre nábor a umiestnenie pracovníkov, ako aj dočasných agentúr, aby sa zabránilo obchodovaniu s ľuďmi. Táto príručka by mala obsahovať aj systémy udeľovania licencií, ako aj uplatňovania právnej zodpovednosti takýchto agentúr. — Obete musia byť chránené, ich práva zabezpečené a uplatňované (nezaplatené platy, sociálna ochrana) a musia byť odškodnené vo výške škody. Nemali by byť stíhané za prečiny týkajúce sa prisťahovalectva, držania falošných dokladov totožnosti ani za prečiny, ktoré vykonali pod nátlakom (16). Zločincami sú obchodníci s ľuďmi a tých treba stíhať. Zhabanie ich majetku by malo umožniť odškodnenie obetí. — Obete musia mať možnosť obrátiť sa na spravodlivosť, a preto musia mať povolenie ostať na území počas obdobia procesu, a to aj v prípade nelegálneho vstupu na územie Európskej únie. Povolenia na pobyt by nemali závisieť od ochoty obetí spolupracovať s orgánmi polície a spravodlivosti, keďže viaceré obete prežili traumu a často majú veľmi negatívne skúsenosti s políciou. V prípade poskytovania svedectva môžu mať obavy zo stretnutia s ich vykorisťovateľmi, z pomsty voči ich rodinám v krajine, z ktorej pochádzajú. Smernica 2011/36 stanovuje niekoľko záväzkov pre členské štáty, pokiaľ ide o pomoc obetiam a ich ochranu. Vykonávanie opatrení musí byť čo najefektívnejšie, aby sa zabezpečila primeraná ochrana obetí, aj tých najzraniteľnejších.

3.3.2 Mimo Európskej únie treba lepšie zohľadniť vznik nových subjektov vďaka globalizácii, mimovládnych organizácií a nadnárodných spoločností. Predpisy WTO dostatočne jednoznačne nezahŕňajú dohovory MOP. Na prácach WTO by sa mal zúčastňovať pozorovateľ z MOP. Musí sa tiež posilniť vykonávanie záverov a odporúčaní kontrolných mechanizmov MOP, ktoré sa týkajú legislatívy a praxe členských štátov MOP. Tieto odporúčania často ostanú bez ďalšieho pokračovania v praxi, a to z dôvodu chýbajúcej politickej vôle a/alebo chýbajúcich finančných prostriedkov či primeraných administratívnych kapacít na ich vykonávanie.

3.3.3 Európska únia pripravuje smernicu o sociálnej zodpovednosti podnikov (17), ktorá bude vyžadovať, aby podniky s viac ako 500 pracovníkmi zahŕňali do ich správy o činnosti nefinančné vyhlásenie o vplyve ich činnosti na environmentálnu, sociálnu a zamestnaneckú oblasť vrátane dodržiavania ľudských práv a úsilia zameraného na boj proti korupcii. Táto smernica je v súlade s predpismi MOP (stanovisko EHSV INT/698).

3.3.4 Rozvojová politika a vonkajšia pomoc by mohli byť hybnou silou, ak by bola pomoc podmienená dodržiavaním základných práv, tak štátmi ako aj ostatnými subjektmi, najmä nadnárodnými podnikmi, ktoré využívajú zdroje krajín, ktorým sa poskytuje pomoc. Navyše rozvojová pomoc by mala zahŕňať projekty zamerané na zlepšenie administratívnej kapacity vrátane primeranej odbornej prípravy pre inšpektorov práce a sociálnych partnerov, ktorá sa bude týkať vykonávania dohovor MOP. Obchodná a rozvojová politika by sa mali posilniť v záujme lepšieho uplatňovania ľudských práv. Ratifikácia a účinné vykonávanie dohovorov MOP o nútenej práci (29 a 105), ako aj ostatných základných dohovorov MOP by mali byť obsiahnuté v obchodných dohodách, dohodách o spolupráci a asociačných dohodách medzi EÚ a tretími krajinami a byť predmetom pravidelného monitorovania. Organizácie občianskej spoločnosti musia byť zapojené prostredníctvom inštitúcií, ktoré sa budú venovať vykonávaniu obchodných dohôd a ich časti o obchode a udržateľnom rozvoji.

3.3.5 Zapojiť občiansku spoločnosť

3.3.5.1 Zvýšiť úlohu podnikov pri podpore ľudských práv, to je to, čo OECD presadzuje vo svojich riadiacich zásadách pre nadnárodné podniky (18). Navrhuje to tiež pán Ruggie vo svojej správe (OSN) (19) a odporúča zapojiť vlády, podniky, občiansku spoločnosť a investorov. Táto správa odporúča podnikom, aby uskutočnili analýzu rizík (due diligence). Podniky sa musia chrániť a stať sa tak subjektmi proti porušovaniu základných práv. Nadnárodné podniky a investori musia niesť zodpovednosť, pretože je to ich záujem, ale tiež preto, aby ich bolo možné stíhať pri nedostatočnej náležitej starostlivosti. Podniky musia zodpovedať aj za uplatňovanie noriem MOP. Presnosť ich vyhlásení by mali kontrolovať nezávislé mimofinančné ratingové agentúry.

3.3.5.2 Veľa nadnárodných spoločností je z Európy a sú na špičke pri uzatváraní medzinárodných rámcových dohôd podpísaných s medzinárodnými odborovými federáciami, najmä o sociálnej zodpovednosti podnikov, vrátane boja proti nútenej práci. Nová stratégia (20) EÚ pre sociálnu zodpovednosť podnikov na obdobie rokov 2011 – 2014 očakáva, že európske podniky prevezmú svoju zodpovednosť pri dodržiavaní ľudských práv (21).

3.3.5.3 Investície rovnako predstavujú hybnú silu: viacerí investori dodržiavajú zásady zodpovedného investovania OSN (22)a sociálne zodpovedné investície v súčasnosti predstavujú 22 % všetkých investícií, pričom 49 % z nich je európskych.

3.3.5.4 Podniky môžu konať prostredníctvom zodpovednej nákupnej politiky, ale územné samosprávy môžu konať tiež, a to tak, že pri verejnom obstarávaní zabezpečia, že podniky, s ktorými spolupracujú, prijali opatrenia na odstránenie nútenej práce v ich dodávateľskom reťazci.

3.3.5.5 Európske mimovládne organizácie sú lídrami v oblasti spotrebiteľských práv a vedia kde a za akých podmienok sa vyrábajú oblečenia a topánky (23)alebo potravinárske výrobky pochádzajúce z tretích krajín. Požadovanie väčšej transparentnosti a sledovateľnosti pri všetkých častiach, ktoré tvoria výrobok alebo službu by umožnilo odstrániť nútenú prácu.

3.3.5.6 Viaceré odborové organizácie majú skúsenosti, s ktorými sa môžu podeliť: realizovanie školení o tom ako pristupovať k ľudom vykonávajúcim nútenú prácu, pracovné metódy so špecializovanými mimovládnymi organizáciami pre pomoc nelegálnym migrantom, ale nie všetky sú si zatiaľ plne vedomé rozsahu problému. Mnohé z nich si myslia, že ich sa to netýka, alebo že nemôžu nič robiť. Štáty by mohli odborovým organizáciám pomôcť pri organizovaní pracovníkov z neformálneho sektora. Odborové organizácie z objednávateľských krajín by mali podporovať vytváranie odborov v krajinách, ktoré vykonávajú objednávky, a platové požiadavky pracovníkov z tretích krajín, ktoré umožnia dôstojné životné podmienky a pracovný čas. Výbory európskeho sektorového sociálneho dialógu sú jedným z prostriedkov na vykonávanie osvety a boja proti nútenej práci.

V Bruseli 30. apríla 2014 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EÚ.

(2) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0286:SK:NOT

(3) Ú. v. EÚ L 101, 15.4.2011, s. 1.

(4) MOP a Európska komisia požiadali skupinu expertov o operatívne ukazovatele na odhalenie obchodovania s ľuďmi. V tomto dokumente je jedna strana venovaná osobitne vykorisťovaniu prácou http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf

(6) EUROSTAT (2013) Trafficking in Human Beings (Obchodovanie s ľuďmi) http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat

(7) Treba zdôrazniť, že údaje Eurostatu z roku 2013 sú založené výlučne na údajoch, ktoré poskytli členské štáty, a nezohľadňujú nezistené obete obchodovania s ľuďmi. Nie všetky členské štáty poskytli tieto údaje. Taktiež metodológie použité jednotlivými vnútroštátnymi orgánmi sa vo veľkej miere rôznia. Z tohto dôvodu môže byť priame porovnávania jednotlivých krajín zavádzajúce.

(8) Global Estimate of Forced Labour 2012: Results and Methodology (Odhad nútenej práce vo svete: výsledky a metodológia), MÚP, Ženeva, 2012. Údaje MÚP sa týkajú odhadovaného (nie oznámeného) počtu osôb v situácii nútenej práce. Tieto údaje zodpovedajú odhadu minimálnej úrovne, pretože na schvaľovanie a zovšeobecnenie údajov boli použité prísne pravidlá. Odhady sú rozlíšené podľa regiónov. Rozlíšenie podľa krajín nie je k dispozícii, pretože len málo krajín sa pokúsilo vypracovať odhad na celoštátnej úrovni.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf

(9) Napríklad jeden írsky zamestnávateľ bol odsúdený, aby nútenému pracovníkovi zaplatil dlhovaný plat vo výške 90 000 EUR. Zamestnávateľ sa odvolal s odôvodnením, že daný pracovník nemá nárok na odškodné, keďže v krajine býva nelegálne, a súd jeho odvolanie uznal http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/).

(10) Zdroj: Patrick Belser, „Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits“ (Nútená práca a obchodovanie s ľuďmi: odhad ziskov), pracovný dokument, Ženeva, Medzinárodný úrad práce, 2005. http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) OSN (2011), Správa osobitného zástupcu generálneho tajomníka zodpovedného za ľudské práva, nadnárodné spoločnosti a iné podniky, John Ruggie, UN GA A/HRC/17/31 www.ohchr.org/Documents/.../GuidingPrinciplesBusinessHR_FR.pdf.

(12) OECD (2011) Riadiace zásady OECD pre nadnárodné podniky http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(13) ISO 26000 – Sociálna zodpovednosť http://www.iso.org/iso/fr/home/standards/iso26000.htm.

(14) MOP (2006) Tripartitná deklarácia o zásadách týkajúcich sa nadnárodných podnikov a sociálnej politiky, 4. vydanie

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_124923/lang--fr/index.htm.

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf

(16) OSCE guidelines on non-punishment 2013 (usmernenia OBSE v oblasti nesankcionovania), http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa menia smernice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS, pokiaľ ide o zverejňovanie nefinančných informácií a informácií týkajúcich sa rozmanitosti niektorými veľkými spoločnosťami a skupinami – COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD)

(18) http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31_fr.pdf

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:sk:PDF.

(21) EÚ (2011) Obnovená stratégia EÚ pre sociálnu zodpovednosť podnikov na obdobie rokov

2011 – 2014 COM(2011) 681 final http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:sk:PDF

(22) Internetová stránka o zásadách zodpovedného investovania OSN: http://www.unpri.org/ (v anglickom jazyku).

(23) Internetová stránka kampane Clean Clothes (čisté oblečenie): http://www.cleanclothes.org/ (v anglickom jazyku).