EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli26. 4. 2016 COM(2016) 234 final OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Dôstojný život: od závislosti od pomoci k sebestačnosti Nútené vysídľovanie a rozvoj {SWD(2016) 142 final}



1.Úvod Cieľom tohto oznámenia je predložiť politický rámec na zabránenie dlhotrvajúcemu nútenému vysídľovaniu a postupné ukončenie závislosti od humanitárnej pomoci v existujúcich prípadoch vysídlenia prostredníctvom podpory sebestačnosti a tým, že sa vysídleným osobám umožní žiť dôstojne, ako ľuďom, ktorí sú prínosom pre svoje hostiteľské spoločnosti, a to až do ich dobrovoľného návratu alebo presídlenia. Európska únia ako aktívny globálny aktér a popredný poskytovateľ humanitárnej a rozvojovej pomoci je odhodlaná poskytovať pomoc ľuďom v núdzi na celom svete. Pomáha počas kríz, ako aj pri podpore dlhodobo udržateľného rozvoja krajín. Európska komisia vzhľadom na závažnosť súčasnej utečeneckej a migračnej krízy predložila komplexný a celostný prístup vo svojej európskej migračnej agende. V tejto agende sa vyzýva na „strategické úvahy“ o tom, ako maximalizovať vplyv rozvojovej a humanitárnej pomoci EÚ s cieľom primerane riešiť rozsah, viacrozmerné príčiny a vplyv núteného vysídľovania na miestnej úrovni. Na celom svete je viac než 60 miliónov ľudí – utečencov a vnútorne vysídlených osôb (IDP), ktorí boli nútene vysídlení v dôsledku konfliktu, násilia a porušovania ľudských práv. Ide o najvyššiu úroveň núteného vysídľovania obyvateľstva od druhej svetovej vojny. Všetkých päť najrozsiahlejších vysídlení utečencov – zo Sýrie, z Afganistanu, zo Somálska, Sudánu a z Južného Sudánu – je dlhotrvajúcich, pričom mnoho Afgancov ostáva vysídlených počas viac než troch desaťročí. Toto dlhé trvanie sa zhoršuje v dôsledku skutočnosti, že v roku 2014 sa zaznamenal najnižší počet prípadov dobrovoľnej repatriácie utečencov za tri desaťročia. Dlhým trvaním sa vyznačujú aj tri z piatich najväčších vysídlení v rámci krajiny – v Sýrii, Kolumbii a Sudáne. Len dôsledkom samotnej krízy v Sýrii, ktorá teraz trvá už šiesty rok, je 4,7 milióna utečencov a 6,5 milióna vnútorne vysídlených osôb, pričom EÚ len v roku 2015 prijala 1 milión utečencov. Značný dosah môžu mať aj klimatické javy, ako napríklad tohtoročný El Niño, o ktorom sa očakáva, že bude najhorší za 20 rokov. Kombinácia narastajúcich konfliktov, násilia, zmeny klímy, ekologických a prírodných katastrof spôsobí, že ešte viac ľudí bude nútených opustiť svoje domovy. Informácie o okolnostiach týkajúcich sa kontextu a príčin núteného vysídľovania, ako aj posúdenie existujúcich politík, nástrojov a postupov Komisie pri poskytovaní pomoci utečencom, vnútorne vysídleným osobám a žiadateľom o azyl v tretích partnerských krajinách možno nájsť v pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktorý je priložený k tomuto oznámeniu. Úrad vysokého komisára OSN pre utečencov (UNHCR) v roku 2015 určil hlavné faktory, ktoré nútia sýrskych utečencov v susedných krajinách žiadať o azyl v Európe. Patria medzi ne strata nádeje, vysoké náklady na živobytie, prehlbovanie chudoby a obmedzené možnosti, ako si zarobiť na živobytie alebo získať vzdelanie. Bez vyhliadky na rozvoj a možnosti využívať sociálne a hospodárske práva je pravdepodobnejšie, že utečenci a vnútorne vysídlené osoby sa presunú mimo svojho regiónu pôvodu. Sekundárne a viacnásobné presídlenia sú odrazom kolektívneho zlyhania pri riešení konkrétnych strednodobých až dlhodobých potrieb a zraniteľnosti nútene vysídlených ľudí a ich hostiteľských komunít a zabezpečení trvalého riešenia. Samotný humanitárny systém nie je schopný uspokojiť rastúce rozvojové potreby nútene vysídlených ľudí a hostiteľských komunít. Nútené vysídľovanie nepredstavuje len humanitárny problém: je to aj politický, rozvojový a hospodársky problém týkajúci sa ľudských práv, ktorý je nevyhnutne prepojený s celkovým fenoménom migrácie. Hoci nútené vysídľovanie spôsobené konfliktami v susedstve predstavuje pre EÚ bezprostrednú obavu, problematika dlhodobého núteného vysídľovania má globálny charakter. Z tohto dôvodu sa v oznámení Komisie o úlohe vonkajšej činnosti EÚ pri súčasnej utečeneckej kríze vyzýva, aby sa EÚ a jej členské štáty zaviazali urobiť v dlhodobom horizonte viac pre riešenie základných príčin migrácie a vysídľovania. EÚ preukázala svoje odhodlanie riešiť základné príčiny núteného vysídľovania pri zdroji zintenzívnením svojho úsilia na predchádzanie vzniku nových konfliktov, vyriešenie existujúcich konfliktov a zaoberanie sa porušovaním ľudských práv – čo sú hlavné príčiny núteného vysídľovania. Pretrvávajúci politický a diplomatický záväzok EÚ a jej členských štátov týkajúci sa riešenia existujúcich konfliktov a podpory dodržiavania ľudských práv na celom svete je preto kľúčovým aspektom tohto programu, takisto ako záchrana životov a pomoc pri uspokojovaní okamžitých humanitárnych potrieb. Nútene vysídlení ľudia však okrem právnej a fyzickej ochrany, potravín a prístrešia potrebujú aj prístup k pracovným miestam a k službám ako zdravotníctvo, vzdelávanie a bývanie. Acquis EÚ a osvedčené postupy vyvíjané od roku 1999 na účely vytvorenia spoločného európskeho azylového systému a harmonizácie spoločných minimálnych noriem týkajúcich sa azylu môžu slúžiť ako dobrý príklad toho, ako sú partnerské krajiny schopné prijať veľké počty utečencov. Nútené vysídľovanie: zdĺhavý a zložitý problém Toto oznámenie sa zameriava na prípady dlhotrvajúceho núteného vysídlenia v partnerských krajinách v dôsledku konfliktu, násilia a porušovania ľudských práv, bez ohľadu na postavenie vysídlených ľudí, podľa Dohovoru o právnom postavení utečencov z roku 1951. Prvky novej politiky sa môžu uplatniť aj na vysídľovanie spôsobené prírodnými katastrofami a klimatickými udalosťami, pričom sa uznávajú jednotlivé politiky, kontexty, potreby a riešenia. Vzhľadom na neexistenciu udržateľného mieru v mnohých krajinách pôvodu, prísne politiky hostiteľských krajín a obmedzený počet miest na presídlenie žije väčšina vysídlených ľudí v podmienkach dlhotrvajúceho vysídlenia dlhšie než päť rokov. Niektorým sa podarilo nájsť trvalé riešenia, ako napríklad dobrovoľnú repatriáciu, presídlenie alebo miestnu integráciu. V roku 2014 sa zaznamenalo 2,9 milióna nových utečencov, zatiaľ čo iba 126 800 bývalých utečencov sa mohlo vrátiť do svojich krajín pôvodu a iba 105 200 bolo trvalo presídlených. Dlhotrvajúce vysídlenie v súčasnosti trvá v priemere 25 rokov v prípade utečencov a viac než desať rokov v prípade 90 % vnútorne vysídlených osôb. V roku 2014 žilo 86 % utečencov v rozvojových regiónoch a najmenej rozvinuté krajiny poskytli azyl 25 % z celkového počtu. Vzniká tak obrovský tlak nielen na samotných vysídlených ľudí a ich hostiteľské krajiny, vlády a komunity, ale aj na darcov. Všetky tieto subjekty nesú spoločnú zodpovednosť za reakciu. Na zraniteľné spoločenstvá, krajiny a regióny sa vyvíja kritický tlak spôsobený prílevom a dlhodobým pobytom vysídleného obyvateľstva. To má ďalekosiahle dôsledky pre verejné vzdelávanie, odpadové hospodárstvo, ceny bývania a nehnuteľností, služby ako dodávky elektriny a vody, ceny potravín a mzdy, ako aj na celkovú stabilitu. Vzhľadom na skutočnosť, že čoraz viac vysídlených ľudí nachádza útočisko v mestskom prostredí, je v mestách mimoriadne dôležitý vplyv na plánovanie a poskytovanie služieb. Program trvalo udržateľného rozvoja do roku 2030 uznáva nútené vysídľovanie ako jeden z kľúčových faktorov, ktoré hrozia zvrátením veľkej časti pokroku v oblasti rozvoja, ktorý sa podarilo dosiahnuť v posledných desaťročiach. Z tohto dôvodu sa v ňom utečenci a vnútorne vysídlené osoby zaradili do kategórie zraniteľných osôb, ktoré by nemali byť „ponechané bez pomoci“. Hoci nútene vysídlené osoby dostávajú humanitárnu pomoc, často sú vylúčené z programov a činností, ktoré vykonávajú rozvojoví aktéri. Politiky hostiteľských štátov utečencom často obmedzujú prístup na trh práce, ako aj pohyb a pobyt v rámci krajiny. Zabraňujú im tiež zlepšiť si sídlo takým spôsobom, ktorý by podporil trvalý pobyt, a sťažujú, prípadne znemožňujú im získať dlhodobé bezpečné právne postavenie. Výsledkom týchto politík je udržiavať vysídlené obyvateľstvo v tzv. vákuu a zabezpečiť, aby pri neexistencii dlhodobých vyhliadok rozvoja ostali závislí od podpory zo strany humanitárnych aktérov. Utečenci a vnútorne vysídlené osoby sú produktívni jednotlivci so zručnosťami a silnými stránkami, ktorí sú schopní prispievať k hospodárstvu a spoločnosti hostiteľských krajín alebo spoločenstiev. Bez príležitostí rozvoja však prevládajúci model závislosti od pomoci v oblasti „starostlivosti a zachovania“ ohrozuje príležitosti pre utečencov a vnútorne vysídlené osoby dosiahnuť väčšiu sebestačnosť. Prípady vysídlenia sú veľmi zložité a výrazne sa odlišujú. Niektorí utečenci môžu mať zo začiatku lepšie predpoklady vyrovnať sa so situáciou než ich hostitelia, napríklad vďaka úsporám alebo blízkym pokrvným príbuzenským vzťahom v hostiteľskej krajine. Okrem toho, zatiaľ čo hostiteľské krajiny prijímajú rozvojovú pomoc EÚ, zraniteľné hostiteľské spoločenstvá zvyčajne nevyužívajú výhody humanitárnej pomoci. Rovnako zraniteľné môže byť aj obyvateľstvo, ktoré ostalo vo svojich pôvodných spoločenstvách, zatiaľ čo ostatní boli nútení presťahovať sa. Dobrovoľní navrátilci môžu mať relatívne výhody z hľadiska zručností a kapitálu, ktoré nadobudli v zahraničí. Utečenci a vnútorne vysídlené osoby môžu čeliť podobným výzvam ako ľudia migrujúci z vidieka do miest alebo obyvatelia širších mestských oblastí či chudobného vidieka. Môže to viesť k napätiu a konfliktom medzi spoločenstvami a následne spôsobiť obrovské sekundárne vysídľovanie. Najmä v prípade vnútorne vysídlených osôb a navrátilcov hrozia pri nadmernom zameraní na postavenie aj riziká, ktoré sú v rozpore s humanitárnou zásadou poskytovania pomoci na základe samotnej potreby. Prístup založený na postavení nemusí byť uplatniteľný v situáciách, keď sú motivácie pre pohyb zmiešané a kumulatívne, a v ktorých zraniteľnosť závisí viac od individuálnych okolností než od príslušnosti k osobitne vymedzenej kategórii alebo skupine. Preto by sa pri navrhovaní zásahov mali uprednostňovať zraniteľné miesta pred právnym postavením, a to pri plnom dodržiavaní medzinárodného práva a ľudských práv. Osobitné potreby ochrany pre nútene vysídlené osoby sa musia riešiť na základe ich pohlavia, veku a postihnutia, ako aj ich politickej a etnickej príslušnosti, jazyka, kastového pôvodu, náboženstva a/alebo sexuálnej orientácie. Preto nie je možné realizovať univerzálny prístup. EÚ je odhodlaná zabezpečiť politický rámec pre efektívnejšiu, dôstojnú globálnu reakciu na nútené vysídľovanie, ktorá bude viazaná na kontext. Chce to dosiahnuť spojením svojich prístupov k politickým otázkam, predchádzaniu konfliktom, rozvoju, ľudským právam a humanitárnej pomoci, ako aj operatívnym posilnením výsledného vzťahu. Vypracovanie rozvojovo orientovaného politického rámca na riešenie dlhotrvajúceho núteného vysídľovania Je potrebné zaviesť nový, súdržný a spoločný politický rámec. Politické, ľudskoprávne, humanitárne a rozvojové prístupy sa musia navzájom dopĺňať s cieľom vytvoriť obojstranne výhodný scenár pre vysídlené osoby aj ich hostiteľské spoločenstvá. Tento nový politický rámec bude vychádzať zo silných stránok komplexného prístupu EÚ a jej prístupu k zvyšovaniu odolnosti.Pomocou rámca sa využijú produktívne kapacity utečencov a vnútorne vysídlených osôb tým, že sa im poskytne prístup k vzdelávaniu, ubytovaniu, pozemkom, produktívnemu majetku, živobytiu a službám, a podporí sa interakcia medzi nimi a ich hostiteľským spoločenstvom. Intenzívnejšia spolupráca medzi rozvojovými a humanitárnymi aktérmi – s užším prepojením v oblasti financovania na programovej úrovni, výmenou a hodnotením informácií a stanovovaním cieľov – môže umožniť vypracovanie účinnejších a trvalých stratégií ochrany a sebestačnosti. Prinesie to výhody vysídleným ľuďom aj zraniteľným hostiteľským spoločenstvám. Nový, rozvojovo orientovaný prístup k nútenému vysídľovaniu nebude viesť k dodatočným nákladom. Práve naopak, v strednodobom až dlhodobom horizonte zvýši efektívnosť a zlepší výsledky pre darcov aj príjemcov prostredníctvom zníženia závislosti od humanitárnej pomoci a maximalizácie účinnosti investícií vynaložených na rozvoj. Úloha hostiteľských vlád je kľúčová, lebo sú zodpovedné za právne a politické rámce, pomocou ktorých možno riešiť potreby utečencov, nútene vysídlených osôb a hostiteľských spoločenstiev. Vlády stanovujú parametre pre rozvojové zásahy, ako aj načasovanie a priestor pre humanitárne zásahy. Hostiteľské štáty nie sú často schopné riešiť tieto problémy samostatne. Požadujú sa značné investície zo strany medzinárodného spoločenstva, najmä na miestnej úrovni, aby sa z dlhodobého hľadiska zabezpečili pozitívne výsledky a skutočné rozdelenie bremena. Takéto investície by mali zabrániť diskriminácii medzi rôznymi kategóriami nútene vysídlených osôb a podporiť spravodlivé a rovnaké zaobchádzanie prostredníctvom odstránenia prekážok pri zapájaní sa do trhu práce, uľahčenia prístupu k sociálnym službám, modernizácie sídiel a získania dlhodobého bezpečného právneho postavenia. V tomto oznámení sa stanovuje nový, rozvojovo orientovaný politický rámec na riešenie núteného vysídľovania vo forme súboru odporúčaní. Jeho cieľom je spojiť rôzne nástroje a činnosti na zabezpečenie toho, aby mala EÚ účinný prístup pokrývajúci celý cyklus a so zapojením viacerých aktérov s cieľom riešiť nútené vysídľovanie. Oznámenie je okrem toho výzvou na podporu tohto nového prístupu zo strany našich realizačných partnerov: agentúr OSN, medzinárodných organizácií, mimovládnych organizácií, organizácií občianskej spoločnosti (OOS), súkromného sektora a iných neštátnych subjektov v EÚ aj partnerských krajinách.

2.Prvky nového politického rámca 2.1.Silnejší vzťah medzi humanitárnym a rozvojovým aspektom Zámer politiky Komisie sa preorientoval z lineárneho humanitárno-rozvojového prístupu – prepojenie pomoci, obnovy a rozvoja (LRRD) – na zvyšovanie odolnosti. Nedávno sa prijal komplexný prístup, v rámci ktorého sa spája humanitárna pomoc, rozvojová spolupráca a politická angažovanosť. Je mimoriadne dôležité, aby sa politické a rozvojové zainteresované strany, v úzkej spolupráci s humanitárnymi subjektmi, zapojili už na začiatku krízy vysídľovania. Zabezpečilo by sa tým lepšie rozdelenie zodpovednosti medzi humanitárnymi a rozvojovými aktérmi, a to pri plnom dodržiavaní humanitárnych zásad. 2.1.1.Včasné zapojenie všetkých aktérov EÚ by mala pokračovať vo svojej účasti prostredníctvom svojich politických a rozvojových aktérov, ako aj aktérov z členských štátov v skorom štádiu krízy s cieľom umožniť súdržnejší a koordinovanejší prístup. Úplné dodržiavanie humanitárnych zásad a úzka koordinácia s hostiteľskou vládou sú kľúčové prvky. Cieľom je zlepšiť životné podmienky počas celého trvania vysídlenia a čo najúčinnejšie realizovať riešenia, ktoré môžu ukončiť vysídlenie. Súbežné využívanie širokej škály nástrojov, na základe ich komparatívnych výhod a v rámci spoločného strategického rámca, je v súlade s prístupom EÚ k zvyšovaniu odolnosti. Tento prístup si vyžaduje mnohostranné zapojenie so širšou účasťou politických, ľudskoprávnych, rozvojových, humanitárnych, medzinárodných, vnútroštátnych a miestnych aktérov, v rámci ktorého sa môže maximalizovať komparatívna výhoda každého z nich. Na zvýšenie sebestačnosti je nevyhnutné, aby vysídlené osoby a hostiteľské spoločenstvá zohrávali aktívnu úlohu pri vypracúvaní programov a stratégií. Takéto aktívne zapojenie by malo pokryť skutočné a rozmanité potreby a osobitnú zraniteľnosť a kapacity ľudí v každom konkrétnom kontexte. Systém EÚ pre včasné varovanie v prípade konfliktov vychádza z posúdení rizika konfliktov a podporuje včasné preventívne opatrenia EÚ vrátane situácií s rizikom, že dôjde k nútenému vysídľovaniu. Tento prístup k analýze konfliktov poskytuje možnosti komplexnej reakcie vrátane zapojenia členských štátov EÚ a kľúčových medzinárodných partnerov, ako je OSN. EÚ ako jeden z prvých rozvojových aktérov v roku 2012 financovala projekt na podporu strednodobých a dlhodobých potrieb hostiteľských spoločenstiev a sýrskych utečencov v Libanone. Integrovaný prístup bol kritický v počiatočnom štádiu, keď hostiteľské spoločenstvá a inštitúcie, ktoré boli najviac vystavené prílivu utečencov, nemali dostatočnú podporu. 2.1.2.Vypracúvanie súdržných stratégií založených na dôkazoch Komplexný prístup EÚ k vonkajším konfliktom a krízam je dôležitým východiskovým bodom pre strategicky jednotné využívanie rôznych politík a nástrojov EÚ v úzkej spolupráci s členskými štátmi. Využitím tohto východiskového bodu by sa zlepšila účinnosť a vplyv na politiku a činnosť EÚ, najmä vzhľadom na skutočnosť, že konflikty a krízy nemajú lineárny vývoj. Zásady komplexného prístupu sa premietajú do čo najrozsiahlejšieho preventívneho pôsobenia a do strategického plánovania jednotlivých krajín, založeného na spoločných rámcových dokumentoch alebo rovnocenných zastrešujúcich stratégiách. Mali by vychádzať z existujúcich nástrojov na výskum, posudzovanie a riadenie rizík s cieľom zabezpečiť spoločnú základňu pre dôkazy a podľa potreby zahŕňať spoločnú analýzu konfliktov, spoločné posudzovanie potrieb a ďalšie súvisiace analýzy prípadov a príčin dlhotrvajúceho vysídlenia. Spoločné a komplexné analýzy kontextu pre jednotlivé krajiny by mali zahŕňať spoločné analýzy zainteresovaných strán týkajúce sa oblasti politiky a inštitucionálnych rámcov. Tieto rámce by mali zahŕňať aj prieskumnú analýzu trvalých riešení a demografické profilovanie utečencov, vnútorne vysídlených osôb a hostiteľských spoločenstiev. Pri vypracúvaní analýz zo strany konzultujúcich príjemcov by sa mali dodržiavať zásady ochrany súkromia a údajov. Mapovanie priamych a nepriamych hospodárskych, environmentálnych, sociálnych, fiškálnych a politických dôsledkov vysídľovania možno použiť ako východiskový bod pre diskusie s hostiteľskými vládami/miestnymi orgánmi. Pri zásahoch by sa mala ponechať dostatočná flexibilita na riešenie meniacich sa potrieb a zraniteľnosti. Výsledkom budú celostnejšie, účinnejšie a trvalejšie stratégie ochrany a sebestačnosti pre vysídlené osoby a poskytnú im príležitosti na dôstojný život a zároveň znížia vplyv na hostiteľské spoločenstvá. Trustové fondy EÚ zriadené pre Stredoafrickú republiku, v reakcii na sýrsku krízu (fond Madad), pre Afriku, nástroj pre utečencov v Turecku a záväzky prijaté na londýnskej konferencii „Podpora Sýrie a regiónu“ vo februári 2016 vyjadrujú tento posun celostnejším stratégiám. Nový nástroj trustového fondu EÚ pre Afriku zameraný na výskum a dôkazy poskytne prieskum na účely zabezpečenia informácií na tvorbu politiky a navrhovanie projektov počas životnosti trustového fondu. 2.1.3.Premena súdržných stratégií na súdržné programovanie Nový politický prístup musí byť pravidlom a nie výnimkou. Mal by zahŕňať intenzívnejšiu výmenu informácií, koordinované posúdenia, spoločné analytické rámce, ako aj koordinované programovanie a finančné cykly. To znamená, že sa stanovia spoločné ciele v krátkodobom, strednodobom a dlhodobom horizonte, ako aj spoločné ukazovatele. Spoločné ciele dohodnuté medzi EÚ a hostiteľskými krajinami a formulované v rámci cyklu viacročného rozvojového plánovania by v rámci humanitárnej pomoci umožnili zvládnutie neočakávaného prílevu vysídlených osôb bez ohrozenia rozvojových programov alebo krehkých miestnych spoločenstiev. Keď sa nútené vysídľovanie identifikuje ako kľúčová prekážka rozvoja, mali by sa upraviť existujúce programy alebo vypracovať nové programy, v ktorých sa zohľadní vysídľovanie. Spoločné programovanie medzi EÚ a členskými štátmi je flexibilná činnosť pod vedením krajín, ktorá môže byť užitočným nástrojom na riešenie núteného vysídľovania. Darcovia by mali zabezpečiť predvídateľné a pružné financovanie. Na úrovni EÚ by sa na umožnenie tohto prístupu mala využiť flexibilita vonkajších finančných nástrojov. Nedávne vytvorenie trustových fondov EÚ poskytuje Európskej únii väčšiu pružnosť a možnosť získať dodatočné finančné prostriedky od iných darcov vrátane členských štátov EÚ. Medzi iné typy nástrojov, ktoré umožňujú väčšiu flexibilitu, patrí nástroj na podporu stability a mieru, osobitné opatrenia a krízové modifikátory v projektoch. EÚ vypracovala spoločný humanitárno-rozvojový rámec ako hlavný podporný dokument pre akékoľvek spoločné práce pri riešení podvýživy v severnej časti Nigérie. 2.1.4.Prehĺbenie regionálnej spolupráce Posilnená spolupráca medzi jednotlivými politikami a nástrojmi EÚ je rozhodujúcim prvkom revidovanej európskej susedskej politiky (ESP). Pokiaľ ide o kľúčové činnosti, revízia ESP obsahuje návrhy ako väčšiu angažovanosť EÚ pri prehlbovaní regionálnej spolupráce medzi susednými krajinami, ktoré čelia spoločným výzvam, ako aj pri podpore akademickej a pracovnej mobility, a to aj v prospech utečencov. Silnejšie väzby s diaspórou, legislatívne orgány a aktéri na trhu práce, ako napríklad podniky, odborové zväzy a sociálni partneri boli tiež označení ako kľúčové faktory pri poskytovaní ochrany pre nútene vysídlené osoby. Zvyšujú tiež odolnosť hostiteľských spoločenstiev.

Program regionálneho rozvoja a ochrany v severnej Afrike financovaný EÚ pomáha platforme kolektívneho financovania arabskej diaspóry ( narwi.com ) pri financovaní mikropodnikov. Opatrenia: •Zabezpečiť, aby sa spoločné analýzy a preventívne opatrenia zaoberali rizikami a dôsledkami núteného vysídľovania, ako napríklad prostredníctvom spojenia medzi konfliktom EÚ a humanitárnymi systémami včasného varovania. •Dôslednejšie uplatňovať skúsenosti získané z prístupu k zvyšovaniu odolnosti v prípadoch núteného vysídľovania. Skúsenosti poukazujú na potrebu spoločnej analýzy rizík a zraniteľnosti, spoločný návrh strategického programu a humanitárno-rozvojové rámce na riešenie potrieb najzraniteľnejších skupín. •Zahrnúť opatrenia špecifické pre vysídľovanie do akčného plánu pre komplexný prístup EÚ, ktorý sa týka spoločného alebo koordinovaného posúdenia potrieb a následných opatrení. 2.2.Strategické vzťahy s partnermi 2.2.1.Partnerské krajiny Podľa medzinárodného práva v oblasti utečencov a ľudských práv sú hostiteľské vlády povinné poskytovať utečencom ochranu a dodržiavať ich ľudské práva. Vlády nesú hlavnú zodpovednosť za ochranu svojich občanov vrátane tých, ktorí boli vnútorne vysídlení. Utečenci bez dokladov a dobrovoľní navrátilci predstavujú obrovskú medzeru z hľadiska cielenia. Na podporu ich návratu a reintegrácie je potrebné uplatniť rozvojový prístup, ale bez formálneho postavenia utečencov nemajú nárok na podporu v rámci národných programov. V Pakistane je takmer rovnaký počet afganských utečencov bez dokladov ako utečencov s dokladmi. Tieto dve skupiny sa nachádzajú v odlišných situáciách a čelia rôznym problémom, lebo sú oprávnené na výrazne rozdielne druhy a úrovne podpory, a to na území hostiteľskej krajiny a v prípade repatriácie. Vo vnútroštátnych právnych a politických rámcoch a v rámci vedúcej úlohy zabezpečovanej prostredníctvom vlád sa stanovili parametre na riešenie potrieb utečencov, vnútorne vysídlených osôb a hostiteľských spoločenstiev prostredníctvom politických, rozvojových a humanitárnych aktérov. Politické dialógy s hostiteľskými vládami od začiatku krízy sú dôležité na vymedzenie dlhodobých stratégií a plánov rozvoja, pričom sa zohľadňujú osobitné problémy krajín. EÚ by mala úzko spolupracovať so svojimi strategickými partnermi a medzinárodným spoločenstvom pri poskytovaní pomoci hostiteľských vládam a miestnym orgánom a formulovaní politík, ktoré zabezpečia právnu ochranu vysídlených osôb a poskytnú im príležitosť dosiahnuť sebestačnosť. Okrem toho sa pomoc musí poskytovať s cieľom stabilizovať krajiny pôvodu, aby sa vytvorili základné podmienky pre ľudí, ktorí sa dobrovoľne vracajú do povojnových oblastí. Ugandský zákon o utečencoch umožňuje utečencom bývať v sídlach, kde majú právo na obrábanie pôdy, čo im umožňuje sebestačnosť. Rozsiahle vysídľovanie spôsobuje vysoký stupeň fiškálneho tlaku na vnútroštátne a miestne verejné rozpočty, ako aj makroekonomické šoky, ktoré majú tendenciu oslabiť národné rozvojové stratégie a najnovšie úspechy v oblasti rozvoja. Hoci primárnu zodpovednosť za presadzovanie rozvojových prístupov na zvrátenie týchto štrukturálnych vplyvov núteného vysídľovania nesú hostiteľské vlády, často im chýbajú finančné zdroje a kapacity na podporu týchto opatrení. Neschopnosť riešiť tieto situácie môže ohroziť zraniteľnosť hostiteľských štátov a zhoršiť napätie medzi hostiteľmi a utečencami alebo spoločenstvami vnútorne vysídlených osôb. Medzinárodní aktéri zohrávajú zásadnú úlohu pri poskytovaní vonkajšej podpory na zmiernenie týchto vplyvov a podpore udržateľnejších reakcií vlády. Politické rozhodnutia a právny rámec sa zvyčajne prijímajú na vnútroštátnej úrovni, ale sú to práve miestne orgány, ktoré sú najviac zasiahnuté vysídľovaním. Úzka spolupráca s miestnymi orgánmi, ako aj dlhodobejšie investície do ich reakčnej kapacity je nevyhnutná na zabezpečenie miestnej zodpovednosti a udržateľnosti reakcie. Na tejto úrovni sa vyvíjajú najinovatívnejšie prístupy, ako napríklad spolupráca medzi mestami na zvýšenie kapacity v oblastiach ako územné plánovanie, miestny hospodársky rozvoj a poskytovanie služieb. Strategické využívanie dostupných nástrojov môže prepojiť miestnu reakciu s vnútroštátnymi štruktúrami. EÚ podporuje v Iraku postupný, viacúčelový program hotovostnej pomoci na pomoc vysídleným osobám a zraniteľným domácnostiam v hostiteľských spoločenstvách. Medzi jeho ciele patrí lepšie zosúladenie programovania hotovostnej pomoci pod vedením vlády a humanitárnej pomoci, zabránenie vytváraniu paralelných systémov a nadviazanie úzkej spolupráce medzi humanitárnou pomocou a dlhodobou podporou. Hotovostný program sa zaviedol na miestnej/správnej úrovni s cieľom vytvoriť miestne prepojenia, ktoré potom možno povýšiť na vnútroštátnu úroveň v spojení s prebiehajúcou podporou vnútroštátnych sietí zabezpečujúcich sociálnu ochranu a ich reformou. Organizácie OOS môžu pomôcť pri zastupovaní a posilnení postavenia vysídlených ľudí tým, že ich budú informovať o ich právach a povinnostiach. Môžu tiež uľahčiť vzájomné interakcie medzi vysídlenými osobami a hostiteľskými spoločenstvami. Diaspóra môže medzitým pomôcť zvyšovaním informovanosti o krízach a finančnými príspevkami na zriadenie mikropodnikov zo strany hostiteľských spoločenstiev aj nútene vysídlených osôb. Účinnosť týchto opatrení na posilnenie odolnosti a sebestačnosti závisí do veľkej miery od rozsahu „nákupu“ zo strany hostiteľských spoločenstiev a samotných vysídlených osôb. EÚ by sa mala na tento účel usilovať o vypracovanie lokalizovaného prístupu, ktorý bude prispôsobený konkrétnej zraniteľnosti a kapacitám každého regiónu. To je možné iba vtedy, ak sa nútene vysídlené osoby a hostiteľské obyvateľstvo aktívne zapoja do vytvárania miestnych politík a sociálno-ekonomických činností. Pomohlo by to nielen zmierniť napätie medzi rozličným obyvateľstvom, ale aj pri mestskom plánovaní, a zdôraznili by sa tak možné výhody ich koexistencie. Skutočnosť, že viac nútene vysídlených osôb dnes žije v mestských oblastiach než v táboroch, im dáva viac príležitostí na integráciu.

Opatrenia: • Podporovať prístup ku všetkým formám právnej registrácie pre všetky vysídlené osoby a zároveň zabezpečiť ochranu osobných údajov v plnom súlade s medzinárodnými normami. To zahŕňa registráciu pôrodov na zabezpečenie toho, aby sa vysídlené deti stali súčasťou systému evidencie občanov hostiteľskej krajiny a aby sa zabránilo nárastu počtu nových osôb bez štátnej príslušnosti. •Nabádať hostiteľské vlády a spoločenstvá prostredníctvom zastupovania, informovania a stimulov, aby postupne začleňovali nútene vysídlené osoby do sociálneho a hospodárskeho života spoločenstva. •Spolupracovať s hostiteľskými vládami pri poskytovaní politickej podpory v otázke právneho ustanovenia ochrany a sociálno-ekonomického začlenenia nútene vysídlených osôb do miestnych a národných rozvojových plánov. Malo by sa to vykonávať pri plnom dodržiavaní medzinárodného práva v oblasti utečencov a medzinárodného humanitárneho práva. Osobitná pozornosť by sa mala venovať potrebám zraniteľných osôb z dôvodu pohlavia, veku a zdravotného postihnutia. •Pomôcť iniciatívam diaspóry a občianskej spoločnosti s cieľom zvýšiť sebestačnosť nútene vysídlených osôb a zlepšiť ich začlenenie do hostiteľských spoločenstiev. •Posilniť spoluprácu s miestnymi orgánmi s cieľom zvýšiť ich kapacity v oblastiach ako územné plánovanie, hospodársky rozvoj na miestnej úrovni a poskytovanie služieb. Toto by sa mohlo uskutočniť prostredníctvom decentralizovanej spolupráce (napr. spolupráce medzi mestami).

2.2.2.Zapojenie súkromného sektora Súkromný sektor môže zohrávať významnú úlohu pri zvyšovaní sebestačnosti a zlepšovaní začlenenia nútene vysídlených osôb, ako aj pri zvyšovaní odolnosti ich hostiteľských spoločenstiev. Súkromný sektor môže pomôcť na makroekonomickej aj mikroekonomickej úrovni. Môže tiež poskytnúť veľmi potrebné služby a pracovné príležitosti. Operácie súkromného sektora môžu byť flexibilné z hľadiska časových rámcov na vykonávanie, ako aj nákladovo efektívne. Na maximalizovanie vplyvu súkromného sektora, najmä pri dopĺňaní ostatných operácií v teréne, je však potrebné už od začiatku uplatňovať celostný prístup, v rámci ktorého sa identifikujú potenciálne projekty a synergie. Súkromný sektor môže tiež zohrávať dôležitú úlohu v udržateľných a trhovo orientovaných prístupoch k rozvoju miestnych infraštruktúr pre služby ako energia, voda a odpadové hospodárstvo. Preto je nevyhnutné, aby sa počas krízy zaviedol strategický rámec čo najskôr, aby mohli podniky s istotou investovať. V Jordánsku viedlo verejno-súkromné partnerstvo na modernizáciu vodných čerpadiel k značným úsporám energie. Partnerstvo sa uzavrelo medzi súkromnou spoločnosťou a jordánskou vodárenskou spoločnosťou, s pomocou nemeckej rozvojovej spolupráce a Európskej banky pre obnovu a rozvoj. Reštriktívne podmienky tábora obmedzujú možnosti na zvýšenie sebestačnosti. Hotovosť a poukážky sú príklady toho, ako sa pomocou niektorých nových prístupov poskytovala podpora, ktorá môže zvýšiť sebestačnosť a navodiť u vysídlených osôb pocit dôstojnosti a zodpovednosti. V spojení so systémami „hotovosti za prácu“ verejného sektora určenými na krátkodobé zamestnávanie utečencov by súkromný sektor mohol poskytovať finančné služby prostredníctvom miestnych bankových systémov na distribúciu peňažných prostriedkov. Tieto systémy by mohli byť tiež sprevádzané plánmi na podporu mikrofinančných inštitúcií, sporiteľní a úverových mechanizmov, ako aj mikropodnikmi, malými a strednými podnikmi a začínajúcimi podnikmi prostredníctvom budovania kapacít a financovania. Existuje už niekoľko príkladov toho, ako mikropodniky, malé a stredné podniky získali podporu na účely vytvorenia pracovných miest a hospodárskeho rozvoja prostredníctvom rôznych finančných produktov v rámci nástrojov kombinovaného financovania. Nástroje kombinovaného financovania preto môžu byť nástrojom na mobilizáciu dodatočných verejných a súkromných zdrojov. Fondy finančných sprostredkovateľov (FIF) sú nové nástroje na zníženie nákladov na úvery pre krajiny so strednými príjmami, ktoré sú hostiteľmi nútene vysídlených ľudí, ako napríklad Turecko, Jordánsko, Libanon a Ukrajina. Mechanizmus na poskytovanie výhodných úverov by mal fungovať ako Prechodný fond z Deauville, t. j. bude sa financovať z príspevkov darcov, zatiaľ čo prostredníctvom fondov FIF sa bude riadiť realizácia programu.



Spolupráca so súkromným sektorom a sociálnymi podnikateľmi môže okrem toho pomôcť mnohým utečencom a vnútorne vysídleným osobám získať mobilné telefóny a prístup na internet. To by mohlo výrazne uľahčiť zhromažďovanie a výmenu informácií, poskytovanie služieb ako mobilný hotovostný styk a mobilné bankovníctvo a začlenenie utečencov a vnútorne vysídlených osôb na miestnych trhoch práce. Opatrenia: •Zapojiť súkromný sektor do tvorby stratégií už na začiatku krízy s cieľom identifikovať kapacity a získať dostatočný čas na plánovanie. •Uľahčiť spoluprácu medzi súkromným sektorom, hostiteľskými vládami a miestnymi orgánmi s cieľom posilniť doplnkové opatrenia a zabrániť duplicite. Toto možno dosiahnuť napríklad prostredníctvom pomoci vládam pri zjednodušovaní ich postupov tak, aby mohol súkromný sektor zriadiť mikropodniky. •Podporiť samostatne zárobkovo činné vysídlené osoby pri opätovnom založení podnikateľských činností, prispieť k zmierneniu fiškálneho tlaku, posilniť tvorbu pracovných miest (aj pre členov hostiteľských spoločenstiev) a uľahčiť začlenenie. •Nabádať hostiteľské vlády a súkromný sektor, aby vysídleným ľuďom vo väčšej miere poskytovali prístup na internet. 2.3.Odvetvové zameranie

2.3.1.Vzdelávanie V prípade kríz núteného vysídľovania sú kvalitné vzdelanie a bezpečné prostredie dôležitými faktormi stratégií na ochranu detí a jednou z hlavných priorít pre nútene vysídlených ľudí a hostiteľské spoločenstvá. Nedostatok možností vzdelávania ohrozuje vyhliadky na dosiahnutie sociálneho a hospodárskeho blahobytu a predstavuje riziko medzigeneračného úbytku ľudského kapitálu, ako aj straty nádeje, marginalizácie, (sexuálneho) vykorisťovania, trestnej činnosti, násilia a radikalizácie. Vzdelávanie v núdzových situáciách je základným prvkom humanitárnej pomoci v krízach núteného vysídľovania. Komisia v roku 2016 štvornásobne zvýšila podiel svojho ročného rozpočtu na humanitárnu pomoc určeného na vzdelávanie v núdzových situáciách na 4 %. Tento nárast odráža aj dôraz, ktorý sa v rámci programu trvalo udržateľného rozvoja do roku 2030 kladie na vzdelávanie pri odstraňovaní chudoby a posilnení postavenia detí. V roku 2014 tvorili deti mladšie ako 18 rokov 51 % populácie utečencov oproti 41 % v roku 2009, čo je najvyšší údaj za viac než desať rokov. Keďže sa odhaduje, že 65 miliónov detí vo veku 3 – 15 rokov je priamo ovplyvnených humanitárnymi núdzovými situáciami vrátane vysídľovania, hrozba vzniku „stratených generácií“ je skutočná. S cieľom pomôcť začleniť deti a mladých ľudí do ich hostiteľských spoločenstiev je potrebné účinne riešiť problémy ako napríklad traumu, výživu, rodovo motivované násilie a jazykové a kultúrne bariéry. Vyžaduje si to komplexnejší prístup pri poskytovaní doplnkovej humanitárnej pomoci. EÚ v Jordánsku pomáha vláde zabezpečiť bezplatné vzdelávanie pre deti sýrskych utečencov prostredníctvom programu rozpočtovej podpory.



Keďže nútené vysídľovanie je čoraz zdĺhavejšie, hostiteľské spoločenstvá a ich systémy verejného vzdelávania môžu mať problémy s umiestnením z hľadiska množstva a rozmanitosti vysídlených detí a mladých ľudí. Potreba silnejších nástrojov integrácie sa tak stáva ešte naliehavejšou. Dôležitou výzvou je zabezpečiť, aby mali vlády a iné orgány zdroje a kapacity na poskytovanie prístupu k úplnému, spravodlivému a kvalitnému vzdelávaniu pre vysídlené aj miestne obyvateľstvo. Platí to pre všetky úrovne – predškolské, základné, stredné, odborné a vysokoškolské vzdelávanie. Orgány by mali čo najlepšie využívať učiteľov a ďalších zamestnancov školstva spomedzi vysídlených osôb na dosiahnutie tohto cieľa a zvýšenie medzikultúrneho povedomia v hostiteľskom vzdelávacom systéme. Primeraná reakcia si vyžaduje analýzu jednotlivých úrovní vzdelávania príslušných osôb a rozličných potrieb. Rozvojovou spoluprácou sa podporujú hostiteľské spoločenstvá prostredníctvom rozpočtovej pomoci a programov budovania infraštruktúry, čím sa zvyšuje ich odolnosť a pripravenosť. Vzdelávanie a jazyková príprava, ktoré sa poskytujú pri zohľadnení rodových špecifík, v bezpečnom a nenásilnom prostredí, predstavuje jeden z najsilnejších nástrojov na pomoc nútene vysídleným osobám pri začleňovaní do ich hostiteľských spoločenstiev. Platí to najmä pre ženy a dievčatá. Užšia spolupráca medzi humanitárnymi a rozvojovými aktérmi môže zabezpečiť kontinuitu vzdelávania preklenutím medzery medzi vzdelávaním v núdzových situáciách a prístupom k úplnému, spravodlivému a kvalitnému vzdelávaniu na všetkých úrovniach. Spoločné rozvojovo-humanitárne strategické plánovanie by medzitým umožnilo využitie výdobytkov technologického pokroku, ako napríklad smartfóny, tablety a internet, na elektronické vzdelávanie a interaktívnejšiu výučbu. Napomohlo by to prekonanie kultúrnych a jazykových bariér. V oblasti vysokoškolského vzdelávania by ponuka štipendií umožňujúcich prístup na univerzity, ako aj spolupráca medzi univerzitami, mohla študentom zabezpečiť, aby boli počas vysídlenia stále akreditovaní. Somálski utečenci môžu využívať spoločné certifikované vzdelávacie programy s akreditáciou na univerzitách v Keni a Kanade. EÚ v Jordánsku financuje program vysokoškolského vzdelávania, ktorý poskytuje utečencom a miestnym študentom prístup k „hromadným otvoreným online kurzom“. Tento program realizuje Britská rada. V Keni, Konžskej demokratickej republike a v Južnom Sudáne zriadili UNHCR a súkromná nadácia 18 tzv. škôl instantnej siete, ktoré sú poháňané slnečnou energiou. Študenti používajú tablety s pripojením na internet na dodržiavanie pokynov, pokračovanie v štúdiu a vykonávanie výskumu, zatiaľ čo ich učitelia používajú interaktívne tabule ako základnú učebnú pomôcku počas vyučovania. Opatrenia: Podobne treba podporovať aj inovácie v oblasti neformálneho vzdelávania. Mali by vychádzať z osvedčených postupov, ako napríklad poskytovanie alternatívneho základného vzdelania pracujúcim deťom, a jazykové či iné školenia pre učiteľov a študentov, ktorí využívajú mobilné technológie. 2.3.2.Prístup na trhy práce Jedným z najúčinnejších spôsobov na zníženie závislosti vnútorne vysídlených osôb od pomoci a zvýšenie ich sebestačnosti je poskytnúť im prístup na trhy práce. Okrem získania finančnej nezávislosti sa tým pomôže vysídleným osobám pri začlenení do ich hostiteľských spoločenstiev a účasti v nich a osvojení si ich jazyka. To platí najmä v prípade, keď sa opatrenia v oblasti zamestnanosti zacielia na vysídlené osoby a hostiteľské obyvateľstvo, a zníži sa tak tlak na hostiteľské spoločenstvo. Naopak, ak sa vysídleným ľuďom neposkytnú alebo len čiastočne obmedzia pracovné možnosti, pravdepodobne to vyústi do nárastu tieňového hospodárstva s negatívnymi následkami, ako sú opätovný výskyt detskej práce, nútenej práce, vykorisťujúcich foriem práce a rizík sociálneho dumpingu a napätia medzi hostiteľským spoločenstvom a vysídlenými osobami. Nútene vysídlení ľudia sú potenciálni pracovníci, odborníci, obchodníci a hybné sily rozvoja. Ich účasť na miestnej hospodárskej činnosti v ich hostiteľských krajinách môže výrazne pomôcť celému regiónu. Na využitie tohto potenciálu však treba zaviesť potrebné právne rámce. Táto otázka by sa mala riešiť v rámci politických dialógov. Pomôcť sa môže aj prostredníctvom rozvojovej spolupráce, a to nielen poskytnutím pracovných príležitostí, ale aj pomoci hostiteľskej vláde pri budovaní kapacít. EÚ v Libanone financuje prieskum pracovnej sily a životnej úrovne, ktorý bude zahŕňať údaje o sýrskych utečencoch. Na základe tohto prieskumu sa získajú informácie pre informačné systémy na tvorbu politiky a pre pracovné trhy, ktoré sú kľúčové pre plánovanie v oblasti ľudského rozvoja. Komisia v nadväznosti na vyhlásenie o modrej ekonomike Únie pre stredozemie podporuje iniciatívy na začlenenie vnútorne vysídleného obyvateľstva do programov na rozvoj zručností a pracovných miest v morských a námorných odvetviach.



Včasné zapojenie rozvojových aktérov do krízy núteného vysídľovania môže výrazne zvýšiť pripravenosť hostiteľských spoločenstiev na prílev vysídlených ľudí. Rozvojová spolupráca môže hostiteľským krajinám pomôcť pri začlenení nútene vysídlených osôb do verejných prác s vysokým podielom pracovnej sily. Pomohlo by to nielen jednoduchšiemu začleneniu nútene vysídlených osôb do hostiteľského spoločenstva; prostredníctvom daňových príjmov by sa tiež zmiernilo finančné zaťaženie hostiteľskej krajiny vyplývajúce z prijatia utečencov. Verejné práce môžu byť navyše prínosom pre miestne spoločenstvo a môžu predstavovať hotové riešenie pre budúci prílev. Zostavovanie databáz zručností a bývalých povolaní nútene vysídlených osôb môže byť okrem toho užitočné pre ad hoc projekty a môže podporiť pracovnú mobilitu miestneho hostiteľského spoločenstva. Turecká Nadácia pre výskum hospodárskej politiky vytvorila systém identifikácie zručností utečencov, ktorý zodpovedá potrebám podnikov. Opatrenia: Zabezpečiť politickú podporu a odborné znalosti s cieľom pomôcť hostiteľským vládam zaviesť právne predpisy, na základe ktorých sa vysídleným ľuďom poskytuje prístup na oficiálny trh práce a dôstojná práca, ako aj ochrana pred pracovným vykorisťovaním. Zabezpečiť včasné zapojenie rozvojových aktérov s cieľom identifikovať možné verejné práce s vysokým podielom pracovnej sily (v spojení s hostiteľskou vládou a súkromným sektorom) a zamestnať vysídlené osoby prostredníctvom programov „hotovosť za prácu“. Podporiť zhromažďovanie údajov a vytváranie databáz zručností, kvalifikácií a predchádzajúcich povolaní nútene vysídlených osôb, aby mohli pracovať pri plnom dodržiavaní medzinárodných noriem v oblasti ochrany osobných údajov.