O návrhoch Komisie sa rokovalo v rámci pracovnej skupiny Rady pre občianskoprávne veci (majetkové režimy manželov a majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev) až do konca roku 2014. V decembri 2014 sa Rada rozhodla poskytnúť členským štátom, ktoré mali naďalej výhrady, čas na rozmyslenie; toto obdobie by však nemalo trvať dlhšie ako jeden rok. Rada na svojom zasadnutí 3. decembra 2015 dospela k záveru, že nie je možné dosiahnuť jednomyseľný súhlas s prijatím návrhov nariadenia o majetkových režimoch manželov a nariadenia o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev, a preto ciele spolupráce v tejto oblasti nemôže Únia ako celok dosiahnuť v primeranom čase. Rada tiež uviedla, že viaceré členské štáty vyjadrili ochotu zvážiť nadviazanie posilnenej spolupráce v otázkach, na ktoré sa návrhy vzťahujú.

Vzhľadom na potrebu právnej istoty a predvídateľnosti sú nutné jasné a jednotné pravidlá vo forme nariadenia. Navrhované normy týkajúce sa právomoci, rozhodného práva a voľného pohybu rozhodnutí sú stanovené jasne a podrobne a nevyžadujú si žiadnu transpozíciu do vnútroštátneho práva. Ciele právnej istoty a predvídateľnosti by boli ohrozené, ak by sa členským štátom pri vykonávaní týchto noriem ponechal priestor na voľné uváženie.

Návrh by zlepšil prístup občanov Únie k spravodlivosti, a to najmä v prípade registrovaných partnerstiev. Uľahčil by vykonávanie článku 47 charty, ktorý zaručuje právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces. Stanovením objektívnych kritérií na určenie súdu, ktorý má právomoc, možno zabrániť paralelným konaniam a unáhleným odvolaniam podaným najaktívnejším účastníkom.

Návrh je v súlade so zásadou proporcionality, keďže sa obmedzuje výlučne na to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie jeho cieľov. Neusiluje sa o harmonizáciu hmotného práva členských štátov v oblasti majetkových aspektov registrovaných partnerstiev a nie je ním dotknutý spôsob, akým členské štáty zdaňujú vyporiadanie majetku registrovaných partnerstiev. V dôsledku tohto návrhu nevznikne žiadna finančnú ani administratívnu záťaž pre občanov a len veľmi obmedzená dodatočná záťaž pre vnútroštátne orgány.

Ciele návrhu možno dosiahnuť len prijatím spoločných noriem v oblasti majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ktoré musia byť totožné vo všetkých zúčastnených členských štátoch, aby sa zabezpečila právna istota a predvídateľnosť pre občanov. Jednostranné opatrenia členských štátov by preto boli v rozpore s týmto cieľom. V danej oblasti neexistujú žiadne platné medzinárodné dohovory s výnimkou dohovoru o uznávaní registrovaných partnerstiev Medzinárodnej komisie pre osobný stav z 5. septembra 2007. Uvedený dohovor sa však týka len uznávania partnerstiev a ešte nenadobudol platnosť, takže je nepravdepodobné, že by mohol priniesť potrebné riešenia celého radu problémov, na ktoré sa zameriava tento návrh a na ktoré poukázalo posúdenie vplyvu a verejné konzultácie. Vzhľadom na charakter a rozsah problémov, ktorým občania Únie čelia, možno ciele návrhu dosiahnuť iba na úrovni Únie.

Z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia sú tiež vylúčené požiadavky na zápis do katastra nehnuteľností a účinky zápisu alebo opomenutia zápisu do katastra.

Harmonizáciou noriem o určení právomoci sa výrazne zjednodušia konania, pretože tak bude možné na základe spoločných noriem určiť súd, ktorý má právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Ak sa právomoc súdov, ktoré konajú vo veci zániku partnerstva alebo v dedičskej veci po smrti jedného z partnerov na základe existujúcich právnych predpisov EÚ, rozšíri na súvisiace konania vo veciach majetkových dôsledkov partnerstva, bude to pre občanov znamenať, že so všetkými aspektmi ich situácie sa bude môcť zaoberať ten istý súd.

V majetku párov majú osobitné postavenie nehnuteľnosti a jednou z možností by mohlo byť podriadiť túto oblasť právu krajiny, v ktorej sa dané nehnuteľnosti nachádzajú (lex situs), čo by viedlo k určitému „roztriešteniu“ rozhodného práva pre majetkový režim registrovaného partnerstva. Toto riešenie však so sebou prináša problémy, a to najmä pri vyporiadaní majetku v registrovanom partnerstve, pretože by viedlo k nežiaducej fragmentácii jednoty majetku v registrovanom partnerstve (zatiaľ čo na záväzky by sa naďalej vzťahoval jednotný režim) a k použitiu rôznych právnych predpisov na rôzne časti majetku v majetkovom režime registrovaného partnerstva. V nariadení sa preto stanovuje, že rozhodné právo pre majetok v registrovanom partnerstve – či už bolo zvolené partnermi alebo, pokiaľ takéto právo nezvolili, určené podľa iných ustanovení – sa použije na celý majetok partnerov, hnuteľný alebo nehnuteľný, bez ohľadu na to, kde sa nachádza.

V takýchto prípadoch by článok 7 v záujme zlepšenia predvídateľnosti a slobody výberu partnerov taktiež umožňoval, aby sa partneri dohodli na tom, že vo veciach ich majetkového režimu by mali konať súdy členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, alebo súdy členského štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo.

V článku 6 sa stanovujú pravidlá na určenie právomoci, ktoré by sa uplatnili, ak veci týkajúce sa majetkového režimu v registrovanom partnerstve nesúvisia s konaniami v dedičskej veci alebo vo veci zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné (napríklad keď chcú partneri zmeniť majetkový režim vo svojom registrovanom partnerstve). Členský štát, ktorého súdy by mali právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, by sa určil na základe zoznamu hierarchicky usporiadaných kolíznych kritérií.

Podobne súd, ktorý koná vo veci zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné, by tiež mal rozhodovať o vyporiadaní majetku v registrovanom partnerstve súvisiacom so zrušením tohto registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásením za neplatné, ak sa na tom partneri dohodnú.

Navrhnuté pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu rozhodnutí sú zosúladené s pravidlami stanovenými v nariadení č. 650/2012 o dedičstve. Odkazuje sa v nich preto na konanie o vyhlásenie vykonateľnosti ustanovené v uvedenom nariadení. Znamená to, že každé rozhodnutie vydané v jednom členskom štáte by sa uznalo v ostatných členských štátoch bez osobitného konania a že na dosiahnutie výkonu rozhodnutia v inom členskom štáte by navrhovatelia museli začať jednotné konanie v členskom štáte výkonu, aby získali vyhlásenie vykonateľnosti. Toto konanie je jednostranné a v prvej fáze sa obmedzuje na overenie dokumentov. Až v neskoršej fáze, ak odporca namieta, by sudca pristúpil k preskúmaniu prípadných dôvodov odmietnutia. To poskytuje primeranú ochranu práv odporcov.

V nariadení sa uvádza zoznam niektorých záležitosti, ktoré by sa spravovali rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva. Patrí medzi ne vyporiadanie majetku a tiež účinky majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva na vzťah medzi jedným z partnerov a treťou osobou. Na účely ochrany práv tretích strán sa však v nariadení stanovuje, že partner sa nemôže dovolávať rozhodného práva voči tretej osobe v spore okrem prípadov, keď táto tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva. V nariadení sa uvádzajú prípady, v ktorých by platil predpoklad, že tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva.

V priebehu konzultácií došlo k značnej zhode v tom, že treba manželom ponechať určitú voľnosť pri výbere rozhodného práva pre ich majetkový režim manželov, aby sa im tak uľahčila správa ich majetku. Možnosť voľby rozhodného práva pre majetkový režim registrovaného partnerstva by sa mala vzťahovať aj na registrovaných partnerov. Táto možnosť by sa mala jasne upraviť, aby sa predišlo voľbe práva, ktoré má obmedzenú väzbu s reálnou situáciou páru alebo jeho minulosťou: zvolené právo preto musí byť právom štátu obvyklého pobytu alebo štátnej príslušnosti partnerov alebo budúcich partnerov alebo jedného z nich, alebo právom štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo.

(23)Otázky oprávnenia previesť alebo upraviť medzi partnermi práva na starobný alebo invalidný dôchodok, bez ohľadu na ich povahu, nadobudnuté počas trvania registrovaného partnerstva, ktoré neviedli k príjmom z dôchodku počas trvania registrovaného partnerstva, by mali zostať vylúčené z pôsobnosti tohto nariadenia, pričom sa zohľadnia konkrétne systémy existujúce v členských štátoch. Táto výnimka by sa však mala vykladať reštriktívne. Toto nariadenie by sa preto malo vzťahovať najmä na otázku klasifikácie dôchodkových aktív, na sumy, ktoré sa už vyplatili jednému z partnerov počas trvania registrovaného partnerstva, a na prípadnú náhradu, ktorá by sa priznala v prípade dôchodku nadobudnutého za spoločné aktíva.

(20)Toto nariadenie by sa preto nemalo vzťahovať na otázky všeobecnej právnej spôsobilosti partnerov; toto vylúčenie by však nemalo zahŕňať osobitné oprávnenia a práva niektorého z partnerov alebo oboch partnerov k majetku vo vzťahu medzi nimi navzájom alebo vo vzťahu k tretím osobám, keďže tieto oprávnenia a práva by mali patriť do pôsobnosti tohto nariadenia.

(19)Toto nariadenie by sa nemalo vzťahovať na oblasti občianskeho práva týkajúce sa iných otázok ako majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Z dôvodu jednoznačnosti by sa viaceré otázky, ktoré možno považovať za súvisiace s registrovanými partnerstvami, mali výslovne vylúčiť z pôsobnosti tohto nariadenia.

(18)Do pôsobnosti tohto nariadenia by sa mali zahrnúť všetky občianskoprávne aspekty súvisiace s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev, týkajúce sa tak každodennej správy majetku partnerov, ako aj jeho vyporiadania, a to najmä v dôsledku rozchodu partnerov alebo smrti jedného z nich.

(17)Toto nariadenie by sa malo vzťahovať na otázky súvisiace s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev. Pojem „registrované partnerstvo“ by sa mal vymedziť len pre potreby tohto nariadenia. Samotný obsah tohto pojmu by mal byť naďalej vymedzený vo vnútroštátnych právnych poriadkoch členských štátov. Žiadnym ustanovením tohto nariadenia sa členskému štátu, ktorého právny poriadok nepozná inštitút registrovaného partnerstva, neukladá povinnosť ustanoviť ho vo svojom vnútroštátnom právnom poriadku.

(16)Iné formy zväzkov než manželstvo sú v právnych predpisoch jednotlivých členských štátov upravené odlišne a malo by sa rozlišovať medzi pármi, ktorých zväzok je inštitucionálne potvrdený registráciou partnerstva orgánom verejnej moci, a pármi, ktoré žijú len vo faktickom zväzku. Hoci niektoré členské štáty takéto faktické zväzky upravujú, mali by sa odlišovať od registrovaných partnerstiev, ktorých formálny charakter umožňuje zohľadniť ich osobitné rysy a stanoviť pre ne pravidlá v právnych predpisoch Únie. Na zabezpečenie hladkého fungovania vnútorného trhu je potrebné odstrániť prekážky voľného pohybu osôb, ktoré zaregistrovali svoje partnerstvo, a to najmä ťažkosti, s ktorými sa tieto páry stretávajú pri správe svojho majetku alebo pri jeho delení. V záujme dosiahnutia týchto cieľov by sa v tomto nariadení mali sústrediť ustanovenia o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní, prípadne prijatí, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí, verejných listín a súdnych zmierov.

(13)V súlade s článkom 328 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie je posilnená spolupráca pri nadviazaní otvorená všetkým členským štátom a podmienená dodržaním všetkých podmienok účasti, ktoré ustanovuje rozhodnutie, ktorým bola povolená. Naďalej im má byť kedykoľvek otvorená, pokiaľ okrem uvedených podmienok dodržiavajú aj právne akty už prijaté v jej rámci. Komisia a členské štáty zúčastnené na posilnenej spolupráci by mali zabezpečiť podporu účasti čo najväčšieho počtu členských štátov. Toto nariadenie by malo byť záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné len v zúčastnených členských štátoch v súlade so zmluvami.

(7)Európska rada prijala na svojom zasadnutí 10. a 11. decembra 2009 v Bruseli nový viacročný program s názvom „Štokholmský program – otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich“ . Európska rada v tomto programe konštatovala, že vzájomné uznávanie by sa malo rozšíriť aj na oblasti, ktoré ešte nie sú jeho predmetom, avšak pre každodenný život sú kľúčové, ako sú napríklad majetkové dôsledky rozchodu partnerov, a to so zreteľom na právne systémy členských štátov vrátane verejného poriadku (ordre public) a vnútroštátne tradície v tejto oblasti.

(24)Toto nariadenie by malo umožniť vznik alebo prevod práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam vyplývajúce z majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev v súlade s ustanoveniami rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev. Nemal by ním však byť dotknutý obmedzený počet (numerus clausus) vecných práv, ktoré poznajú vnútroštátne právne poriadky niektorých členských štátov. Od členského štátu by sa nemalo požadovať uznanie vecného práva, ktoré sa vzťahuje na majetok nachádzajúci sa v danom členskom štáte, pokiaľ jeho právny poriadok dané vecné právo nepozná.

(25)Aby však partneri mohli užívať v inom členskom štáte práva, ktoré vznikli alebo na nich prešli na základe majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, malo by sa týmto nariadením zabezpečiť, aby sa neznáme vecné právo prispôsobilo najbližšiemu rovnocennému právu podľa právneho poriadku tohto iného členského štátu. V súvislosti s takýmto prispôsobovaním by sa mali zohľadniť ciele a záujmy, ktoré sa konkrétnym vecným právom sledujú, a účinky, ktoré sú s ním spojené. Na účely určenia najbližšieho rovnocenného vnútroštátneho práva môžu byť kontaktované príslušné orgány alebo osoby v štáte, ktorého právnym poriadkom sa majetkové dôsledky registrovaného partnerstva spravovali, s cieľom získať ďalšie informácie o povahe a účinkoch daného práva. Na tento účel by sa mohli využiť existujúce siete v oblasti justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, ako aj akékoľvek ďalšie dostupné prostriedky uľahčujúce pochopenie cudzieho právneho poriadku.

(26)Prispôsobením neznámych vecných práv, ako sa výslovne stanovuje v tomto nariadení, by nemali byť dotknuté iné formy prispôsobenia v rámci uplatňovania tohto nariadenia.

(27)Požiadavky na zápis práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam do registra by sa mali z pôsobnosti tohto nariadenia vylúčiť. Zákonné podmienky a spôsob vykonania zápisu, ako aj orgány zodpovedné za kontrolu toho, či sú splnené všetky požiadavky a či je predložená alebo vyhotovená dokumentácia úplná alebo obsahuje potrebné informácie – ako sú katastre nehnuteľností alebo notári, by sa preto mali určiť v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie (v prípade nehnuteľností lex rei sitae). Orgány môžu predovšetkým skontrolovať, či právo partnera k majetku, ktoré je uvedené v dokumente predloženom na zápis, je právom, ktoré je ako také zapísané v registri alebo ktoré je inak preukázané v súlade s právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa register vedie. S cieľom vyhnúť sa duplicite písomností by mali registračné orgány uznať písomnosti, ktoré vyhotovili príslušné orgány v inom členskom štáte a ktorých pohyb sa ustanovuje v tomto nariadení. To by však orgánom, ktoré sa venujú registrácii, nemalo brániť v tom, aby osobu žiadajúcu o zápis požiadali o poskytnutie takých dodatočných informácií alebo predloženie takých dodatočných písomností, ktoré sa požadujú podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa vedie register, napríklad informácií alebo písomností týkajúcich sa zaplatenia daní. Príslušný orgán môže osobu žiadajúcu o zápis poučiť o spôsobe doplnenia chýbajúcich informácií alebo písomností.

(28)Z pôsobnosti tohto nariadenia by sa tiež mali vylúčiť účinky zápisu práva do registra. To, či má zápis napríklad deklaratórny alebo konštitutívny účinok, by mal preto určiť právny poriadok členského štátu, v ktorom sa register vedie. Takže ak si napríklad nadobudnutie práva k nehnuteľnosti podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie, vyžaduje zápis do registra s cieľom zabezpečiť účinok erga omnes alebo s cieľom chrániť právne úkony, mal by sa moment takéhoto nadobudnutia práva spravovať právnym poriadkom tohto členského štátu.

(29)V tomto nariadení by sa mali zohľadniť rôzne systémy úpravy majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ktoré sa uplatňujú v jednotlivých členských štátoch. Na účely tohto nariadenia by mal mať preto pojem „súd“ široký význam, aby zahŕňal nielen súdy v pravom zmysle slova vykonávajúce funkcie justičného orgánu, ale napríklad aj notárov v určitých členských štátoch, ktorí v niektorých veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev vykonávajú funkcie justičného orgánu ako súdy, a notárov a príslušníkov právnických povolaní, ktorí v niektorých členských štátoch vykonávajú funkcie justičného orgánu vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva na základe poverenia súdom. Všetky súdy v zmysle vymedzenia podľa tohto nariadenia by sa mali riadiť normami o určení právomoci, ktoré sú stanovené v tomto nariadení. Pojem „súd“ by naopak nemal zahŕňať nejustičné orgány členského štátu, ktoré majú podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ako napríklad notári, ktorí vo väčšine členských štátov bežne nevykonávajú funkcie justičného orgánu.

(30)Toto nariadenie by malo umožniť všetkým notárom, ktorí majú v členských štátoch právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, aby túto právomoc vykonávali. To, či sa budú na notárov v určitom členskom štáte vzťahovať normy o určení právomoci stanovené v tomto nariadení, by malo závisieť od toho, či sa na nich vzťahuje pojem „súd“ na účely tohto nariadenia.

(31)Listiny vydané notármi v členských štátoch vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev by mali byť v obehu podľa tohto nariadenia. Ak notári vykonávajú funkcie justičného orgánu, sú viazaní normami o určení právomoci a ich rozhodnutia by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o uznávaní, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí. Ak notári nevykonávajú funkcie justičného orgánu, nie sú viazaní normami o určení právomoci a verejné listiny, ktoré vydávajú, by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o verejných listinách.

(32)V záujme zohľadnenia narastajúcej mobility párov a s cieľom zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti by normy o určení právomoci v tomto nariadení mali občanom umožniť, aby v ich rôznych súvisiacich konaniach konali súdy toho istého členského štátu. Na tento účel by sa v tomto nariadení malo usilovať o to, aby sa právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev sústredila v členskom štáte, ktorého súdy majú podľa nariadenia (EÚ) č. 650/2012 právomoc konať v dedičskej veci týkajúcej sa jedného z partnerov alebo o zrušení registrovaného partnerstva alebo o jeho vyhlásení za neplatné.

(33)V nariadení by sa malo ustanoviť, že v prípadoch, keď na súde členského štátu na základe nariadenia (EÚ) č. 650/2012 prebieha konanie v dedičskej veci po jednom z partnerov, mali by mať súdy daného členského štátu právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev súvisiacich s touto dedičskou vecou.

(34)Podobne by vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev súvisiacich s konaním o zrušenie registrovaného partnerstva alebo o jeho vyhlásenie za neplatné, ktoré prebieha na súde členského štátu, mali konať súdy daného členského štátu, ak s tým partneri súhlasia.

(35)Ak veci majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev nesúvisia s prebiehajúcimi konaniami v dedičskej veci po jednom z partnerov alebo vo veci zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné, mal by sa v tomto nariadení ustanoviť zoznam kolíznych kritérií na určenie právomoci začínajúci obvyklým pobytom partnerov v čase začatia konania. Posledné kritérium v zozname kolíznych kritérií by sa malo vzťahovať na členský štát, podľa ktorého právneho poriadku sa partnerstvo povinne zaregistrovalo na účely jeho vzniku. Tieto kolízne kritériá sa stanovujú vzhľadom na narastajúcu mobilitu občanov a s cieľom zabezpečiť, aby kolízne kritériá zodpovedali skutočnej väzbe medzi partnermi a členským štátom, v ktorom sa právomoc vykonáva.

(36)Vzhľadom na to, že inštitút registrovaného partnerstva neexistuje vo všetkých členských štátoch, súdy členského štátu, ktorého právny poriadok inštitút registrovaného partnerstva nepozná, môže mať výnimočne potrebu odmietnuť vykonávať právomoc podľa tohto nariadenia. V takom prípade súdy konajú rýchlo a dotknutý účastník konania by mal mať možnosť predložiť vec v ktoromkoľvek inom členskom štáte, ktorý zodpovedá kolíznemu kritériu umožňujúcemu výkon právomoci, a to bez ohľadu na poradie týchto kritérií právomoci, pričom by sa zároveň mala dodržať autonómia účastníkov. Ktorýkoľvek súd, ktorý začal konať po odmietnutí vykonávať právomoc, okrem súdov členského štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo, ktoré majú právomoc na základe dohody o voľbe súdu alebo dostavenia sa odporcu na súd, môže mať tiež výnimočne potrebu odmietnuť vykonávať právomoc. Nakoniec pre prípady, keď žiadny súd nemá právomoc rozhodovať vo veci podľa ostatných ustanovení tohto nariadenia, sa stanovuje pravidlo o subsidiárnej právomoci, aby sa predišlo riziku odoprenia spravodlivosti.

(37)S cieľom zvýšiť právnu istotu, predvídateľnosť a autonómiu strán, by sa malo v tomto nariadení stranám umožniť, aby za určitých podmienok uzavreli dohodu o voľbe súdu v prospech súdov členského štátu rozhodného práva alebo súdov členského štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo.

(38)Týmto nariadením by sa stranám nemalo brániť vo vyporiadaní veci mimosúdnym zmierom, napríklad pred notárom, v členskom štáte, ktorý si zvolia, ak to právny poriadok daného členského štátu umožňuje. Malo by sa tak postupovať aj v prípade, ak rozhodné právo pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva nie je právom tohto členského štátu.

(39)S cieľom zabezpečiť, aby súdy všetkých členských štátov mohli za rovnakých podmienok vykonávať právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev partnerov, by sa v tomto nariadení mali taxatívne stanoviť kritériá, na základe ktorých možno vykonávať subsidiárnu právomoc.

(40)S cieľom napraviť najmä prípady odoprenia spravodlivosti by sa v tomto nariadení malo ustanoviť forum necessitatis a umožniť tak súdu členského štátu konať vo výnimočných prípadoch vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ktoré má úzku väzbu na tretí štát. Takýto výnimočný prípad môže nastať vtedy, keď sa konanie v danom treťom štáte ukáže ako nemožné, napríklad z dôvodu občianskej vojny, alebo keď od partnera nemožno rozumne očakávať, že v tomto štáte začne alebo bude viesť konanie. Právomoc založenú na forum necessitatis by však malo byť možné vykonávať iba vtedy, ak má daná vec dostatočnú väzbu na členský štát konajúceho súdu.

(41)V záujme harmonického fungovania spravodlivosti by sa malo predchádzať vydávaniu nezlučiteľných rozhodnutí v rôznych členských štátoch. Na tento účel by sa mali v tomto nariadení ustanoviť všeobecné procesné pravidlá, ktoré budú podobné pravidlám obsiahnutým v iných nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach. Jedným takýmto procesným pravidlom je pravidlo prekážky začatej veci, ktoré sa uplatní v prípade, že sa na rôzne súdy v rôznych členských štátoch podajú návrhy na začatia konania v tej istej veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva. Na základe tohto pravidla sa následne určí, ktorý súd by mal začať konanie vo veci.

(42)S cieľom umožniť občanom využívať výhody vnútorného trhu v situácii úplnej právnej istoty by im toto nariadenie malo umožniť vopred poznať rozhodné právo pre majetkové dôsledky ich registrovaného partnerstva. Mali by sa preto zaviesť harmonizované kolízne normy, aby sa zamedzilo protichodným výsledkom. Základné pravidlo by malo zabezpečiť, že sa majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev budú predvídateľne spravovať právnym poriadkom, s ktorým majú úzku väzbu. Z dôvodu právnej istoty a s cieľom predísť roztriešteniu by sa mali rozhodným právom spravovať majetkové dôsledky registrovaného partnerstva ako celok, t. j. všetky majetkové dôsledky, ktoré sa viažu k registrovanému partnerstvu, bez ohľadu na povahu majetku a bez ohľadu na to, či sa majetok nachádza v inom členskom štáte alebo v treťom štáte.

(43)Právny poriadok určený týmto nariadením sa uplatňuje aj v prípade, že nie je právnym poriadkom členského štátu.