Pilier vychádza zo súboru právnych predpisov, ktoré existujú na úrovni EÚ a na medzinárodnej úrovni. Čerpá najmä z Charty Spoločenstva o základných sociálnych právach pracovníkov z roku 1989, Európskej sociálnej charty z roku 1961, revidovanej Európskej sociálnej charty z roku 1996 a Európskeho zákonníka sociálneho zabezpečenia Rady Európy. V zásadách sa takisto zohľadňujú príslušné dohovory, odporúčania a súvisiace protokoly Medzinárodnej organizácie práce (MOP) a Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím. Zároveň sa za posledných 30 rokov vyvinulo aj sociálne acquis EÚ prijatím nových ustanovení v zmluvách EÚ, Charty základných práv Európskej únie, nových právnych predpisov a judikatúry Súdneho dvora Európskej únie. Nedávno prijaté ciele udržateľného rozvoja OSN do roku 2030 poskytujú nový program, ktorý by mal vyváženým a integrovaným spôsobom riešiť odstraňovanie chudoby, ako aj hospodárske, sociálne, environmentálne rozmery a solidaritu v rámci udržateľného rozvoja.

Pilier by sa mal vykonávať v súlade s dostupnými zdrojmi, v medziach riadneho rozpočtového hospodárenia a v rámci záväzkov vyplývajúcich zo zmluvy, ktorými sa upravujú financie verejnej správy. Vytvorenie piliera hlavne neovplyvňuje právo členských štátov na vymedzenie základných zásad ich systémov sociálneho zabezpečenia a nemalo by sa preto dotýkať ich finančnej rovnováhy.

Vzhľadom na právnu povahu piliera nie sú tieto zásady a práva priamo vykonateľné a budú si vyžadovať pretavenie do cielených opatrení a/alebo samostatných právnych predpisov na príslušnej úrovni. To je vysvetlené vždy v treťom oddiele, v ktorom sa rieši, ako by členské štáty a sociálni partneri, ktorí majú hlavnú zodpovednosť za uplatňovanie sociálnych zásad a práv v praxi, mohli každú zásadu či právo účinne vykonávať. V tomto oddiele sa ďalej poukazuje na to, ako by opatrenia Únie mohli prispievať k vykonávaniu piliera.

Inkluzívne vzdelávanie, odborná príprava a celoživotné vzdelávanie obsahujú dostupné prostriedky na získanie, zachovanie alebo rozvíjanie schopností na dosiahnutie úrovne potrebnej k aktívnemu životu. Napríklad osobitné potreby osôb so zdravotným postihnutím alebo osôb zo znevýhodneného prostredia by sa mali zohľadniť tak, aby tieto osoby mali zabezpečený rovnaký prístup.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

V smernici Rady 79/7/EHS sa stanovuje rovnaké zaobchádzanie s mužmi a so ženami vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením, pokiaľ ide o zákonné systémy sociálneho zabezpečenia, ktoré poskytujú ochranu pred chorobou, invaliditou, pracovnými úrazmi a chorobami z povolania, nezamestnanosťou a rizikami súvisiacim so starobou, a pokiaľ ide o sociálnu pomoc, ktorá dopĺňa alebo nahrádza základné systémy. V smernici Rady 2004/113/ES sa zaručuje rovnaké zaobchádzanie medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu. V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2010/41/EÚ sa objasňuje, že zásada rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami sa uplatňuje na samostatne zárobkovo činné osoby a na prípady, kde sa manželia, resp. manželky alebo životní partneri, resp. životné partnerky podieľajú na jeho, resp. jej činnostiach.

Podľa článku 153 ZFEÚ má Únia právomoc prijímať opatrenia (aj vo forme smerníc stanovujúcich minimálne požiadavky) na podporu a doplnenie činností členských štátov okrem iného aj v oblasti rovnosti medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o rovnaké príležitosti na trhu práce a rovnaké zaobchádzanie v práci. Smernice prijaté na základe článku 153 ZFEÚ nesmú ukladať také správne, finančné a právne obmedzenia, ktoré by bránili vzniku a rozvoju malých a stredných podnikov. V článku 157 ods. 3 ZFEÚ sa zákonodarcom Únie priznáva právomoc prijímať opatrenia na zabezpečenie uplatňovania zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami v otázkach zamestnania a povolania, vrátane zásady rovnakej odmeny za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty. V článku 157 ods. 4 ZFEÚ sa špecifikuje, že zásada rovnakého zaobchádzania nebráni žiadnemu členskému štátu zachovať ani zaviesť opatrenia umožňujúce osobitné výhody menej zastúpenému pohlaviu na ľahšie uplatnenie sa v odbornej pracovnej činnosti alebo ako prevenciu či kompenzáciu nevýhod v profesijnej kariére.

So štátnymi príslušníkmi tretích krajín s oprávneným pobytom, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom alebo patria do rozsahu pôsobnosti iných smerníc EÚ, by sa vo viacerých oblastiach malo zaobchádzať rovnako ako so štátnymi príslušníkmi hostiteľských krajín, najmä pokiaľ ide o pracovné podmienky vrátane odmeny a prepustenia, prístup k vzdelávaniu a odbornej príprave, sociálne zabezpečenie. V roku 2004 prijali členské štáty spoločné základné zásady integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré tvoria rámec pre politiku spolupráce v oblasti integrácie v EÚ a na základe ktorého môžu členské štáty posudzovať a hodnotiť svoje úsilie.

V odporúčaní Rady z 15. februára 2016 týkajúcom sa integrácie dlhodobo nezamestnaných do trhu práce sa odporúča, aby sa dlhodobo nezamestnaným osobám ponúklo hĺbkové individuálne posúdenie a poradenstvo a dohoda o pracovnej integrácii, ktorá by mala obsahovať individuálnu ponuku a určenie jednotného kontaktného miesta, najneskôr v čase, keď obdobie ich nezamestnanosti dosiahne 18 mesiacov.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať porady so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri EÚ na medziodvetvovej úrovni označili účinnosť a kvalitu aktívnych politík trhu práce za prioritu svojho súčasného pracovného programu na roky 2015 – 2017. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Na ochranu pracovníkov v neštandardných pracovnoprávnych vzťahoch boli už prijaté tri smernice: rámcová dohoda o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli sociálni partneri (UNICE, CEEP a ETUC) – pripojená k smernici Rady 97/81/ES – zabezpečuje, aby sa so zamestnancami na kratší pracovný čas nezaobchádzalo nepriaznivejšie ako s porovnateľnými zamestnancami na plný pracovný čas, a stanovuje, že zamestnávatelia by mali zohľadniť žiadosti zamestnancov o presun z pracovného miesta na plný pracovný čas na pracovné miesto na kratší pracovný čas alebo naopak; rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú takisto uzavreli sociálni partneri (UNICE, CEEP a ETUC) – pripojená k smernici Rady 1999/70/ES – zabezpečuje, aby sa so zamestnancami na dobu určitú nezaobchádzalo nepriaznivejšie ako s porovnateľnými zamestnancami na plný pracovný čas, a požaduje od členských štátov prijať opatrenia na zabránenie zneužívaniu, ktoré vyplýva z využívania po sebe idúcich zmlúv na dobu určitú; a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/104/ES o dočasnej agentúrnej práci stanovuje rovnaké zaobchádzanie, pokiaľ ide o základné pracovné podmienky a podmienky zamestnávania dočasných agentúrnych pracovníkov a pracovníkov, ktorých priamo prijal užívateľský podnik.

Komisia spolu s Európskym pilierom sociálnych práv začína prvú fázu konzultácie so sociálnymi partnermi o revízii smernice 91/533/EHS (smernica o písomnom vyhlásení). V rámci tejto konzultácie budú prebiehať porady so sociálnymi partnermi o tom, či treba podstatnejšie zmeniť smernicu s cieľom zaviesť minimálne normy platné pre každý pracovnoprávny vzťah a zakázať zneužívanie.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tohto piliera prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Podľa piliera treba všetky mzdy stanoviť transparentným a predvídateľným spôsobom v plnom súlade s vnútroštátnou praxou, najmä pokiaľ ide o právo na kolektívne vyjednávanie sociálnych partnerov a rešpektovanie ich autonómie. Pokiaľ ide o minimálne mzdy, väčšina členských štátov má svoju zákonom stanovenú minimálnu mzdu. Pilier je regulačným nástrojom, v ktorom sa stanovuje, aby bola jednotná minimálna mzda právne záväzná pre všetkých zamestnancov. Niekoľko členských štátov nemá zákonom stanovenú minimálnu mzdu a rozdielne minimálne mzdy stanovujú sociálni partneri prostredníctvom kolektívnych zmlúv, často na odvetvovej úrovni. Pilier žiadnym spôsobom nespochybňuje túto rozmanitosť postupov a uznáva autonómiu sociálnych partnerov. Transparentnosť v tomto kontexte znamená, že pri stanovovaní minimálnej mzdy by sa mali zohľadňovať zaužívané konzultačné postupy, ktoré by viedli ku konsenzu medzi príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a sociálnymi partnermi a ktoré by sa podľa možnosti opierali o názory ostatných zainteresovaných strán a nezávislých expertov. Ďalej sa v pilieri vyzýva k zabezpečeniu predvídateľnosti rozhodnutí týkajúcich sa miezd, napr. vymedzením pravidiel, ako je úprava minimálnych miezd podľa životných nákladov.

V odporúčaní Rady z 20. septembra 2016 týkajúceho sa zriadenia národných rád pre produktivitu sa odporúča, aby takto zriadené rady analyzovali vývoj a politiky, ktoré by mohli ovplyvniť produktivitu a konkurencieschopnosť, a to aj vývoj týkajúci sa globálnych konkurentov, pri plnom zohľadnení vnútroštátnych zaužívaných postupov.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Pilier takisto ide nad rámec existujúceho acquis tým, že zavádza procesné a vecné záruky pre pracovníkov v prípade prepustenia. Mali by sa poskytnúť primerané dôvody a mala by sa dodržať primeraná výpovedná lehota. V pilieri sa okrem toho stanovuje, že pracovníci by mali mať prístup k účinnému a nestrannému riešeniu sporov. To môže zahŕňať rozhodcovské konanie, mediáciu alebo zmierovací postup. Pilier zavádza aj právo na primeranú nápravu v prípade bezdôvodného prepustenia, ako je spätné zamestnanie alebo finančná náhrada. Bezdôvodné prepustenie treba chápať ako prepustenie, ktoré porušuje pravidlá platné pre predmetný pracovnoprávny vzťah.

V pilieri sa požaduje, aby písomné informácie o pracovných podmienkach pracovníka mu boli poskytnuté na začiatku pracovnoprávneho vzťahu, a nie do dvoch mesiacov, ako je v súčasnosti stanovené v smernici o písomnom vyhlásení. Keďže skúšobné lehoty sú pre väčšinu pracovnoprávnych vzťahov dôležité, v pilieri sa rozširuje informačná povinnosť aj v tomto smere. Tieto zmeny zvýšia informovanosť o právach na strane zamestnávateľov i pracovníkov. Mali by aj pomôcť znížiť nelegálnu prácu.

Smernica Rady 91/533/EHS (smernica o písomnom vyhlásení) priznáva pracovníkom právo na písomné informovanie o hlavných aspektoch ich pracovnoprávneho vzťahu najneskôr do dvoch mesiacov od začiatku zamestnania. Neobsahuje osobitné povinnosti v súvislosti so skúšobnými lehotami. V smernici o písomnom vyhlásení sa vyžaduje, aby zamestnávateľ informoval zamestnanca o dĺžke výpovedných lehôt, ktoré treba dodržať v prípade skončenia zmluvy alebo pracovno-právneho vzťahu, alebo ak to v čase poskytovania informácie nemožno stanoviť, o metóde určovania týchto výpovedných lehôt.

Podľa článku 153 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) má Únia právomoc prijímať opatrenia na podporu a doplnenie činností členských štátov v oblasti pracovných podmienok, ochrany zamestnancov v prípade skončenia pracovného pomeru a informovania a porady so zamestnancami. Smernice prijaté na základe článku 153 ZFEÚ nesmú ukladať také správne, finančné a právne obmedzenia, ktoré by bránili vzniku a rozvoju malých a stredných podnikov.

Cieľom smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/14/ES o informovaní a poradách so zamestnancami (smernica o informovaní a poradách) je zaručiť, aby boli zamestnanci včas zapojení do procesu prijímania rozhodnutí zamestnávateľmi, najmä ak sa plánuje reštrukturalizácia. V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2009/38/ES o zriaďovaní európskej zamestnaneckej rady sa rieši potreba postupov informovania a porád v prípade spoločností s významom na úrovni EÚ, a to zriadením európskych zamestnaneckých rád na riešenie nadnárodných otázok, ktoré by mohli ovplyvňovať pracovníkov. Smernica Rady 98/59/ES o hromadnom prepúšťaní a smernica Rady 2001/23/ES o prevode podnikov zaručujú toho viac než len zabezpečenie informovania a porád so zástupcami pracovníkov; napríklad posledná smernica zaručuje zabezpečenie práv zamestnancov pri prevode podniku z jedného zamestnávateľa na druhého.

Podpora sociálneho dialógu je zakotvená ako spoločný cieľ Únie a jej členských štátov v článku 151 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Podľa článku 153 ods. 2 ZFEÚ má Únia právomoc prijímať opatrenia na podporu a doplnenie činností členských štátov, pokiaľ ide o informovanosť a porady so zamestnancami a kolektívnu ochranu záujmov pracovníkov a zamestnávateľov vrátane spolurozhodovania. Právomoci priznané na základe článku 153 ZFEÚ sa nevzťahujú na odmenu, právo združovať sa, právo na štrajk alebo na výluku. Smernice prijaté na základe článku 153 ZFEÚ nesmú ukladať také správne, finančné a právne obmedzenia, ktoré by bránili vzniku a rozvoju malých a stredných podnikov.

a) Pri navrhovaní a vykonávaní hospodárskych politík, politík zamestnanosti a sociálnych politík treba konzultovať so sociálnymi partnermi v súlade s vnútroštátnou praxou. Treba ich motivovať k tomu, aby vyjednávali a uzatvárali kolektívne zmluvy v otázkach, ktoré sú pre nich relevantné, rešpektujúc pritom svoju autonómiu a právo na kolektívnu akciu. Ak je to vhodné, zmluvy uzavreté medzi sociálnymi partnermi sa vykonávajú na úrovni Únie a jej členských štátov.

Komisia spolu s Európskym pilierom sociálnych práv začína prvú fázu konzultácie so sociálnymi partnermi o revízii smernice o písomnom vyhlásení, v ktorej pôjde o rozsah pôsobnosti smernice a rozšírenie tzv. informačného balíčka, a to aj počas skúšobnej lehoty. V rámci tejto konzultácie budú prebiehať porady so sociálnymi partnermi o tom, či treba podstatnejšie zmeniť smernicu s cieľom zaviesť minimálne požiadavky pracovných práv platné pre každý pracovnoprávny vzťah.

V smernici Rady 92/85/EHS sa požaduje, aby členské štáty poskytli pracovníčkam materskú dovolenku v trvaní najmenej 14 týždňov a dávky aspoň na úrovni platenej nemocenskej dovolenky. V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2010/41/EÚ sa stanovuje, že samostatne zárobkovo činným ženám a manželkám a životným partnerkám samostatne zárobkovo činných osôb treba priznať dostatočnú dávku v materstve umožňujúcu prerušenie ich profesionálnej činnosti z dôvodu tehotenstva alebo materstva najmenej na 14 týždňov. Revidovaná rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke uzavretá medzi sociálnymi partnermi (BusinessEurope, UEAPME, CEEP a ETUC) – vykonávaná na úrovni Únie smernicou Rady 2010/18/EÚ – priznáva pracovníkom a pracovníčkam individuálne právo na rodičovskú dovolenku v trvaní najmenej štyroch mesiacov a požaduje, aby členské štáty prijali opatrenia s cieľom zabezpečiť, aby pracovníci mohli pri návrate z rodičovskej dovolenky požiadať o zmenu dĺžky a/alebo rozvrhnutia pracovného času na stanovené obdobie. Rámcová dohoda o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC – vykonávaná smernicou 97/81/ES – zabezpečuje, aby sa so zamestnancami na kratší pracovný čas nezaobchádzalo nepriaznivejšie ako s porovnateľnými zamestnancami na plný pracovný čas, a stanovuje, že zamestnávatelia by mali zohľadniť žiadosti zamestnancov o prechod z pracovného miesta na plný pracovný čas na pracovné miesto na kratší pracovný čas alebo naopak.

Podľa článku 153 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) má Únia právomoc prijímať opatrenia na podporu a doplnenie činností členských štátov okrem iného v oblasti ochrany zdravia a bezpečnosti pracovníkov, pracovných podmienok a rovnosti medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o príležitosti trhu práce a zaobchádzanie v práci. Podľa článku 157 ods. 3 ZFEÚ má Únia právomoc prijímať opatrenia na zabezpečenie uplatňovania zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami v otázkach zamestnania a povolania. Smernice prijaté na základe článku 153 ZFEÚ nesmú ukladať také správne, finančné a právne obmedzenia, ktoré by bránili vzniku a rozvoju malých a stredných podnikov.

c) Pracovníci majú právo na ochranu osobných údajov v súvislosti so zamestnaním.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu žiadať, aby sa v súlade s článkom 155 ZFEÚ ich dohody vykonávali na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu žiadať, aby sa v súlade s článkom 155 ZFEÚ ich dohody vykonávali na úrovni Únie. Konkrétne môžu podporovať a rozvíjať spoločné normy na vnútroštátnej úrovni alebo na úrovni Únie na prispôsobenie pracovísk tak, aby sa umožnilo aktívne starnutie a využil medzigeneračný prístup. Európski sociálni partneri podpísali 8. marca 2017 autonómnu dohodu o aktívnom starnutí a medzigeneračnom prístupe, ktorá sa vzťahuje aj na zdravie a bezpečnosť a ktorú majú vnútroštátni sociálni partneri implementovať do roku 2020.

Tým, že sa v pilieri stanovuje vysoká úroveň ochrany pracovníkov pred rizikami v oblasti zdravia a bezpečnosti pri práci, ide pilier nad rámec súčasného acquis Nalieha preto na členské štáty, ale aj na zamestnávateľov, aby išli nad rámec minimálnych požiadaviek stanovených v súčasnom acquis a aby sa čo najviac priblížili pracovnému prostrediu bez úrazov a obetí. To neznamená len uplatňovanie pravidiel, ale aj zavádzanie čoraz lepších politík v oblasti zdravia a bezpečnosti pomocou nástrojov, ako sú napríklad webové nástroje na uľahčenie hodnotenia rizík a dialóg s pracovníkmi a dodávateľmi, a to všetko podporené usmerneniami a spätnou väzbou.

Komisia nedávno navrhla zmeny smernice 2004/37/ES (smernica o karcinogénoch a mutagénoch) zamerané na zlepšenie ochrany miliónov pracovníkov, a to preskúmaním alebo stanovením záväzných limitných hodnôt vystavenia pri práci s viacerými nebezpečnými chemickými látkami . Po konzultácii so sociálnymi partnermi bude Komisia aj naďalej navrhovať ďalšie aktualizácie smernice o karcinogénoch a mutagénoch s cieľom zaviesť v záujme boja proti rakovine spôsobenej zamestnaním záväzné limitné hodnoty.

V ustanoveniach piliera sa stanovuje právo detí na ochranu pred chudobou, čo znamená, že každé dieťa má mať prístup ku komplexným a integrovaným opatreniam stanoveným v odporúčaní Európskej komisie z roku 2013 týkajúcom sa investícií do detí. Najúčinnejším spôsobom, ako zabezpečiť prevenciu chudoby a sociálneho vylúčenia, sú integrované stratégie. Cielené opatrenia by napríklad mali zahŕňať prístup k primeraným zdrojom, kombináciu peňažných a vecných dávok, ktorá pre deti zabezpečí primeranú životnú úroveň, prístup k cenovo dostupným a ku kvalitným službám v oblasti vzdelávania, zdravia, bývania, podporu rodiny a rodinnej a komunitnej starostlivosti, ako aj právnu ochranu a podporu detí, aby sa zapojili do rozhodovania, ktoré ovplyvňuje ich životy.

V odporúčaní Komisie 2013/112/EÚ – Investovať do detí: východisko z bludného kruhu znevýhodnenia sa členské štáty vyzývajú, aby zvýšili investície do detí na základe trojpilierového prístupu, ktorý zahŕňa cenovo dostupné, kvalitné vzdelávanie a starostlivosť v ranom detstve a ďalšie opatrenia na riešenie chudoby detí, a to v rámci integrovaného balíka politických opatrení zameraných na práva detí s cieľom zlepšiť situáciu detí a prelomiť medzigeneračný cyklus znevýhodnenia.

Európska rada stanovila v roku 2002 „barcelonské ciele“ s cieľom zabezpečiť do roku 2010 poskytovanie formálnej starostlivosti o deti v Únii pre najmenej 90 % detí vo veku od troch rokov do veku začiatku povinnej školskej dochádzky a pre najmenej 33 % detí vo veku do troch rokov. Tieto ciele boli opätovne potvrdené v Európskom pakte pre rodovú rovnosť na roky 2011 – 2020.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady zapojením sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporiť implementáciu tohto piliera, a to zhromažďovaním a výmenou osvedčených postupov v rámci Únie. Vďaka zapojeniu sociálnych partnerov do problematiky zosúladenia pracovného a rodinného života a vďaka ich zodpovednosti za systémy sociálneho zabezpečenia v niektorých krajinách už mnohé spoločnosti podporujú alebo dokonca zabezpečujú starostlivosť o deti svojich zamestnancov. Sociálni partneri tak zohrávajú kľúčovú úlohu pri identifikácii a výmene osvedčených postupov.

Členské štáty sú zodpovedné za obsah výučby a organizáciu svojich vzdelávacích systémov, a preto sa vyzývajú, aby uplatňovali pilier v tomto kontexte, najmä prostredníctvom vyššej dostupnosti a lepšieho využívania zariadení vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve, ako aj prostredníctvom zavedenia politík zameraných na boj proti chudobe detí a opatrení na podporu rovnosti príležitostí, napríklad celoštátnych a regionálnych stratégií, ktoré zahŕňajú ciele, ukazovatele, účelovo viazané rozpočtové prostriedky a monitorovací mechanizmus. Mohli by sa zaviesť celoštátne stratégie zamerané na účasť detí s cieľom podporiť informovanosť o tom, ako možno deti zapojiť do všetkých opatrení a rozhodnutí, ktoré sa ich týkajú.

Smernica Rady 2003/109/ES o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom, spolu s radom ďalších smerníc Únie týkajúcich sa legálnej migrácie štátnych príslušníkov tretích krajín do Únie priznáva týmto štátnym príslušníkom práva na rovnaké zaobchádzanie ako so štátnymi príslušníkmi hostiteľskej krajiny vo vzťahu k sociálnej ochrane a sociálnemu zabezpečeniu.

Nezamestnaní majú právo na primeranú aktivačnú podporu verejných služieb zamestnanosti, aby sa mohli (opätovne) začleniť do trhu práce, a právo na primerané dávky v nezamestnanosti počas primeraného obdobia v súlade so svojimi príspevkami a vnútroštátnymi pravidlami oprávnenosti. Tieto dávky nemajú príjemcov odrádzať od rýchleho návratu do zamestnania.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Každý, kto nemá dostatok prostriedkov, má právo na primerané dávky minimálneho príjmu, ktoré zaručujú dôstojný život vo všetkých etapách života, a na účinný prístup k podpornému tovaru a službám. Pre tých, ktorí nemôžu pracovať, by sa dávky minimálneho príjmu mali kombinovať so stimulmi na (opätovné) začlenenie do trhu práce.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady prostredníctvom kolektívneho vyjednávania a zapojenia sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Okrem toho sa v pilieri stanovuje, že nezamestnaní majú právo na primerané peňažné dávky v nezamestnanosti počas primeraného obdobia. V pilieri sa vyžaduje primeraná úroveň dávok vo vzťahu k príjmu, ktorý sa má nahradiť. Výška náhradného príjmu by mala podnecovať do rýchleho návratu do zamestnania. Poskytovanie dávky by malo mať primerané trvanie: je dôležité uchádzačom o zamestnanie ponechať dostatok času na to, aby si našli zamestnanie zodpovedajúce ich zručnostiam, a predchádzať negatívnym stimulom, ktoré odrádzajú od hľadania si zamestnania. V každom prípade by tieto dávky mali zodpovedať príspevkom a rešpektovať vnútroštátne pravidlá oprávnenosti.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady zapojením sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Dôležitým prvkom na zabezpečenie stimulov k práci je, že koncepcia dávky by mala byť v súlade s inými dávkami a mala by zachovávať finančnú stimuláciu na zamestnanie sa, a teda by mala brániť tomu, aby poberatelia minimálneho príjmu upadli do pasce nečinnosti. Takéto stimuly môžu mať podobu požiadavky, aby osoba prijímajúca dávku využila služby zamestnanosti, ktoré spolu s inými podpornými službami môžu podporovať opätovné začlenenie do trhu práce.

V pilieri sa pre každého, kto nemá dostatok prostriedkov, stanovuje právo na prístup k dávkam minimálneho príjmu. Pre tých, ktorí sú schopní pracovať, by sa dávky minimálneho príjmu mali kombinovať so stimulmi na (opätovné) začlenenie do trhu práce. Pilier ide nad rámec odporúčania o minimálnom príjme z roku 1992, keďže sa v ňom výslovne uvádza právo na minimálny príjem, ktorý zaručuje dôstojný život. Pojem „minimálny príjem“ označujúci osobitný druh dávky sa prvýkrát výslovne používa namiesto všeobecných výrazov ako „sociálna pomoc“ či „dostatočné zdroje“.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady zapojením sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Na úrovni Únie sa v súlade s článkom 154 ZFEÚ majú uskutočňovať konzultácie so sociálnymi partnermi o možných iniciatívach založených na článku 153 ZFEÚ, pričom sociálni partneri môžu podpisovať dohody, ktoré sa na ich požiadanie môžu v súlade s článkom 155 ZFEÚ vykonávať na úrovni Únie. Sociálni partneri môžu takisto zhromažďovať a vymieňať si osvedčené postupy v rámci Únie. Na vnútroštátnej úrovni môžu sociálni partneri podporovať vykonávanie tejto zásady zapojením sa do vypracúvania a vykonávania príslušných politík.

Smernicou 2011/24/EÚ sa ustanovuje spolupráca medzi systémami zdravotnej starostlivosti členských štátov pri riešení spoločných problémov, ako je napríklad prístup k zdravotnej starostlivosti, a to najmä prostredníctvom nedávno zriadených európskych referenčných sietí, spolupráce v oblasti hodnotenia zdravotníckych technológií a spolupráce v rámci siete elektronického zdravotníctva a v rámci digitálneho jednotného trhu.





Začleňovanie ľudí so zdravotným postihnutím

Ľudia so zdravotným postihnutím majú právo na podporu príjmu, ktorý zaručuje dôstojný život, na služby, ktoré im umožnia zapojiť sa do trhu práce a života spoločnosti, a na pracovné prostredie prispôsobené ich potrebám.

1. Acquis Únie

a) Charta základných práv Európskej únie

V článku 21 charty sa zakazuje akákoľvek diskriminácia založená okrem iného aj na zdravotnom postihnutí. V článku 26 charty sa uznáva právo osôb so zdravotným postihnutím využívať opatrenia, ktoré sú určené na zabezpečenie ich nezávislosti, sociálnej integrácie a integrácie v zamestnaní a účasti na spoločenskom živote. V článku 34 charty sa uznáva nárok na dávky sociálneho zabezpečenia a služby, napríklad v prípade odkázanosti alebo straty zamestnania.

b) Legislatívne právomoci a ich obmedzenia

Podľa článku 19 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) má Únia právomoc prijímať vhodné opatrenia na boj proti diskriminácii založenej okrem iného aj na zdravotnom postihnutí.

Podľa článku 153 ZFEÚ má Únia právomoc prijímať opatrenia vrátane smerníc, v ktorých sa stanovujú minimálne požiadavky, s cieľom podporovať a dopĺňať činnosti členských štátov v oblastiach, medzi ktoré okrem iného patrí zlepšovanie pracovného prostredia na ochranu zdravia a bezpečnosti pracovníkov, pracovné podmienky, sociálne zabezpečenie a sociálna ochrana pracovníkov, ako aj integrácia osôb vylúčených z trhu práce. Podľa článku 153 ZFEÚ má Únia takisto právomoc podporovať a dopĺňať činnosti členských štátov v oblasti boja proti sociálnemu vylúčeniu.

c) Existujúce opatrenia

Únia je zmluvnou stranou Dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím (ďalej len „dohovor UNCRPD“), ktorý je právne záväzným medzinárodným nástrojom stanovujúcim minimálne normy týkajúce sa práv osôb so zdravotným postihnutím. Zmluvnými stranami dohovoru UNCRPD je aj 27 členských štátov Únie. V dohovore UNCRPD sa vyžaduje, aby jeho zmluvné strany prijali všetky primerané opatrenia na uplatňovanie práv uznaných v dohovore vrátane práva osôb so zdravotným postihnutím na prácu na rovnakom základe s ostatnými, práva na primeranú životnú úroveň, na nezávislý život a práva byť neoddeliteľnou súčasťou komunity.

Smernica Rady 2000/78/ES (smernica o rovnakom zaobchádzaní v zamestnaní) zakazuje diskrimináciu založenú okrem iného aj na zdravotnom postihnutí, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti, povolaniu a odbornej príprave. Od zamestnávateľov vyžaduje, aby osobám so zdravotným postihnutím poskytli primerané riešenia, t. j. aby prijali vhodné opatrenia na to, aby osobám so zdravotným postihnutím v príslušnom konkrétnom prípade umožnili prístup k zamestnaniu, vykonávanie zamestnania alebo postup v zamestnaní, prípadne absolvovanie odbornej prípravy, pokiaľ by takéto opatrenia nepredstavovali pre zamestnávateľa neprimeranú záťaž.

Hlavné prvky dohovoru UNCRPD sa odzrkadľujú v európskej stratégii pre oblasť zdravotného postihnutia na roky 2010 – 2020, prostredníctvom ktorej Komisia podporuje zapojenie osôb so zdravotným postihnutím do spoločnosti a trhu práce, ich dôstojné životné podmienky a sociálne začlenenie. Okrem toho sú ustanovenia týkajúce sa osôb so zdravotným postihnutím začlenené do odvetvových právnych predpisov Únie, napríklad v oblasti dopravy, telekomunikácií, ochrany spotrebiteľa, štátnej pomoci, verejného obstarávania alebo zdravia a bezpečnosti.

Komisia ďalej vyzýva členské štáty, aby zabezpečili, aby sa osobám s osobitnými potrebami poskytovala podpora v rámci všeobecného systému vzdelávania. Robí tak predovšetkým prostredníctvom Európskej agentúry pre rozvoj špeciálneho a inkluzívneho vzdelávania, ktorá bola zriadená v roku 1996. Uvedená agentúra podporuje reformy na vnútroštátnej úrovni prostredníctvom dlhodobej spolupráce, odborných znalostí a výmeny poznatkov, pričom na dobrovoľnom základe pracuje priamo s ministerstvami školstva. Správy, ktoré agentúra vypracúva, pomáhajú členským štátom v dodržiavaní medzinárodných štandardov stanovených v Dohovore OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím, konkrétne v článku 24. Financovaním programu Erasmus+ Komisia takisto podporuje konkrétne projekty na podporu inkluzívneho vzdelávania.

2. Rozsah pôsobnosti Európskeho piliera sociálnych práv a zmeny, ktoré zavádza

V pilieri sa odzrkadľuje holistický prístup k zdravotnému postihnutiu založený na ľudských právach zakotvený v dohovore UNCRPD, ktorý vychádza z rešpektovania dôstojnosti, osobnej nezávislosti a samostatnosti osôb so zdravotným postihnutím, ich plného a účinného zapojenia a začlenenia do spoločnosti na rovnakom základe s ostatnými a rovnosti príležitostí.

V pilieri sa zdôrazňuje právo na podporu príjmu, ktoré je jedným z prvkov sociálnej ochrany, ako aj právo na prístup k službám, ktoré osobám so zdravotným postihnutím umožňujú zapojiť sa do trhu práce a spoločnosti, a právo na prispôsobené pracovné prostredie, ktoré sú kľúčovými opatreniami pre osoby so zdravotným postihnutím na prístup k ostatným právam stanoveným v zásadách piliera a na využívanie plnej rovnosti a zapojenia do trhu práce a spoločnosti. Tým, že sa v pilieri bližšie vymedzuje potrebná, vzájomne sa posilňujúca kombinácia týchto opatrení, ide pilier nad rámec existujúceho acquis.