EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli7. 12. 2022 COM(2022) 695 final 2022/0402(CNS) Návrh NARIADENIE RADY o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní rozhodnutí a prijímaní verejných listín vo veciach rodičovstva a o zavedení európskeho osvedčenia o rodičovstve

{SEC(2022) 432 final} - {SWD(2022) 390 final} - {SWD(2022) 391 final} - {SWD(2022) 392 final}



DÔVODOVÁ SPRÁVA 1.KONTEXT NÁVRHU •Dôvody a ciele návrhu Cieľom Únie je vytvoriť, zachovávať a rozvíjať priestor slobody a spravodlivosti, v ktorom je zabezpečený voľný pohyb osôb, prístup k spravodlivosti a úplné dodržiavanie základných práv. Predsedníčka Komisie von der Leyenová na podporu tohto cieľa vo svojom prejave o stave Únie v roku 2020 uviedla: „Ak ste rodičom v jednej krajine, ste rodičom aj v každej inej krajine“. Predsedníčka Komisie vo svojom prejave upozornila na potrebu zabezpečiť, aby sa rodičovstvo určené v jednom členskom štáte uznávalo vo všetkých ostatných členských štátoch na všetky účely. Táto iniciatíva bola identifikovaná ako kľúčové opatrenie v stratégii EÚ v oblasti práv dieťaťa a stratégii pre rovnosť LGBTIQ osôb. Cieľom tohto návrhu je posilniť ochranu základných práv a ďalších práv detí v cezhraničných situáciách vrátane ich práva na identitu, na nediskrimináciu a na súkromný a rodinný život, dedičské právo a právo na výživné v inom členskom štáte, pričom sa v prvom rade berie do úvahy najlepší záujem dieťaťa. V súlade s týmto cieľom sa v záveroch Rady o stratégii EÚ v oblasti práv dieťaťa zdôrazňuje, že práva detí sú univerzálne, že každé dieťa má tie isté práva bez diskriminácie akéhokoľvek druhu a že pri všetkých opatreniach týkajúcich sa detí sa v prvom rade musí zohľadňovať najlepší záujem dieťaťa bez ohľadu na to, či tieto opatrenia prijímajú verejné orgány alebo súkromné inštitúcie. Ďalším cieľom návrhu je zabezpečiť právnu istotu a predvídateľnosť, pokiaľ ide o pravidlá týkajúce sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva na účely určenia rodičovstva v cezhraničných situáciách a pravidlá týkajúce sa uznávania rodičovstva, a znížiť trovy konania a zaťaženie rodín aj súdnych systémov členských štátov v súvislosti so súdnym konaním o uznaní rodičovstva v inom členskom štáte. Potreba zabezpečiť uznávanie rodičovstva medzi členskými štátmi vyplýva z toho, že občania sa čoraz častejšie ocitajú v cezhraničných situáciách, napríklad ak majú rodinných príslušníkov v inom členskom štáte, cestujú v rámci Únie, sťahujú sa do iného členského štátu za prácou alebo si založia rodinu či kúpia nehnuteľnosť v inom členskom štáte. Podľa odhadov však v súčasnosti môžu dva milióny detí čeliť situácii, keď sa rodičovstvo určené vo vzťahu k nim v jednom členskom štáte neuznáva na všetky účely v inom členskom štáte. V práve Únie sa už vyžaduje, aby členské štáty uznávali rodičovstvo dieťaťa určené v inom členskom štáte na účely práv, ktoré mu vyplývajú z práva Únie, a to najmä právne predpisy Únie týkajúce sa voľného pohybu vrátane smernice 2004/38/ES o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, čo zahŕňa právo na rovnaké zaobchádzanie a zákaz prekážok v záležitostiach, ako je uznávanie mien. V práve Únie sa však od členských štátov zatiaľ nevyžaduje, aby uznávali rodičovstvo dieťaťa, ktoré je určené v inom členskom štáte, na iné účely. Takéto neuznávanie môže mať pre deti významné nepriaznivé dôsledky. Zasahuje do ich základných práv v cezhraničných situáciách a môže viesť k odopretiu práv, ktoré im vyplývajú z rodičovstva podľa vnútroštátneho práva. Deti môžu teda prísť o svoje právo na dedenie či výživné v inom členskom štáte alebo o svoje právo na to, aby ktorýkoľvek z ich rodičov konal ako ich zákonný zástupca v inom členskom štáte vo veciach, ako je zdravotná starostlivosť či školské vzdelávanie. Tieto ťažkosti môžu rodiny prinútiť, aby začali súdne konanie s cieľom dosiahnuť uznanie rodičovstva svojich detí v inom členskom štáte, lenže tieto súdne konania si vyžadujú čas, náklady aj zaťaženie pre rodiny, ako aj súdne systémy členských štátov a ich výsledok je neistý. Hoci sú napokon členské štáty povinné uznať rodičovstvo určené v inom členskom štáte na účely práv vyplývajúcich z práva Únie, rodiny môže od uplatňovania práva na voľný pohyb odradiť obava, že rodičovstvo ich detí nebude v inom členskom štáte uznané na všetky účely. Dôvodom súčasných problémov s uznávaním rodičovstva je, že členské štáty majú odlišné hmotnoprávne pravidlá týkajúce sa určovania rodičovstva vo vnútroštátnych situáciách, ktoré sú a naďalej budú v ich právomoci, ale aj odlišné pravidlá týkajúce sa medzinárodnej právomoci a kolízne normy v súvislosti s určovaním rodičovstva v cezhraničných situáciách a uznávaním rodičovstva určeného v inom členskom štáte, v prípade ktorých má Únia právomoc konať. V súčasnosti však rozsah pôsobnosti nástrojov Únie v oblasti rodinného práva s cezhraničnými dôsledkami, a to aj v oblasti rodičovských práv a povinností a výživného, dedenia a predkladania verejných listín v inom členskom štáte, nezahŕňa pravidlá týkajúce sa medzinárodnej právomoci alebo kolízie právnych poriadkov na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách ani pravidlá týkajúce sa uznávania rodičovstva medzi členskými štátmi. Zo sťažností občanov, z petícií adresovaných Európskemu parlamentu a zo súdnych konaní vyplývajú problémy, s ktorými sa rodiny stretávajú pri uznávaní rodičovstva ich detí v cezhraničných situáciách v rámci Únie, a to aj v prípade, že sa sťahujú do iného členského štátu alebo sa vracajú do svojho členského štátu pôvodu a žiadajú o uznanie rodičovstva na všetky účely. S cieľom riešiť problémy s uznávaním rodičovstva na všetky účely a vyplniť súčasnú medzeru v práve Únie Komisia navrhuje prijatie pravidiel Únie o medzinárodnej právomoci vo veciach rodičovstva (stanovenie členského štátu, ktorého súdy sú príslušné na riešenie vecí týkajúcich sa rodičovstva v cezhraničných situáciách vrátane určenia rodičovstva) a o rozhodnom práve (určenie vnútroštátneho právneho poriadku, ktorý by sa mal uplatňovať na veci týkajúce sa rodičovstva v cezhraničných situáciách vrátane určenia rodičovstva), a tak uľahčiť uznávanie rodičovstva určeného v jednom členskom štáte v inom členskom štáte. Komisia takisto navrhuje zavedenie európskeho osvedčenia o rodičovstve, o ktoré môžu požiadať deti (alebo ich právni zástupcovia) a ktoré môžu používať ako dôkaz o ich rodičovstve v inom členskom štáte. Vzhľadom na to, že podľa medzinárodného práva, práva Únie a právnych poriadkov členských štátov majú všetky deti rovnaké práva bez diskriminácie, návrh sa vzťahuje na uznávanie rodičovstva dieťaťa bez ohľadu na to, akým spôsobom bolo dieťa počaté alebo sa narodilo, a bez ohľadu na druh rodiny dieťaťa. Návrh sa teda vzťahuje aj na uznávanie rodičovstva dieťaťa, ktoré má rodičov rovnakého pohlavia, ako aj na uznávanie rodičovstva dieťaťa, ktoré bolo vnútroštátne osvojené v členskom štáte. Týmto návrhom však nie je dotknutá právomoc členských štátov prijímať hmotnoprávne pravidlá v oblasti rodinného práva, ako sú pravidlá o vymedzení rodiny alebo pravidlá o určení rodičovstva vo vnútroštátnych situáciách. Návrhom takisto nie sú dotknuté pravidlá členských štátov týkajúce sa uznávania manželstiev alebo registrovaných partnerstiev uzavretých v zahraničí. Návrh sa uplatňuje bez ohľadu na štátnu príslušnosť detí a na štátnu príslušnosť ich rodičov. V súlade s existujúcimi nástrojmi Únie v občianskych veciach (vrátane rodinného práva) a obchodných veciach sa však podľa návrhu vyžaduje len uznávanie alebo prijímanie dokumentov, ktorými sa určuje alebo preukazuje rodičovstvo, vydaných v členskom štáte, pričom uznávanie alebo prijímanie dokumentov, ktorými sa určuje alebo preukazuje rodičovstvo, vydaných v treťom štáte bude naďalej upravovať vnútroštátne právo. •Súlad s ustanoveniami v tejto oblasti politiky Členským štátom sa už v súčasnosti v existujúcom práve Únie ukladá povinnosť uznávať rodičovstvo dieťaťa určené v inom členskom štáte na účely uplatňovania práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie, najmä práva na voľný pohyb. Návrh nemá na túto povinnosť členských štátov žiadny vplyv. Keďže však neexistujú pravidlá Únie týkajúce sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách a pravidlá Únie týkajúce sa uznávania rodičovstva v inom členskom štáte na účely práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z rodičovstva podľa vnútroštátneho práva, tieto záležitosti sa v súčasnosti riadia vnútroštátnym právom jednotlivých členských štátov. Existujúcimi nástrojmi Únie sa riadi uznávanie súdnych rozhodnutí a verejných listín vo viacerých oblastiach, ktoré sú priamo relevantné v prípade detí v cezhraničných situáciách, ako sú rodičovské práva a povinnosti, výživné a dedenie. Otázky rodičovstva sú však z rozsahu pôsobnosti týchto nástrojov vylúčené. Pokiaľ ide o nariadenie o verejných listinách, rieši sa v ňom otázka pravosti verejných listín v určitých oblastiach vrátane narodenia, rodičovstva a osvojenia, ale nevzťahuje sa na uznávanie obsahu týchto verejných listín. Prijatím spoločných pravidiel týkajúcich sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách a pravidiel týkajúcich sa uznávania rodičovstva v inom členskom štáte by sa doplnili súčasné právne predpisy Únie v oblasti rodinného práva a dedenia a uľahčilo by sa ich uplatňovanie, keďže rodičovstvo dieťaťa je predbežnou otázkou, ktorá sa musí vyriešiť ešte pred uplatnením existujúcich pravidiel Únie týkajúcich sa rodičovských práv a povinností, výživného a dedenia vo vzťahu k dieťaťu.

Keďže cieľom návrhu je ochrana práv detí v cezhraničných situáciách, je v súlade s Dohovorom OSN o právach dieťaťa, v ktorom sa stanovuje, že štáty, ktoré sú zmluvnými stranami, musia zabezpečiť, aby bolo dieťa chránené pred všetkými formami diskriminácie alebo trestania, ktoré vyplývajú z postavenia alebo činnosti rodičov dieťaťa (článok 2); že najlepšie záujmy dieťaťa musia byť prvoradým hľadiskom pri akejkoľvek činnosti týkajúcej sa detí, nech už uskutočňovanej súdmi, alebo zákonodarnými orgánmi (článok 3), a že deti majú právo na totožnosť a na starostlivosť svojich rodičov (články 7 a 8). Návrh je takisto v súlade s Európskym dohovorom o ľudských právach, v ktorom sa stanovuje právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, ako aj so súvisiacou judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva, a to aj v súvislosti s uznávaním detí porodených náhradnou matkou. Napokon je takisto v súlade s cieľom chrániť a podporovať práva dieťaťa, ktorý sa stanovuje v Zmluve o Európskej únii (článok 3 ods. 3 a 5 ZEÚ) a v Charte základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“). V charte sa zaručuje ochrana základných práv detí a ich rodín pri uplatňovaní a vykonávaní práva Únie. Tieto práva zahŕňajú právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života (článok 7), právo na nediskrimináciu (článok 21) a právo detí udržiavať pravidelný osobný vzťah a priamy kontakt s obomi rodičmi, ak to je v ich najlepšom záujme (článok 24). Na základe Dohovoru OSN o právach dieťaťa sa v článku 24 ods. 2 charty takisto stanovuje, že pri všetkých opatreniach prijatých orgánmi verejnej moci alebo súkromnými inštitúciami, ktoré sa týkajú detí, sa musia v prvom rade brať do úvahy najlepšie záujmy dieťaťa. •Súlad s ostatnými politikami Únie Návrh vychádza z viacerých politických iniciatív. Patrí k nim Štokholmský program Európskej rady – otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich, z roku 2010, Akčný plán Komisie na implementáciu Štokholmského programu a zelená kniha z roku 2010 s názvom Menej byrokracie pre občanov: Podpora voľného pohybu verejných listín a uznávanie účinkov dokladov o osobnom stave. V roku 2017 navyše Európsky parlament požiadal Komisiu, aby predložila legislatívny návrh o cezhraničnom uznávaní rozhodnutí o osvojení. Komisia v roku 2020 oznámila opatrenia s cieľom zabezpečiť, aby sa rodičovstvo určené v jednom členskom štáte uznávalo vo všetkých ostatných členských štátoch. Táto iniciatíva bola súčasťou stratégie EÚ v oblasti práv dieťaťa z roku 2021 ako kľúčové opatrenie na podporu rovnosti a práv detí, ako aj stratégie EÚ pre rovnosť LGBTIQ osôb z roku 2020. Európsky parlament uvítal iniciatívu Komisie vo svojom uznesení o ochrane práv dieťaťa v občianskoprávnych, správnych a rodinnoprávnych konaniach z roku 2022. V záveroch Rady o stratégii EÚ v oblasti práv dieťaťa sa zdôrazňuje, že práva detí sú univerzálne, že každé dieťa má tie isté práva bez diskriminácie akéhokoľvek druhu a že pri všetkých opatreniach týkajúcich sa detí sa v prvom rade musí zohľadňovať najlepší záujem dieťaťa bez ohľadu na to, či tieto opatrenia prijímajú verejné orgány alebo súkromné inštitúcie. To nevyhnutne zahŕňa vytvorenie právneho rámca s jednotnými pravidlami týkajúcimi sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva na účely uznávania rodičovstva medzi členskými štátmi, ktoré by deťom umožnili požívať ich práva v Únii bez diskriminácie. 2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právny základ Podľa zmlúv Únie patrí hmotné právo v oblasti rodinných vecí vrátane právneho postavenia osôb do právomoci členských štátov, čo znamená, že hmotnoprávne pravidlá týkajúce sa určenia rodičovstva osoby sú stanovené vo vnútroštátnom práve. Únia však môže podľa článku 81 ods. 3 ZFEÚ prijať opatrenia týkajúce sa rodinného práva, ktoré majú cezhraničné dôsledky, ako sú opatrenia na uľahčenie uznania rodičovstva, ktoré bolo určené v jednom členskom štáte, v iných členských štátoch. Tieto opatrenia môžu zahŕňať prijatie spoločných pravidiel týkajúcich sa medzinárodnej právomoci, rozhodného práva a postupov na účely uznávania rodičovstva v inom členskom štáte. Tieto opatrenia nebudú viesť k harmonizácii hmotného práva členských štátov, pokiaľ ide o vymedzenie rodiny alebo určovanie rodičovstva vo vnútroštátnych situáciách. Rovnako ako v prípade iných nástrojov Únie v oblasti rodinného práva je cieľom návrhu uľahčiť uznávanie súdnych rozhodnutí a verejných listín týkajúcich sa rodičovstva prostredníctvom prijatia spoločných pravidiel týkajúcich sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva. Cieľom návrhu je zaviesť požiadavky týkajúce sa uznávania rodičovstva určeného v inom členskom štáte, a to najmä na účely práv vyplývajúcich z rodičovstva podľa vnútroštátneho práva. Článok 81 ods. 3 ZFEÚ je preto vhodným právnym základom. Na základe protokolu č. 22 k ZFEÚ právne opatrenia prijaté v oblasti spravodlivosti nie sú pre Dánsko záväzné ani sa v Dánsku neuplatňujú. Na základe protokolu č. 21 k ZFEÚ nie je týmito opatreniami viazané ani Írsko. Po predložení návrhu v tejto oblasti však Írsko môže oznámiť svoje želanie prijať a uplatňovať opatrenie a po prijatí opatrenia môže oznámiť svoje želanie uvedené opatrenie realizovať. •Subsidiarita Hoci je na členských štátoch, aby stanovovali predpisy o vymedzení rodiny a o určení rodičovstva, právomoc prijímať opatrenia týkajúce sa rodinného práva a práv dieťaťa s cezhraničnými dôsledkami patrí do spoločnej právomoci Únie a členských štátov. Problémy s uznávaním rodičovstva, ktoré je určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte na účely práv vyplývajúcich buď z vnútroštátneho práva alebo z práva Únie majú celoúnijný rozmer, keďže uznávanie si vyžaduje zapojenie dvoch členských štátov. Únijný rozmer majú aj dôsledky neuznania rodičovstva, keďže rodiny môže od uplatňovania ich práva na voľný pohyb odrádzať obava, že rodičovstvo ich dieťaťa nebude v inom členskom štáte uznané na všetky účely. Problémy s uznávaním rodičovstva vyplývajú najmä z odlišných hmotnoprávnych pravidiel jednotlivých členských štátov pre určenie rodičovstva a odlišných pravidiel jednotlivých členských štátov o medzinárodnej právomoci a rozhodnom práve pre určenie rodičovstva v cezhraničných situáciách. Členské štáty konajúce individuálne by nemohli uspokojivo odstrániť problémy s uznávaním rodičovstva, keďže uznávanie rodičovstva medzi členskými štátmi by si vyžadovalo, aby boli pravidlá a postupy členských štátov rovnaké alebo aspoň zlučiteľné. S cieľom zabezpečiť, aby sa členský štát, ktorého súdy alebo iné príslušné orgány určujú rodičovstvo v cezhraničných situáciách, považoval za členský štát s právomocou tak konať, a aby súdy a iné príslušné orgány všetkých členských štátov uplatňovali pri určovaní rodičovstva v cezhraničných situáciách rovnaké právo, je potrebné opatrenie na úrovni Únie. Týmto spôsobom sa v Únii predíde existencii viacerých kolidujúcich rodičovstiev vo vzťahu k rovnakej osobe a každý členský štát bude rodičovstvo určené v inom členskom štáte uznávať. Ciele toho návrhu by sa preto z dôvodov jeho rozsahu a účinkov najlepšie dosiahli na úrovni Únie v súlade so zásadou subsidiarity. •Proporcionalita Cieľom tohto návrhu je uľahčiť uznávanie rodičovstva medzi členskými štátmi stanovením uznávania i) súdnych rozhodnutí a ii) verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, a prijímania verejných listín, ktoré v členskom štáte pôvodu nemajú záväzný právny účinok, ale v danom členskom štáte majú dôkazné účinky. Na tento účel sa návrhom harmonizujú pravidlá členských štátov týkajúce sa medzinárodnej právomoci v prípade určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách a kolízne normy členských štátov, ktorými sa určuje rozhodné právo na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách. Návrh neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov: nezasahuje do vnútroštátneho hmotného práva, pokiaľ ide o vymedzenie rodiny; nie je ním dotknuté vnútroštátne právo, pokiaľ ide o uznávanie manželstiev alebo registrovaných partnerstiev uzavretých v zahraničí; pravidlá týkajúce sa právomoci a rozhodného práva sa uplatňujú iba na určovanie rodičovstva v cezhraničných situáciách; vyžaduje sa v ňom, aby členské štáty uznávali rodičovstvo len v prípade, že bolo určené v členskom štáte, a nie v prípade, že bolo určené v treťom štáte; nie je ním dotknutá právomoc orgánov členských štátov konať vo veciach rodičovstva a európske osvedčenie o rodičovstve je pre deti (alebo ich právnych zástupcov) dobrovoľné a nenahrádza rovnocenné vnútroštátne dokumenty obsahujúce dôkaz o rodičovstve. Návrh je preto v súlade so zásadou proporcionality. •Výber nástroja Prijatie jednotných pravidiel týkajúcich sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách možno dosiahnuť iba prostredníctvom nariadenia, keďže len nariadenie v plnej miere zabezpečuje jednotný výklad a jednotné uplatňovanie pravidiel. V súlade s predchádzajúcimi nástrojmi Únie v oblasti medzinárodného práva súkromného je preto uprednostňovaným právnym nástrojom nariadenie.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU •Konzultácie so zainteresovanými stranami Komisia pri príprave návrhu v roku 2021 a 2022 vykonala rozsiahle konzultácie, ktoré sa vzťahovali na všetky členské štáty (s výnimkou Dánska). Konzultácie sa zameriavali na širokú škálu zainteresovaných strán zastupujúcich občanov, subjekty verejného sektora, akademikov, expertov v oblasti práva, MVO a iné relevantné záujmové skupiny. Konzultácie zahŕňali i) verejnú spätnú väzbu k úvodnému posúdeniu vplyvu; ii) otvorenú verejnú konzultáciu; iii) stretnutie so zainteresovanými stranami a zástupcami občianskej spoločnosti a iv) stretnutie s expertmi z orgánov členských štátov. Okrem konzultačných činností Komisie vykonal konzultácie aj externý dodávateľ. Zahŕňali i) online prieskumy adresované matričným úradom členských štátov; ii) písomné dotazníky pre ministerstvá a súdne orgány členských štátov a iii) rozhovory so zástupcami súdnych orgánov členských štátov a MVO. Zainteresované strany zastupujúce práva detí, dúhové rodiny, expertov v oblasti práva a matričné úrady celkovo uprednostňovali, aby Únia riešila súčasné problémy s uznávaním rodičovstva prijatím záväzných právnych predpisov. Organizácie zastupujúce tradičné rodiny a bojujúce proti náhradnému materstvu naopak legislatívny návrh vo všeobecnosti kritizovali. Názory verejnosti boli rôzne. Prijatá spätná väzba bola podkladom pri vypracúvaní návrhu a sprievodného posúdenia vplyvu. Podrobné zhrnutie výsledku konzultácií vykonaných Komisiou je súčasťou posúdenia vplyvu. •Získavanie a využívanie expertízy Komisia okrem uvedených konzultácií so zainteresovanými stranami takisto získala a využila expertízu z iných zdrojov. Komisia pri príprave návrhu požiadala o expertízu expertnú skupinu pre uznávanie rodičovstva medzi členskými štátmi, ktorú zriadila v roku 2021. Komisia sa takisto zúčastnila na stretnutiach expertov v rámci projektu s názvom Rodičovstvo/náhradné materstvo Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného a čerpala z akademickej literatúry, správ a štúdií. Pri príprave posúdenia vplyvu Komisia vychádzala zo štúdie, ktorú uskutočnil externý dodávateľ. Externý dodávateľ takisto vypracoval správy o krajinách, ktoré sa okrem iného týkali hmotného práva a medzinárodného práva súkromného členských štátov v oblasti rodičovstva. V štúdii dodávateľa sa používali rôzne nástroje s cieľom analyzovať existujúce problémy s uznávaním rodičovstva, vplyv tohto návrhu a zvažované možnosti politiky. K týmto nástrojom patrilo využívanie empirických údajov zhromaždených rôznymi spôsobmi (prostredníctvom rozhovorov, dotazníkov, vnútroštátnych správ), ako aj štatistických údajov a sekundárneho výskumu. Ak neboli k dispozícii kvantitatívne údaje, použili sa kvalitatívne odhady. V štúdii externého dodávateľa sa konštatovalo, že pre Úniu by bolo v záujme dosiahnutia jej cieľov politiky najvhodnejšou možnosťou prijatie legislatívneho nástroja týkajúceho sa uznávania rodičovstva medzi členskými štátmi vrátane zavedenia európskeho osvedčenia o rodičovstve. •Posúdenie vplyvu Komisia na základe svojich usmernení s názvom Better Regulation Guidelines (Usmernenia pre lepšiu právnu reguláciu) a záverov úvodného posúdenia vplyvu vypracovala posúdenie vplyvu návrhu. V posúdení vplyvu sa zvažovali tieto možnosti politiky: i) základný scenár; ii) odporúčanie Komisie určené členským štátom; iii) legislatívne opatrenia, ktoré by spočívali v nariadení o uznávaní rodičovstva medzi členskými štátmi, a iv) legislatívne opatrenia, ktoré by spočívali v nariadení o uznávaní rodičovstva medzi členskými štátmi vrátane zavedenia nepovinného európskeho osvedčenia o rodičovstve. Všetky uvedené možnosti politiky vrátane základného scenára by boli doplnené o určité nelegislatívne opatrenia s cieľom zvyšovať informovanosť, podporovať osvedčené postupy a zlepšovať spoluprácu medzi orgánmi členských štátov, ktoré konajú vo veciach rodičovstva. V rámci posúdenia vplyvu sa skúmala každá z týchto možností z hľadiska ich očakávaného vplyvu, ako aj účinnosti, efektívnosti a súladu s právnym a politickým rámcom Únie. Na základe tohto posúdenia sa zvolenou možnosťou politiky stala možnosť, ktorá spočíva v nariadení o uznávaní rodičovstva medzi členskými štátmi vrátane zavedenia nepovinného európskeho osvedčenia o rodičovstve. V posúdení vplyvu sa dospelo k záveru, že zvolená možnosť by výrazne uľahčila uznávanie rodičovstva nielen v prípade detí, ktoré v súčasnosti čelia najväčším problémom s uznávaním rodičovstva, ale v prípade všetkých detí z cezhraničných rodín, ktorých počet sa odhaduje na dva milióny. K zníženiu administratívneho zaťaženia spojeného s postupmi uznávania a nákladov na preklady pre všetky rodiny by viedlo najmä európske osvedčenie o rodičovstve, osobitne navrhnuté na použitie v inom členskom štáte. Zvolená možnosť politiky by bola takisto najúčinnejšia pri riešení problémov s uznávaním rodičovstva, keďže pozitívny právny, sociálny a psychologický vplyv by bol najvýraznejší. Zvolená možnosť by mala jasný pozitívny vplyv na ochranu základných práv detí, ako je ich právo na totožnosť, nediskrimináciu a na súkromný a rodinný život. Takisto by bola najúčinnejšia z hľadiska ochrany práv, ktoré deťom vyplývajú z rodičovstva podľa vnútroštátneho práva, ako je ich právo na výživné a dedenie v inom členskom štáte. Politika by napokon mala aj pozitívny sociálny a psychologický vplyv, keďže by viedla k tomu, že k deťom v cezhraničných situáciách by sa pristupovalo ako k miestnym deťom. Prostredníctvom prijatia jednotných pravidiel Únie týkajúcich sa medzinárodnej právomoci a rozhodného práva, ako aj uznávania rodičovstva bez požiadavky osobitného postupu by sa v rámci zvolenej možnosti odstránili náklady a zaťaženie spojené so správnymi a súdnymi konaniami, ktoré musia deti a ich rodiny v súčasnosti znášať v záujme uznania rodičovstva v inom členskom štáte. Odhaduje sa, že priemerné náklady na jednu vec v rámci postupov uznávania by sa v prípade zvolenej možnosti znížili o 71 %, pričom by boli o 90 % nižšie pre rodiny, ktoré v súčasnosti čelia najvážnejším problémom s uznaním rodičovstva. Zvolená možnosť by zasa viedla k významným úsporám z hľadiska nákladov, času aj zaťaženia subjektov verejného sektora členských štátov. Odhaduje sa, že v rámci zvolenej možnosti by sa náklady na postupy uznávania, ktoré znášajú subjekty verejného sektora, znížili o 54 %. •Základné práva Ako sa vysvetľuje v predchádzajúcom texte, súčasné problémy s uznávaním rodičovstva vedú k situáciám, v ktorých dochádza k porušeniu základných práv a iných práv detí v cezhraničných situáciách. Ak sú deti pozbavené svojho právneho postavenia a rodičovstva určeného v inom členskom štáte, je to v rozpore so základnými právami detí na totožnosť, nediskrimináciu a na rešpektovanie súkromného a rodinného života, ako aj v rozpore s ich najlepším záujmom. Cieľom návrhu je chrániť základné práva detí v cezhraničných situáciách a zabezpečiť kontinuitu stavu rodičovstva v Únii, a to uľahčením uznávania stavu rodičovstva medzi členskými štátmi. 4.VPLYV NA ROZPOČET

Členským štátom môžu vzniknúť jednorazové náklady na prispôsobenie sa novým pravidlám podľa nariadenia, najmä náklady vyplývajúce z potreby zabezpečiť v prípade sudcov, matričných úradníkov a zástupcov ďalších príslušných orgánov odbornú prípravu zameranú na nové pravidlá. Menšie opakujúce sa náklady možno očakávať v spojení s priebežnou odbornou prípravou týchto orgánov. Žiadne z týchto nákladov by podľa očakávaní nemali byť významné a v každom prípade by nad nimi prevážilo zvýšenie efektívnosti a úspory nákladov, ktoré by sa vďaka nariadeniu dosiahli. Ustanovenia v návrhu o digitálnej komunikácii prostredníctvom európskeho elektronického miesta prístupu v rámci decentralizovaného informačného systému zriadeného na základe nariadenia (EÚ) XX/YYYY [nariadenie o digitalizácii] by mali vplyv na rozpočet Únie, čo možno pokryť prerozdelením v rámci programu Spravodlivosť. Tento vplyv by bol malý, pretože decentralizovaný informačný systém by nebolo potrebné zriadiť špecificky na účely uplatňovania návrhu, ale vyvinul by sa pre mnohé nástroje Únie v oblasti súdnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach v rámci [nariadenia o digitalizácii]. Členským štátom by takisto vznikli náklady spojené s inštaláciou a údržbou miest prístupu decentralizovaného informačného systému, ktoré by sa nachádzali na ich území, ako aj s prispôsobením ich vnútroštátnych informačných systémov, aby boli interoperabilné s miestami prístupu. Ako sa však už uviedlo, väčšina týchto finančných investícií by sa už vynaložila v rámci digitalizácie iných nástrojov Únie v oblasti súdnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach. Členské štáty by sa okrem toho mohli uchádzať o granty na financovanie týchto nákladov v rámci príslušných programov financovania Únie, najmä fondov politiky súdržnosti a programu Spravodlivosť. 5.ĎALŠIE PRVKY •Plány vykonávania, spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ Nariadenie je priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch, a preto sa nemusí transponovať do vnútroštátneho práva. V návrhu sa stanovujú primerané povinnosti v oblasti monitorovania, hodnotenia a podávania správ. Po prvé by sa praktické uplatňovanie nariadenia monitorovalo prostredníctvom pravidelných stretnutí Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci, ktorá spája expertov z členských štátov. Okrem toho by Komisia päť rokov po začatí uplatňovania nariadenia vykonala úplné hodnotenie jeho uplatňovania. Hodnotenie by sa vykonalo okrem iného na základe príspevkov od orgánov členských štátov, externých expertov a príslušných zainteresovaných strán. •Vysvetlenie ustanovení návrhu Návrh tvorí deväť kapitol: i) predmet úpravy, rozsah pôsobnosti a vymedzenie pojmov; ii) právomoc vo veciach rodičovstva v cezhraničných situáciách; iii) rozhodné právo na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách; iv) uznávanie súdnych rozhodnutí a verejných listín so záväzným právnym účinkom vydaných v inom členskom štáte; v) prijímanie verejných listín bez záväzného právneho účinku vydaných v inom členskom štáte; vi) európske osvedčenie o rodičovstve; vii) digitálna komunikácia; viii) delegované akty a ix) všeobecné a záverečné ustanovenia. Kapitola I – Predmet úpravy, rozsah pôsobnosti a vymedzenie pojmov V článku 1 sa vymedzuje predmet nariadenia. Cieľom návrhu je dosiahnuť jeho cieľ, ktorým je uľahčovanie uznávania rodičovstva, ktoré je určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte prostredníctvom prijatia jednotných pravidiel o i) medzinárodnej právomoci pre určenie rodičovstva v členskom štáte v cezhraničných situáciách; ii) rozhodného práva na účely určovania rodičovstva v členskom štáte v cezhraničných situáciách; iii) uznávania súdnych rozhodnutí, ako aj verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom; iv) prijímania verejných listín bez záväzného právneho účinku v členskom štáte pôvodu, ktoré však v danom členskom štáte majú dôkazný účinok, a v) zavedenia nepovinného európskeho osvedčenia o rodičovstve, ktoré by dieťaťu alebo jeho zákonnému zástupcovi umožnilo predložiť dôkaz o rodičovstve v inom členskom štáte. Rodičovstvo sa zvyčajne určuje zo zákona alebo aktom príslušného orgánu, ako je súdne rozhodnutie, rozhodnutie správneho orgánu alebo notárska zápisnica, a potom sa zvyčajne zapíše do matriky alebo registra obyvateľstva členského štátu. Občania však najčastejšie žiadajú o uznanie rodičovstva v inom členskom štáte na základe verejnej listiny, ktorou sa rodičovstvo neurčuje so záväzným právnym účinkom, ale ktorá má dôkazné účinky v súvislosti s rodičovstvom, ktoré bolo predtým určené v danom členskom štáte iným spôsobom (zo zákona alebo aktom príslušného orgánu). Takouto verejnou listinou môže byť napríklad výpis z matriky alebo rodný list či osvedčenie o rodičovstve. Cieľom jednotných pravidiel v návrhu, ktoré sa týkajú rozhodného práva na účely určenia rodičovstva v cezhraničných situáciách, je uľahčiť prijímanie verejných listín bez záväzného právneho účinku, ktoré však majú dôkazné účinky v členskom štáte pôvodu, pokiaľ ide o rodičovstvo, ktoré bolo predtým určené v danom členskom štáte (napríklad rodný list), alebo o skutočnosti iné ako určenie rodičovstva (napríklad uznanie otcovstva alebo udelenie súhlasu s určením rodičovstva). V článku 2, ktorý sa týka vzťahu návrhu k iným ustanoveniam práva Únie, sa objasňuje, že návrh by nemal mať vplyv na práva, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie, najmä na práva podľa právnych predpisov Únie o voľnom pohybe vrátane smernice 2004/38/ES. Cieľom návrhu nie je stanoviť ďalšie podmienky či požiadavky spojené s uznávaním rodičovstva na účely uplatňovania práv vyplývajúcich z práva Únie ani ovplyvniť vykonávanie týchto pravidiel. Právo Únie o voľnom pohybe sa teda bude naďalej uplatňovať bez toho, aby bolo dotknuté. Konkrétne možno uznanie rodičovstva na účely uplatňovania práv vyplývajúcich z práva Únie zamietnuť iba z dôvodov povolených v práve Únie o voľnom pohybe v zmysle výkladu Súdneho dvora. Okrem toho, na základe súčasného práva Únie podľa článku 21 ZFEÚ a sekundárnych právnych predpisov, ktoré sa ho týkajú, v zmysle výkladu Súdneho dvora, nemôže rešpektovanie národnej identity členského štátu podľa článku 4 ods. 2 ZEÚ a verejný poriadok členského štátu slúžiť ako dôvod na zamietnutie uznania vzťahu rodiča a dieťaťa existujúceho medzi deťmi a ich rodičmi rovnakého pohlavia na účely uplatňovania práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie. Na účely uplatňovania práv vyplývajúcich z práva Únie možno navyše predložiť dôkaz o rodičovstve akýmkoľvek spôsobom. Členský štát preto v prípade, že osoba žiada o uznanie rodičovstva na účely práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie v oblasti voľného pohybu, nie je oprávnený od tejto osoby požadovať, aby predložila potvrdenie, ktoré sa stanovuje v návrhu pripojenom k súdnemu rozhodnutiu alebo verejnej listine, ktoré sa týkajú rodičovstva, ani európske osvedčenie o rodičovstve, ktoré sa zavádza na základe tohto návrhu. To by však osobe nemalo brániť v možnosti predložiť v takýchto prípadoch aj relevantné potvrdenie alebo európske osvedčenie o rodičovstve. V článku 2 sa takisto objasňuje, že návrh sa nedotkne uplatňovania nariadenia o verejných listinách, ktorým sa už zjednodušuje pohyb verejných listín (ako sú rozsudky, notárske listiny a správne osvedčenia) v určitých oblastiach vrátane narodenia, rodičovstva a osvojenia, pokiaľ ide o ich pravosť. V článku 3 sa určuje rozsah pôsobnosti návrhu. Pravidlá týkajúce sa právomoci a rozhodného práva sa uplatňujú v prípadoch, keď sa má v niektorom členskom štáte určovať rodičovstvo v cezhraničných situáciách. Pravidlá o uznávaní rodičovstva sa uplatňujú v prípade, že rodičovstvo, ktoré sa má uznať, bolo určené v jednom členskom štáte; návrh sa preto nevzťahuje na uznávanie, resp. prijímanie súdnych rozhodnutí a verejných listín, ktorými sa určuje alebo preukazuje rodičovstvo, vyhotovených alebo zaregistrovaných v treťom členskom štáte. V týchto prípadoch uznávanie alebo prijímanie naďalej podlieha vnútroštátnemu právu každého členského štátu. Návrh sa však vzťahuje na uznávanie rodičovstva všetkých detí bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť a štátnu príslušnosť ich rodičov, a to za predpokladu, že rodičovstvo sa určilo v členskom štáte, a nie v treťom štáte. Z rozsahu pôsobnosti návrhu sú vylúčené veci, ktoré môžu súvisieť s rodičovstvom dieťaťa, ale riadia sa inými únijnými alebo medzinárodnými nástrojmi či vnútroštátnym právom. Ide napríklad o veci, ktoré sa týkajú rodičovských práv a povinností, výživného, dedenia, medzištátneho osvojenia, existencie, platnosti alebo uznávania manželstva alebo registrovaného partnerstva rodičov dieťaťa a účinkov zapísania alebo nezapísania rodičovstva dieťaťa do príslušného registra členského štátu. Keby sa však záležitosť rodičovstva dieťaťa vyriešilo ako predbežná otázka, návrhom by sa uľahčilo uplatňovanie existujúcich nástrojov Únie v oblasti rodičovských práv a povinností, výživného a dedenia vo vzťahu k dieťaťu. Návrh sa takisto nevzťahuje na práva a povinnosti vyplývajúce z rodičovstva podľa vnútroštátneho práva, napríklad pokiaľ ide o štátnu príslušnosť a meno dieťaťa. V článku 4 sa na účely návrhu vymedzujú pojmy „rodičovstvo“, „dieťa“, „určenie rodičovstva“, „súd“ a „súdne rozhodnutie“, „verejná listina“, „členský štát pôvodu“, „decentralizovaný informačný systém“ a „európske elektronické miesto prístupu“. –Pojem dieťa má široké vymedzenie a vzťahuje sa na osobu akéhokoľvek veku, ktorej rodičovstvo sa má určiť, uznať alebo preukázať. Keďže stav rodičovstva má význam počas celého života osoby, návrh sa uplatňuje na deti v akomkoľvek veku, teda na maloleté aj plnoleté osoby. V prípade najlepšieho záujmu dieťaťa a práva na vypočutie sa však musí chápať, že sa týkajú dieťaťa, ako sa vymedzuje v Dohovore OSN o právach dieťaťa, teda osoby mladšej ako 18 rokov, pokiaľ podľa právneho poriadku, ktorý sa na dieťa vzťahuje, nie je plnoletosť dosiahnutá skôr. –Rodičovstvo, ktoré sa označuje aj ako rodičovský vzťah, je vzťah rodiča a dieťaťa stanovený zákonom vrátane právneho postavenia dieťaťa konkrétneho rodiča alebo rodičov. Na účely návrhu môže byť rodičovstvo biologické, genetické, na základe osvojenia alebo zo zákona. Ako sa už uviedlo, návrh sa vzťahuje na rodičovstvo určené v členskom štáte v prípade maloletých aj plnoletých osôb vrátane zosnulého dieťaťa a ešte nenarodeného dieťaťa, či už ide o osamelého rodiča, pár spolužijúci de facto, manželský pár alebo pár v registrovanom partnerstve. Týka sa uznávania rodičovstva dieťaťa bez ohľadu na to, ako bolo dieťa počaté alebo ako sa narodilo, t. j. zahŕňa deti počaté pomocou technológie asistovanej reprodukcie, a bez ohľadu na druh rodiny dieťaťa, t. j. zahŕňa deti s rodičmi rovnakého pohlavia, deti s osamelým rodičom aj deti vnútroštátne osvojené v členskom štáte jedným alebo dvomi rodičmi. –Určenie rodičovstva znamená zákonné stanovenie vzťahu medzi dieťaťom a každým rodičom vrátane určenia rodičovstva po tvrdení napádajúcom už určené rodičovstvo. Vo vhodnom prípade sa tento pojem môže vzťahovať aj na zánik alebo zrušenie rodičovstva. Tento návrh sa neuplatňuje na určenie rodičovstva v členskom štáte vo vnútroštátnej situácii bez cezhraničných prvkov, ako je vnútroštátne osvojenie v členskom štáte, hoci sa uplatňuje na uznávanie rodičovstva určeného v takýchto vnútroštátnych situáciách v členskom štáte.

–Verejné listiny sa vymedzujú široko rovnako ako v iných nariadeniach Únie v oblasti civilnej justície. Medzi verejné listiny preto podľa návrhu patria i) dokumenty, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, ako sú notárske zápisnice (napríklad pri osvojení alebo v prípade, že dieťa sa ešte nenarodilo) alebo správne rozhodnutia (napríklad po uznaní otcovstva), ako aj ii) dokumenty, ktorými sa rodičovstvo neurčuje so záväzným právnym účinkom, ale v ktorých sa uvádzajú dôkazy o rodičovstve určenom iným spôsobom (napríklad výpis z registra obyvateľstva alebo matriky, rodný list alebo osvedčenie o rodičovstve) alebo dôkazy o iných skutočnostiach (napríklad notárska listina alebo správny dokument, v ktorých je zaznamenané uznanie otcovstva alebo udelenie súhlasu s použitím technológie asistovanej reprodukcie). V článku 5 sa objasňuje, že návrh sa nebude dotýkať otázky, ktoré orgány v jednotlivých členských štátoch sú príslušné na konanie vo veciach rodičovstva (napríklad súdy, správne orgány, notárske úrady, matričné úrady a/alebo iné orgány). Kapitola II – Právomoc S cieľom uľahčiť uznávanie alebo prípadne prijímanie súdnych rozhodnutí a verejných listín týkajúcich sa rodičovstva sa v návrhu stanovujú jednotné pravidlá týkajúce sa právomoci v súvislosti s určovaním rodičovstva s cezhraničným prvkom. Pravidlami týkajúcimi sa právomoci sa takisto predchádza súbežným konaniam v rôznych členských štátoch s možnými protichodnými rozhodnutiami. Vzhľadom na to, že vo väčšine členských štátov nemožno v prípade práv spojených s rodičovstvom uzavrieť dohodu ani sa ich nemožno vzdať, v návrhu sa nestanovuje autonómia účastníkov, pokiaľ ide o právomoc (napríklad voľba súdu alebo prenesenie súdnej právomoci). V návrhu sa stanovujú alternatívne kritériá súdnej právomoci s cieľom uľahčiť prístup k spravodlivosti v členskom štáte. V záujme zabezpečenia, aby mali deti prístup k súdu vo svojom okolí, sa pri kritériách súdnej právomoci vychádza z toho, aby sa súd nachádzal v blízkosti dieťaťa. Právomoc teda môže mať buď členský štát obvyklého pobytu dieťaťa, štátnej príslušnosti dieťaťa, obvyklého pobytu odporcu (napríklad osoby, v súvislosti s ktorou sa dieťa domáha rodičovstva), obvyklého pobytu niektorého z rodičov, štátnej príslušnosti niektorého z rodičov alebo narodenia dieťaťa. V súlade s existujúcou judikatúrou Súdneho dvora v tejto veci sa obvyklý pobyt určuje na základe všetkých okolností špecifických pre daný individuálny prípad. Ak právomoc nemožno určiť na základe niektorého kritéria zo všeobecných alternatívnych kritérií súdnej právomoci, právomoc by mali mať súdy členského štátu, kde sa dieťa nachádza. Toto kritérium súdnej právomoci sa môže uplatňovať najmä v prípade utečeneckých detí a medzinárodne vysídlených detí. Ak právomoc podľa návrhu nemá žiadny súd členského štátu, zostatková právomoc by sa v každom členskom štáte mala určiť podľa právnych predpisov tohto členského štátu. Napokon s cieľom napraviť prípady odopretia spravodlivosti sa v tomto návrhu stanovuje aj forum necessitatis, čím sa súdu členského štátu, s ktorým má vec dostatočnú väzbu, umožňuje rozhodovať vo veci rodičovstva, ktorá má úzku väzbu s tretím štátom. Môže k tomu dôjsť vo výnimočných prípadoch, napríklad keď sa preukáže, že konanie v danom treťom štáte nie je možné, napríklad v dôsledku občianskej vojny, alebo keď od dieťaťa alebo iného zainteresovaného účastníka nemožno odôvodnene očakávať, že začne konanie v danom treťom štáte. V návrhu sa takisto uvádza právo detí mladších ako 18 rokov, ktoré dokážu sformulovať svoje názory, na to, aby dostali možnosť vyjadriť názory v rámci konania o rodičovstve, ktoré sa ich týka. Kapitola III – Rozhodné právo Návrhom by sa mala zabezpečiť právna istota a predvídateľnosť tým, že sa v ňom navrhnú spoločné pravidlá týkajúce sa rozhodného práva na účely určovania rodičovstva v cezhraničných situáciách. Cieľom týchto spoločných pravidiel je predchádzať protichodným rozhodnutiam o rodičovstve v závislosti od toho, v ktorom členskom štáte riešia súdy alebo iné príslušné orgány rozhodujú v otázke určenia rodičovstva. Ich cieľom je takisto uľahčiť predovšetkým prijímanie verejných listín, ktorými sa v členskom štáte pôvodu neurčuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, ale ktoré majú v tomto členskom štáte dôkazné účinky. Právo, ktoré sa podľa tohto návrhu určí za rozhodné, má univerzálny charakter, čo znamená, že sa uplatňuje bez ohľadu na to, či ide o právo členského štátu alebo právo tretieho štátu. Rozhodným právom by na účely určenia rodičovstva spravidla malo byť právo štátu obvyklého pobytu osoby, ktorá dieťa porodila, v čase pôrodu. S cieľom zabezpečiť, aby bolo možné určiť rozhodné právo za každých okolností, by sa však v prípade, že nemožno určiť obvyklý pobyt osoby, ktorá dieťa porodila, v čase pôrodu (napríklad v prípade matky – utečenky alebo medzinárodne vysídlenej matky), malo uplatňovať právo štátu narodenia dieťaťa. V záujme riešenia najčastejších problémov s uznávaním rodičovstva, ku ktorým dnes dochádza, odchylne od spomínaného pravidla v prípadoch, keď z tohto pravidla vyplynie určenie rodičovstva len vo vzťahu k jednému z rodičov (zvyčajne len vo vzťahu ku genetickému rodičovi z páru rovnakého pohlavia), môžu orgány členského štátu s právomocou vo veciach rodičovstva na základe tohto návrhu pri určovaní rodičovstva vo vzťahu k druhému rodičovi (zvyčajne vo vzťahu k tomu rodičovi z páru rovnakého pohlavia, ktorý nie je genetickým rodičom) uplatniť jedno z dvoch subsidiárnych alternatívnych pravidiel, a to buď právo štátu štátnej príslušnosti hociktorého z rodičov, alebo právo štátu narodenia dieťaťa. Túto možnosť môžu využiť orgány s právomocou, ktoré určenie rodičovstva posudzujú ako prvé, ale aj orgány s právomocou v situácii, v ktorej orgány iného členského štátu už určili rodičovstvo len vo vzťahu k jednému rodičovi. Ak súd alebo iný príslušný orgán členského štátu s právomocou podľa návrhu vydal, vyhotovil alebo zaregistroval súdne rozhodnutie alebo verejnú listinu, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom vo vzťahu ku každému z rodičov v súlade s niektorým rozhodným právom určeným podľa návrhu, každý takýto dokument, ktorým sa určuje rodičovstvo vo vzťahu ku každému z rodičov, by mal byť uznaný vo všetkých ostatných členských štátoch v súlade s pravidlami týkajúcimi sa uznávania, ktoré sa stanovujú v návrhu. Okrem toho dieťa (alebo právny zástupca) môže požiadať o európske osvedčenie o rodičovstve a používať ho ako dôkaz o rodičovstve vo vzťahu k obom rodičom v inom členskom štáte. Vzhľadom na dôvody verejného záujmu by súdy a iné príslušné orgány určujúce rodičovstvo v cezhraničných situáciách mali mať za výnimočných okolností možnosť nezohľadniť určité ustanovenia cudzieho právneho poriadku, ak by uplatnenie týchto ustanovení v danej veci bolo v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) ich členského štátu. Tieto orgány by však nemali mať možnosť uplatňovať túto výnimku s cieľom odmietnuť právo iného štátu, ak by to bolo v rozpore s chartou, najmä s jej článkom 21, v ktorom sa zakazuje akákoľvek forma diskriminácie. Táto výnimka by sa preto nemala uplatňovať na odmietnutie uplatňovania ustanovenia iného štátu, ktorým sa stanovuje možnosť rodičovstva, pokiaľ ide o dvoch rodičov tvoriacich pár rovnakého pohlavia, výlučne z toho dôvodu, že ide o rodičov rovnakého pohlavia. Kapitola IV – Uznávanie V tejto kapitole sa stanovujú pravidlá o uznávaní súdnych rozhodnutí a verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, vydaných v inom členskom štáte. Uznávanie súdnych rozhodnutí vydaných v jednom členskom štáte v inom členskom štáte a verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom v členskom štáte pôvodu, by malo vychádzať zo zásady vzájomnej dôvery v súdnictvo týchto členských štátov. Táto dôvera by sa mala ešte viac zvýšiť prijatím jednotných pravidiel o medzinárodnej právomoci a o rozhodnom práve pre určenie rodičovstva v cezhraničných situáciách. Súdne rozhodnutia a verejné listiny, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, vydané v jednom členskom štáte by sa mali uznávať v inom členskom štáte bez toho, aby sa vyžadoval akýkoľvek osobitný postup, a to aj na účely aktualizácie zápisov o osobnom stave týkajúcich sa dieťaťa. Nie je tým dotknutá možnosť zainteresovaného účastníka začať súdne konanie s cieľom získať rozhodnutie, ktorým sa zistí, že nie sú dôvody na zamietnutie uznania rodičovstva, alebo konanie o neuznaní rodičovstva. Účastník, ktorý sa chce dovolať súdneho rozhodnutia alebo verejnej listiny, ktorými sa určuje rodičovstvo, so záväzným právnym účinkom v inom členskom štáte, by mal predložiť kópiu súdneho rozhodnutia alebo verejnej listiny a príslušné potvrdenie. Cieľom potvrdení je uľahčiť čitateľnosť dokumentov, ku ktorým sú priložené, a tým aj ich uznávanie. Pokiaľ ide o verejné listiny, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, potvrdenie takisto slúži na preukázanie toho, že členský štát, ktorého orgán verejnú listinu vydal, mal právomoc na určenie rodičovstva v zmysle tohto návrhu. Orgány členského štátu, v ktorom sa dovoláva rodičovstvo, nemajú právo vyžadovať predloženie potvrdenia k súdnemu rozhodnutiu alebo verejnej listine, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, ani európske osvedčenie o rodičovstve, ak sa účastník dovoláva rodičovstva na účely práv vyplývajúcich z práva Únie vrátane práva na voľný pohyb. Osobám by to však nemalo brániť v rozhodnutí predložiť v takých prípadoch aj príslušné potvrdenie alebo európske osvedčenie o rodičovstve. Zoznam dôvodov na zamietnutie uznania rodičovstva podľa tohto návrhu je úplný v súlade s hlavným cieľom uľahčiť uznávanie rodičovstva. Pri posudzovaní možného zamietnutia uznania rodičovstva z dôvodu verejného poriadku musia orgány členského štátu zohľadniť záujmy dieťaťa, najmä ochranu práv dieťaťa, vrátane zachovania skutočných rodinných väzieb medzi dieťaťom a rodičmi. Dôvod na zamietnutie uznania rodičovstva vychádzajúci z verejného poriadku (ordre public) sa má uplatňovať výnimočne a vzhľadom na okolnosti konkrétneho prípadu, t. j. nie abstraktne s cieľom zamietnuť uznanie rodičovstva dieťaťa, napríklad v prípade rodičov rovnakého pohlavia. V danom prípade by takéto uznanie muselo byť v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, pretože napríklad boli porušené základné práva osoby pri počatí, narodení alebo osvojení dieťaťa alebo pri určení rodičovstva dieťaťa. Súdy alebo iné príslušné orgány by nemali mať možnosť zamietnuť uznanie súdneho rozhodnutia alebo verejnej listiny vydanej v inom členskom štáte, ak by toto zamietnutie bolo v rozpore s chartou, a najmä jej článkom 21, ktorým sa zakazuje diskriminácia vrátane diskriminácie detí. Orgány členského štátu by preto nemohli zamietnuť uznanie súdneho rozhodnutia alebo verejnej listiny, ktorou sa určuje rodičovstvo na základe osvojenia osamelým mužom alebo ktorou sa určuje rodičovstvo vo vzťahu k dvom rodičom tvoriacim pár rovnakého pohlavia, výlučne z toho dôvodu, že ide o rodičov rovnakého pohlavia. Návrhom nebudú dotknuté obmedzenia uložené judikatúrou Súdneho dvora o využívaní verejného poriadku na zamietnutie uznania rodičovstva v prípadoch, v ktorých sú členské štáty podľa právnych predpisov Únie týkajúcich sa voľného pohybu povinné uznať dokument, ktorým sa stanovuje vzťah rodiča a dieťaťa, vydaný orgánmi iného členského štátu na účely uplatňovania práv vyplývajúcich z práva Únie. Predovšetkým nemožno zamietnuť uznanie vzťahu rodiča a dieťaťa na účely uplatnenia práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie, odvolávaním sa na verejný poriadok z dôvodu, že rodičia sú rovnakého pohlavia. Kapitola V – Verejné listiny bez záväzného právneho účinku

V návrhu sa takisto stanovuje prijímanie verejných listín, ktorými sa neurčuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom v členskom štáte pôvodu, ale ktoré majú dôkazné účinky v tomto členskom štáte. Dôkazné účinky sa môžu týkať predchádzajúceho určenia rodičovstva inými prostriedkami alebo iných skutočností. V závislosti od vnútroštátneho práva môže byť takouto verejnou listinou napríklad rodný list, osvedčenie o rodičovstve, výpis z registra narodení alebo notársky alebo administratívny doklad, v ktorom sa zaznamenáva uznanie otcovstva alebo súhlas matky alebo dieťaťa s určením rodičovstva. Verejné listiny by mali mať v inom členskom štáte rovnaké dôkazné účinky ako v členskom štáte pôvodu alebo čo najporovnateľnejšie účinky. Osoba, ktorá chce túto verejnú listinu použiť v inom členskom štáte, môže požiadať orgán, ktorý úradne vyhotovil alebo zaregistroval túto verejnú listinu v členskom štáte pôvodu, aby vydal potvrdenie, v ktorom sa opisujú dôkazné účinky listiny. Prijatie verejných listín bez záväzného právneho účinku, no s dôkaznými účinkami, možno zamietnuť len z dôvodu verejného poriadku (ordre public), pričom sa na tento dôvod zamietnutia uplatňujú tie isté obmedzenia, ako sa uplatňujú na súdne rozhodnutia alebo verejné listiny so záväzným právnym účinkom, a to aj pokiaľ ide o súlad s chartou. Kapitola VI – Európske osvedčenie o rodičovstve Návrhom sa stanovuje zavedenie nepovinného európskeho osvedčenia o rodičovstve (ďalej len „osvedčenie“). Toto jednotné osvedčenie je určené konkrétne na uľahčenie uznávania rodičovstva v rámci Únie, keďže by sa vydávalo „na účely použitia v inom členskom štáte“. Toto osvedčenie musí byť vydané v členskom štáte, v ktorom sa určilo rodičovstvo v súlade s rozhodným právom a ktorého súdy mali právomoc v zmysle tohto návrhu. Po jeho vydaní možno osvedčenie takisto použiť v členskom štáte, v ktorom bolo vydané. Toto osvedčenie je nepovinným osvedčením, keďže orgány členského štátu by boli povinné vydať ho len vtedy, ak o to požiada dieťa alebo právny zástupca. Osoby oprávnené požiadať o toto osvedčenie by preto neboli povinné tak urobiť a mohli by slobodne predložiť iné dokumenty, ako je súdne rozhodnutie alebo verejná listina spolu s príslušným potvrdením, keď žiadajú o uznanie rodičovstva v inom členskom štáte. Žiadny orgán ani osoba, ktorej sa predkladá kópia osvedčenia vydaná v inom členskom štáte, by však nebola oprávnená požiadať o predloženie súdneho rozhodnutia alebo verejnej listiny namiesto osvedčenia. Vnútroštátne rodné listy alebo osvedčenia o rodičovstve sú zvyčajne verejnými listinami, ktoré majú dôkazné účinky rodičovstva. Vnútroštátne osvedčenia sa vydávajú v rámci iného postupu, v inom formáte a inom jazyku v každom členskom štáte a majú iný obsah a účinky v závislosti od vydávajúceho členského štátu. Podľa tohto návrhu môžu byť v obehu s priloženým nepovinným potvrdením, v ktorom sa opisujú ich dôkazné účinky, a ich dôkazné účinky treba prijať, ak nie sú v rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa predkladajú. V porovnaní s tým sa osvedčenie vydáva vždy v rámci toho istého postupu, ako je postup stanovený v tomto návrhu, v podobe jednotného štandardného formulára (ktorý sa nachádza v prílohe V k tomuto návrhu) a s tým istým obsahom a účinkami v celej Únii, ako sa stanovujú v tomto návrhu. V prípade osvedčenia platí domnienka, že v ňom budú presne zaznamenané skutočnosti preukázané podľa rozhodného práva určeného týmto návrhom, pričom dané osvedčenie netreba transponovať do vnútroštátneho dokumentu pred jeho zaznamenaním do príslušného registra v členskom štáte. Keďže formulár osvedčenia by bol dostupný vo všetkých jazykoch Únie, významne by sa znížila potreba prekladov. Vzhľadom na stabilnosť postavenia rodiča vo väčšine prípadov by platnosť osvedčenia a jeho kópií nebola časovo obmedzená, pričom by nebola dotknutá možnosť osvedčenie podľa potreby opraviť, zmeniť, pozastaviť alebo zrušiť. Kapitola VII – Delegované akty Ak je potrebné zmeniť štandardné formuláre potvrdení priložených k súdnemu rozhodnutiu alebo verejnej listine alebo k európskemu osvedčeniu o rodičovstve, ktorý je prílohou k tomuto návrhu, Komisia by mala mať právomoc prijímať delegované akty po uskutočnení potrebných konzultácií s expertmi členských štátov. Kapitola VIII – Digitalizácia Táto kapitola obsahuje usmernenia týkajúce sa elektronickej komunikácie medzi fyzickými osobami (alebo ich právnymi zástupcami) a súdmi alebo inými príslušnými orgánmi členských štátov prostredníctvom decentralizovaného informačného systému a európskeho elektronického miesta prístupu zriadeného na Európskom portáli elektronickej justície. Súdy alebo iné príslušné orgány členského štátu by mali možnosť komunikovať s fyzickými osobami prostredníctvom európskeho elektronického miesta prístupu, ak daná fyzická osoba predtým udelila výslovný súhlas s používaním tohto komunikačného prostriedku. Kapitola IX – Všeobecné a záverečné ustanovenia Táto kapitola obsahuje predovšetkým ustanovenia o vzťahu návrhu s existujúcimi medzinárodnými dohovormi, ustanoveniami o ochrane údajov a prechodnými ustanoveniami o používaní súdnych rozhodnutí a verejných listín vydaných pred dátumom začatia uplatňovania tohto nariadenia. 2022/0402 (CNS) Návrh NARIADENIE RADY o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní rozhodnutí a prijímaní verejných listín vo veciach rodičovstva a o zavedení európskeho osvedčenia o rodičovstve

RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 81 ods. 3, so zreteľom na návrh Európskej komisie, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu, konajúc v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom, keďže: (1)Únia si stanovila za cieľ vytvoriť, zachovávať a rozvíjať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti pri plnom dodržiavaní základných práv, v ktorom je zaručený voľný pohyb osôb a prístup k spravodlivosti. S cieľom postupne vytvoriť takýto priestor musí Únia prijať opatrenia zamerané na zaistenie vzájomného uznávania rozsudkov a rozhodnutí v mimosúdnych prípadoch v občianskoprávnych veciach medzi členskými štátmi a zlučiteľnosti pravidiel uplatniteľných v členských štátoch, ktoré sa týkajú kolízie právnych poriadkov a právomoci v občianskoprávnych veciach. (2)Toto nariadenie sa týka uznávania rodičovstva dieťaťa, ktoré je určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte. Jeho cieľom je chrániť základné práva a ďalšie práva detí vo veciach týkajúcich sa ich rodičovstva v cezhraničných situáciách, a to aj ich právo na identitu, nediskrimináciu a súkromný a rodinný život, pričom sa v prvom rade berie do úvahy najlepší záujem dieťaťa. Okrem toho je cieľom tohto nariadenia zabezpečenie právnej istoty a predvídateľnosti a zníženie trov konania a zaťaženia rodín, vnútroštátnych súdov alebo iných príslušných orgánov v súvislosti s konaniami o uznaní rodičovstva v inom členskom štáte. Aby sa dosiahli tieto ciele, na základe tohto nariadenia by sa od členských štátov malo vyžadovať, aby uznávali rodičovstvo dieťaťa určené v inom členskom štáte na všetky účely. (3)Článkami 21, 45, 49 a 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa občanom Únie udeľuje právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov. Zahŕňajú právo občanov Únie na to, aby sa nestretávali s prekážkami, a právo na to, aby sa s nimi v kontexte využívania slobody pohybu zaobchádzalo rovnako ako so štátnymi príslušníkmi, a to aj pokiaľ ide o určité sociálne výhody v zmysle všetkých výhod potenciálne uľahčujúcich mobilitu. Toto právo sa takisto vzťahuje na rodinných príslušníkov občanov Únie v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES v záležitostiach súvisiacich so štipendiami, s prijatím na štúdium, so zľavneným cestovným vo verejnej doprave pre veľké rodiny, zľavneným cestovným vo verejnej doprave pre študentov a zľavneným vstupným do múzeí. Ochrana, ktorá sa poskytuje na základe ustanovení zmluvy o voľnom pohybe, zahŕňa aj právo na uznanie mena, ktoré bolo zákonne určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte. (4)Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „Súdny dvor“) rozhodol, že členský štát je povinný uznať vzťah rodiča a dieťaťa, aby tak dieťaťu umožnil, aby mohlo bez zábran s každým rodičom využívať právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ako sa zaručuje v článku 21 ods. 1 ZFEÚ, a využívať všetky práva, ktoré mu vyplývajú z práva Únie. V judikatúre Súdneho dvora sa však od členských štátov nevyžaduje, aby uznávali vzťah rodiča a dieťaťa, ktorý existuje medzi týmto dieťaťom a osobami uvedenými ako rodičia v rodnom liste vydanom orgánmi iného členského štátu, na iné účely ako uplatňovanie práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie. (5)Právomoc prijímať hmotnoprávne pravidlá v oblasti rodinného práva, ako sú pravidlá o vymedzení rodiny a pravidlá o určení rodičovstva dieťaťa, prináleží podľa zmlúv členským štátom. Podľa článku 81 ods. 3 ZFEÚ môže Únia prijať opatrenia týkajúce sa rodinného práva, ktoré majú cezhraničné dôsledky, najmä pravidlá o medzinárodnej právomoci, rozhodnom práve a uznávaní rodičovstva. (6)V súlade s právomocou Únie prijímať opatrenia týkajúce sa rodinného práva, ktoré majú cezhraničné dôsledky, sa v Štokholmskom programe Európskej rady – otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich, z roku 2010 Komisia vyzýva, aby analyzovala problémy, s ktorými sa možno stretnúť v súvislosti s dokumentmi o osobnom stave a s prístupom do registrov týchto dokumentov, a aby vzhľadom na svoje zistenia predložila náležité návrhy a zvážila, či by bolo vhodné vzájomne uznávať účinky listín o osobnom stave, a to aspoň v niektorých oblastiach. V Akčnom pláne Komisie na implementáciu Štokholmského programu sa plánuje legislatívny návrh na odstránenie formalít pri vyššom overovaní (legalizácii) dokladov medzi členskými štátmi a legislatívny návrh na vzájomné uznávanie účinkov určitých dokladov o osobnom stave vrátane dokladov týkajúcich sa narodenia, rodičovstva a osvojenia. (7)V roku 2010 Komisia vydala zelenú knihu s názvom Menej byrokracie pre občanov: Podpora voľného pohybu verejných listín a uznávanie účinkov dokladov o osobnom stave, ktorou spustila rozsiahlu konzultáciu o záležitostiach súvisiacich s voľným pohybom verejných listín a uznávaním účinkov zápisov o osobnom stave. Okrem iného sa v nej zvažovala možnosť zaviesť európske osvedčenie o osobnom stave, ktoré by uľahčovalo cezhraničné uznávanie osobného stavu v Únii. Zámerom konzultácie bolo zhromaždiť príspevky od zainteresovaných strán a širokej verejnosti s cieľom vypracovať politiku Únie v týchto oblastiach a príslušné legislatívne návrhy. Zákonodarca Únie v roku 2016 prijal nariadenie (EÚ) 2016/1191 o podporovaní voľného pohybu občanov prostredníctvom zjednodušenia požiadaviek na predkladanie určitých verejných listín v Európskej únii vrátane dokladov týkajúcich sa narodenia, rodičovstva a osvojenia. (8)Hoci má Únia právomoc prijímať opatrenia týkajúce sa rodinného práva, ktoré majú cezhraničné dôsledky, ako sú pravidlá o medzinárodnej právomoci, rozhodnom práve a uznávaní rodičovstva medzi členskými štátmi, k dnešnému dňu Únia neprijala žiadne ustanovenia v týchto oblastiach, pokiaľ ide o rodičovstvo. Ustanovenia členských štátov aktuálne uplatniteľné v týchto oblastiach sa líšia. (9)Na úrovni Únie sa právam detí v cezhraničných situáciách venované viaceré nástroje Únie, konkrétne nariadenie Rady (ES) č. 4/2009, nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012 a nariadenie Rady (EÚ) 2019/1111. Tieto nariadenia však neobsahujú ustanovenia o určení ani uznávaní rodičovstva. Pokiaľ ide o nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1191, do jeho rozsahu pôsobnosti patria verejné listiny týkajúce sa narodenia, rodičovstva a osvojenia, no toto nariadenie sa zaoberá pravosťou a jazykom týchto dokumentov, a nie uznávaním ich obsahu ani účinkami v inom členskom štáte. (10)V dôsledku chýbajúcich ustanovení Únie o medzinárodnej právomoci a rozhodnom práve pre určenie rodičovstva v cezhraničných situáciách a o uznávaní rodičovstva medzi členskými štátmi sa môžu rodiny stretávať s ťažkosťami spojenými s uznaním rodičovstva svojich detí na všetky účely v rámci Únie, a to aj vtedy, keď sa sťahujú do iného členského štátu alebo sa vracajú do svojho členského štátu pôvodu. (11)Deťom z rodičovstva vyplýva viacero práv vrátane práva na identitu, meno, štátnu príslušnosť (kde sa uplatňuje ius sanguinis), opatrovnícke a prístupové práva rodičov, právo na výživné, dedičské právo a právo na zákonné zastúpenie svojimi rodičmi. Ak v určitom členskom štáte dôjde k neuznaniu rodičovstva určeného v inom členskom štáte, môže to mať závažné nepriaznivé dôsledky pre základné práva detí a pre práva, ktoré im vyplývajú z vnútroštátneho práva. Rodiny to môže podnietiť začať konanie o uznaní rodičovstva svojho dieťaťa v inom členskom štáte, hoci tieto konania majú neisté výsledky a vyžadujú si veľa času a vysoké náklady zo strany rodín aj súdnych systémov členských štátov. Rodiny môže v konečnom dôsledku od uplatňovania práva na voľný pohyb odradiť obava, že rodičovstvo ich dieťaťa nebude v inom členskom štáte uznané na účely práv vyplývajúcich z vnútroštátneho práva. (12)Komisia v roku 2020 oznámila opatrenia s cieľom zabezpečiť, aby sa rodičovstvo určené v jednom členskom štáte uznávalo vo všetkých ostatných členských štátoch. Táto iniciatíva bola súčasťou stratégie EÚ pre rovnosť LGBTIQ osôb z roku 2020 a stratégie EÚ v oblasti práv dieťaťa z roku 2021 ako kľúčové opatrenie na podporu rovnosti a práv detí. Európsky parlament uvítal iniciatívu Komisie vo svojom uznesení o právach LGBTIQ osôb v EÚ z roku 2021 a vo svojom uznesení o ochrane práv dieťaťa v občianskoprávnych, správnych a rodinnoprávnych konaniach z roku 2022. (13)Týmto nariadením by nemali byť dotknuté práva, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie, najmä práva, ktoré má dieťa v rámci právnych predpisov Únie o voľnom pohybe vrátane smernice 2004/38/ES. Členské štáty musia napríklad už dnes uznávať vzťah rodiča a dieťaťa na účely toho, aby deťom umožnili uplatňovať si bez zábran s každým rodičom právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov a uplatňovať si všetky práva, ktoré týmto deťom vyplývajú z práva Únie. Týmto nariadením sa nestanovujú žiadne ďalšie podmienky ani požiadavky na uplatňovanie týchto práv. (14)Podľa článku 21 ZFEÚ a sekundárnych právnych predpisov, ktoré s nimi súvisia, v zmysle výkladu Súdneho dvora nemôže rešpektovanie národnej identity určitého členského štátu podľa článku 4 ods. 2 ZEÚ a verejného poriadku členského štátu slúžiť na odôvodnenie zamietnutia uznania vzťahu rodiča a dieťaťa, ktorý existuje medzi deťmi a ich rodičmi rovnakého pohlavia, na účely uplatňovania práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie. Okrem toho možno na účely uplatňovania týchto práv predložiť dôkaz o rodičovstve akýmikoľvek spôsobom. Členský štát preto nie je oprávnený vyžadovať, aby osoba predložila buď potvrdenia stanovené v tomto nariadení, ktoré sú priložené k súdnemu rozhodnutiu alebo verejnej listine týkajúcej sa rodičovstva, alebo európske osvedčenie o rodičovstve zavedené na základe tohto nariadenia, v prípade, že sa táto osoba v súvislosti s uplatňovaním práva na voľný pohyb dovoláva práv, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie. Nemalo by to však osobám zabrániť rozhodnúť sa v takých prípadoch predložiť aj príslušné potvrdenie alebo európske osvedčenie o rodičovstve, ktoré sa stanovuje v tomto nariadení. S cieľom zabezpečiť, aby boli občania Únie a ich rodinní príslušníci informovaní o tom, že týmto nariadením nie sú dotknuté práva, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie, by formuláre potvrdení a európskeho osvedčenia o rodičovstve, ktoré sú prílohou k tomuto nariadeniu, mali obsahovať vyhlásenie, v ktorom sa výslovne uvádza, že príslušným potvrdením alebo európskym osvedčením o rodičovstve nie sú dotknuté práva, ktoré dieťaťu vyplývajú z práva Únie týkajúceho sa voľného pohybu, a že na účely uplatňovania týchto práv možno dôkaz o vzťahu rodiča a dieťaťa predložiť akýmkoľvek spôsobom.

(15)Týmto nariadením by nemalo byť dotknuté nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1191 v súvislosti s verejnými listinami týkajúcimi sa narodenia, rodičovstva a osvojenia, najmä pokiaľ ide o predkladanie overených kópií občanmi a používanie informačného systému o vnútornom trhu (ďalej len „IMI“) orgánmi členských štátov, ak majú odôvodnené pochybnosti o pravosti verejnej listiny týkajúcej sa narodenia, rodičovstva alebo osvojenia alebo jej overenej kópie, ktorá im bola predložená. (16)V článku 2 Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z 20. novembra 1989 (ďalej len „Dohovor OSN o právach dieťaťa“) sa od zmluvných strán vyžaduje, aby dodržiavali a zaručovali práva detí bez diskriminácie akéhokoľvek druhu a aby prijali všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby bolo dieťa chránené pred všetkými formami diskriminácie alebo trestania na základe okolností rodičov dieťaťa. Podľa článku 3 uvedeného dohovoru pri každom konaní, okrem iného aj súdov a správnych orgánov, sa musí v prvom rade brať do úvahy najlepší záujem dieťaťa. (17)Akýkoľvek odkaz na „najlepší záujem dieťaťa“ v tomto nariadení by sa mal uplatňovať na deti v zmysle článku 1 Dohovoru OSN o právach dieťaťa z 20. novembra 1989 (ďalej len „Dohovor OSN o právach dieťaťa“), t. j. na deti do 18 rokov s výnimkou prípadov, v ktorých sa plnoletosť na základe právnych predpisov, ktoré sa na dieťa vzťahujú, dosahuje skôr. Akýkoľvek odkaz na „najlepší záujem dieťaťa“ v tomto nariadení by sa mal vykladať v zmysle článku 24 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“) a článkov 3 a 12 Dohovoru OSN o právach dieťaťa, ako sú transponované vo vnútroštátnom práve. Akýkoľvek odkaz na najlepší záujem dieťaťa v tomto nariadení by sa mal chápať ako odkaz na najlepší záujem dieťaťa a záujem detí bez ohľadu na ich vek. (18)V článku 8 dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd zo 4. novembra 1950 (ďalej len „Európsky dohovor o ochrane ľudských práv“) sa stanovuje právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, zatiaľ čo v článku 1 protokolu č. 12 uvedeného dohovoru sa stanovuje, že uplatňovanie akýchkoľvek práv udelených zákonom sa musí zaručiť bez diskriminácie z akéhokoľvek dôvodu vrátane narodenia. Európsky súd pre ľudské práva článok 8 dohovoru vykladá tak, že všetky štáty v jeho jurisdikcii musia uznať právny vzťah rodiča a dieťaťa určený v zahraničí, ktorý existuje medzi dieťaťom, ktoré porodila náhradná matka, a biologicky určeným rodičom, a že musia zabezpečiť mechanizmus na zákonné uznávanie vzťahu rodiča a dieťaťa s nebiologicky určeným rodičom (napríklad prostredníctvom osvojenia dieťaťa). (19)Súdny dvor potvrdil, že na základe kľúčových charakteristických znakov práva Únie vznikla štruktúrovaná sieť zásad, pravidiel a vzájomne previazaných právnych vzťahov medzi Úniou a jej členskými štátmi, ako aj medzi jej členskými štátmi navzájom. Táto právna konštrukcia vychádza zo základného predpokladu, že každý členský štát zdieľa so všetkými ostatnými členskými štátmi spoločné fundamentálne hodnoty Únie uvedené v článku 2 ZEÚ, pričom uznáva, že tieto členské štáty s ním majú tieto hodnoty spoločné. Tento predpoklad znamená a odôvodňuje existenciu vzájomnej dôvery členských štátov v uznanie týchto hodnôt. (20)Podľa článku 2 Zmluvy o Európskej únii (ďalej len „ZEÚ“) rovnosť a nediskriminácia patria medzi hodnoty, na ktorých je založená Únia a ktoré sú spoločné pre členské štáty. V článku 21 sa zakazuje diskriminácia, okrem iného aj z dôvodov týkajúcich sa narodenia. V článku 3 ZEÚ a článku 24 charty sa stanovuje ochrana práv dieťaťa a v článku 7 charty sa stanovuje právo každej osoby na rešpektovanie jej súkromného a rodinného života. (21)V súlade s ustanoveniami medzinárodných dohovorov a právnymi predpismi Únie by sa týmto nariadením malo zaručiť, aby deti mohli bez diskriminácie využívať svoje práva a zachovať si svoje právne postavenie v cezhraničných situáciách. V záujme toho a vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora vrátane judikatúry týkajúcej sa vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi a vzhľadom na Európsky súdny dvor pre ľudské práva by sa toto nariadenie malo vzťahovať na uznávanie rodičovstva, ktoré je určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte bez ohľadu na to, ako bolo dieťa počaté alebo ako sa narodilo, a bez ohľadu na druh rodiny dieťaťa vrátane vnútroštátneho osvojenia. Preto v závislosti od uplatňovania pravidiel o rozhodnom práve uvedených v tomto nariadení by v tomto nariadení malo byť zahrnuté uznávanie rodičovstva dieťaťa v prípade osôb rovnakého pohlavia, ktoré je určené v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte. Toto nariadenie by sa takisto malo vzťahovať na uznávanie rodičovstva dieťaťa, ktoré bolo vnútroštátne osvojené v jednom členskom štáte podľa pravidiel upravujúcich vnútroštátne osvojenie v tomto členskom štáte, v druhom členskom štáte. (22)Aby sa dosiahol tento cieľ, je nevyhnutné a vhodné, aby boli v tomto nariadení zhrnuté spoločné pravidlá o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní alebo v prípade potreby prijímaní súdnych rozhodnutí a verejných listín týkajúcich sa rodičovstva, ako aj pravidlá týkajúce sa zavedenia európskeho osvedčenia o rodičovstve v podobe právneho nástroja Únie, ktorý bude záväzný a priamo uplatniteľný. (23)Toto nariadenie sa vzťahuje na „občianske veci“, čo zahŕňa občianske súdne konania a výsledné rozhodnutia týkajúce sa rodičovstva, ako aj verejné listiny týkajúce sa rodičovstva. Pojem „občianske veci“ by sa mal vykladať autonómne v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora. Mal by sa považovať za nezávislý pojem, ktorý treba vykladať po prvé s ohľadom na ciele a systém tohto nariadenia a po druhé na všeobecné zásady, ktoré vyplývajú z korpusu národných právnych systémov. Pojem „občianske veci“ by sa mal teda vykladať v tom zmysle, že môže zahŕňať aj opatrenia, ktoré z pohľadu právneho systému niektorého členského štátu môžu patriť do verejného práva. (24)Na účely tohto nariadenia môže byť rodičovstvo, označované aj ako rodičovský vzťah, biologické, genetické, na základe osvojenia alebo zo zákona. Na účely tohto nariadenia by rodičovstvo malo zároveň znamenať vzťah rodiča a dieťaťa stanovený zákonom a malo by sa vzťahovať na právne postavenie dieťaťa konkrétneho rodiča alebo rodičov. Toto nariadenie by malo zahŕňať rodičovstvo maloletých aj plnoletých osôb určené v určitom členskom štáte, a to aj v prípade zosnulého dieťaťa a zatiaľ nenarodeného dieťaťa, či už ide o osamelého rodiča, pár spolužijúci de facto, manželský pár alebo pár vo vzťahu, ktorý má podľa práva rozhodného pre tento vzťah porovnateľné účinky ako registrované partnerstvo. Toto nariadenie by sa malo uplatňovať bez ohľadu na štátnu príslušnosť dieťaťa, ktorého rodičovstvo sa má určiť, a bez ohľadu na štátnu príslušnosť rodičov tohto dieťaťa. Pojem „rodič“ v tomto nariadení by sa mal chápať podľa potreby ako pojem označujúci zákonného rodiča, určeného rodiča, osobu, ktorá tvrdí, že je rodičom, alebo osobu, v súvislosti s ktorou sa dieťa domáha rodičovstva. (25)Toto nariadenie by sa nemalo uplatňovať na určenie rodičovstva v členskom štáte vo vnútroštátnej situácii bez cezhraničných prvkov. Toto nariadenie by preto nemalo obsahovať ustanovenia o právomoci alebo rozhodnom práve pre určenie rodičovstva vo vnútroštátnych prípadoch, ako je napríklad rodičovstvo dieťaťa vo veci vnútroštátneho osvojenia v členskom štáte. V záujme ochrany práv detí bez diskriminácie v cezhraničných situáciách, ako sa stanovuje v charte, pri uplatňovaní zásady vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ako potvrdil Súdny dvor, by sa však ustanovenia tohto nariadenia o uznávaní alebo prípadne prijímaní súdnych rozhodnutí a verejných listín týkajúcich sa rodičovstva mali uplatňovať aj na uznávanie rodičovstva stanoveného v členskom štáte vo vnútroštátnych situáciách, ako je napríklad rodičovstvo určené v jednom členom štáte vo veci vnútroštátneho osvojenia v tomto členskom štáte. Ustanovenia tohto nariadenia týkajúce sa príslušného potvrdenia a európskeho osvedčenia o rodičovstve by sa preto takisto mali uplatňovať vo vzťahu k rodičovstvu určenému v členskom štáte vo vnútroštátnych situáciách, ako je napríklad rodičovstvo dieťaťa vo veci vnútroštátneho osvojenia v určitom členskom štáte. (26)Na účely tohto nariadenia je vnútroštátne osvojenie v členskom štáte také osvojenie, v ktorom dieťa alebo adoptívny rodič či rodičia (osvojitelia) majú svoj obvyklý pobyt v tom istom členskom štáte, v ktorom sa osvojením vytvára trvalý vzťah rodiča a dieťaťa. V záujme zohľadnenia rôznych právnych tradícií členských štátov by sa toto nariadenie malo vzťahovať na vnútroštátne osvojenie v členskom štáte, v ktorom osvojenie vedie k ukončeniu právneho vzťahu medzi dieťaťom a pôvodnou rodinou (osvojenie), ako aj na vnútroštátne osvojenie v členskom štáte, ktoré nevedie k ukončeniu právneho vzťahu medzi dieťaťom a pôvodnou rodinou (pestúnska starostlivosť). (27)Medzištátne osvojenie, pri ktorom dieťa a osvojiteľ alebo rodičia majú obvyklý pobyt v rôznych štátoch, upravuje Haagsky dohovor o ochrane detí a o spolupráci pri medzištátnych osvojeniach z roku 1993, ktorého zmluvnými stranami sú všetky členské štáty. Toto nariadenie by sa nemalo uplatňovať na medzištátne osvojenia bez ohľadu na to, či sa týka dvoch členských štátov alebo členského štátu a tretieho štátu, ako aj bez ohľadu na to, či sa na medzištátne osvojenie vzťahuje Haagsky dohovor. (28)Hoci určovanie a uznávanie rodičovstva v súlade s týmto nariadením je relevantné pre iné oblasti občianskeho práva, rozsah pôsobnosti tohto nariadenia by sa mal obmedzovať na právomoc, rozhodné právo, uznávanie rozhodnutí a prijímanie verejných listín týkajúcich sa rodičovstva. Ďalšie oblasti občianskeho práva, ktoré možno považovať za oblasti súvisiace s rodičovstvom, by sa mali z dôvodov jednoznačnosti výslovne vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. (29)Konkrétne pravidlá o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní rozhodnutí a prijímaní verejných listín stanovené v tomto nariadení by sa nemali uplatňovať na právo na výživné, ktoré je upravené nariadením Rady (ES) č. 4/2009, dedičské práva, ktoré upravuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012, ani na veci rodičovských práv a povinností, ktoré sú upravené nariadením Rady (EÚ) 2019/1111. Keďže sa však otázka rodičovstva dieťaťa musí vyriešiť ako predbežná otázka pred vyriešením vecí rodičovských práv povinností, práv na výživné alebo dedičských vecí vo vzťahu k dieťaťu, toto nariadenie by malo uľahčovať uplatňovanie spomínaných nástrojov Únie v oblasti rodinného práva a dedičstva. (30)Toto nariadenie by sa nemalo uplatňovať na predbežné otázky, ako je existencia, platnosť alebo uznávanie manželstva alebo vzťahu, ktoré majú podľa rozhodného práva pre toto manželstvo alebo vzťah porovnateľné účinky, ktoré by malo naďalej upravovať vnútroštátne právo členských štátov vrátane ich noriem medzinárodného práva súkromného a, ak je to vhodné, judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa voľného pohybu. (31)Požiadavky týkajúce sa zápisu rodičovstva do registra by sa mali z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia vylúčiť. V právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie, by preto mali byť určené zákonné podmienky a spôsob vykonania zápisu, ako aj orgány zodpovedné za kontrolu toho, či sú splnené všetky požiadavky a či predložená alebo založená postačujúca dokumentácia alebo dokumentácia obsahujúca potrebné informácie. S cieľom vyhnúť sa duplicite písomností by vnútroštátne registračné orgány mali uznať takéto písomnosti, ktoré vyhotovili príslušné orgány v inom členskom štáte a ktorých pohyb sa stanovuje v tomto nariadení. Európske osvedčenie o rodičovstve vydané podľa tohto nariadenia by predovšetkým malo predstavovať platnú písomnosť na zápis rodičovstva do registra členského štátu. Keďže postup pre vydanie európskeho osvedčenia o rodičovstve a jeho obsah a účinky by mali byť jednotné vo všetkých členských štátoch, ako sa stanovuje v tomto rozhodnutí, a európske osvedčenie o rodičovstve by sa malo vydávať v súlade s pravidlami o právomoci a rozhodnom práve stanovenými v tomto nariadení, orgány vykonávajúce zápis by nemali vyžadovať, aby bolo európske osvedčenie o rodičovstve najskôr transponované do vnútroštátneho dokladu o rodičovstve. To by nemalo orgánom zapojeným do registrácie brániť v tom, aby potvrdili podmienky potrebné na určenie pravosti európskeho osvedčenia o rodičovstve alebo požiadali osobu, ktorá žiada o registráciu, aby poskytla tieto dodatočné informácie, ako sa vyžaduje v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa daný register vedie, za predpokladu, že tieto informácie už neobsahuje európske osvedčenie o rodičovstve. Príslušný orgán môže osobu žiadajúcu o zápis poučiť o spôsobe doplnenia chýbajúcich informácií. Účinky zápisu rodičovstva do registra (napríklad, v závislosti od vnútroštátneho práva, či sa zápisom určuje rodičovstvo alebo sa ním len poskytuje dôkaz o rodičovstve, ktoré už bolo určené) by takisto mali byť vylúčené z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia a mali by sa stanoviť podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa tento register vedie. (32)Toto nariadenie by sa nemalo vzťahovať na uznávanie súdnych rozhodnutí o rodičovstve vydaných v treťom štáte ani na uznávanie, resp. prijímanie verejných listín o rodičovstve vyhotovených alebo zaregistrovaných v treťom štáte. Uznávanie alebo prijímanie takýchto dokladov by malo naďalej podliehať vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu. (33)Určenie rodičovstva by malo znamenať zákonné stanovenie právneho vzťahu medzi dieťaťom a každým rodičom a malo by sa chápať tak, že sa okrem iného týka určenia rodičovstva po tvrdení napádajúcom predtým určené rodičovstvo. Ak je to vhodné, toto nariadenie by sa malo takisto uplatňovať na zánik alebo ukončenie rodičovstva. (34)Bez ohľadu na rozdiely vo vnútroštátnych právnych poriadkoch sa rodičovstvo zvyčajne určuje zo zákona alebo aktom príslušného orgánu. Medzi príklady určenia rodičovstva zo zákona patrí biologické rodičovstvo vo vzťahu k osobe, ktorá dieťa porodila, a rodičovstvo na základe právnej domnienky vo vzťahu k manželovi/manželke alebo registrovanému partnerovi/registrovanej partnerke osoby, ktorá dieťa porodila. Medzi príklady určenia rodičovstva aktom príslušného orgánu patrí určenie rodičovstva na základe súdneho rozhodnutia (napr. v prípade osvojenia alebo v konaní na základe tvrdenia napádajúceho rodičovstvo, alebo v konaní, v ktorom sa účastník domáha rodičovstva, napríklad preukázaním stavu), notárskej listiny (napríklad v prípade osvojenia zatiaľ nenarodeného dieťaťa), správneho rozhodnutia (napríklad po uznaní otcovstva) alebo zápisu. Rodičovstvo sa zvyčajne zapisuje do matriky, registra osôb alebo registra obyvateľstva. Ako dôkaz o rodičovstve možno poskytnúť doklad, ktorým sa určuje rodičovstvo (ako je súdne rozhodnutie, notárska listina alebo správne rozhodnutie, ktorými sa určuje rodičovstvo). Dôkaz o rodičovstve však najčastejšie predstavuje zápis rodičovstva v samotnom registri, výpis z príslušného registra alebo osvedčenie obsahujúce informácie zapísané v príslušnom registri (napríklad rodný list alebo osvedčenie o rodičovstve).

(35)Hladké a správne fungovanie priestoru spravodlivosti v rámci Únie so zreteľom na rozdielne právne systémy a tradície členských štátov má pre Úniu zásadný význam. V tejto súvislosti by sa mala ďalej prehĺbiť vzájomná dôvera v súdne systémy. (36)S cieľom uľahčiť uznávanie súdnych rozhodnutí a verejných listín o veciach týkajúcich sa rodičovstva by sa v tomto nariadení mali stanovovať jednotné pravidlá týkajúce sa právomoci na určenie rodičovstva s cezhraničným prvkom. V tomto nariadení by sa takisto malo objasňovať právo detí mladších ako 18 rokov na možnosť vyjadriť svoje názory v konaniach, ktoré sa ich týkajú. (37)Týmto nariadením by nemala byť dotknutá otázka, ktoré orgány v každom členskom štáte sú príslušné na riešenie vecí týkajúcich sa rodičovstva (napríklad súdy, správne orgány, notárske úrady, matričné úrady alebo iné orgány). (38)V tomto nariadení by sa mali zohľadniť rôzne systémy riešenia vecí týkajúcich sa rodičovstva, ktoré sa v členských štátoch uplatňujú. Pokiaľ ide o „verejné listiny“, členské štáty často poverujú orgány, ako sú notárske úrady, správne orgány alebo matričné úrady, vyhotovením verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom v členskom štáte, v ktorom boli vyhotovené alebo zaregistrované (ďalej len „verejné listiny so záväzným právnym účinkom“), alebo vyhotovením verejných listín, ktoré nemajú záväzný právny účinok v členskom štáte, v ktorom boli vyhotovené alebo zaregistrované, ale ktoré majú v tomto členskom štáte dôkazné účinky (ďalej len „verejné listiny bez záväzného právneho účinku“). Pojem „poverenie“ sa v tomto nariadení vykladá autonómne v súlade s vymedzením pojmu „verejná listina“, ktoré sa používa horizontálne v nástrojoch Únie, a vzhľadom na ciele tohto nariadenia. (39)S cieľom zaručiť najlepší záujem dieťaťa by sa mala súdna právomoc v prvom rade určovať podľa kritéria blízkosti. Preto by podľa možnosti mala právomoc prináležať členskému štátu obvyklého pobytu dieťaťa. V záujme uľahčenia prístupu dieťaťa k spravodlivosti v danom členskom štáte by sa však alternatívna právomoc mala udeliť aj členskému štátu štátnej príslušnosti dieťaťa, členskému štátu obvyklého pobytu odporcu (napríklad osobe, v súvislosti s ktorou sa dieťa domáha rodičovstva), členskému štátu obvyklého pobytu niektorého z rodičov, členskému štátu štátnej príslušnosti niektorého z rodičov alebo členskému štátu, v ktorom sa dieťa narodilo. (40)V súlade s judikatúrou Súdneho dvora sa miesto obvyklého pobytu dieťaťa musí stanoviť na základe všetkých okolností špecifický pre daný individuálny prípadu. Okrem fyzickej prítomnosti dieťaťa na území členského štátu musia byť zvolené ďalšie faktory, ktorými možno preukázať, že táto prítomnosť nie je v žiadnom ohľade dočasná ani občasná a že odráža určitú mieru integrácie dieťaťa do sociálneho a rodinného prostredia, ktoré je miestom, ktoré prakticky predstavuje ústredný bod života tohto dieťaťa. Medzi tieto faktory patrí trvanie, pravidelnosť, podmienky a dôvody pobytu dieťaťa na území dotknutého členského štátu a štátna príslušnosť dieťaťa, pričom relevantné faktory sa v závislosti od veku dotknutého dieťaťa líšia. Patrí medzi ne aj miesto a podmienky školskej dochádzky dieťaťa a rodinné a sociálne vzťahy dieťaťa v tomto členskom štáte. Okrem toho možno vziať do úvahy zámer rodičov usadiť sa s dieťaťom v danom členskom štáte, ak tento zámer vyplýva z konkrétnych krokov, ako je kúpa alebo prenájom nehnuteľnosti na bývanie v dotknutom členskom štáte. V porovnaní s tým štátna príslušnosť osoby, ktorá dieťa porodila, alebo predchádzajúce bydlisko tejto osoby v členskom štáte súdu, ktorý vo veci začal konanie, nie sú relevantné, keďže skutočnosť, že sa dieťa narodilo v tomto členskom štáte a má štátnu príslušnosť tohto členského štátu, nie je dostatočná. (41)Ak sa v tomto nariadení odkazuje na štátnu príslušnosť ako kolízne kritérium na účely stanovenia právomoci alebo rozhodného práva, otázka, ako posudzovať dieťa alebo rodiča s viacnásobnou štátnou príslušnosťou, je predbežnou otázkou, ktorá nepatrí do pôsobnosti tohto nariadenia a mala by sa riešiť podľa vnútroštátneho právneho poriadku a v prípade potreby aj podľa medzinárodných dohovorov, pričom by sa mali v plnej miere dodržiavať všeobecné zásady Únie. Na účely tohto nariadenia si dieťa alebo rodič s viacnásobnou štátnou príslušnosťou môže zvoliť súd alebo právny poriadok ktoréhokoľvek z členských štátov, ktorého štátnu príslušnosť má v čase podania návrhu na súd alebo v čase stanovenia rodičovstva. (42)Ak právomoc nemožno určiť na základe všeobecných kritérií alternatívnej súdnej právomoci, súdnu právomoc by mali mať súdy členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza. Toto pravidlo prítomnosti by malo predovšetkým umožniť, aby mohli súdy členského štátu vykonávať právomoc vo vzťahu k deťom, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, a to vrátane žiadateľov o medzinárodnú ochranu alebo osôb, ktorým sa takáto ochrana poskytla, ako sú deti utečencov a deti medzinárodne vysídlené z dôvodu nepokojov vyskytujúcich sa v štáte ich obvyklého pobytu. (43)Ak právomoc podľa tohto nariadenia nemá žiadny súd členského štátu, právomoc by sa v každom členskom štáte mala určiť podľa právneho poriadku tohto členského štátu, ako aj podľa medzinárodných nástrojov platných v danom členskom štáte. (44)S cieľom napraviť prípady odopretia spravodlivosti by sa v tomto nariadení malo stanoviť forum necessitatis, čím sa súdu členského štátu umožní vo výnimočných prípadoch rozhodovať vo veci rodičovstva, ktorá má úzku väzbu s tretím štátom. Takýto výnimočný prípad môže nastať, keď sa konanie v dotknutom treťom štáte ukáže ako nemožné (napríklad z dôvodu občianskej vojny), alebo keď od dieťaťa alebo iného účastníka nemožno odôvodnene očakávať, že v tomto štáte začne konanie alebo ho bude viesť. Právomoc založenú na forum necessitatis by však malo byť možné vykonávať iba vtedy, ak má daná vec dostatočnú väzbu s členským štátom, ktorý vo veci začal konanie. (45)Ak výsledok konania pred súdom členského štátu, ktorý nemá súdnu právomoc podľa tohto nariadenia, závisí od rozhodnutia o predbežnej otázke, ktorá patrí do pôsobnosti tohto nariadenia, v záujme hospodárnosti konania a jeho efektívnosti by toto nariadenie nemalo súdom uvedeného štátu brániť v rozhodnutí o danej otázke. Preto ak je predmetom konania napríklad spor o dedičstvo, v ktorom sa na účely tohto konania musí stanoviť vzťah rodiča a dieťaťa, ktorý existuje medzi zosnulým rodičom a dieťaťom, členský štát, ktorý má právomoc v spore o dedičstvo, by mal byť oprávnený rozhodnúť v tejto otázke v prebiehajúcom konaní, a to bez ohľadu na to, či má právomoc vo veciach týkajúcich sa rodičovstva podľa tohto nariadenia. Každé takéto rozhodnutie by sa malo vydať v súlade s rozhodným právom určeným podľa tohto nariadenia a malo by mať účinky len v konaní, pre ktoré bolo vydané. (46)V záujme harmonického fungovania spravodlivosti by sa malo predchádzať vydávaniu vzájomne si odporujúcich súdnych rozhodnutí v rôznych členských štátoch. Na tento účel by sa mali v tomto nariadení stanoviť všeobecné procesné pravidlá, ktoré budú podobné pravidlám obsiahnutým v iných nástrojoch Únie v oblasti súdnej spolupráce v občianskych veciach. (47)Jedným takýmto procesným pravidlom je tzv. pravidlo litispendencie (pravidlo prekážky začatej veci), ktoré by sa malo uplatňovať v prípade, že sa na rôzne súdy v odlišných členských štátoch podá návrh na začatie konania v tej istej veci týkajúcej sa rodičovstva. Na základe tohto pravidla by sa malo určiť, ktorý súd by mal začať konanie vo veci týkajúcej sa rodičovstva. (48)V tomto nariadení by sa malo stanoviť, kedy sa konanie na súde považuje za začaté na účely tohto nariadenia. Vzhľadom na to, že v členských štátoch existujú dva rôzne systémy, podľa ktorých sa vyžaduje, aby sa písomnosť, ktorou sa začína konanie, buď doručila najprv odporcovi, alebo najprv na súd, malo by to postačovať na splnenie prvého kroku podľa vnútroštátneho práva, a to za predpokladu, že navrhovateľ následne neopomenul prijať všetky kroky, ktoré musel prijať podľa vnútroštátneho práva v záujme zabezpečenia druhého kroku. (49)Konanie vo veci určenia rodičovstva podľa tohto nariadenia by malo zo zásady deťom mladším ako 18 rokov, o ktorých sa vedie konanie a ktoré sú schopné sformulovať svoje názory, v súlade s judikatúrou Súdneho dvora poskytnúť skutočnú a účinnú možnosť tieto názory vyjadriť, pričom by sa pri posudzovaní najlepšieho záujmu dieťaťa mala ich názorom venovať patričná pozornosť. V tomto nariadení by sa však otázka, kto a akým spôsobom dieťa vypočuje, mala ponechať na vnútroštátne právo a vnútroštátne postupy členských štátov. Okrem toho, hoci vypočutie dieťaťa zostáva právom dieťaťa, nemalo by predstavovať absolútnu povinnosť, hoci by sa pri jeho posúdení malo prihliadať na najlepší záujem dieťaťa. (50)Týmto nariadením by sa mala zabezpečiť právna istota a predvídateľnosť tým, že sa v ňom stanovia spoločné pravidlá týkajúce sa rozhodného práva na účely určenia rodičovstva v cezhraničných situáciách. Cieľom týchto spoločných pravidiel je predchádzať protichodným rozhodnutiam v závislosti od členského štátu, ktorého súdy alebo príslušné orgány určujú rodičovstvo, a uľahčiť najmä prijímanie verejných listín, ktoré nemajú záväzný právny účinok v členskom štáte pôvodu, ale ktoré majú v tomto členskom štáte dôkazné účinky. (51)Rozhodným právom by na účely určenia rodičovstva v cezhraničných situáciách spravidla malo byť právo štátu obvyklého pobytu osoby, ktorá dieťa porodila, v čase pôrodu. Týmto kolíznym kritériom by sa malo zaručiť, aby bolo v prevažnej väčšine prípadov možné určiť rozhodné právo, a to aj pokiaľ ide o novorodencov, u ktorých môže byť ťažké určiť miesto obvyklého pobytu. Čas pôrodu by sa mal vykladať striktne, pričom označuje najčastejšiu situáciu, keď sa rodičovstvo určuje zo zákona pri narodení dieťaťa a zapíše sa do príslušného registra do niekoľkých dní po pôrode dieťaťa. Tento právny poriadok by sa mal uplatňovať na situácie, keď má osoba, ktorá dieťa porodila, obvyklý pobyt v štáte pôrodu dieťaťa (čo je bežná situácia), ako aj na situácie, keď má osoba, ktorá dieťa porodila, obvyklý pobyt v štáte inom ako štát pôrodu (napríklad vtedy, ak sa dieťa narodí počas cestovania). Analogicky by sa mal uplatňovať právny poriadok štátu obvyklého pobytu osoby, ktorá dieťa porodila, v čase pôrodu, a to v prípadoch, keď sa musí rodičovstvo určiť ešte pred narodením dieťaťa. S cieľom zaistiť, aby bolo možné určiť rozhodné právo za každých okolností, právo štátu narodenia dieťaťa by sa malo uplatniť v zriedkavých prípadoch, keď nemožno určiť obvyklý pobyt osoby, ktorá dieťa porodila, v čase pôrodu (napríklad v prípade matky – utečenky alebo medzinárodne vysídlenej matky). (52)Výnimočne v prípadoch, keď z rozhodného práva spravidla vyplýva určenie rodičovstva vo vzťahu len k jednému rodičovi (napríklad len vo vzťahu ku genetickému rodičovi z páru rovnakého pohlavia), na určenie rodičovstva vo vzťahu k druhému rodičovi (napríklad vo vzťahu k rodičovi z páru rovnakého pohlavia, ktorý nie je genetickým rodičom) možno uplatniť hociktoré z dvoch subsidiárnych právnych poriadkov, konkrétne buď právo štátu štátnej príslušnosti jedného z rodičov, alebo právo štátu narodenia dieťaťa. Keďže v oboch prípadoch by sa rodičovstvo vo vzťahu k jednému rodičovi aj rodičovstvo vo vzťahu k druhému rodičovi určilo v súlade s jedným z právnych poriadkov, ktorý sa v tomto nariadení určí za rozhodné právo, rodičovstvo vo vzťahu ku každému rodičovi vrátane rodičovstva určeného orgánmi rôznych členských štátov by sa malo podľa pravidiel tohto nariadenia uznávať vo všetkých ostatných členských štátoch v prípade, že rodičovstvo vo vzťahu ku každému rodičovi určili orgány členského štátu, ktorého súdy majú právomoc podľa tohto rozhodnutia. (53)Každý právny poriadok, ktorý sa podľa tohto nariadenia určí za rozhodné právo, by sa mal uplatňovať aj v prípade, že nie je právnym poriadkom členského štátu. (54)Aby sa zaistila právna istota a kontinuita rodičovstva, v prípadoch, keď bolo rodičovstvo v určitom členskom štáte určené v súlade s jedným z právnych poriadkov, ktorý sa podľa tohto nariadenia určil za rozhodné právo, by zmenou rozhodného práva v dôsledku zmeny obvyklého pobytu osoby, ktorá dieťa porodila, alebo zmenou štátnej príslušnosti jedného z rodičov nemalo byť dotknuté rodičovstvo, ktoré už bolo určené.

(55)Zainteresovaný účastník môže vykonať jednostranný úkon, ktorý bude mať právny účinok na rodičovstvo, ktoré bolo určené alebo má byť určené, napríklad uznanie otcovstva alebo udelenie súhlasu manžela/manželky s použitím technológie asistovanej reprodukcie. Tento úkon by mal byť formálne platný, ak spĺňa formálne požiadavky právneho poriadku, ktorý je určený za rozhodné právo podľa tohto nariadenia, alebo právneho poriadku štátu, v ktorom má osoba vykonávajúca tento úkon obvyklý pobyt, alebo právneho poriadku štátu, v ktorom bol tento úkon vykonaný. (56)Vzhľadom na dôvody verejného záujmu by súdy a iné príslušné orgány určujúce rodičovstvo v cezhraničných situáciách mali mať za výnimočných okolností nezohľadniť určité ustanovenia cudzieho právneho poriadku, ak by uplatnenie týchto ustanovení v danej veci bolo v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) dotknutého členského štátu. Súdy alebo iné príslušné orgány by však nemali mať možnosť uplatňovať výnimku týkajúcu sa verejného poriadku s cieľom odmietnuť právo iného štátu, ak by to bolo v rozpore s chartou, najmä s jej článkom 21, v ktorom sa zakazuje akákoľvek forma diskriminácie. (57)Keďže v niektorých štátoch môžu existovať dva alebo viaceré právne systémy alebo súbory noriem vzťahujúcich sa na záležitosti upravené týmto nariadením, malo by sa stanoviť, do akej miery sa ustanovenia tohto nariadenia uplatňujú v rámci jednotlivých územných celkov týchto štátov. (58)V tomto nariadení sa stanovuje uznávanie súdnych rozhodnutí a verejných listín, ktorými sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, vydaných v inom členskom štáte. (59)V závislosti od vnútroštátneho práva môže byť verejnou listinou, ktorou sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom v členskom štáte pôvodu, napríklad notárska listina o osvojení alebo správne rozhodnutie po uznaní otcovstva. V tomto nariadení by sa malo takisto stanoviť prijímanie verejných listín, ktoré nemajú záväzný právny účinok v členskom štáte pôvodu, ale ktoré majú v tomto členskom štáte dôkazné účinky. V závislosti od vnútroštátneho práva môže byť takouto verejnou listinou napríklad rodný list alebo osvedčenie o rodičovstve, ktoré obsahuje dôkaz o rodičovstve určenom v členskom štáte pôvodu (bez ohľadu na to, či bolo rodičovstvo určené zo zákona, alebo aktom príslušného orgánu, ako je súdne rozhodnutie, notárska listina, správne rozhodnutie alebo zápis). (60)Vzájomná dôvera vo výkon spravodlivosti v Únii odôvodňuje zásadu, že súdne rozhodnutia, ktorými sa určuje rodičovstvo v jednom členskom štáte, by sa mali uznávať vo všetkých členských štátoch bez potreby postupu uznávania. Konkrétne, ak sa predloží súdne rozhodnutie vydané v inom členskom štáte, ktorým sa určuje rodičovstvo, voči ktorým už nemožno namietať v členskom štáte pôvodu, príslušné orgány dožiadaného členského štátu by mali toto súdne rozhodnutie zo zákona uznať bez potreby osobitného konania a náležite aktualizovať zápisy o rodičovstve v príslušnom registri. (61)Na vnútroštátnom právnom poriadku by sa malo ponechať, či si má dôvody na zamietnutie uplatniť účastník alebo sa majú uplatniť ex officio. To by žiadnemu zainteresovanému účastníkovi, ktorý chce ako hlavný predmet sporu predostrieť uznanie súdneho rozhodnutia týkajúceho sa rodičovstva vydaného v inom členskom štáte, nemalo brániť v tom, aby súd požiadal o súdne rozhodnutie, v ktorom sa uvedie, že neexistujú dôvody na zamietnutie uznania tohto súdneho rozhodnutia. Určenie osoby, ktorú možno považovať za zainteresovaného účastníka oprávneného takýto návrh podať, by malo byť v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa takýto návrh podáva. (62)Uznanie súdnych rozhodnutí týkajúcich sa rodičovstva vydaných v určitom členskom štáte v inom členskom štáte by sa malo zakladať na zásade vzájomnej dôvery. Dôvody na neuznanie by sa preto mali obmedziť na minimum vzhľadom na základný cieľ tohto nariadenia, ktorým je uľahčiť uznávanie rodičovstva a účinne chrániť práva a najlepší záujem dieťaťa v cezhraničných situáciách. (63)Uznanie súdneho rozhodnutia by sa malo zamietnuť iba vtedy, keď existuje jeden alebo viacero dôvodov na zamietnutie uznania uvedených v tomto nariadení. Zoznam dôvodov na zamietnutie uznania uvedený v tomto nariadení je vyčerpávajúci. Nemalo by byť možné, aby sa pri zamietnutí uznania odvolávalo na dôvody, ktoré nie sú uvedené v tomto nariadení, ako je napríklad porušenie pravidla prekážky začatej veci. Neskoršie súdne rozhodnutie by vždy malo nahrádzať skoršie súdne rozhodnutie v rozsahu, v akom si vzájomne odporujú. (64)Pokiaľ ide o možnosť vyjadriť svoje názory, ktorá sa poskytuje deťom mladším ako 18 rokov, o vhodnej metóde vypočutia dieťaťa by mal rozhodnúť súd pôvodu. Preto by nemalo byť možné zamietnuť uznanie súdneho rozhodnutia výlučne z dôvodu, že súd pôvodu použil inú metódu vypočutia dieťaťa, než je metóda, ktorú by použil súd v členskom štáte uznania. (65)Verejné listiny so záväzným právnym účinkom v členskom štáte pôvodu by sa na účely uplatnenia pravidiel uznávania uvedených v tomto nariadení mali považovať za listiny rovnocenné so „súdnym rozhodnutiam“. (66)Hoci povinnosť poskytnúť deťom mladším ako 18 rokov možnosť vyjadriť svoje názory podľa tohto nariadenia by sa nemala vzťahovať na verejné listiny so záväzným právnym účinkom, malo by sa zohľadňovať právo detí vyjadriť svoje názory v zmysle článku 24 charty a vzhľadom na článok 12 Dohovoru OSN o právach dieťaťa v zmysle ich transpozície do vnútroštátneho právneho poriadku a vnútroštátnych postupov. Skutočnosť, že deti nemali možnosť vyjadriť svoje názory, by nemala byť automaticky dôvodom na zamietnutie uznania verejných listín so záväzným právnym účinkom. (67)Uznanie súdneho rozhodnutia, ktorým sa určuje rodičovstvo, vydaného v jednom členskom štáte v inom členskom štáte, alebo uznanie verejnej listiny, ktorou sa určuje rodičovstvo so záväzným právnym účinkom, vyhotovenej alebo zaregistrovanej v inom členskom štáte by podľa tohto nariadenia nemalo viesť k uznaniu možného manželstva alebo registrovaného partnerstva rodičov dieťaťa, ktorého rodičovstvo sa určilo alebo sa má určiť. (68)V snahe zohľadniť rôzne systémy riešenia vecí týkajúcich sa rodičovstva v členských štátoch by sa týmto nariadením malo zabezpečiť prijatie verejných listín, ktoré nemajú záväzný právny účinok v členskom štáte pôvodu, ale majú v tomto členskom štáte dôkazné účinky, vo všetkých členských štátoch. Takéto verejné listiny môžu mať dôkazné účinky, pokiaľ ide o rodičovstvo, ktoré už bolo určené, alebo pokiaľ ide o iné skutočnosti. V závislosti od vnútroštátneho práva môžu byť verejnými listinami, ktoré poskytujú dôkaz o rodičovstve, ktoré už bolo určené, napríklad rodný list, osvedčenie o rodičovstve alebo výpis o narodení z matriky. Verejnými listinami, ktoré poskytujú dôkaz o iných skutočnostiach, môže byť napríklad notársky alebo administratívny doklad, v ktorom sa zaznamenáva uznanie otcovstva, notársky alebo administratívny doklad, v ktorom sa zaznamenáva súhlas matky alebo dieťaťa s určením otcovstva, notársky alebo administratívny doklad, v ktorom sa zaznamenáva súhlas manžela/manželky s použitím technológie asistovanej reprodukcie, alebo notársky alebo administratívny doklad, v ktorom sa zaznamenáva stav. (69)Verejné listiny, ktoré nemajú záväzný právny účinok v člensk