SK Úradný vestník Európskej únie C 18/44

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Nové tendencie v oblasti samostatnej zárobkovej činnosti: špecifický prípad ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti“ (stanovisko z vlastnej iniciatívy)

2011/C 18/08

Spravodajca: pán ZUFIAUR NARVAIZA

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa 26. februára 2009 rozhodol podľa článku 29 ods. 2 svojho vnútorného poriadku vypracovať stanovisko z vlastnej iniciatívy na tému

„Nové tendencie v oblasti samostatnej zárobkovej činnosti: špecifický prípad ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti“.

Odborná sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 23. februára 2010.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 462. plenárnom zasadnutí 28. a 29. apríla 2010 (schôdza z 29. apríla 2010) prijal 137 hlasmi za, pričom 52 členovia hlasovali proti a 11 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Zhrnutie, závery a odporúčania

Toto stanovisko sa zaoberá rôznymi formami samostatnej zárobkovej činnosti podľa toho, ako ju definovali jednotlivé európske orgány. Konkrétne a takmer výlučne však analyzuje najnovšie tendencie, ktoré vplývajú na „zdanlivo samostatnú zárobkovú činnosť“, ktorá je označovaná aj ako „ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť“. Úvahy o ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti vychádzajú zo želania lepšie zohľadniť zmeny v oblasti nezávislej samostatnej zárobkovej činnosti, ktorá pod vplyvom hlbokých hospodárskych aj sociálnych zmien prekročila tradičné formy samostatnej činnosti, ktoré sú v krajinách Európskej únie už dlho uznávané. Nová kategória pracovníkov, ktorá sa nachádza na rozhraní medzi zamestnancami a samostatne zárobkovo činnými pracovníkmi, je právne uznaná len v istej časti európskych krajín. Všeobecným cieľom existujúcich vnútroštátnych právnych predpisov je prispieť k lepšej ochrane určitých kategórií pracovníkov bez toho, aby boli považovaní za zamestnancov. V krajinách, ktoré uznávajú, že medzi štatútom zamestnanca a štatútom samostatne zárobkovo činného pracovníka existuje prostredná kategória, je situácia ekonomickej závislosti spojená s priznaním série práv, ktoré nemajú ostatné kategórie samostatne zárobkovo činných pracovníkov, aj keď sú tieto práva menšie ako práva zamestnancov. Rozsah ochrany poskytnutej ekonomicky závislému samostatne zárobkovo činnému pracovníkovi sa v jednotlivých krajinách výrazne líši. Tieto práva sa môžu týkať sociálnej ochrany. Môžu sa tiež inšpirovať zárukami, ktoré poskytuje pracovné právo zamestnancom. Môžu sa tiež uplatňovať na individuálne vzťahy medzi pracovníkom a jeho klientom (minimálny príjem, trvanie práce atď.), ale samostatne zárobkovo činnému pracovníkovi môžu tiež zabezpečiť právo združovať sa a kolektívne konať na ochranu a sledovanie svojich profesionálnych záujmov.

Okrem rozdielov v hospodárskych a sociálnych podmienkach v jednotlivých krajinách možno odlišnosť vnútroštátnych právnych predpisov vysvetliť aj problémami súvisiacimi s právnym uznaním ekonomicky závislej samostatne zárobkovej činnosti. Existencia tohto prostredného štatútu môže vyvolávať oprávnené obavy. Môžeme sa teda obávať, že aj keď sa príslušné právne kategórie objasnia, uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti môže viesť v praxi k tomu, že osoby, ktoré boli doposiaľ zamestnancami sa preorientujú na ekonomicky závislú samostatnú zárobkovú činnosť, napríklad v dôsledku podnikových stratégií externého zamestnávania. Je teda pravda, že úvahy o uznaní ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti sa nedajú celkom oddeliť od úvah o „zdanlivo samostatnej zárobkovej činnosti“. Je to skutočnosť, o ktorej nájdeme dôkazy v mnohých krajinách Európskej únie. Tento nelegálny postup je veľmi rozšírený najmä v sektoroch, ako je stavebníctvo, dokonca európski sociálni partneri v tomto sektore prijali nedávno v tejto súvislosti spoločné stanovisko. Je zjavné, že niektorí pracovníci sú formálne samostatne zárobkovo činní (najmä pokiaľ ide o označenie vzťahov, ktoré určujú jednotlivé strany), ale ktorí vykonávajú svoju činnosť v podmienkach, v akých pracujú zamestnanci. Tieto situácie bežne zodpovedajú hypotézam, v ktorých zamestnávateľ využíva názov samostatná zárobková činnosť na to, aby nemusel uplatňovať ustanovenia pracovného práva a/alebo práva na sociálne zabezpečenie. V skutočnosti nie je v mnohých prípadoch prechod na štatút samostatne zárobkovo činného, ale ekonomicky závislého pracovníka dobrovoľný, ale vynútený, v dôsledku externých faktorov, ako je externalizácia výroby alebo reštrukturalizácia podniku, ktoré majú za následok ukončenie pracovných zmlúv. Uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, ktoré by pomohlo vytvoriť vyváženejší zmluvný vzťah medzi pracovníkom a jeho príkazcom, by mohlo znížiť ekonomický nátlak na pracovníka a podporiť služby vyššej kvality pre koncového spotrebiteľa.

Uznanie štatútu ekonomicky závislého samostatne zárobkovo činného pracovníka je bez ohľadu na riziká, ktoré predstavuje, vo všetkých členských štátoch, ktoré ho prijali, prostriedkom ako priznať vyššiu právnu ochranu pracovníkom, ktorí nie sú zamestnancami, ale skutočnými samostatne zárobkovo činnými pracovníkmi, ktorí nemôžu využívať ekonomické záruky, ktoré by mali, keby pracovali pre viacero príkazcov. V tomto zmysle môže uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti zabezpečiť nielen sociálnu ochranu a profesijný štatút, ktoré môže pomôcť podporiť, ale aj posilniť podnikavosť. Uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, ktoré by pomohlo vytvoriť vyváženejší zmluvný vzťah medzi pracovníkom a jeho príkazcom, by okrem toho mohlo znížiť ekonomický nátlak na pracovníka a podporiť služby vyššej kvality pre koncového spotrebiteľa.

V čase, keď sa rozvíjajú cezhraničné služby, je rozmanitosť právnych predpisov v tejto oblasti otázkou, ktorá sa týka celej Európskej únie. Zosúladiť profesijné štatúty v Európskej únii na úrovni Spoločenstva, počnúc vymedzením definície pojmu „ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť“, rozhodne nie je jednoduché. Pri úvahách o tejto problematike nemožno vynechať rozmanitosť vnútroštátnych predpisov a vnútroštátnej praxe: podľa európskej sociálnej legislatívy je pracovník a podnikateľ definovaný na národnej úrovni.

Nemôžeme sa však tváriť, že nevidíme, že je naliehavo potrebné lepšie zohľadniť zmeny v oblasti samostatnej zárobkovej činnosti. V opačnom prípade by sme v krajinách, kde ekonomicky závislé samostatne zárobkovo činné osoby nie sú definované ako zamestnanci, nechali bez ochrany skupinu európskych pracovníkov, ktorá sa neustále rozrastá.

1.1 Vytvoriť prostriedky, ktoré umožnia skutočne štatisticky obsiahnuť ekonomicky závislú samostatnú zárobkovú činnosť v Európskej únii.

1.2 Podporovať realizáciu štúdií v oblasti ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, ktoré umožnia presne vyhodnotiť skúsenosti v jednotlivých krajinách.

1.3 Výslovne zaradiť do integrovaných usmernení pre rast a zamestnanosť otázku ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, podľa podmienok, ktoré je potrebné určiť.

1.4 Podnecovať európskych sociálnych partnerov, aby do svojich pracovných programov zaradili problematiku ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, a to na úrovni jednotlivých profesií, ako aj na úrovni sektorov. Spoločná analýza európskych sociálnych partnerov (1), zverejnená v októbri 2007, svedčí o tom, aký význam má problematika profesijných štatútov v očiach účastníkov európskeho sociálneho dialógu. V tejto súvislosti by sa mohlo vyhodnotiť, aké príležitosti pre rozvoj vzájomných vzťahov majú európski sociálni partneri a organizácie, najmä národné, ktoré zastupujú samostatne zárobkovo činných pracovníkov.

1.5 Na základe informácií a analýz získaných vďaka zavedeniu predchádzajúcich odporúčaní do praxe by sa mohol vyvodiť spoločný základ pre jednotlivé členské štáty Európskej únie, ktorý by používali na definovanie pojmu „zamestnanec“. Takýto krok by mohol prispieť nielen k správnemu uplatňovaniu existujúcich európskych smerníc v oblasti pracovného práva, ale aj pomôcť lepšie zvládnuť nárast cezhraničnej zamestnanosti v Európe. Umožnil by tiež získať informácie potrebné na lepšie pochopenie toho, čo môže zahŕňať pojem ekonomicky závislej samostatne zárobkovej činnosti. Každý pokus lepšie vymedziť zárobkovú činnosť, ktorá je síce samostatná, ale ekonomicky závislá, totiž predpokladá, že existuje čo možno najjasnejšia a najpresnejšia definícia zamestnaneckého pomeru.

2. Úvod

Doslovne, ten, kto pracuje samostatne, sa líši od toho, kto vykonáva svoju činnosť v závislosti od inej osoby. Táto zjavná jednoduchosť však nesmie zakrývať skutočnosť, že pojem samostatná zárobková činnosť zahŕňa veľké množstvo rozdielnych situácií na sociálnej i ekonomickej úrovni, ku ktorým rozhodne nemožno pristupovať tým istým spôsobom. Táto roztrieštenosť samostatnej zárobkovej činnosti je badateľná vo všetkých krajinách Európskej únie. Hlavnou témou tohto stanoviska sú samostatne zárobkovo činné osoby v závislom postavení. Budeme sa zaujímať o to, aké podoby môže mať táto samostatná zárobková činnosť v praxi, aby sme zistili, odkedy môžu spochybniť ekonomickú závislosť samostatného pracovníka. Preto sa nebudeme zaoberať problematikou nelegálnej práce, ani problematikou takzvaných „zdanlivo samostatne zárobkovo činných pracovníkov“, hoci tieto dva javy môžu v istých prípadoch zdanlivo alebo skutočne súvisieť s problematikou ekonomicky závislých samostatne zárobkovo činných pracovníkov.

Ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť je predovšetkým aktuálnou problematikou v Európskej únii (1). Okrem toho má v niektorých európskych krajinách právne uznanie, čo sa prejavuje zavedením špecifických definícií a ochranných systémov (2). Napokon je potrebné vymedziť, aké problémy otázka ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti zahŕňa (3).

3. Ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť: aktuálna téma v Európskej únii

3.1 Noví samostatne zárobkovo činní pracovníci pre novú hospodársku a sociálnu situáciu

3.1.1 Skutočnosť, že sa objavili „nové“ samostatne zárobkovo činné , teda pracovníci vykonávajúci činnosť, ktorá nebola a priori súčasťou tradičných rámcov pre nezávislé profesie, ako sú poľnohospodári a slobodné povolania (2)., mohlo zapríčiniť niekoľko faktorov. Medzi ne by napríklad mohli patriť tieto javy: — stratégie firiem a najmä niektoré formy externého zamestnávania; — výskyt nových sociálnych potrieb, ktoré treba uspokojiť, najmä v súvislosti s demografickými zmenami a so starnutím populácie; — zmeny, ktoré ovplyvňujú pracovnú silu, ako je zvyšovanie úrovne vzdelávania populácie; — väčší podiel žien na trhu práce; — potreba pracovného začlenenia zraniteľných skupín, ktoré sú vylúčené z trhu práce. Pre tieto skupiny obyvateľstva môže samostatná zárobková činnosť predstavovať v istých prípadoch možnosť ako uniknúť nezamestnanosti; — túžba niektorých pracovníkov lepšie skĺbiť prácu a súkromný život; — rozkvet nových služieb a príležitostí, ktoré ponúkajú informačné a komunikačné technológie.

3.1.2 So zreteľom na tieto zmeny sa vedecká literatúra, založená na empirickom výskume, usilovala identifikovať rôzne kategórie samostatne zárobkovo činných osôb. Najbežnejšie sú nasledujúce kategórie (3): — podnikatelia, ktorí prevádzkujú svoje podniky tak, že prijímajú pracovníkov do zamestnania, teda s pomocou zamestnancov; — osoby pôsobiace v „tradičných“ slobodných povolaniach (4), ktoré musia pri výkone svojej profesie spĺňať špecifické podmienky definované predpismi jednotlivých štátov (musia mať osvedčenie o spôsobilosti, dodržiavať deontologické kódexy vzťahujúce sa na danú profesiu). Hoci môžu byť aj zamestnávateľmi, väčšinou vykonávajú svoju pracovnú činnosť sami alebo spoločne so svojimi kolegami. Máme tu na mysli napríklad advokátov alebo lekárov; — remeselníci, obchodníci a poľnohospodári, ktorí sú ťažiskom tradičných foriem samostatnej zárobkovej činnosti a ktorým môžu pomáhať členovia ich rodín a/alebo malý počet stálych alebo dočasných zamestnancov; — „noví samostatne zárobkovo činní pracovníci“ vykonávajúci kvalifikovanú činnosť, ktorých povolania však nie sú vo všetkých krajinách regulované tak ako vyššie uvedené slobodné povolania; — samostatne zárobkovo činní pracovníci vykonávajúci vysoko alebo málo kvalifikovanú činnosť bez toho, aby boli zamestnaní. Ich existencia vyplýva zo stratégií firiem, najmä z rozvoja outsourcingu istých častí výrobného procesu.

3.1.3 Súčasne s týmito definíciami prieskum zameraný na pracovnú silu „EUROSTAT Labour Force Survey“ s cieľom štatisticky vymedziť samostatnú zárobkovú činnosť rozlišuje tieto typy pracovníkov: — zamestnávatelia, definovaní ako osoby s vlastnou živnosťou (podnik, slobodné povolanie, poľnohospodárska činnosť), ktorú využívajú na dosiahnutie zisku, pričom zamestnávajú minimálne jednu osobu; — „own account workers“, definovaní ako osoby s vlastnou živnosťou (podnik, slobodné povolanie, poľnohospodárska činnosť), ktorú využívajú na dosiahnutie zisku, pričom však nemajú žiadnych zamestnancov. V roku 2008 táto kategória pracovníkov predstavovala viac ako 36 miliónov osôb v EÚ-27, čiže asi 16 % obyvateľov, ktorí mali zamestnanie; — „family workers“, definovaní ako osoby, ktoré pomáhajú členovi svojej rodiny pri výkone nejakej hospodárskej činnosti (obchodnej alebo poľnohospodárskej), ak ich nemožno považovať za zamestnancov.

3.1.4 Je skutočne ťažké vyjadriť fenomén ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti číslami. Presnejšie určiť počet pracovníkov, ktorí sú síce samostatní, ale pracujú v situácii ekonomickej závislosti, sa dá len v krajinách, ktoré právne uznali túto kategóriu pracovníkov. Avšak minimálne istá časť pracovníkov štatisticky považovaných za samostatne zárobkovo činných, nepochybne pri výkone svojej činnosti ekonomicky závisí od zákazníka alebo príkazcu.

3.1.5 Takže ak sa oprieme o dostupné európske údaje týkajúce sa rozšírenia samostatnej zárobkovej činnosti (5), môžeme konštatovať, že v roku 2007 samostatne zárobkovo činní pracovníci, ktorí nezamestnávali žiadne iné osoby, predstavovali minimálne 50 % všetkých samostatne zárobkovo činných pracovníkov v každom členskom štáte. V niektorých členských štátoch bol tento podiel ešte vyšší (70 % alebo viac). To je prípad Českej republiky, Litvy, Portugalska, Slovenska a Spojeného kráľovstva. Ak si uvedomíme ekonomické a sociálne zmeny vysvetľujúce vznik nových foriem samostatnej zárobkovej činnosti a skúsenosti krajín, ktoré tieto nové formy práce právne ukotvili, je jasné, že podstatná časť tohto vysokého percenta „own account workers“ pracuje v situácii ekonomickej závislosti.

3.1.6 Javy pozorované v priebehu uplynulých desaťročí nám ukazujú, že v Európe čím ďalej tým vyšší počet samostatne zárobkovo činných pracovníkov využíva pracovné zmluvy, a že počet foriem závislej činnosti narastá právnou cestou mimo trhu práce. Preto je potrebné stanoviť kritériá, ktoré definujú túto ekonomickú závislosť, a vytvoriť štatistické mechanizmy, ktoré umožnia presne zistiť počet osôb pracujúcich v tomto režime poskytovania služieb.

3.2 Ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť, otázka vyslovená na európskej úrovni

3.2.1 Európska únia sa už niekoľko rokov zaoberá ochranou samostatne zárobkovo činných pracovníkov. V tomto ohľade môžeme uviesť odporúčanie Rady 2003/134/ES z 18. februára 2003 (6) o zlepšení bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci samostatne zárobkovo činných pracovníkov. Hlavné otázky spojené s ochranou týchto pracovníkov sa prejavujú aj prostredníctvom diskusií, ktoré v súčasnosti prebiehajú v súvislosti s návrhom novej smernice o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami vykonávajúcimi samostatnú zárobkovú činnosť.

3.2.2 Rozlišovanie medzi zamestnancami a samostatne zárobkovo činnými pracovníkmi je napokon i jadrom diskusií, ktoré v súčasnosti prebiehajú v súvislosti so zmenou smernice 2002/15/ES o organizácii pracovnej doby osôb vykonávajúcich mobilné činnosti v cestnej doprave.

3.2.3 Otázka ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti sa na úrovni Európskej únie už niekoľkokrát riešila. Napríklad v správe, ktorú Alain SUPIOT odovzdal Európskej komisii v roku 2000 (7), sa uznáva, že sú aj takí pracovníci, ktorých nemožno označiť za zamestnancov, ale ktorí sú ekonomicky závislí od príkazcu, a odporúča sa, aby im boli priznané sociálne práva, ktoré im vzhľadom na túto závislosť prislúchajú.

3.2.4 Vo svojej Zelenej knihe venovanej modernizácii pracovného práva, zverejnenej v roku 2006 (8), Európska komisia uvádza, že „Samostatne zárobková činnosť tiež poskytuje prostriedok na vyrovnanie sa s potrebami reštrukturalizácie, na znižovanie priamych alebo nepriamych nákladov na pracovnú silu a na flexibilnejšie hospodárenie so zdrojmi v odpovedi na nepredvídané hospodárske okolnosti.. Odzrkadľuje tiež podnikateľský model podnikania zameraného na služby, pri ktorom sú zákazníkom dodávané hotové projekty. V mnohých prípadoch odráža slobodnú voľbu pracovať nezávisle napriek nižšej úrovni sociálnej ochrany výmenou za priamejšiu kontrolu nad pracovnými podmienkami a podmienkami odmeňovania.“. Na základe toho Komisia zároveň uvádzala, že „Koncept ‚ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti‘ zahŕňa situácie, ktoré sa nachádzajú medzi dvomi zavedenými konceptmi podriadeného zamestnania a nezávislej samostatnej zárobkovej činnosti. Títo pracovníci nemajú pracovnú zmluvu. Môže sa stať, že pracovné právo ich nezahŕňa, keďže sa nachádzajú v ‚šedej oblasti‘ medzi pracovným a obchodným právom. Hoci sú oficiálne ‚samostatne zárobkovo činní‘, zostávajú ekonomicky závislí na jedinom príkazcovi alebo klientovi/zamestnávateľovi, ktorý je ich zdrojom príjmov. Tento fenomén by mal byť jasne odlíšený od úmyselnej nesprávnej klasifikácie samostatnej zárobkovej činnosti.“.

3.2.5 Stanovisko EHSV k zelenej knihe (9) sa zaoberá aj touto otázkou.

4. Ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť: právna realita v niektorých krajinách Európskej únie

4.1 Existencia právnych kategórií na rozhraní medzi zamestnaneckým pomerom a samostatnou zárobkovou činnosťou

4.1.1 Právne vymedzenie pojmu ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť môže viesť k tomu, že sa bude tento pojem považovať za prostrednú kategóriu medzi zamestnancom a samostatne zárobkovo činným pracovníkom.

4.1.2 Do dnešného dňa len obmedzený počet členských štátov uznáva samotný pojem pracovníka vykonávajúceho ekonomicky závislú samostatnú zárobkovú činnosť, avšak v závislosti od jednotlivých foriem a podľa rôzneho rozsahu, a tieto členské štáty sa usilujú tento pojem vymedziť. Táto prostredná kategória pracovníkov, medzi samostatnou zárobkovou činnosťou a zamestnaneckým pomerom, vytvára nové formy zamestnanosti, ktoré však majú v jednotlivých krajinách odlišný dosah aj obsah. Ide najmä o Nemecko, Rakúsko, Španielsko, Taliansko, Portugalsko a Spojené kráľovstvo. V Taliansku sa pojem „kvázi podriadenie“ vzťahuje na pracovníkov, ktoré uzavreli „zmluvu o koordinovanej a súvislej“ alebo „zmluvu o spolupráci na projekte“. V Spojenom kráľovstve sa stretávame s kategóriou „worker“, ktorá sa líši od kategórie „employee“. „Worker“ sa líši od zamestnanca („employee“), keďže vykonáva svoju prácu bez toho, aby spadal pod autoritu zamestnávateľa. V Rakúsku existujú špecifické zmluvné formy, zakotvené v právnych predpisoch, v ktorých môžeme nájsť znaky všeobecného chápania ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti. Ide najmä o „free service contracts“. Pracovníci, ktorí uzatvorili tento typ zmluvy sa líšia od zamestnancov tým, že aj keď pracujú najčastejšie pre jednu osobu a podľa stanoveného harmonogramu, nie sú vo vzťahu podriadenosti. V Nemecku existuje výraz „arbeitnehmerähnliche Person“ („employee-like person“). Táto kategória pracovníkov, ktorá je v právnych predpisoch v oblasti pracovného práva chápaná inak ako zamestnanci, označuje osoby, ktoré v rámci obchodnej zmluvy alebo zmluvy o poskytovaní služieb vykonávajú svoju prácu sami, bez pomoci zamestnancov, pričom viac ako 50 % ich obratu zabezpečuje jeden zákazník. Najnovší a najrozvinutejší príklad definície ekonomicky závislej činnosti nájdeme v Španielsku. Štatút samostatne zárobkovo činných pracovníkov, prijatý v roku 2007, definuje pracovníka vykonávajúceho ekonomicky závislú činnosť podľa viacerých kritérií. Je to pracovník, ktorý vykonáva bežne, osobne, priamo a prevažne hospodársku alebo pracovnú činnosť s lukratívnym cieľom v prospech fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá sa nazýva zákazník a od ktorej je ekonomicky závislý, pretože predstavuje minimálne 75 % príjmov z jeho pracovnej činnosti. Tento štatút nie je kompatibilný so súkromnou alebo obchodnou spoločnosťou. (10)

4.1.3 Pozorovaním národných systémov, ktoré pripustili existenciu novej právnej kategórie, sme dospeli k viacerým záverom. V prvom rade ide vo všetkých prípadoch o ustanovenie novej kategórie, ktorá sa líši od kategórie zamestnanca, ako aj od kategórie samostatne zárobkovo činného pracovníka a, a fortiori, aj od podnikateľa. Cieľom v rôznych týchto krajinách teda nie je urobiť zo samostatne zárobkovo činných pracovníkov, ktorí sú ekonomicky závislí zamestnancov, ale dať im špecifické štatúty, ktoré im zabezpečia osobitnú ochranu, ktorá im vzhľadom na ich ekonomickú závislosť prislúcha. A práve z tohto dôvodu len v uvedených prípadoch ekonomická závislosť samostatne zárobkovo činného pracovníka vylučuje právnu podriadenosť. Vzťah právnej podriadenosti je v podstate kľúčovým prvkom právnej definície zamestnanca, a to vo veľkej väčšine krajín Európskej únie. Zamestnancom je ten, kto pracuje pod vedením a kontrolou inej osoby, ktorá je označená ako zamestnávateľ, pričom túto situáciu charakterizuje niekoľko znakov: povinnosť osobne vykonávať pracovnú činnosť, práca pre jednu osobu počas istého obdobia, zamestnanec nenesie zodpovednosť za finančné riziká podnikania, práca vykonávaná v prospech inej osoby atď. So zreteľom na toto kritérium možno povedať, že každý zamestnanec je síce ekonomicky závislý, ale každý samostatne zárobkovo činný pracovník, ktorý je ekonomicky závislý nemusí byť zároveň aj zamestnancom.

4.1.4 Aj tak je však potrebné určiť kritériá umožňujúce charakterizovať ekonomickú závislosť. Je to zložitá úloha, nie však nemožná, ako to ukazujú rôzne právne predpisy, ktoré v tejto súvislosti existujú v jednotlivých štátoch. Príslušné kritériá by sa mohli predovšetkým týkať osoby pracovníka: ekonomicky závislý samostatne zárobkovo činný pracovník môže byť napríklad definovaný ako pracovník, ktorý osobne, bez toho, aby zamestnal na tento účel zamestnancov, vykonáva činnosť, ktorá sa od neho požaduje (konkrétny príklad Španielska). Ostatné kritériá, ktoré sa pripájajú k predchádzajúcim, by sa mali týkať samotného stavu ekonomickej závislosti. Môže ísť o podiel z obratu získaný prácou pre jediného zákazníka (treba teda určiť presnú výšku obratu, na základe ktorého sa charakterizuje ekonomická závislosť) alebo o dĺžku trvania vzťahu medzi pracovníkom a jeho zákazníkom (čím bude tento vzťah dlhší, tým lepšie sa bude dať určiť stav ekonomickej závislosti od zákazníka). Na základe tohto posledného kritéria sa v Taliansku určuje, či ide o „koordinovanú a súvislú spoluprácu“. Odborníci, ktorí tieto otázky preštudovali, napokon niekedy navrhujú ďalšie kritérium. Profesor PERULLI (11) si myslí, že o ekonomickej závislosti pracovníka možno hovoriť len vtedy, ak je organizácia, pre ktorú pracuje, závislá od činnosti svojho zákazníka. Inými slovami, pracovník sa nemôže dostať na trh, ak sa organizácia, pre ktorú pracuje (ktorá pokrýva najmä používané materiály a technológie), zameriava na uspokojovanie potrieb jediného zákazníka.

4.2 Ochrana samostatne zárobkovo činných pracovníkov, ktorí sú ekonomicky závislí

4.2.1 V krajinách, ktoré uznávajú, že medzi štatútom zamestnanca a štatútom samostatne zárobkovo činného pracovníka existuje prostredná kategória, je situácia ekonomickej závislosti spojená s priznaním série práv, ktoré nemajú ostatné kategórie samostatne zárobkovo činných pracovníkov, aj keď sú tieto práva menšie ako práva zamestnancov. Tieto práva sa môžu týkať sociálnej ochrany. Môžu sa inšpirovať aj zárukami, ktoré poskytuje pracovné právo zamestnancom. Môžu sa teda uplatňovať na individuálne vzťahy medzi pracovníkom a jeho klientom (minimálny príjem, trvanie práce atď.), ale samostatne zárobkovo činným pracovníkom môžu tiež zabezpečiť právo združovať sa a kolektívne konať na ochranu a sledovanie svojich profesionálnych záujmov. Svedčí to o tom, že závislosť od druhého, aj keď len ekonomická, a nie právna, odôvodňuje osobitnú ochranu.

4.2.2 Pokiaľ ide o sociálnu ochranu, v niektorých štátoch môže existovať prostredná úroveň sociálnej ochrany, ktorá je vyššia ako úroveň sociálnej ochrany poskytovaná „jednoduchým samostatne zárobkovo činným pracovníkom“. V Taliansku napríklad pracovníci, ktorí uzatvorili „zmluvu o spolupráci na projekte“ požívajú sociálne výhody v prípade tehotenstva, choroby, pracovných úrazov a dôchodku, ktoré sa čím ďalej tým viac približujú k tým, ktoré majú zamestnanci. Rovnako je to aj v Spojenom kráľovstve, kde „workers“ dostávajú nemocenské dávky v prípade choroby.

4.2.3 Ekonomicky závislý samostatne zárobkovo činný pracovník, pokiaľ ide o pravidlá, ktorými sa riadi pri výkone svojej pracovnej činnosti, síce nie je zamestnancom, ale väčšinou využíva časť výhod poskytovaných zamestnancom.

4.2.4 Okrem tohto celkového pozorovania sa samozrejme rozsah ochrany poskytnutej „ekonomicky závislému samostatne zárobkovo činnému pracovníkovi“ v jednotlivých krajinách výrazne líši. „Workers“ v Spojenom kráľovstve majú napríklad zaručený minimálny plat, dĺžku trvania práce a dovolenky. V Španielsku, v rámci podstatne ambicióznejšej perspektívy štatút z roku 2007 samostatnému, ale ekonomicky závislému pracovníkovi, priznáva: — práva vzťahujúce sa na vykonávanie jeho pracovnej činnosti: právo na oddych, právo na dovolenku, — práva vzťahujúce sa na porušenie zmluvy, ktorá ho spája s jeho príkazcom: napríklad zákazník smie porušiť zmluvu len ak má na to opodstatnený dôvod. V prípade, že porušenie zmluvy nie je odôvodnené, pracovníkovi vzniká nárok na odškodnenie.

4.2.5 Okrem záruk pre ekonomicky závislých samostatne zárobkovo činných pracovníkov by všetci samostatne zárobkovo činní pracovníci v EÚ mali mať minimálnu úroveň sociálnej ochrany, ako sa uvádza v odporúčaní Rady z 18. februára 2003, napríklad v oblasti sociálneho zabezpečenia, odbornej prípravy alebo prístupu k prevencii pracovných rizík, aby sa zabezpečilo, že základné sociálne zabezpečenie budú mať všetci pracovníci vo všeobecnosti, nezávisle od právnej formy, v rámci ktorej vykonávajú svoju pracovnú činnosti.

5. Otázky spojené s uznaním ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti

5.1 Zamestnanecký vzťah a ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť: konkurencia alebo komplementarita?

5.1.1 Ako sme videli, len menšina členských štátov Európskej únie uznáva vo svojich právnych predpisoch kategóriu ekonomicky závislého samostatne zárobkovo činného pracovníka. Okrem odlišných ekonomických a sociálnych podmienok v jednotlivých krajinách ten stav odzrkadľuje aj oprávnené obavy, ktoré existencia tohto prostredného štatútu vyvoláva. Môžeme sa teda obávať, že aj keď sa príslušné právne kategórie objasnia, uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti môže viesť v praxi k tomu, že osoby, ktoré boli doposiaľ zamestnancami sa preorientujú na ekonomicky závislú samostatnú zárobkovú činnosť, napríklad v dôsledku podnikových stratégií externého zamestnávania. Skúsenosti z Talianska sú do istej miery odrazom tohto rizika. Keď talianska vláda v roku 2003 zaviedla zmluvy o spolupráci na projektoch, jej cieľom bolo presunúť zdanlivo samostatne zárobkovo činných pracovníkov do kategórie zamestnancov. Od roku 2003 do roku 2005 sme boli teda svedkami podstatného zvýšenia počtu „kvázi podriadených“ pracovníkov. Tieto obavy bezpochyby svedčia o tom, že vo viacerých štátoch Európskej únie vlády alebo sociálni partneri jednoznačne odmietajú vytvorenie prostredného štatútu medzi štatútom zamestnanca a pracovníka vykonávajúceho samostatnú zárobkovú činnosť. Ako príklad môžeme uviesť britskú organizáciu TUC, ktorá na svojom kongrese v roku 2009 prijala návrh ustanovujúci, že počet profesijných štatútov v Spojenom kráľovstve sa obmedzí na dva: štatút zamestnanca a štatút samostatne zárobkovo činného pracovníka.

5.1.2 Je pravda, že úvahy o uznaní ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti sa nedajú celkom oddeliť od úvah o „zdanlivo samostatnej zárobkovej činnosti“. Je to skutočnosť, o ktorej nájdeme dôkazy v mnohých krajinách Európskej únie. Tento nelegálny postup je veľmi rozšírený najmä v sektoroch, ako je stavebníctvo, dokonca európski sociálni partneri v tomto sektore prijali nedávno v tejto súvislosti spoločné stanovisko. Je zjavné, že niektorí pracovníci sú formálne samostatne zárobkovo činní (najmä pokiaľ ide o označenie vzťahov, ktoré určujú jednotlivé strany), ale ktorí vykonávajú svoju činnosť v podmienkach, v akých pracujú zamestnanci. Tieto situácie bežne zodpovedajú hypotézam, v ktorých zamestnávateľ využíva názov samostatná zárobková činnosť na to, aby nemusel uplatňovať ustanovenia pracovného práva a/alebo práva na sociálne zabezpečenie. S ohľadom na túto skutočnosť MOP vo svojom odporúčaní č. 198 (12) požaduje, aby vlády vo svojich právnych predpisoch prijali jasné kritériá, ktoré umožňujú klasifikovať pracovný vzťah zamestnanca, a tak bojovali proti zdanlivo samostatnej zárobkovej činnosti. Bezpochyby ide o veľmi dôležitú otázku, ktorá sa však od problematiky ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti odlišuje. Ekonomicky závislá činnosť je totiž dokonca aj v krajinách, ktoré túto formu zamestnávania uznávajú, z právneho hľadiska celkom odlišná od zamestnaneckého pomeru. Inými slovami, o existencii štatútu ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti možno hovoriť len vtedy, keď je jej definícia dostatočne odlišná od definície zamestnaneckého pomeru. Kritérium podriadenosti z právneho hľadiska má určite v tomto ohľade zásadný význam. Ak osoba pracuje v podmienkach, ktoré z nej robia zamestnanca, nemala by byť označovaná za ako ekonomicky závislú. Znamená to, že v legislatíve jednotlivých štátov by mala, v súlade s odporúčaním MOP, existovať čo najjasnejšia a najpresnejšia definícia zamestnaneckého pomeru. Inými slovami, ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť a zamestnanecký pomer sa musia dať odlíšiť, a to predpokladá, že každý z týchto dvoch pojmov je jasne definovaný. Zároveň to znamená, že dodržiavanie zákonov je skutočne možné kontrolovať. Za týchto podmienok môže uznaný štatút ekonomicky závislého samostatne zárobkovo činného pracovníka umožniť lepšie chrániť nie zdanlivo, ale skutočne samostatne zárobkovo činných pracovníkov a môže vhodne dopĺňať štatút zamestnanca.

5.1.3 Okrem toho, ak bude ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť uznaná, mohlo by sa stať, že obchodný vzťah medzi zákazníkom a pracovníkom vykonávajúcim takúto činnosť sa v praxi predĺži a ekonomicky závislý samostatne zárobkovo činný pracovník bude napokon pre svojho zákazníka vykonávať trvalú prácu. Ak je obchodný vzťah skutočný už od počiatku, jeho krátkodobé alebo dlhodobé trvanie musí viesť k predstave takých podmienok a prostriedkov, ktoré umožnia ekonomicky závislému samostatne zárobkovo činnému pracovníkovi získať štatút zamestnanca od svojho bývalého zákazníka, ktorý sa takto stane jeho zamestnávateľom.

5.2 Príležitosti, ktoré vzniknú vďaka uznaniu ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti

5.2.1 Uznanie štatútu ekonomicky závislého samostatne zárobkovo činného pracovníka je vo všetkých členských štátoch, ktoré ho prijali, prostriedkom ako priznať vyššiu právnu ochranu pracovníkom, ktorí nie sú zamestnancami, ale skutočnými samostatne zárobkovo činnými pracovníkmi, ktorí nemôžu využívať ekonomické záruky, ktoré by mali, keby pracovali pre viacero príkazcov. V tomto zmysle môže uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti zabezpečiť nielen sociálnu ochranu a profesijný štatút, ktoré môže pomôcť podporiť, ale aj posilniť podnikavosť a slobodu podnikania. Môžeme si teda predstaviť, že ekonomicky závislý samostatne zárobkovo činný pracovník by mohol využívať špecifickú pomoc pri výkone svojej činnosti (rady, finančná pomoc), ktorá mu umožní rozvinúť jeho vlastný podnik a napokon aj zbaviť sa ekonomickej závislosti.

5.2.2 Pri úvahách o ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti nemôžeme ignorovať ani záujmy spotrebiteľov. Poskytovanie služieb spotrebiteľom je totiž často sprevádzané vytváraním dodávateľských reťazcov, do ktorých sú zapojení aj samostatne zárobkovo činní pracovníci a samostatne zárobkovo činní, ale ekonomicky závislí pracovníci. Keď teda spotrebiteľ kontaktuje veľkú spoločnosť, aby vykonala inštaláciu (či už ide o plyn, elektrinu, telefón alebo digitálnu televíziu) alebo aby skontrolovala či opravila nejaký prístroj, obyčajne k nemu v mene spoločnosti príde samostatne zárobkovo činný pracovník, ktorý bude plne zodpovedný za to, že služba bude vykonaná k spokojnosti zákazníka. Dominantná pozícia na trhu, ktorú majú v oligopolistickom kontexte veľké spoločnosti, im umožňuje stanoviť veľmi prísne podmienky, pokiaľ ide o cenu, ktorú platia subdodávateľovi, čím dosiahnu výrazné zníženie bežnej marže ziskovosti príslušnej služby. V tomto scenári si samostatne zárobkovo činný pracovník môže vybrať z nasledujúcich možností: prikloniť sa k ziskovosti alebo poskytnúť službu vysokej kvality. V tomto kontexte by uznanie ekonomicky závislej samostatnej zárobkovej činnosti, ktoré by pomohlo vytvoriť vyváženejší zmluvný vzťah medzi pracovníkom a jeho príkazcom, mohlo znížiť ekonomický nátlak na pracovníka a podporiť služby vyššej kvality pre koncového spotrebiteľa.

5.3 Ekonomicky závislá samostatná zárobková činnosť, otázka na európskej úrovni

5.3.1 Rozmanitosť profesijných štatútov, ktoré existujú v rôznych členských štátoch Európskej únie, nevyhnutne ovplyvňuje fungovanie európskeho trhu, najmä ak uvažujeme o poskytovaní cezhraničných služieb. Platí to najmä vtedy, keď službu poskytuje v cieľovom štáte samostatne zárobkovo činný pracovník z iného štátu, keďže na túto osobu, ktorá nie je zamestnancom, sa uplatňujú ustanovenia platné v štáte, z ktorého pochádza (13). Táto situácia podporuje skutočný sociálny podvod v neprospech pracovníkov Európskej únie. Táto problematika je skutočne celoeurópskou otázkou.

5.3.2 Z globálnejšieho pohľadu, spoločná analýza európskych sociálnych partnerov (14), zverejnená v októbri 2007, potvrdzuje tendenciu zamestnanosti sústreďovať sa v sektore služieb vyplývajúcu zo zmien, ktoré majú vplyv na výrobné organizácie. Táto analýza podnecuje myšlienku, že moderné formy organizácie práce a výroby musia viesť k prehodnoteniu pojmu podriadenosti v práci, a nielen právnej podriadenosti.

V Bruseli 29. apríla 2010 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Základné výzvy, ktorým čelia európske trhy práce: spojená analýza európskych sociálnych partnerov.

(2) Pozri správu EIRO (European Industrial Relations Observatory – Európske monitorovacie stredisko pre pracovnoprávne vzťahy), „Self-employed workers: industrial relations and working conditions“ („Samostatne zárobkovo činní pracovníci: zamestnanecké vzťahy a pracovné podmienky“), 2009.

(3) Pozri tú istú správu EIRO citovanú v poznámke pod čiarou 2.

(4) Smernica 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 navrhuje vo svojom odôvodnení 43 definíciu slobodných povolaní.

(5) S ohľadom na rôzne definície pojmu, ktoré uvádza EUROSTAT.

(6) Niektoré odseky odporúčania sa vzťahujú na predmet tohto stanoviska a sú veľmi výstižné:

— Odporúčanie uznáva koexistenciu samostatne zárobkovo činných pracovníkov a zamestnancov na tom istom pracovisku (odôvodnenia 4 a 5).

— Potvrdzuje, že vo všeobecnosti pracovníci, ktorí vykonávajú svoju pracovnú činnosť tak, že nie sú v pravovnoprávnom vzťahu so zamestnávateľom, nie sú zahrnutí v pracovných predpisoch uplatňovaných v oblasti bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci (odôvodnenie 5).

— Zdôrazňuje, že samostatne zárobkovo činní pracovníci môžu podliehať zdravotným a bezpečnostným rizikám podobným tým, ktorým sú vystavení zamestnanci (odôvodnenie 6).

— V záverečných odporúčaniach sa uvádza, že je nevyhnutné prijať opatrenia zamerané nazvyšovanie povedomia tejto kategórie pracovníkov prostredníctvom organizácií, ktoré ich zastupujú.

(7) „Transformation of labour and future of labour law in Europe“ („Transformácia práce a budúcnosť pracovného práva v Európe“), Európska komisia, 1999.

(8) Zelená kniha – Modernizácia pracovného práva s cieľom splniť výzvy 21. storočia (KOM(2006) 708 v konečnom znení).

(9) Stanovisko EHSV z 30.5.2007 na tému „Zelená kniha - Modernizácia pracovného práva s cieľom splniť výzvy 21. storočia“, spravodajca: pán Retureau (Ú. v. EÚ C 175, 27.7.2007, s. 65), bod 3.1.4.

(10) Pozri článok 11 španielskeho zákona z 11. júla 2007 o štatúte samostatnej zárobkovej činnosti.

(11) A. Perulli, Ekonomicky závislé / kvázi podriadené zamestnanie: právne, sociálne a hospodárske aspekty, Správa pre Európsku komisiu, 2003.

(12) Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o pracovnom pomere, č. 198, 2006.

(13) Pozri najmä odôvodnenie 87 smernice 2006/123/ES o službách na vnútornom trhu.

(14) Základné výzvy, ktorým čelia európske trhy práce: spojená analýza európskych sociálnych partnerov.