V Parížskej dohode sa prvýkrát v rámci klimatickej dohody spomína oceán a uznáva sa jeho zásadná úloha v celosvetovom klimatickom systéme. V súčasnosti sa väčšina vnútroštátnych záväzkov podľa Parížskej dohody týka morských ekosystémov. Hlavné obavy, ktoré uviedli vlády, sú pobrežné vplyvy, vplyvy otepľovania oceánov a vplyvy rybolovu. Rámcová smernica o morskej stratégii so svojimi celostnými morskými stratégiami predstavuje dobrý rámec (ktorého úplný potenciál sa ešte stále nevyužíva) na monitorovanie vplyvov zmeny klímy, skúmanie zmiernenia zmeny klímy a uplatňovanie prístupu k adaptácii na zmenu klímy v morskom prostredí založeného na ekosystémoch. V rámci snahy o dosiahnutie uhlíkovej neutrality do roku 2050, ako sa uvádza v zelenej dohode, v Európe pravdepodobne dôjde k nevídanému nárastu výroby energie z obnoviteľných zdrojov na mori, čo nevyhnutne ovplyvní morské druhy a biotopy.

Do smernice je začlenená aj požiadavka podľa dohovoru UNCLOS sledovať a merať riziko alebo účinky znečisťovania na morské vody EÚ. Vykonáva sa ňou aj viacero povinností, v rámci ktorých sa od členských štátov vyžaduje, aby prijímali opatrenia na predchádzanie znečisťovaniu morského prostredia zo zdrojov na pevnine, jeho obmedzovanie a kontrolu, na predchádzanie znečisťovaniu morského dna a jeho podložia a na predchádzanie introdukcii nepôvodných druhov. Do rámcovej smernice o morskej stratégii sa začlenili aj ustanovenia dohovoru UNCLOS o udržateľnom rybolove a akvakultúre, ako aj o inováciách a investíciách v oblasti výskumu. V neposlednom rade sa v smernici zdôrazňuje regionálna spolupráca, čím sa uľahčuje plnenie povinnosti štátov podľa dohovoru UNCLOS spolupracovať s cieľom ochraňovať morské prostredie.

Štyri regionálne morské dohovory v rámci Európy majú rovnaký celkový cieľ (ochranu morského prostredia) a uvádza sa v nich prístup založený na ekosystémoch, líšia sa však z hľadiska štruktúry, vedeckej a operačnej kapacity, správy (vrátane monitorovania dodržiavania) a miery, do akej sa v ich rámci uľahčuje zúčastneným členským štátom EÚ vykonávanie rámcovej smernice o morskej stratégii. Pojem „dobrý environmentálny stav“ a stanovenie environmentálnych cieľov podľa rámcovej smernice o morskej stratégii boli začlenené do niektorých, ale nie do všetkých regionálnych morských dohovorov. V niektorých prípadoch sa namiesto stanovenia kritérií na určenie, či je stav dobrý alebo nie, uprednostňuje opis trendov (zlepšovania alebo zhoršovania). V rámci regionálnych morských dohovorov sa v rôznych formách pravidelne vypracúvajú správy o stave morského prostredia, pričom sa vyvíjajú snahy o zosúladenie ich harmonogramov so šesťročným cyklom podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, prijímanie akčných plánov a koordináciu monitorovacích činností.

Rámcová smernica o morskej stratégii je nástrojom na pritiahnutie pozornosti k zdraviu morských ekosystémov, napríklad prispieva k tomu, aby sa vnímal celkový vplyv znečistenia z pevniny, vrátane plastov, na more. V rámci postupu konzultácií s verejnosťou sa občianska spoločnosť a zainteresované strany z celej Európy zapájajú do tvorby vnútroštátnych morských stratégií. Týmito činnosťami v oblasti konzultácií a zapájania, ako aj tokom získaných údajov sa bude naďalej významným dielom prispievať ku gramotnosti európskej verejnosti v oblasti oceánov s cieľom zvyšovať informovanosť o vplyve oceánu na ľudské životy a následkoch ľudských činností a správania jednotlivcov na morské ekosystémy.

V rámcovej smernici o morskej stratégii sa od členských štátov vyžaduje nevídaný a koordinovaný vklad. Členské štáty a Komisia (spoločne s riadiacimi orgánmi regionálnych morských dohovorov a inými zainteresovanými stranami) na uľahčenie tejto práce vytvorili neformálny program koordinácie, ktorým je spoločná stratégia vykonávania. Do stratégie je zapojených najmenej 280 odborníkov z členských štátov, až 70 účastníkov z inštitúcií EÚ a viac než 100 registrovaných pozorovateľov alebo zainteresovaných strán. Spoločnú stratégiu vykonávania riadia predstavitelia subjektov EÚ v oblasti morí a organizuje ju koordinačná skupina pre morskú stratégiu. Tri pracovné skupiny sa zameriavajú na zastrešujúce otázky: dobrý environmentálny stav, programy opatrení a sociálno-ekonomickú analýzu a výmenu údajov, informácií a poznatkov. Štyri technické podskupiny sa sústreďujú na vznikajúce oblasti osobitného záujmu, a to: podmorský hluk, morský odpad, integritu morského dna a údaje o mori. Všetky skupiny vytvárajú a napokon schvaľujú (zvyčajne konsenzom) spoločné prístupy na vykonanie smernice. Doteraz bolo prijatých 15 usmerňovacích dokumentov. Veľké výzvy v postupe implementácie predstavuje počet zasadnutí (v priemere 18 zasadnutí ročne v súvislosti so spoločnou stratégiou vykonávania), postupujúca špecializácia a potreba koordinácie, aby nevznikali neprepojené tematické skupiny.

V prílohe I k rámcovej smernici o morskej stratégii sa stanovuje, že všetky ryby, mäkkýše, kôrovce a ostnatokožce využívané na komerčné účely by mali byť v rámci bezpečných biologických limitov. S cieľom určiť tento stav sa v kontexte rámcovej smernice o morskej stratégii používa pojem maximálneho udržateľného výnosu spoločnej rybárskej politiky. V smernici sa teda podporuje používanie posúdení populácie a príslušných viacročných plánov, ako aj konzultácia s vhodnými vedeckými subjektmi. Zatiaľ čo informácie o populáciách rýb sú viac či menej dostupné v rámci spoločnej rybárskej politiky a uvádzajú sa v správach členských štátov, o ďalších kritériách, ako úmrtnosť, resp. zranenia druhov v súvislosti s náhodným vedľajším úlovkom alebo fyzické porušenie morského dna rybolovnými činnosťami, členské štáty správy systematicky nepredkladajú. Niekedy môžu k vyplneniu týchto medzier prispieť regionálne informácie. V širšom regióne Severného mora a Keltskom mori napríklad 86 % posudzovaného morského dna vykazuje známky fyzického porušenia vlečným výstrojom na lov pri dne. Zavedením cieľov rámcovej smernice o morskej stratégii aj spoločnej rybárskej politiky do praxe by sa zlepšila ochrana populácií komerčne lovených rýb, biodiverzity a biotopov. Stanovením prahových hodnôt podľa rámcovej smernice o morskej stratégii by sa takisto zjednodušilo vykonávanie cielených opatrení vrátane opatrení v rámci spoločnej rybárskej politiky.

Jedným z cieľov spoločnej rybárskej politiky je súdržnosť s rámcovou smernicou o morskej stratégii a s jej cieľom dosiahnuť dobrý environmentálny stav. Stanovením miery využívania a zavedením technických opatrení, ktorými sa vymedzujú udržateľné rybolovné postupy, sa v rámci spoločnej rybárskej politiky riešia rybolovné tlaky, ktoré majú vplyv na populácie komerčne lovených rýb, mäkkýšov, kôrovcov a ostnatokožcov (jeden z deskriptorov podľa rámcovej smernice o morskej stratégii). Cieľom politiky je takisto zabezpečiť, aby sa minimalizoval negatívny vplyv rybolovných činností na morský ekosystém. Súvisí to s vplyvom na abundanciu a diverzitu morského života, morské potravinové reťazce a ekosystémy, ako aj biotopy morského dna (majú význam najmä z hľadiska troch ďalších deskriptorov podľa rámcovej smernice o morskej stratégii). Odpad pochádzajúci z rybolovu, ako sú vyradené alebo stratené rybárske siete a iný výstroj, môže navyše spôsobiť zmenu biotopu. Pokiaľ ide o opatrenia podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, väčšina členských štátov spája so spoločnou rybárskou politikou opatrenia v oblasti morskej biodiverzity a komerčne lovených rýb, mäkkýšov, kôrovcov a ostnatokožcov, ale v prípade morského odpadu ich to urobilo len niekoľko. Opatrenia v oblasti riadenia, ktoré navrhla Komisia v rámci politiky, viedli k poklesu rybolovnej úmrtnosti v prípade viacerých populácií rýb a mäkkýšov, kôrovcov a ostnatokožcov využívaných na komerčné účely v severovýchodnej časti Atlantického oceánu a Baltskom mori. Tento pokrok však zatiaľ nie je dostatočný na to, aby boli splnené príslušné ciele spoločnej rybárskej politiky. Situácia je horšia v Stredozemnom mori a Čiernom mori, kde je nadmerný rybolov naďalej bežným postupom.

Opatrenia priestorovej ochrany uvedené v správach podľa rámcovej smernice o morskej stratégii sa často týkajú chránených morských oblastí, ktoré vznikli podľa smernice o vtákoch a smernice o biotopoch ako súčasť sústavy Natura 2000, ktorá v morskom prostredí stále nie je úplná. V rámcovej smernici o morskej stratégii sa však priniesol nový pohľad na priestorovú ochranu, v rámci ktorého by okrem osobitných cieľov ochrany jednotlivých chránených morských oblastí mali existovať ekologicky súdržné siete chránených morských oblastí reprezentatívne na regionálnej, resp. subregionálnej úrovni. Siete chránených oblastí by teda mali byť celostné nástroje na riešenie všetkých významných tlakov, mali by byť účinné a vzťahovať sa na spravodlivé zastúpenie všetkých prvkov morských biotopov a ekosystémov. Členské štáty sa však vo svojich programoch opatrení podľa rámcovej smernice o morskej stratégii súdržnosťou a účinnosťou na regionálnej úrovni nezaoberali.

Ciele všetkých troch smerníc sú podobné, ale rozsah pôsobnosti rámcovej smernice o morskej stratégii je širší. Hlavný cieľ smernice o biotopoch, ktorým je dosiahnutie „priaznivého stavu ochrany“ druhov a biotopov, na ktoré sa smernica vzťahuje, a podobný cieľ smernice o vtákoch, ktorý sa týka všetkých voľne žijúcich vtákov, úplne nezodpovedajú „dobrému environmentálnemu stavu“, pokiaľ ide o vymedzenie, opatrenia alebo harmonogram. Obidva pojmy sa však navzájom podporujú. Členské štáty posudzujú stav a trendy v súvislosti s druhmi a biotopmi chránenými podľa smernice o vtákoch a smernice o biotopoch a každých šesť rokov predkladajú správy. V období 2007 – 2012 sa percentuálny podiel druhov v európskych morských regiónoch, v prípade ktorých sa v správach podľa smernice o biotopoch uvádzalo, že sú v priaznivom stave ochrany, pohyboval od 0 % v Čiernom mori po 20 % v Baltskom mori. V rozhodnutí z roku 2017 sa stanovuje opätovné použitie posúdení morských druhov a biotopov podľa smernice o vtákoch a smernice o biotopoch, ak je to možné, ale každý členský štát môže postupovať inak . Navyše sa v rámcovej smernici o morskej stratégii aj v smernici o biotopoch určujú geografické regióny, v ktorých majú členské štáty spolupracovať a mať spoločné prístupy. Hranice regiónov v rámci týchto dvoch smerníc sú v súčasnosti do značnej miery harmonizované.

Pokiaľ ide o územnú pôsobnosť, obidve smernice sa uplatňujú v pobrežných a výsostných vodách, pričom rámcová smernica o morskej stratégii sa v rámci pobrežných vôd výslovne vzťahuje iba na aspekty, ktoré sa neriešia v rámcovej smernici o vode (napr. podmorský hluk, morský odpad) a rámcová smernica o vode sa vo výsostných vodách uplatňuje iba vo vzťahu k chemickému stavu. V roku 2017 Komisia aktualizovala rozhodnutie o určovaní dobrého environmentálneho stavu k rámcovej smernici o morskej stratégii. V rozhodnutí z roku 2017 sa od členských štátov vyžaduje, aby opätovne použili posúdenia podľa rámcovej smernice o vode v prípade morskej eutrofizácie, kontaminantov a hydrografických zmien. Ako sa už však uvádza v kontrole vhodnosti rámcovej smernice o vode, ešte stále sa to nedodržiava vo všetkých prípadoch, keďže vnútroštátne posúdenia podľa týchto dvoch smerníc sa môžu mierne líšiť (napr. odlišné prvky kvality alebo rozsah posúdenia) a vymedzenie dobrého ekologického, resp. chemického stavu v rámcovej smernici o vode sa nie vždy zakladá na rovnakých prvkoch ako dobrý environmentálny stav podľa rámcovej smernice o morskej stratégii. Napriek tomu sú však podľa kontroly vhodnosti rámcová smernica o vode a rámcová smernica o morskej stratégii súdržné a ich ciele sa navzájom dopĺňajú. Pokiaľ ide o výsledky, okolo 40 % povrchových vôd (riek, jazier, prechodných a pobrežných vôd) je v dobrom ekologickom stave alebo má dobrý ekologický potenciál a 38 % z nich je v dobrom chemickom stave. To má priame dôsledky na pokrok podľa rámcovej smernice o morskej stratégii.

Rámec smernice o morskej stratégii v oblasti zachovania biodiverzity a zaistenia udržateľného využívania morských zdrojov EÚ sa do značnej miery podporuje inými právnymi nástrojmi EÚ. V tomto oddiele sa preskúmava deväť politík EÚ, v prípade ktorých členské štáty najčastejšie oznámili, že sa nimi prispelo k programom opatrení podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, ako aj politiky nedávno vytvorené na boj proti znečisťovaniu plastami. Vo všeobecnosti sa v kontexte rámcovej smernice o morskej stratégii i) spájajú všetky dostupné (oficiálne) informácie o morských vodách EÚ vo vnútroštátnych morských stratégiách a ii) hodnotí situácia na účely účinného riadenia morského prostredia. Vytvárajú sa nové politické pojmy, ako sú prahové hodnoty na určenie dobrého environmentálneho stavu, s cieľom uviesť stratégie do praxe a doplniť prahové hodnoty existujúce v rámci iných politík.

V európskych moriach sa nachádza viac než 1 200 nepôvodných morských druhov a ich súhrnný počet neprestajne narastá, hoci sa zdá, že miera introdukcie sa v poslednom desaťročí znížila. Väčšie množstvo týchto druhov sa vyskytuje v Stredozemnom mori. Približne 7 % nepôvodných morských druhov je potenciálne inváznych. Ich vplyv na pôvodné spoločenstvá, ekosystémy a ich služby sa musí ďalej skúmať. Zdá sa, že hlavné prienikové cesty introdukcie týchto druhov do európskych morí sú lodná doprava (49 %) a morské a vnútrozemské koridory, ako je Suezský prieplav (33 %). Potrebné sú opatrenia na lepšie riešenie týchto hlavných prienikových ciest a minimalizáciu nových introdukcií so zohľadnením regionálnych špecifík. Je náročné posudzovať podiel pôvodných morských druhov a biotopov, ktoré boli nepriaznivo ovplyvnené nepôvodnými druhmi. Zvýšením pružnosti morských ekosystémov by sa však mohlo zabrániť významným vplyvom, a to minimalizáciou podmienok, ktoré môžu prispieť k tomu, aby sa nepôvodné druhy stali inváznymi (napr. redukcia pôvodných druhov a vytvorenie „medzier“ v potravinovom reťazci alebo vplyvy zmeny klímy).

V rámci počiatočného posúdenia morských vôd v EÚ, o ktorom členské štáty predložili správy v rokoch 2012 – 2015 podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, sa nevytvorila jednotná vedomostná základňa pre celú Európu. Stalo sa to najmä v dôsledku nesúladu ukazovateľov uvedených v správach v prípade jednotlivých kritérií, veľkej rôznorodosti metodických prístupov a medzier v oznámených informáciách. S cieľom zlepšiť súdržnosť a konzistentnosť správ členských štátov Komisia v roku 2017 prijala revidované rozhodnutie o určovaní dobrého environmentálneho stavu (pozri poznámku pod čiarou č. 15). Správy o aktualizácii počiatočného posúdenia sa mali predložiť do októbra 2018. Do októbra 2019 však správy predložilo iba 14 členských štátov, pričom desať z nich správu predložilo v dohodnutom elektronickom formáte [SWD(2020) 60]. V tomto zhrnutí sa preto popri informáciách zo správ členských štátov opierame o informácie zostavené Európskou environmentálnou agentúrou a Spoločným výskumným centrom Európskej komisie [uvedené v dokumente SWD(2020) 61].

Keďže posúdenia stanovené v smernici o strategickom environmentálnom posudzovaní a smernici o posudzovaní vplyvov na životné prostredie majú širokú pôsobnosť a strategickú povahu, mohli by mať význam z hľadiska všetkých deskriptorov podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, aj keď rozsah a úroveň podrobností sa môže líšiť. Projekty, ktoré pravdepodobne budú mať významný vplyv na životné prostredie, napríklad pred povolením podliehajú posudzovaniu vplyvov na životné prostredie. Týmito posúdeniami by sa mohlo prispieť k posudzovaniu stavu podľa rámcovej smernice o morskej stratégii. Rovnaký význam to môže mať aj v prípade smernice o strategickom environmentálnom posudzovaní, v ktorej sa pozornosť sústreďuje na plány a programy vo väčšom rozsahu. V prípade týchto troch smerníc stále existuje priestor na získanie lepšej spätnej väzby v súvislosti s tlakmi pri dosahovaní dobrého environmentálneho stavu vrátane morských a pevninských činností.

Členské štáty vo svojich programoch opatrení podľa rámcovej smernice o morskej stratégii prepájajú so smernicou o námornom priestorovom plánovaní najmä morskú biodiverzitu (prostredníctvom chránených oblastí) a hydrografické zmeny (prostredníctvom činností, na ktoré sa vzťahujú morské priestorové plány), zatiaľ čo tri krajiny vytvárajú potenciálne prepojenie s podmorským hlukom. Keďže prvé správy v oblasti námorného priestorového plánovania sa budú predkladať až v roku 2021, ešte nie je zrejmé, do akej miery sa budú ciele podľa rámcovej smernice o morskej stratégii zohľadňovať v rámci vnútroštátneho vykonávania smernice ako nástroj na podporu prístupu založeného na ekosystémoch. Keďže v postupe podľa smernice o morskom priestorovom plánovaní sa spájajú všetky odvetvia a činnosti modrého hospodárstva, mali by sa v ňom presadiť opatrenia v oblasti riadenia, ktorými sa prispeje k dosiahnutiu dobrého environmentálneho stavu.

V smernici o námornom priestorovom plánovaní sa vyžaduje, aby členské štáty vytvorili námorné priestorové plány s cieľom podporovať koexistenciu a udržateľnosť príslušných činností a využití. V jej právnom texte sa výslovne odkazuje na rámcovú smernicu o morskej stratégii a stanovuje sa v nej, že v rámci námorného priestorového plánovania by sa mal uplatňovať prístup založený na ekosystémoch a malo by sa prispievať k dosahovaniu cieľov dobrého environmentálneho stavu a ku koordinácii harmonogramov s rámcovou smernicou o morskej stratégii v čo najväčšom možnom rozsahu. Vo viacerých štúdiách sa vymedzil alebo zaviedol do praxe prístup založený na ekosystémoch alebo interakcie medzi pevninou a morom v oblasti námorného priestorového plánovania, ale stále neexistuje metodika dohodnutá v celej Európe.

Vo všeobecnosti má Baltské more pomerne vysokú koncentráciu ortuti, brómovaných spomaľovačov horenia a rádioaktívneho izotopu Cs-137. Pokiaľ ide o severovýchodnú časť Atlantického oceánu, v niektorých oblastiach stále existujú obavy v súvislosti s úrovňami niektorých ťažkých kovov (napríklad ortuti, kadmia a olova), kongenérov PCB a polycyklických aromatických uhľovodíkov. V Stredozemnom mori sa nachádza niekoľko pobrežných problémových oblastí s kontamináciou bioty olovom a ortuťou v usadeninách. Zdá sa, že v Čiernom mori existujú problémy so znečistením organickými znečisťujúcimi látkami, napríklad pesticídmi, PCB a polycyklickými aromatickými uhľovodíkmi, ako aj niektorými ťažkými kovmi. Je dôležité zdôrazniť, že v súčasných posúdeniach sa pozornosť sústreďuje na obmedzený počet kontaminantov a mnohé látky nebezpečné pre životné prostredie sa pravidelne nemonitorujú a neposudzujú.

V dobrom ekologickom stave nie je 46 % európskych pobrežných vôd. Rozloha ovplyvnených oblastí sa však v niektorých krajinách zmenšuje. Baltské more je morský región s najvyšším podielom pobrežných vôd, kde je problémom stav živín (58 %), zatiaľ čo Čierne more je regiónom s najvyšším podielom pobrežných vôd, kde je problémom stav fytoplanktónu (85 %). K eutrofizácii dochádza aj v južnej časti Severného mora, pozdĺž severozápadného pobrežia Francúzska a v blízkosti ústí riek v Stredozemnom mori.

Mnohé európske chránené morské oblasti však stále nie sú náležite riadené a nemožno ich posudzovať z hľadiska súdržnosti a účinnosti, pretože chýbajú vhodné nástroje a toky údajov. V kontexte EÚ sú hlavnými výzvami pri premene sietí chránených morských oblastí na účinné nástroje ochrany najmä: i) vytvorenie sietí chránených lokalít, ktoré sú ekologicky významné v regionálnom, resp. subregionálnom meradle, čo si v niektorých regiónoch vyžaduje rozšírenie rozsahu a zväčšenie minimálnej veľkosti chránených lokalít; ii) zvýšenie podielu prísne chránených zón alebo zón zákazu lovu a posilnenie činností presadzovania a kontroly s cieľom predchádzať existencii tzv. papierových parkov; iii) vykonávanie účinných plánov riadenia s prispôsobenými opatreniami a primeranými zdrojmi v každej chránenej oblasti. Nová stratégia v oblasti biodiverzity do roku 2030 so svojimi návrhmi na ochranu a obnovu morských ekosystémov predstavuje zásadný prelom v tomto smere.

Medzi otvorené otázky do druhého cyklu vykonávania patria: i) zameranie pozornosti na zabezpečenie primeraných reakcií na kľúčové tlaky v každom regióne, resp. subregióne, ktoré členským štátom bránia v dosiahnutí dobrého environmentálneho stavu; ii) dohoda o úrovni podrobnosti/agregácie opatrení, ktoré sa majú oznámiť, a zameranie pozornosti na ich očakávané účinky na zníženie tlakov a ich vplyvov; iii) lepšie hodnotenie efektívnosti a účinnosti opatrení pri plnení environmentálnych cieľov a dosahovaní dobrého environmentálneho stavu, najmä prostredníctvom integrovaného modelovania alebo spojenia s monitorovacími programami; a iv) zlepšenie konzistentnosti opatrení v EÚ, regiónoch a štátoch, ako aj medzi nimi navzájom, a to podľa možnosti v rámci spolupráce členských štátov, aby sa s menším množstvom zdrojov dosiahlo viac.

Ak sa revidované rozhodnutie o dobrom environmentálnom stave vykoná v plnom rozsahu, bude predstavovať odvážny a dôležitý krok k určeniu dobrého environmentálneho stavu pomocou spoločného prístupu (napr. v prípade stanovenia zoznamov druhov, rozsahu posúdenia a prahových hodnôt). Niektoré členské štáty preukázali rastúce úsilie a vyššiu úroveň ambícií. Z projektov financovaných na podporu vykonávania rámcovej smernice o morskej stratégii a niektorých diskusií v rámci regionálnych morských dohovorov však vyplýva, že okrem veľmi malého počtu výnimiek ešte stále neexistuje spoločné regionálne chápanie toho, čo predstavuje dobrý environmentálny stav. Hoci Komisia ešte nedokončila svoje formálne posúdenie novooznámených informácií, z počiatočnej analýzy vyplýva, že v určeniach dobrého environmentálneho stavu oznámených v roku 2018 stále existujú značné rozdiely. V rámci niektorých regionálnych morských dohovorov však došlo k významnému pokroku pri vymedzovaní spoločných ukazovateľov s niektorými regionálne dohodnutými prahovými hodnotami. Zatiaľ čo cieľom spoločnej stratégie vykonávania je konzistentnosť vykonávania smernice, členské štáty si môžu vymedziť dlhodobé a krátkodobé ciele, ktoré sú vhodné v ich kontexte a regióne. V rozhodnutí z roku 2017 sa vyžaduje, aby členské štáty uprednostnili vymedzenie určitých prahových hodnôt na úrovni Únie pred vymedzením v rámci regionálnych štruktúr. Práca v tejto oblasti sa začala v rámci prvého cyklu vykonávania. Dokonca aj tu sa však pri doterajších pokusoch o vymedzenie prahových hodnôt preukázalo, že koncepcia je nejednoznačná: zatiaľ čo dobrý environmentálny stav musí byť ambiciózny, keďže by sa v ňom malo zohľadňovať spoločné vymedzenie toho, čo chceme dosiahnuť pre svoje moria, stanovenie lehoty (do roku 2020 v súčasnej smernici) členským štátom bráni v prijatí ambiciózneho vymedzenia dobrého environmentálneho stavu.

Do úvahy by sa mali vziať aj iné formy energie, ako napr. svetelná alebo tepelná energia. Niektoré členské štáty sa touto otázkou vo svojich stratégiách zaoberali, avšak na dosiahnutie strategickejšieho prístupu k takýmto tlakom sa musí vykonať ďalšia práca.

5.3.1.Zložitosť

Širšie ambície a celostný pohľad v zmysle rámcovej smernice o morskej stratégii jednoznačne znamenajú, že sú potrebné rozsiahle poznatky, posudzovanie a predkladanie správ a že členské štáty a útvary Komisie sa zaväzujú tieto potreby uspokojiť. Prvý cyklus vykonávania bol pre všetkých aktérov zapojených do spoločnej stratégie vykonávania mimoriadne náročný, keďže každá etapa sa prerokúvala, vymedzovala, oznamovala a hodnotila prvýkrát. Väčšina členov zapojených do spoločnej stratégie vykonávania uvádza, že hlavnými výzvami sú riadne vykonanie smernice, nedostatok zdrojov (najmä ľudských zdrojov a času), pomalá obnova morských ekosystémov a nedostatok politickej vôle. Z opakovaných omeškaní pri predkladaní správ členskými štátmi a súvisiacich konaní o nesplnení povinnosti podľa smernice vyplýva, že pre členské štáty je splnenie požiadaviek náročné. Hoci sa očakáva, že tento postup sa v ďalších cykloch zlepší, keďže predkladanie správ by teraz malo byť jednoduchšie a jasnejšie, stále existujú isté osobitné otázky, ktoré by sa mohli v záujme zefektívnenia postupu vykonávania vyriešiť.

V prvom cykle sa ukázalo, že zdroje vyčlenené na vykonávanie rámcovej smernice o morskej stratégii zrejme nezodpovedajú potrebám primeraného vykonania smernice, aj keď veľká časť vykonávania sa podporuje z iných politík. Medzi nápady, ako zväčšiť objem týchto zdrojov, patrí zapojenie určitých priemyselných odvetví do monitorovania ich vplyvu, prepojenie postupu námorného priestorového plánovania s cieľom zaistiť správnu rovnováhu medzi modrým hospodárstvom a udržateľnosťou, lepšie využívanie systémov pozorovania koordinovaných v rámci výskumných programov (napr. v rámci programu Horizont 2020) a produktov vytvorených na úrovni EÚ (napr. v programe Copernicus), ako aj vyzývanie členských štátov, aby plne využívali Európsky námorný a rybársky fond na financovanie vypracovania a vykonávania vnútroštátnych morských stratégií.

Rámcová smernica o morskej stratégii nepopierateľne predstavuje zložitý rámec, ktorý sa čoskoro preskúma v rámci legislatívneho hodnotenia (preskúmanie sa začne tento rok). V prvom cykle vykonávania sa od všetkých zapojených aktérov vyžadovalo, aby chápali väzby medzi jednotlivými prvkami stratégií. To však nebolo vždy jasné. Členské štáty napríklad často nerozlišovali medzi cieľmi a určením dobrého environmentálneho stavu. Nespájali svoje ciele s opatreniami, aby mali merateľný záznam o tom, ako postupujú pri dosahovaní dobrého environmentálneho stavu. Monitorovacie programy rovnako neboli vždy spojené s cieľmi a vzhľadom na to, že boli vytvorené skôr ako opatrenia, prepojenie medzi nimi takisto nebolo optimálne. Pokrok pri stanovovaní prahových hodnôt na určenie dobrého environmentálneho stavu bol doteraz pomalý a zdá sa, že existuje neochota stanoviť ambiciózne ciele, pretože by to členským štátom zabránilo dosiahnuť dobrý environmentálny stav v lehote stanovenej v smernici. Komisia sa týmito prierezovými otázkami zaoberá v dokumente SWD(2020) 62.

5.3.2.Harmonogram

Na základe smernice vzniká neistota v súvislosti s lehotami na predkladanie správ, pretože sa v nej pevne stanovujú lehoty na predloženie jednotlivých častí vnútroštátnych morských stratégií, ale pohyblivé lehoty na konzultáciu, uverejnenie alebo posúdenie pokroku pri vykonávaní. To sa vyriešilo, keď sa v rámci spoločnej stratégie vykonávania s členskými štátmi dohodlo, že sa použijú pevne stanovené lehoty. Lehota na dosiahnutie dobrého environmentálneho stavu do roku 2020 podľa článku 1 navyše nie je osobitne zosúladená s cyklami predkladania správ, keďže o posúdení pokroku pri dosahovaní cieľa na základe údajov monitorovania do roku 2020 a po roku 2020 sa predložia správy až v roku 2024. Dátum uverejnenia tejto správy o vykonávaní stanovený v smernici takisto neponúkol realistickú možnosť úplne zobrať na vedomie informácie zo správ predložených v roku 2018 o posudzovaní morského prostredia, vymedzeniach dobrého environmentálneho stavu a environmentálnych cieľoch alebo o pokroku pri vykonávaní programov opatrení. Takisto existuje potreba vziať do úvahy potenciálne oneskorenia, keďže vykonávanie osobitných opatrení nemôže vždy okamžite viesť k obnove morského prostredia.

Hoci EÚ už zosynchronizovala šesťročný cyklus v prípade riadenia a predkladania správ v rámci politiky v oblasti vodného hospodárstva a morí, ďalšia synchronizácia s cyklom predkladania správ o prírode, kde je v podstate jednoročné omeškanie, by mohla byť prínosom a posúdenia by sa tým mohli zefektívniť.

5.3.3.Predkladanie správ

Predkladanie správ je veľmi náročné, a to v dôsledku širokého rozsahu pôsobnosti smernice a frekvencie predkladania správ (tri hlavné správy v rámci šesťročného cyklu). Príslušné orgány majú povinnosť predkladať správy a Komisia následne hodnotiť tieto správy bez toho, aby mali pred začatím ďalšej etapy dostatok času a zdrojov na náležité úvahy o každej etape a na strategické diskusie. Oneskorené predloženie správy značným počtom členských štátov navyše spomaľuje postup [pozri poznámku pod čiarou č. 8 a dokument SWD(2020) 60], čo má dominový efekt na vykonanie posúdení zo strany Komisie. Znamená to, že spätná väzba členským štátom je oneskorená a často sa poskytuje príliš neskoro na to, aby sa mohla vziať do úvahy v ďalších správach.

Členské štáty značne investujú do textových správ v prípade vnútroštátnych postupov a konzultácií s verejnosťou. Elektronické predkladanie správ je však v súčasnosti kľúčové na zhromaždenie porovnateľných a včasných informácií v celej EÚ. Rámec sa zakladá na oznámených informáciách z vnútroštátnych posúdení, zatiaľ čo nové monitorovacie technológie môžu umožniť vytvorenie presnejšieho obrazu o skutočnom stave morí a pokroku pri dosahovaní dobrého environmentálneho stavu. Počas prvého cyklu vykonávania rámcovej smernice o morskej stratégii navyše textové a elektronické správy neboli vždy rovnocenné. Niektoré členské štáty sú schopné využiť správy vypracované v rámci regionálnych morských dohovorov, ale ich formát nie je úplne v súlade s potrebami elektronického predkladania správ.

Komisia a Európska environmentálna agentúra pracujú na zlepšení a digitalizácii nástrojov na predkladanie správ, aby sa dosiahol hladký presun informácií z rámca regionálnych morských dohovorov, iných politík EÚ alebo skôr oznámených informácií do správ podľa rámcovej smernice o morskej stratégii. Rozpory medzi elektronickými správami a statickými textovými správami, ktoré niektoré členské štáty zrejme uprednostňujú, by sa mali odstrániť, pretože predstavujú prekážky v celkovom postupe. V rámcovej smernici o morskej stratégii sa smeruje k efektívnemu a transparentnému uverejňovaniu informácií na webovom portáli WISE Marine s uverejňovaním centralizovaných prehľadov a vnútroštátne oznámených údajov.

5.4.Väčšia integrácia politík

Ako sa už uviedlo v oddiele venovanom účinnosti, v rámcovej smernici o morskej stratégii sa spájajú všetky činnosti, ktoré ovplyvňujú morské ekosystémy (napr. rybolov, lodná doprava, ťažba ropy a zemného plynu na mori, výroba energie z obnoviteľných zdrojov), avšak osobitne sa neregulujú. Nie je prekvapujúce, že približne 75 % opatrení podľa rámcovej smernice o morskej stratégii vychádza z iných legislatívnych rámcov. Zefektívnenie a koordinácia s inými odvetvovými politikami sú teda kľúčové na dosiahnutie cieľov v rámcovej smernici o morskej stratégii na vnútroštátnej úrovni, ako aj na úrovni EÚ. Hoci stratégiu modrého rastu spája s rámcovou smernicou o morskej stratégii kľúčová zásada udržateľnosti, ak sa stratégia nevykoná udržateľným spôsobom, potenciálne by mohla byť v určitom rozpore s opatreniami na dosiahnutie dobrého environmentálneho stavu podľa rámcovej smernice o morskej stratégii, najmä z hľadiska potenciálneho rozšírenia námorných činností, ako je výroba elektrickej energie na mori a akvakultúra. S cieľom zabezpečiť, aby rozšírenie tradičných alebo zavedenie nových hospodárskych činností nepredstavovali ďalšie tlaky na morské prostredie, musia EÚ a jej členské štáty vybudovať pevnejšie spojenia založené na vede medzi rámcovou smernicou o morskej stratégii a politikami, ktorými sa riadia námorné činnosti, ako je smernica o námornom priestorovom plánovaní, spoločná rybárska politika, iniciatívy súvisiace s energiou , politika námornej dopravy alebo akékoľvek iné činnosti (napr. akvakultúra, odsoľovanie alebo nakladanie s odpadmi). Tieto činnosti zohrávajú dôležitú úlohu pri premene našej spoločnosti a hospodárstva na udržateľný systém a bezuhlíkový kontinent, čo je cieľom európskej zelenej dohody. Veterné elektrárne na mori sú potrebné, aby sme ukončili závislosť od fosílnych palív. Udržateľnou akvakultúrou sa zaistí potravinová bezpečnosť a udržateľné stravovanie a zároveň sa zabráni ďalšiemu tlaku spôsobenému využívaním pôdy. Budúcou stratégiou výroby veternej energie na mori a revidovanými strategickými usmerneniami pre udržateľné odvetvie akvakultúry EÚ, ktoré sa majú prijať v roku 2020, sa prispeje k dosiahnutiu tohto cieľa, pričom ich súčasťou by mali byť všetky relevantné environmentálne hľadiská. Takéto rozšírenia nemôžu mať za následok narúšanie pružnosti morských ekosystémov, čo by malo dominový efekt na celkovú odolnosť planéty voči vplyvom zmeny klímy.

Členovia zapojení do spoločnej stratégie vykonávania rámcovej smernice o morskej stratégii určili potrebu väčšej spolupráce medzi skupinami a odvetviami na prierezových otázkach, ako sú vzťahy medzi činnosťami, tlakmi a stavom a zmena klímy, v záujme dosiahnutia dobrého environmentálneho stavu.

V rozhodnutí z roku 2017 sa vymedzuje, ako by mali byť morské posúdenia prepojené s normami a postupmi v iných právnych predpisoch EÚ. Všetky členské štáty spájajú väčšinu svojich monitorovacích programov a programov opatrení s inými právnymi predpismi, najmä v oblasti životného prostredia (konkrétne s rámcovou smernicou o vode, so smernicou o biotopoch a smernicou o vtákoch). Z posúdení a vedeckých analýz Komisie však vyplýva, že k integrácii politík ešte nedošlo na operačnej úrovni (napr. k integrácii v súvislosti s údajmi, plánovaním monitorovania, určením posúdení) a na využitie synergií, zosúladenie postupov a napokon šetrenie zdrojov je potrebné vyvinúť ďalšie úsilie. V oddiele 3 tejto správy sa poukazuje na potenciálne témy, ktoré by sa mohli medzi jednotlivými politikami EÚ lepšie prepojiť alebo koordinovať.

Obzvlášť dôležitým prípadom je prepojenie medzi rámcovou smernicou o morskej stratégii a politikou v oblasti klímy. Oceány sú hlavnou zložkou klimatického systému, v ktorom sa ukladá antropogénny CO2 a oveľa väčšie množstvo tepla ako v atmosfére. Predstavujú hlavné záchyty uhlíka a regulujú pohyb tepla okolo Zeme. Oceány preto môžu mať výrazné účinky na globálnu klímu a naopak. Podľa nedávno uverejnenej správy Medzivládneho panelu o zmene klímy (IPCC) o oceáne a kryosfére v meniacej sa klíme: i) sa od roku 1993 miera otepľovania oceána viac než zdvojnásobila a v súčasnosti ovplyvňuje celý vodný stĺpec; ii) od 80. rokov 20. storočia oceán pohltil 20 – 30 % celkového množstva antropogénnych emisií CO2, čo spôsobilo ďalšiu acidifikáciu oceánu; iii) sa z oceánu stráca kyslík a rozširujú sa oblasti s úbytkom kyslíka a iv) od roku 1982 sa frekvencia morských vĺn tepla zdvojnásobila, vlny tepla sú dlhšie a intenzívnejšie. Tieto oceánografické zmeny môžu mať dramatické následky v súvislosti s morskou biodiverzitou a pružnosťou ekosystémov. Vo všetkých morských ekosystémoch posudzovaných v správe IPCC existovalo zvýšené riziko ovplyvnenia klimatickými trendmi.

Napriek svojmu významu nie je prepojenie medzi rámcovou smernicou o morskej stratégii a zmenou klímy na úrovni monitorovania aj rozvoja politiky očividné. Členské štáty zdôraznili vplyvy zmeny klímy a acidifikácie oceánu ako dôležité cezhraničné otázky, ktoré sa priamo alebo nepriamo riešia prostredníctvom monitorovacích programov podľa rámcovej smernice o morskej stratégii. Kľúčové témy, ako sú monitorovanie acidifikácie oceánu v európskych moriach a vplyvy morských vĺn tepla na morskú biodiverzitu, však nie sú dobre etablované.

5.5.Podpora regionálnej spolupráce

Od prijatia rámcovej smernice o morskej stratégii sa regionálna spolupráca zlepšila, ale na dosiahnutie úplnej regionálnej súdržnosti morských stratégií je potrebná ďalšia spolupráca [pozri dokument SWD(2020) 60]. Pokiaľ ide o tri hlavné etapy vykonávania smernice: a) Komisia odporučila členským štátom, aby pri posudzovaní stavu svojich morských vôd používali viac noriem vychádzajúcich z právnych predpisov EÚ alebo spoločných regionálnych ukazovateľov; b) regionálna súdržnosť monitorovacích programov EÚ sa považovala za stredne vysokú až vysokú s výnimkou Stredozemného mora, kde bola nižšia a c) celková súdržnosť programov opatrení bola stredne vysoká vo všetkých regiónoch okrem Čierneho mora, kde bola vysoká. V dôsledku toho by sa mali lepšie koordinovať snahy o zmiernenie hlavných tlakov ovplyvňujúcich každý región, resp. subregión.

Z predbežnej analýzy informácií oznámených v roku 2018 vyplýva, že aj v druhom cykle existujú veľké rozpory medzi susediacimi členskými štátmi v súvislosti s prvkami použitými pri posudzovaní stavu morských ekosystémov. Členské štáty by mohli vo väčšej miere využívať výstupy v rámci regionálnych morských dohovorov v prípadoch, keď sú v súlade s požiadavkami podľa rámcovej smernice o morskej stratégii. Dôležité je, že v rámci týchto dohovorov sa začleňujú opatrenia susediacich krajín (mimo EÚ) a pomáha sa budovať kapacita. Keď však v rámci regionálnych morských dohovorov nemožno uspokojiť potreby stanovené v rámcovej smernici o morskej stratégii, členské štáty by si mali vypracovať vlastné stratégie cezhraničnej a regionálnej spolupráce v súlade so smernicou. Hlavným cieľom je, aby EÚ napredovala k efektívnejšej, harmonizovanejšej a nákladovo efektívnejšej ochrane morského prostredia. Regionálne prahové hodnoty by sa mali určiť v súlade s rozhodnutím Komisie z roku 2017.