Správa o ex ante overení doplnkovosti v regiónoch oprávnených na základe cieľa Konvergencia v období rokov 2007 – 2013 {SEK(2009) 273} /* KOM/2009/0112 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | V Bruseli 6.3.2009 KOM(2009) 112 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE Správa o ex ante overení doplnkovosti v regiónoch oprávnených na základe cieľa Konvergencia v období rokov 2007 – 2013 {SEK(2009) 273} OBSAH 1. Úvod 3 2. Proces posúdenia 4 2.1. Overovacia metóda 4 2.2. Oprávnené zdroje financovania 4 3. Výsledky overovania 5 4. Doplnkovosť zo širšej ekonomickej perspektívy 8 5. Závery 12 OZNÁMENIE KOMISIE Správa o ex ante overení doplnkovosti v regiónoch oprávnených na základe cieľa Konvergencia v období rokov 2007 – 2013 ÚVOD Jednou z hlavných zásad, na ktorých stojí hospodárska úloha politiky súdržnosti a ktoré prispievajú k jej fungovaniu, je doplnkovosť. Podľa tejto zásady sa vyžaduje, aby príspevky zo štrukturálnych fondov nenahrádzali verejné výdavky členských štátov, pokiaľ sa má zaistiť, že budú mať skutočné hospodárske účinky. V tejto správe sú zhrnuté hlavné zistenia počas ex ante overenia tejto zásady v období rokov 2007 – 2013, ako aj analýza z ekonomického hľadiska. V oddieloch 2 a 3 sú uvedené výsledky po rokovaniach s členskými štátmi. S každým dotknutým členským štátom sa dosiahla dohoda o cieľovej výške výdavkov, ktorú musí počas tohto obdobia dodržať. V dôsledku toho sa v období rokov 2007 – 2013 z rôznych vnútroštátnych finančných zdrojov investuje viac ako 650 miliárd EUR (v cenách z roku 2006). Táto suma dopĺňa 174 miliárd EUR (v cenách z roku 2006) zo štrukturálnych fondov, ktoré by sa podľa plánu mali vyplatiť v regiónoch, na ktoré sa vzťahuje cieľ Konvergencia (ďalej aj ako „konvergenčné regióny“), v období rokov 2007 – 2013. V oddiele 4 sa doplnkovosť analyzuje zo širšieho hľadiska so zameraním na synergie vnútroštátnych investičných politík a európskej politiky súdržnosti a vo vzťahu k makroekonomickej konjunktúre. Hoci sumy poskytované z Kohézneho fondu nie sú súčasťou overovania doplnkovosti, v tomto oddiele sa zohľadňujú s cieľom plne zachytiť a pochopiť úlohu európskej politiky súdržnosti v rámci celkových verejných investícií. Z tohto oddielu vyplýva, že na každé jedno euro investované v rámci európskej politiky súdržnosti členské štáty investujú v priemere tri eurá. Celkové verejné investície plánované v oprávnených oblastiach budú predstavovať približne 5,6 % celkového predpokladaného HDP týchto regiónov. V niektorých prípadoch, predovšetkým v niektorých z nových členských štátov, je tento podiel podstatne vyšší. V novom programovom období 2007 – 2013 boli zavedené dve významné novinky: - doplnkovosť sa overuje len vzhľadom na cieľ Konvergencia, - ak členský štát do 30. júna 2016 nepreukáže, že dodržal zásadu doplnkovosti, Komisia môže uskutočniť úpravu financovania[1]. PROCES POSÚDENIA Overovacia metóda V článku 15 nariadenia (ES) č. 1083/2006, ktorým sa upravuje politika súdržnosti, sa vyžaduje, aby Komisia a členský štát určili pre konvergenčné regióny výšku verejných alebo rovnocenných štrukturálnych výdavkov (ďalej len „štrukturálne výdavky“), ktorú musí členský štát počas programového obdobia v týchto regiónoch dodržať. Dodržiavanie doplnkovosti sa overuje na vnútroštátnej úrovni. Vnútroštátne finančné prostriedky sa považujú za doplnkové, ak sa ročný priemer štrukturálnych výdavkov dosahovaný v období rokov 2007 – 2013 prinajmenšom rovná ročnému priemeru štrukturálnych výdavkov vzniknutých v období rokov 2000 – 2005 (v prípade členských štátov, ktoré sa k EÚ pripojili v roku 2004, sú referenčným obdobím roky 2004 – 2005). Pri analýze sa zohľadnili zdroje výdavkov, metódy a predpoklady uplatnené členskými štátmi, vrátane uplatnených deflátorov, a v prípade členských štátov, ktoré nepatria do eurozóny, aj výmenné kurzy[2]. Doplnkovosť sa overovala v úzkej spolupráci s členskými štátmi prostredníctvom písomných konzultácií a dvojstranných stretnutí k technickým a metodickým otázkam. Táto činnosť prebiehala súčasne s vypracovávaním národného strategického referenčného rámca (ďalej len „NSRR“) na obdobie rokov 2007 – 2013. Členské štáty predložili svoje príslušné národné strategické referenčné rámce vrátane štandardnej tabuľky na overenie doplnkovosti a doplňujúcich informácií o uplatnenej metodike. Ďalšie informácie boli zamestnancom Komisie poskytnuté počas rokovaní. Oprávnené zdroje financovania Oprávnené štrukturálne výdavky spadajú do troch hlavných kategórií (základná infraštruktúra, ľudské zdroje a výrobné prostredie) a do zostávajúcej kategórie „iné“. Overovanie sa týka celkových vnútroštátnych štrukturálnych výdavkov[3] v oprávnených oblastiach, tak rozpočtových, ako aj mimorozpočtových. V závislosti od štruktúry verejných financií každého členského štátu sa údaje môžu preto týkať nielen štátu, regiónov a obcí, ale aj verejných podnikov, verejných orgánov a mimorozpočtových prostriedkov na vnútroštátnej, regionálnej a miestnej úrovni. Zahŕňajú sa aj výdavky orgánov služieb verejnosti, ktoré majú svoj vlastný nezávislý rozpočet. V tabuľkách doplnkovosti predložených v rámci príslušných NSRR sú zahrnuté informácie o členení štrukturálnych výdavkov podľa kategórie a zdroja financovania (EÚ, spolufinancovanie z vnútroštátnych prostriedkov, verejné podniky a vnútroštátne finančné prostriedky mimo NSRR). Tieto informácie sa poskytujú za obdobie rokov 2000 – 2005 alebo 2004 – 2005 (skutočné ročné výdavky) a za obdobie rokov 2007 – 2013 (prognózy skutočných ročných výdavkov), aby bolo možné overiť dodržiavanie tejto zásady. Sedem z 27 členských štátov (Cyprus, Dánsko, Fínsko, Írsko, Luxembursko, Holandsko a Švédsko) nemá žiadny región, na ktorý by sa v období 2007 – 2013 vzťahoval cieľ Konvergencia. Uvedené krajiny preto nie sú do tejto správy zahrnuté. VÝSLEDKY OVEROVANIA V tabuľke č. 1 sa uvádza výška priemerných ročných štrukturálnych výdavkov, ktorú musí každý členský štát počas obdobia rokov 2007 – 2013 dodržať. Na týchto sumách sa Komisia a dotknutý členský štát dohodli v priebehu rokovaní o NSRR. [pic] Všeobecným pravidlom je, že výška priemerných ročných štrukturálnych výdavkov v reálnom vyjadrení sa musí prinajmenšom rovnať výške dosiahnutej v predchádzajúcom programovom období. V uvedenom nariadení sa však stanovuje, že je potrebné zohľadniť určité osobitné okolnosti ako napríklad celkové makroekonomické podmienky, prebiehajúce alebo plánované privatizácie, či mimoriadnu výšku verejných alebo rovnocenných štrukturálnych výdavkov v predchádzajúcom programovom období[4]. Komisia tak napríklad súhlasila so znížením výšky štrukturálnych výdavkov v Nemecku, pričom zohľadnila mimoriadne výdavky v minulosti spojené so zjednotením krajiny. V troch ďalších členských štátoch sa niektoré zo štrukturálnych výdavkov vynaložených v minulosti považovali za mimoriadne vzhľadom na určité mimoriadne položky výdavkov (Olympijské hry v Grécku, veľká nemocnica na Malte a niektoré výdavky na dopravnú infraštruktúru v Maďarsku, ktoré boli financované z výnosov z privatizácie verejných podnikov). Tieto výdavky sa pri stanovovaní výšky štrukturálnych výdavkov, ktorá sa musí dodržať v období rokov 2007 – 2013, nebrali do úvahy. V dôsledku týchto osobitných okolností sa výška štrukturálnych výdavkov, ktorá sa musí v uvedenom období dodržať, celkovo znížila o približne 7 miliárd EUR za rok. V štyroch členských štátoch zostáva výška štrukturálnych výdavkov v reálnom vyjadrení rovnaká ako v predchádzajúcom období (Rakúsko, Maďarsko, Česká republika a Litva), pričom v ostatných sa zvyšuje o 0,1 % (Slovenská republika) až 63 % (Lotyšsko). Údaje použité pri zostavovaní tabuliek doplnkovosti za každý členský štát pochádzajú zo štátnych (alebo federálnych), regionálnych a miestnych rozpočtov[5]. Do oprávnených kategórií sa zahrnuli aj výdavky vynaložené nezávislými inštitúciami financovanými z verejných prostriedkov. To isté platí v prípade väčšiny verejných podnikov, hoci v niektorých prípadoch boli tieto výdavky vyňaté z dôvodu prebiehajúceho alebo plánovaného procesu privatizácie (napr. v Poľsku a v Slovenskej republike). V ďalších prípadoch nebolo vždy možné priamo vypočítať skutočné oprávnené štrukturálne výdavky, ktoré vznikli na regionálnej úrovni (napr. v prípade Portugalska) alebo verejným podnikom (napr. v Lotyšsku). Členské štáty v týchto prípadoch uplatnili rôzne metódy odhadovania. V tých členských štátoch, v ktorých nie je celá časť územia štátu oprávnená na základe cieľa Konvergencia, sa vykonali geografické úpravy s cieľom vyňať štrukturálne výdavky z neoprávnených regiónov. V niektorých prípadoch sa pritom využili predpoklady alebo metódy odhadovania (napr. v Českej republike a Slovenskej republike). Podobné úpravy sa vykonali v niektorých členských štátoch z dôvodu zmien v mape oprávnených regiónov, ku ktorým došlo medzi uvedenými dvoma programovými obdobiami (napr. v Grécku, Portugalsku a Španielsku), pretože štrukturálne výdavky v regiónoch, ktoré už neboli oprávnené na základe cieľa Konvergencia, sa museli z výpočtov vyňať. [pic] Zdroj: Výpočty DG REGIO Graf č. 1 zobrazuje výsledky overovania doplnkovosti podľa kategórie výdavkov. Takmer 50 % vnútroštátnych štrukturálnych výdavkov sa vynakladá na základnú infraštruktúru ako doprava, telekomunikácie, energetika, životné prostredie, vodné hospodárstvo a zdravotníctvo. Vnútroštátne štrukturálne výdavky plánované v rámci kategórie „ľudské zdroje“ predstavujú približne 29 % z celkovej sumy. Táto kategória zahŕňa hlavne investície do vzdelávania, odbornej prípravy a výskumu a vývoja. Zvyšná suma sa vynakladá na kategóriu „výrobné prostredie“ (o niečo menej ako 13 % – zahŕňa podporu činností vo výrobných sektoroch, napríklad prostredníctvom dotácií firmám a rozvoja podnikateľských služieb), a kategóriu „iné“ (takmer 9 % – pozostáva najmä z technickej pomoci a ďalších menších výdavkov). V siedmich členských štátoch sú však vnútroštátne štrukturálne výdavky v oblasti „ľudských zdrojov“ v konvergenčných regiónoch vyššie ako v kategórii „základná infraštruktúra“. Ide o Belgicko, Nemecko, Estónsko, Francúzsko, Lotyšsko, Slovenskú republiku a Spojené kráľovstvo. Ak sa však pozrieme na relatívnu váhu každej kategórie v rámci štrukturálnych fondov, výsledky sú odlišné. V tomto prípade predstavujú štrukturálne výdavky v kategórii „základná infraštruktúra“ menej ako 37 % celkových výdavkov, alebo o 12 bodov menej ako vnútroštátne výdavky. Tento rozdiel sa presunul najmä do kategórie „výrobné prostredie“, ktorá predstavuje 22 % štrukturálnych výdavkov, v porovnaní so sotva 13 % celkových vnútroštátnych investícií. Aj oblasť „ľudských zdrojov“ predstavuje v rámci štrukturálnych fondov o niečo vyšší podiel. Celkovo možno povedať, že investície financované zo štrukturálnych fondov, ktoré podľa požiadaviek zásady doplnkovosti dopĺňajú vnútroštátne investície, pomáhajú vyvážiť zloženie verejných investícií v prospech výdavkov na podporu výrobného prostredia (inovácie, podpora podnikania, služby cestovného ruchu atď.). Na tieto závery je však potrebné nazerať s určitou opatrnosťou, pretože vnútroštátne nomenklatúry, ktoré sú podkladom pre tabuľky doplnkovosti, nie sú plne zladené. Navyše, v týchto tabuľkách sa nezohľadňujú platby z Kohézneho fondu. DOPLNKOVOSť ZO šIRšEJ EKONOMICKEJ PERSPEKTÍVY V záujme pochopenia zásady doplnkovosti zo širšej ekonomickej perspektívy je potrebné pozrieť sa na celkový vzťah medzi vnútroštátnymi investíciami a investíciami Spoločenstva. Z tohto dôvodu sa v tomto oddiele zohľadnili platby z Kohézneho fondu[6], hoci nie sú súčasťou overovania doplnkovosti, aby bolo možné v plnej miere ukázať význam európskej politiky súdržnosti z hľadiska celkových verejných investícií. Priemerná výška vnútroštátnych štrukturálnych výdavkov, ktorá sa podľa zásady doplnkovosti musí dodržať v oprávnených oblastiach v období rokov 2007 – 2013, presahuje 94 miliárd EUR (v cenách z roku 2006) za rok (pozri tabuľku č. 1). Táto suma zahŕňa vnútroštátne spolufinancovanie štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu[7]. Po pripočítaní platieb plánovaných v rámci európskej politiky súdržnosti (štrukturálne fondy a Kohézny fond) presiahne celková výška štrukturálnych výdavkov v týchto regiónoch úroveň 125 miliárd EUR za rok (v cenách z roku 2006). [pic] Z tabuľky č. 2 sú zrejmé značné rozdiely medzi členskými štátmi (pozri aj graf č. 2). Napríklad vnútroštátne štrukturálne výdavky v jedinom belgickom regióne, ktorý je oprávnený na základe cieľa Konvergencia (Hainaut) sa rovnajú takmer 17 EUR na každé euro investované v rámci európskej politiky súdržnosti. Aj v ostatných členských štátoch „starej“ EÚ-15 sú tieto sumy vysoké. V iných členských štátoch sa tento podiel, naopak, blíži k 1 EUR alebo dokonca ešte nižšej sume. Tieto závery je však opäť potrebné vykladať opatrne, keďže v niektorých prípadoch tvorí obyvateľstvo žijúce v konvergenčných regiónoch iba malú časť celkového počtu obyvateľov (napr. vo Francúzsku žije v týchto regiónoch len 2,9 % celkového počtu obyvateľov, v Rakúsku 3,4 % a v Spojenom kráľovstve 4,6 %). [pic] Pozorované rozdiely sú menej významné pri porovnaní vnútroštátnych štrukturálnych výdavkov s priemerným očakávaným HDP v období rokov 2007 – 2013 (tabuľka č. 3). Je potrebné zdôrazniť, že tieto údaje boli vypočítané na základe stálych cien z roku 2006, v ktorých sa neodrážajú účinky prípadných pohybov výmenných kurzov národných mien štátov, ktoré nepatria do eurozóny (pozri metodickú prílohu). [pic] Rozdiely medzi členskými štátmi „starej“ EÚ-15 a novými členskými štátmi nie sú v skutočnosti až také výrazné (graf č. 3). Do popredia vystupujú Maďarsko a Estónsko s celkovými plánovanými investíciami vo výške viac ako 10 %, resp. 9 % svojho HDP. Celkové investície predstavujú v priemere o niečo menej ako 5,6 % súhrnného HDP konvergenčných regiónov. [pic] V niektorých členských štátoch „starej“ EÚ-15 (Taliansko, Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Portugalsko) predstavujú celkové plánované štrukturálne výdavky (vrátane platieb v rámci európskej politiky súdržnosti) viac ako 6 % priemerného ročného HDP. Netreba však zabúdať, že len niektoré regióny týchto krajín sú oprávnené na základe cieľa Konvergencia. Ako už bolo uvedené, v niektorých prípadoch tieto regióny tvoria iba malú časť celkového počtu obyvateľov a národného HDP. V každom prípade sa zdá, že relatívna váha európskej politiky súdržnosti v rámci celkových plánovaných investícií je značne vyššia v nových členských štátoch (graf č. 3). Platby Spoločenstva tvoria vo väčšine z týchto krajín takmer 50 % celkových investícií, pričom v Českej republike a Slovenskej republike sú dokonca vyššie ako vnútroštátne platby. Uvedené tabuľky a grafy vychádzajú z prognóz Komisie, ktoré boli k dispozícii v čase stanovovania cieľovej výšky výdavkov (jeseň 2006). Nakoniec je potrebné poznamenať, že prognózy HDP na nasledujúce roky boli práve znížené v dôsledku očakávaného vplyvu finančnej krízy na reálnu ekonomiku. Podľa posledných prognóz Komisie (jeseň 2008) teda v rámci Únie dôjde k slabému hospodárskemu rastu a v niektorých členských štátoch dokonca k recesii. Tieto prognózy sa ďalej zhoršili na základe priebežne aktualizovaných prognóz zverejnených na začiatku roka 2009. ZÁVERY Pojem doplnkovosť je pomerne jednoduchý, jeho uskutočňovanie v praxi však so sebou prináša viacero metodických ťažkostí. Ex ante overenie doplnkovosti na obdobie rokov 2007 – 2013 vychádzalo z článku 15 nariadenia (ES) č. 1083/2006 a z usmernení stanovených v pracovnom dokumente č. 3 (december 2006). Uvedenými usmerneniami sa mali stanoviť spoločné zásady pre rokovania medzi Komisiou a jednotlivými členskými štátmi. Ďalším cieľom tohto dokumentu bolo zlepšiť transparentnosť, zabezpečiť rovnaké zaobchádzanie so všetkými krajinami a zaistiť, aby boli výsledky získané za každý členský štát porovnateľné. Napríklad zaradenie výdavkov štátnych spoločností sa stalo povinným, pričom v predchádzajúcom programovom období 2000 – 2006 sa uplatňoval nepovinný prístup. Napriek týmto snahám pretrvávajú viaceré nedostatky, okrem iného: - Ťažkosti s porovnávaním výsledkov medzi členskými štátmi. Členské štáty neuplatňujú v rámci vnútroštátneho verejného účtovníctva jednotnú štandardnú metodiku. V dôsledku toho sa metodické prístupy k zberu údajov potrebných na overenie doplnkovosti v jednotlivých krajinách líšia. Vo väčšine prípadov sa údaje čerpajú z rozpočtových zdrojov, ktoré sa v jednotlivých členských štátoch klasifikujú odlišne. Preto je porovnanie jednotlivých krajín zložité. Tento problém je ešte naliehavejší pri porovnávaní štrukturálnych výdavkov financovaných z vnútroštátnych zdrojov a zo zdrojov Spoločenstva, keďže tieto nie sú klasifikované koherentným a jednotným spôsobom. Ako príklad možno uviesť skutočnosť, že údaje o doplnkovosti sa prezentujú na peňažnom základe, zatiaľ čo verejne dostupné údaje z rozpočtu členských štátov sa prezentujú na akruálnom princípe (ESA95). - Nedostatky v porovnateľnosti údajov medzi programovými obdobiami. Použité metódy sa môžu v priebehu času meniť, dokonca aj v rámci jedného členského štátu. V niektorých členských štátoch sa napríklad zistili zásadné nezrovnalosti medzi skutočnými výdavkami uvádzanými pri ex post overení obdobia rokov 2004 – 2006 a skutočnými výdavkami za rovnaké obdobie uplatnenými pri ex ante overení obdobia 2007 – 2013. - Problémy so zachytením všetkých príslušných oprávnených výdavkov. Stanovenie príslušných výdavkov na základe rôznych účtovných zdrojov, ktoré existujú v členských štátoch, je zložité. Vo väčšine prípadov sa údaje čerpajú z rozpočtových zdrojov, ktoré nie sú vždy členené na všetky nižšie úrovne (nižšie ako celoštátna úroveň). Z tohto dôvodu je veľmi ťažké stanoviť príslušné výdavky, najmä na miestnej úrovni, a preto je najčastejšie potrebné použiť odhady a analýzy jednotlivých prípadov, ktoré ovplyvňujú spoľahlivosť konečného výsledku. - Nesúrodosť poskytovaných informácií. Informácie predkladané niektorými členskými štátmi v rámci NSRR a v priložených správach a metodických pokynoch by sa mohli ďalej zjednodušiť. Predkladané údaje sú nesúrodé a od jedného členského štátu k druhému sa líšia tak z hľadiska kvantity, ako aj kvality. Zatiaľ čo niektoré členské štáty poskytli veľmi podrobné informácie, napríklad o použitej metodike, zdrojoch informácií alebo zostavených odhadoch, iné poskytli veľmi málo podrobností o tom, ako vypracovali svoje tabuľky doplnkovosti. Navyše, tieto informácie neboli vždy prezentované rovnakým spôsobom (členské štáty napríklad nepoužili rovnaký referenčný rok pre všetky deflátory). - Ťažkosti s overením spoľahlivosti údajov. Komisia má obmedzené nástroje na overenie, že poskytnuté informácie sú správne. Mohlo by sa vypracovať rozdelenie výdavkov podľa regiónov, a to najmä pre členské štáty, ktorých územie je čiastočne oprávnené na základe cieľa Konvergencia. Týmto spôsobom by sa mohlo znížiť aj využívanie odhadov na stanovenie výšky výdavkov na nižšej ako celoštátnej úrovni. Dodatočný dôkaz o spoľahlivosti týchto výdavkov by okrem toho mohli poskytnúť doplňujúce dokumenty prepojené na regionálne alebo štátne rozpočty. - Neexistencia mechanizmu na monitorovanie. V pravidlách doplnkovosti sa neustanovujú nástroje, ktoré by Komisii umožňovali pravidelne sledovať vývoj ukazovateľov v členských štátoch (napr. plnenie rozpočtu alebo privatizačné procesy), ktoré môžu ovplyvňovať výšku ich verejných výdavkov, a teda výsledky, pokiaľ ide o doplnkovosť. Mali by sa preskúmať možné riešenia, vrátane prepojenia informácií potrebných na overenie doplnkovosti s informáciami, ktoré členské štáty pravidelne poskytujú v rámci programov stability. Celkovo možno povedať, že jasne existuje priestor na zlepšenie informácií a metodiky na stanovenie a overenie doplnkovosti, ktorá je dôležitou zásadou politiky súdržnosti. Komisia má v úmysle rozvíjať hlbší a trvalý dialóg s členskými štátmi o tom, ako prekonať nedostatky a zlepšiť uplatňovanie tejto zásady. Nasledujúce overenie doplnkovosti sa uskutoční v roku 2011. V tom čase sa táto zásada bude považovať za splnenú, ak bude skutočný ročný priemer štrukturálnych výdavkov v období rokov 2007 – 2010 aspoň zodpovedať výške prognózovanej na toto obdobie, alebo ak tieto výdavky budú zodpovedať vopred stanovenému profilu výdavkov dohodnutému počas ex ante posúdenia. V druhom prípade môže byť ročný priemer za obdobie rokov 2007 – 2010 nižší ako ročný priemer za obdobie 2007 – 2013. Pri strednodobom preskúmaní budú mať členské štáty možnosť upraviť výšku výdavkov s ohľadom na významné zmeny ekonomickej situácie. V súčasnej finančnej kríze môže mať táto možnosť mimoriadny význam. Je preto dôležité, aby budúca diskusia prebiehala na solídnejšom základe. METODICKÁ PRÍLOHA V tabuľke č. 1 sú uvedené skutočné a plánované platby v rámci oprávnených kategórií na obdobie rokov 2000 – 2005 a 2007 – 2013. Ide o údaje zahrnuté v tabuľkách doplnkovosti príslušných národných strategických referenčných rámcov. Sú vyjadrené v eurách, v cenách z roku 2006. Na vyjadrenie týchto údajov v stálych cenách sa použil deflátor HDP. Všetky výdavky v rámci štrukturálnych fondov a v rámci spolufinancovania členským štátom, ktoré sa uskutočnili v novom programovom období, ale boli vyčlenené v rámci predchádzajúcich programov, sú zahrnuté v údajoch za obdobie rokov 2007 – 2013. Pri stanovovaní cieľovej výšky vnútroštátnych štrukturálnych výdavkov sa do úvahy berie vnútroštátne spolufinancovanie pre Kohézny fond. Vo vnútroštátnych tabuľkách za členské štáty, v ktorých nie je celá časť územia oprávnená na základe cieľa Konvergencia, nie sú zahrnuté štrukturálne výdavky na neoprávnené regióny. Ak neboli k dispozícii regionálne údaje, použili sa štatistické metódy odhadovania. V tabuľke a grafe č. 2 sa pre každý členský štát porovnávajú plánované vnútroštátne platby v eurách na základe zásady doplnkovosti na obdobie rokov 2007 – 2013 (ceny z roku 2006), s plánovanými platbami zo štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu (prvý stĺpec) a zo štrukturálnych fondov (druhý stĺpec) pre každý členský štát (cieľ Konvergencia). Na prepočet cien z roku 2004 na ceny z roku 2006 sa v prípade všetkých členských štátov použil 2 % štandardný deflátor. V tabuľke a grafe č. 3 sa pre každý členský štát porovnáva relatívna váha plánovaných vnútroštátnych platieb na základe zásady doplnkovosti v období rokov 2007 – 2013, a celkových plánovaných platieb zo štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu pre každý členský štát (cieľ Konvergencia) s prognózami HDP pre každý členský štát vypracovanými na jeseň 2006. Tieto prognózy boli k dispozícii v čase stanovovania cieľovej výšky výdavkov. Údaje o vnútroštátnych platbách a platbách zo štrukturálnych fondov sa získali z tabuliek doplnkovosti NSRR členských štátov. Pokiaľ ide o Kohézny fond, na základe priemerného profilu platieb pozorovaného v Španielsku, Portugalsku a Grécku počas posledného programového obdobia 2000 – 2006 sa vypracoval profil očakávaných platieb. Pomocná premenná „počet obyvateľov“ sa zvolila ako pomôcka na odhadnutie platieb zodpovedajúcich konvergenčným regiónom v členských štátoch, ktoré sú oprávnené na pomoc z tohto fondu. Nakoniec je dôležité zohľadniť, že pri použití stálych cien sa v niektorých krajinách mimo eurozóny môže nadhodnotiť váha plánovaných vnútroštátnych platieb a platieb Spoločenstva vyjadrená ako percento HDP. Dôvodom je skutočnosť, že niektoré národné meny od roku 2004 voči euru posilnili. Pri uplatňovaní stálych cien sa predpokladá, že výmenný kurz zostane v priebehu referenčného obdobia stabilný. Okrem toho je potrebné postupovať opatrne aj vtedy, keď sa výklad výsledkov týka východiskových hypotéz pri prognózach HDP súvisiacich s mierou inflácie (štandardná miera inflácie počas programového obdobia je 2 % pre všetky členské štáty), keďže tieto sa môžu líšiť od reality v závislosti od ekonomickej konjunktúry. [1] Pozri článok 99 ods. 5 nariadenia Rady (ES) č. 1083/2006 z 11. júla 2006 (Ú. v. EÚ L 210, 31.7.2006). [2] Ďalšie informácie o deflátoroch a výmenných kurzoch sú uvedené v metodickej prílohe a tabuľkách č. 1 a 2 v sprievodnom pracovnom dokumente útvarov Komisie. [3] Je potrebné zdôrazniť, že pojem štrukturálne výdavky použitý pri kontrole zásady doplnkovosti je širší ako ten, ktorý sa bežne používa pri tvorbe hrubého fixného kapitálu. [4] Článok 15 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1083/2006. [5] Podrobnejšie informácie o ex ante overovaní doplnkovosti pre každý členský štát sú uvedené v pracovnom dokumente útvarov Komisie priloženom k tomuto oznámeniu. [6] V prípade Kohézneho fondu bola zvolená pomocná premenná „počet obyvateľov“, aby bolo možné odhadnúť platby zodpovedajúce konvergenčným regiónom v členských štátoch, ktoré sú oprávnené na pomoc z tohto fondu (pozri aj metodickú prílohu). [7] Pozri pracovný dokument útvarov Komisie č. 3 o zásade doplnkovosti (http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/wd3_additionality_en.pdf).