Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru – Vytvoriť európsku stratégiu pre udržateľnú spotrebu

(stanovisko z vlastnej iniciatívy)

(2020/C 429/08)

Spravodajca: Peter SCHMIDT

Rozhodnutie plenárneho zhromaždenia 20. 2. 2020 Právny základ článok 32 ods. 2 rokovacieho poriadku stanovisko z vlastnej iniciatívy Príslušná sekcia sekcia pre poľnohospodárstvo, rozvoj vidieka a životné prostredie Prijaté v sekcii 8. 7. 2020 Prijaté v pléne 18. 9. 2020 Plenárne zasadnutie č. 554 Výsledok hlasovania (za/proti/zdržalo sa) 212/2/5

1. Závery a odporúčania

1.1. Pandémia COVID-19 odhalila krehkosť dodávateľských reťazcov. Opätovné vybudovanie hospodárstva po kríze bude príležitosťou na prehodnotenie našej spoločnosti a rozvoj nového modelu prosperity. Presunutie priorít smerom k udržateľnejším spôsobom výroby, distribúcie a spotreby a zvýšenie odolnosti všetkých aktérov v dodávateľských reťazcoch voči krízam už nie je voľbou, ale nevyhnutnosťou. Odolnosť poľnohospodárov, ktorí dorábajú naše potraviny, alebo pracovníkov, ktorí vyrábajú naše oblečenie, je rovnako dôležitá ako odolnosť dovážajúcich spoločností, výrobcov, veľkoobchodníkov, MSP alebo maloobchodných reťazcov v Európe.

1.2. EHSV žiada komplexnú stratégiu EÚ pre udržateľnú spotrebu. Najudržateľnejšia voľba by mala byť najjednoduchšou voľbou pre občanov. Vyžaduje si to systémovú zmenu spôsobu, akým vyrábame a spotrebúvame. Je potrebné lepšie si uvedomiť najmä zodpovednosť výrobcov ( 1 ) za riešenie neudržateľnej spotreby. Keďže trhy neprinášajú udržateľné výsledky automaticky, je potrebná stratégia na vytvorenie regulačného kontextu a strategického smerovania tak pre súkromný sektor (aj prostredníctvom obehových a udržateľných obchodných modelov), ako aj pre verejné orgány (napr. prostredníctvom verejného obstarávania).

1.3. Sociálny rozmer sa musí v plnej miere začleniť do stratégie spolu s hospodárskym a environmentálnym rozmerom, aby sa dosiahla veľmi potrebná súdržnosť politík v záujme udržateľného rozvoja. EÚ sa príliš dlho sústreďovala na trhové riešenia a zanedbala rozmer občanov a pracovníkov. Medzi kritériá udržateľnosti by sa malo zaradiť zlepšenie pracovných podmienok, minimálne mzdy, sociálna ochrana, investície do verejných služieb, inkluzívna správa vecí verejných, spravodlivé zdanenie atď. Prispelo by to k tomu, aby naše výrobné a spotrebné systémy boli z dlhodobého hľadiska spravodlivejšie a udržateľnejšie. Prispelo by to aj k vykonávaniu Agendy 2030 OSN.

1.4. V rámci stratégie EÚ pre udržateľnú spotrebu by sa mala venovať osobitná pozornosť vplyvu na zraniteľné skupiny obyvateľstva a domácnosti s nízkymi príjmami, ktoré boli – a budú i naďalej – obzvlášť zasiahnuté súčasnou krízou, pričom by sa mala venovať pozornosť aj dosahu na zraniteľné subjekty v dodávateľskom reťazci vrátane poľnohospodárov a pracovníkov. Udržateľné výrobky a služby by mali byť prístupné a cenovo dostupné pre všetkých.

1.5. V krátkodobom a strednodobom horizonte by sa všetky príslušné politické nástroje (napr. verejné obstarávanie, označovanie, zdaňovanie atď.) mali lepšie koordinovať a zamerať na túto víziu. Na prekonanie súčasnej fragmentácie politík EÚ a tzv. kontajnerovému prístupu je potrebný harmonizovanejší prístup.

1.6. V súvislosti s obnovou po odznení pandémie COVID-19 EHSV žiada Komisiu, Parlament a členské štáty, aby úzko spolupracovali s EHSV na vypracovaní zásadného a koordinovaného programu integrovaných politík, ktorý pomôže Európe pri „lepšej opätovnej výstavbe“ a vytvorí podmienky pre komplexnú stratégiu EÚ pre udržateľnú spotrebu. EHSV odporúča vykonať tieto konkrétne kroky: — zaviesť produktové normy a zákazy podporujúce udržateľnosť, t. j. normy podporujúce dlhšiu životnosť a udržateľnosť výrobkov, — zakázať nekalé obchodné praktiky, — zlepšiť pravidlá hospodárskej súťaže pre kolektívne iniciatívy, ktoré podporujú udržateľnosť dodávateľských reťazcov, — zabezpečiť vymáhateľnosť sociálnych a environmentálnych doložiek v obchodných dohodách, — zlepšiť zodpovednosť podnikov a zvýšiť informovanosť podnikov o environmentálnych (napr. EMAS) a sociálnych aspektoch, — presunúť daňové zaťaženie z práce na využívanie zdrojov, — podporovať spravodlivé a zelené verejné obstarávanie s minimálnymi záväznými kritériami, — zlepšiť transparentnosť zavedením povinných pravidiel označovania pôvodu, udržateľnosti a sociálneho rozmeru, — podporovať iniciatívy zdola nahor a pilotné zásahy, — riešiť otázky reklamy a marketingu, — podporovať vzdelávanie o udržateľnej spotrebe.

2. Úvod

2.1. Pandémia COVID-19 odhalila krehkosť dodávateľských reťazcov a potrebu naliehavej a systematickej transformácie. Nedostatočné investície v sektoroch zdravotníctva a starostlivosti, nadmerné spoliehanie sa na globálne dodávateľské reťazce a hospodárske systémy závislé od lineárnych procesov výroby a spotreby nezlučiteľné s hranicami možností našej planéty ohrozili schopnosť vlád rýchlo a rozhodne konať na ochranu verejného zdravia. Presunutie priorít smerom k udržateľnejším spôsobom výroby, distribúcie a spotreby a zvýšenie odolnosti všetkých aktérov v dodávateľských reťazcoch voči krízam už nie je voľbou, ale nevyhnutnosťou ( 2 ) . Pandémia spôsobila, že stredobodom mediálnej a politickej diskusie sa stala sociálna ochrana, verejné služby, pracovníci s nízkou kvalifikáciou, bezpečnosť a ochrana zdravia pri práci, ako aj pracovné podmienky.

2.2. EÚ sa zaviazala v plnej miere vykonávať Agendu 2030 OSN a jej 17 cieľov udržateľného rozvoja. Vykonávanie cieľa udržateľného rozvoja č. 12 týkajúceho sa udržateľnej spotreby a výroby je v Európe stále náročné ( 3 ) , pričom má zásadný význam pre realizáciu Agendy 2030 ako celku. V skutočnosti spôsob, akým väčšina ľudí v súčasnosti konzumuje, nie je udržateľný – veľké objemy vo vysokej miere, pozdĺž lineárnej dráhy a so značným plytvaním (vyťažiť – vyrobiť – vyhodiť). Občania boli navyše považovaní predovšetkým za individuálnych spotrebiteľov, a preto sa na ľudí preniesla zodpovednosť za ich rozhodnutia bez toho, aby sa im poskytli prístupné alebo cenovo dostupné alternatívy.

2.3. EHSV už v minulosti vyzval EÚ, aby navrhla novú víziu prosperity pre ľudí a planétu založenú na zásadách environmentálnej udržateľnosti, práva na dôstojný život a ochrany sociálnych hodnôt ( 4 ) . Systémový prístup EÚ k udržateľnej spotrebe je jedným zo základných stavebných prvkov strategickej vízie EHSV o udržateľnom hospodárstve zameranom na dobré životné podmienky, v rámci ktorého sa na nikoho nesmie zabudnúť.

2.4. sociálna – dohoda má obrovský potenciál obnoviť hospodárstvo po kríze spôsobenej pandémiou COVID-19 na udržateľnejšom základe, prispieť k vytvoreniu nového modelu prosperity a zabezpečiť spravodlivú transformáciu Politická dynamika vedie k tomu, aby EÚ podnikla rozhodné kroky smerom k tejto vízii. Európska zelená – a– dohoda má obrovský potenciál obnoviť hospodárstvo po kríze spôsobenej pandémiou COVID-19 na udržateľnejšom základe, prispieť k vytvoreniu nového modelu prosperity a zabezpečiť spravodlivú transformáciu ( 5 )

2.5. Nový akčný plán EÚ pre obehové hospodárstvo obsahuje najmä konkrétne opatrenia zamerané na posilnenie postavenia spotrebiteľov v rámci zelenej transformácie a niekoľko iniciatív, ktoré by mohli pomôcť preukázať zodpovednosť regulačných orgánov a spoločností. Akčný plán EÚ pre obehové hospodárstvo by mal rozšíriť rozsah pôsobnosti „Novej dohody pre spotrebiteľov“ z roku 2018, ktorá bola zameraná skôr na ochranu a presadzovanie ako na posilnenie postavenia. Implementácia stratégie „z farmy na stôl“ a stratégie biodiverzity je takisto dvojnásobne dôležitá, pretože kríza v dôsledku pandémie COVID-19 spôsobila, že je naliehavejšie než kedykoľvek predtým zvýšiť odolnosť a udržateľnosť európskych a globálnych potravinových systémov. Nadchádzajúci 8. environmentálny akčný program by mal byť príležitosťou na rozhodnejšie riešenie udržateľnej spotreby.

2.6. Toto stanovisko prispeje k úvahám o obnove po odznení pandémie COVID-19 poskytnutím konkrétnych odporúčaní pre komplexnú stratégiu EÚ pre udržateľnú spotrebu, ako súčasti európskej zelenej dohody a doplnku k novému akčnému plánu EÚ pre obehové hospodárstvo.

3. Výzvy – analýza súčasnej situácie

3.1. Európa ešte zďaleka nežije v hraniciach možností planéty. K rovnakému záveru ( 6 ) sa dospelo v rôznych štúdiách, ktoré používajú rôzne metodiky na hodnotenie spotrebiteľských modelov v EÚ, vrátane nedávnej správy Európskej environmentálnej agentúry (EEA) a Švajčiarskeho federálneho úradu pre životné prostredie (FOEN) ( 7 )

3.2. ( 9 ). Spotreba výrobkov a služieb je priamou a nepriamou hybnou silou tlakov, ako sú zmeny využívania pôdy, emisie a uvoľňovanie toxických chemikálií do životného prostredia, čo zase vedie k množstvu environmentálnych vplyvov vrátane zmeny klímy, vyčerpania a znečistenia sladkej vody a straty biodiverzity. Táto „ekologická stopa“ spotreby je v Európe veľká; v skutočnosti je jednou z najväčších na svete. Údaje naznačujú, že na udržanie svetového hospodárstva by sme potrebovali takmer tri Zeme, keby každý na tejto planéte konzumoval rovnako ako priemerný Európan ( 8 )

3.3. Aby si Európa udržala vysokú úroveň spotreby, je závislá od zdrojov získaných inde. Európa tak vo zvýšenej miere externalizuje svoje tlaky na kľúčové environmentálne otázky do iných častí sveta ( 10 ) . Celkovo už tento model nie je kompatibilný s bezpečnou a udržateľnou budúcnosťou ( 11 )

3.4. Aj keď export environmentálnej stopy EÚ prostredníctvom obchodu nemožno považovať za udržateľný, treba tiež uznať, že obchod s EÚ zohráva dôležitú úlohu v sociálno-ekonomickom rozvoji mnohých krajín, najmä najmenej rozvinutých krajín. EÚ v skutočnosti aktívne podporuje obchod ako nástroj na podporu udržateľnosti na celom svete a v rámci krajín, ktoré sú jej obchodnými partnermi. Zásady spravodlivosti, obehovosti a udržateľnejšej spotreby je preto potrebné dôkladne zosúladiť s obchodom, čím sa vytvoria príležitosti pre EÚ a jej obchodných partnerov ( 12 )

3.5. Súčasné európske modely spotreby tiež vyvolávajú niekoľko otázok týkajúcich sa sociálnej spravodlivosti. Zatiaľ čo časti Európy majú jedny z najvyšších surovinových stôp na svete ( 13 ) , iné regióny v Európe si nemôžu dovoliť životnú úroveň, ktorá sa všeobecne považuje za prijateľnú. Úroveň materiálnej deprivácie sa v rámci EÚ veľmi líši, rovnako ako úroveň ekonomického zaťaženia ( 14 ) . Spotreba je teda úzko spojená s politickými programami, napr. v oblasti výživy, chudoby a nerovnosti ( 15 ) . Udržateľnejšia spotreba v Európe ako celku môže u niektorých znamenať zvýšenie využívania zdrojov, ako aj zníženie využívania zdrojov inými – celkovo lepšiu rovnováhu v prístupe k zdrojom a posilnenie spravodlivosti v oblasti zdrojov ( 16 )

3.6. Neudržateľná spotreba je poháňaná zložitou súhrou celého radu rôznych faktorov. Dominantný obchodný model je lineárny, pričom rast väčšiny spoločností je stále založený na tom, že viac ľudí nakupuje viac vecí. Skutočná životnosť mnohých spotrebiteľských výrobkov sa znižuje ( 17 ) , zatiaľ čo ich oprava je stále (často úmyselne) náročná ( 18 ) . Alternatívy k lineárnemu hospodárskemu modelu založenému na prístupe „vezmi, použi, zahoď“, ako sú modely založené na obehovosti surovín, opravách alebo spoločnom využívaní, by mohli prispieť k zníženiu celkovej spotreby surovín, ale zostávajú okrajové a za súčasných podmienok často nie sú schopné konkurovať lineárnym riešeniam ( 19 ) . V skutočnosti sa sekundárne (opätovne použité/repasované/recyklované) výrobky často predávajú okrem primárnych (nových) výrobkov, čo má za následok environmentálne vplyvy primárnej, ako aj sekundárnej výroby ( 20 ) . Podpora obehovosti bez podpory širších systémových zmien vo výrobe (najmä v dizajne výrobkov), spotrebe a predchádzaní vzniku odpadu by sa preto zaoberala iba časťou problému. Spotrebitelia by mali mať prospech zo skutočného „práva na opravu“.

3.7. Cena je jedným z najdôležitejších determinantov a hnacích síl dopytu ( 21 ) , a pokiaľ cena produktov a služieb neodráža presnejšie ich skutočné náklady, nebude možný celkový posun k udržateľným modelom spotreby. Ekonomické náklady na environmentálne a sociálne externality výroby a spotreby v súčasnosti znášajú zvyčajne daňovníci a budúce generácie, a nie spoločnosti, ktoré uvádzajú príslušné výrobky a služby na trh. Prístup k produktom a službám, ktoré ponúkajú alternatívne riešenia s nižšími vplyvmi, je stále drahší a ťažkopádny, a to aj napriek dokázaným vplyvom menej negatívnych externalít prostredníctvom udržateľnejších možností spotreby, ako sú ekologické výrobky a výrobky spravodlivého obchodu ( 22 )

3.8. Medzičasom sa venuje zvýšená pozornosť metódam vykazovania skutočných nákladov a rozširujú sa štúdie, odkedy ekonóm A.C.Pigou zaviedol pojem náklady na „externality“ ( 23 ) . Komisia uverejnila v roku 2008 stratégiu internalizácie externých nákladov ( 24 ) , pričom za hlavné ekonomické nástroje na internalizáciu externých nákladov označila zdaňovanie, mýto (alebo užívateľské poplatky) a za určitých okolností obchodovanie s emisiami. Dlhodobým trendom v Európe je však to, že podiel príjmov z „environmentálnych“ daní na celkových daňových príjmoch klesá ( 25 )

3.9. Ďalšou výzvou je v súčasnosti dominantný výklad právnych predpisov v oblasti hospodárskej súťaže, ktorým sa prijíma veľmi úzka koncepcia dobrých životných podmienok spotrebiteľov, ktorá uprednostňuje nízke maloobchodné ceny pre spotrebiteľa pred udržateľnosťou výrobkov a ich výrobou. V roku 2013 holandský orgán pre hospodársku súťaž (ACM) v prípade „Energetická dohoda“ rozhodol, že viacstranná dohoda o energetike pre udržateľný rast so zamestnávateľmi, odborovými zväzmi, environmentálnymi organizáciami a ďalšími subjektmi v oblasti úspory energie, zvyšujúca podiel energie z obnoviteľných zdrojov a tvorbu pracovných miest nebola v súlade s požiadavkami práva hospodárskej súťaže. V roku 2014 spoločnosť ACM v prípade „Kura zajtrajška“ zistil, že dohoda viacerých zainteresovaných strán o zvýšení úrovne dobrých životných podmienok kurčiat, ako je menej antibiotík a viac priestoru a ďalšie environmentálne opatrenia, obmedzuje hospodársku súťaž.

3.10. V usmerneniach Komisie k článku 101 ods. 3 sa uvádza, že cieľom článku 101 je chrániť hospodársku súťaž na trhu „ako prostriedok zvyšovania prosperity zákazníkov a zabezpečenia efektívneho prideľovania zdrojov“, a to bez uvedenia, či a ako sa môžu zohľadniť nehospodárske dôvody. Mnoho prevádzkovateľov by chcelo zintenzívniť svoje projekty udržateľnosti, ale investície sú príliš vysoké na to, aby sa na to podujali sami. Usmernenia v oblasti práva hospodárskej súťaže by mali prevádzkovateľom poskytovať jasnejšie informácie o tom, ako sa zapojiť do spolupráce v oblasti udržateľnosti.

3.11. Nedávna štúdia nadácie Fairtrade Foundation uvádza dôkaz, že nejasné právne prostredie týkajúce sa možnej spolupráce v súvislosti s nízkymi vstupnými cenami na farme obmedzuje pokrok smerom k spolupráci pri zabezpečení životných miezd a príjmov v dodávateľských reťazcoch. V správe sa uvádza, že ďalšiemu pokroku by výrazne pomohlo ďalšie objasnenie orgánov hospodárskej súťaže o tom, ako by sa predkonkurenčná spolupráca v oblasti nízkych vstupných cien na farme posudzovala podľa právnych predpisov o hospodárskej súťaži ( 26 )

3.12. Prekážkou koherentného prístupu k trvalo udržateľnej spotrebe je súčasná fragmentácia politík EÚ. Napríklad, pokiaľ ide o vykonávanie smernice EÚ o verejnom obstarávaní z roku 2014 ( 27 ) , niekoľko generálnych riaditeľstiev Komisie pracuje osobitne na poskytovaní usmernení pre verejných obstarávateľov (Príručka „Buying Green“ vypracovaná GR pre životné prostredie ( 28 ) , „Sociálne nakupovanie“ vypracovaná GR GROW ( 29 ) – v súčasnosti prebieha jej aktualizácia), zatiaľ čo existuje samostatné oznámenie Komisie s názvom „Usmernenie k inovačnému obstarávaniu“ ( 30 ) . To môže byť veľmi mätúce pre verejných obstarávateľov v EÚ, ktorí si želajú integrovaný prístup k udržateľnému obstarávaniu, ako je stanovené v cieli udržateľného rozvoja č. 12.3.

4. Vízia – Vytvoriť komplexnú európsku stratégiu pre udržateľnú spotrebu

4.1. Politiky zamerané na udržateľnosť výrobných procesov (napr. ekodizajn), výrobkov a služieb a nakladania so surovinami, ktoré sa stávajú odpadom, sú už dlho základom politiky EÚ a existuje relatívne dobre zavedený politický rámec. Tento prístup však už nestačí na dosiahnutie rozsahu zmien požadovaných v dostupnom čase – je potrebné venovať väčšiu pozornosť úlohe spotreby pri presadzovaní trvalo udržateľného rozvoja.

4.2. Politiky zamerané na spotrebu na úrovni EÚ sa doteraz zameriavali na úlohy občanov ako spotrebiteľov a na využívanie nástrojov politiky založených na informáciách na pokus ovplyvniť spotrebiteľské správanie. Medzi kľúčové príklady patrí environmentálne označovanie výrobkov, kampane na zvýšenie informovanosti a dobrovoľné kritériá ekologického verejného obstarávania.

4.3. Tieto nástroje politiky mali obmedzený vplyv na neudržateľnú spotrebu. V skutočnosti existuje len málo dôkazov, ktoré by naznačovali, že zlepšená informovanosť o environmentálnych vlastnostiach výrobkov, ako sú environmentálne značky, vedie k skutočným zmenám v nákupnom správaní, nieto v požadovanom rozsahu. Je to z dôvodu rôznych odrazových efektov, podvedomých rutín a zvykov ( 31 ) . Naše voľby ako spotrebiteľov (či už ide o domácnosť, súkromný sektor alebo verejnosť) naďalej do veľkej miery vychádzajú z ceny a pohodlia ( 32 ) . Je však dôležité zdôrazniť, že za takúto možnosť v existujúcom systéme nenesú zodpovednosť spotrebitelia, ale skôr výrobcovia ( 33 ) . Je to kapitalistická logika a nerovnováha moci v dodávateľskom reťazci, ktorá vedie k „pretekom ku dnu“, pričom uprednostňuje cenu pred udržateľnosťou.

4.4. Je tiež problematické považovať občanov za zodpovedných za dosiahnutie udržateľnejšej spotreby, zatiaľ čo väčšina výrobkov a služieb neodhaľuje svoje skutočné náklady a trhové a spoločenské páky zostávajú nastavené na podporu zvýšenej spotreby surovín. Je potrebné lepšie si uvedomiť zodpovednosť súkromného a verejného sektora za riešenie neudržateľnej spotreby a prijať nástroje, ktoré pomôžu vyváženým a transparentným spôsobom zabezpečiť, aby zdravšia, udržateľnejšia a bezpečnejšia voľba bola pre občanov ľahšou a dostupnejšou voľbou. EK by mala naďalej podporovať celoeurópske kampane zamerané na udržateľnú spotrebu pod vedením občianskej spoločnosti so zameraním nielen na individuálne rozhodnutia spotrebiteľov.

4.5. Súčasťou doterajšieho charakteru politiky na úrovni EÚ je rovnováha politických povinností medzi EÚ a jej členskými štátmi. Nástroje politiky, ktoré sa môžu použiť na pokus o reguláciu dopytu, napríklad dane, patria do veľkej miery do právomoci členských štátov. EÚ napriek tomu zohráva ústrednú úlohu pri zabezpečovaní toho, aby Európa žila v rámci hraníc možností planéty, a má niekoľko prostriedkov, ako konať v prípade neudržateľnej spotreby. Niektoré členské štáty by tiež mohli využívať ďalšie usmernenia (súbor nástrojov) EÚ.

4.6. Jednotlivé prístupy, napr. spravodlivé alebo obehové, sú dôležité, ale nepostačujú na dosiahnutie udržateľnosti. Okrem toho existuje riziko, že vypracovanie politických reakcií na neudržateľnú spotrebu izolovane od seba môže spôsobiť reťazovú reakciu nepredvídaných problémov. Potrebný je komplexný a koordinovaný prístup, ktorý odráža zložitosť danej problematiky a poskytuje jednotný príspevok z rôznych oblastí politiky, od výskumných, inovačných, odvetvových a priemyselných politík po vzdelávanie, sociálnu starostlivosť, obchod a zamestnanosť ( 34 ) . Je dôležité, aby stratégia EÚ v prípade potreby dopĺňala – nie oslabovala – ambiciózne regulačné zásahy.

4.7. Stratégia udržateľnej spotreby na úrovni EÚ by mala pre členské štáty a pre súkromný sektor vytvoriť ambiciózny rámec s cieľom riešiť spotrebu domácností a spotrebu vo verejnom sektore. Trhy neprinesú udržateľné výsledky automaticky. Potrebná je stratégia na vytvorenie regulačného kontextu a strategického smerovania, ktoré vedie k ambicióznym priekopníckym iniciatívam v oblasti výrobkov, ako aj služieb (keďže ekonomika služieb nemusí byť nevyhnutne udržateľná).

4.8. Stratégia EÚ by tiež bola v súlade so žiadosťami európskych spotrebiteľov, aby EÚ zabezpečila štrukturálne zmeny a vytvorenie nových infraštruktúr, ktoré by spotrebiteľom umožnili prijať udržateľnejší životný štýl ( 35 )

4.9. Začlenenie úlohy spotreby na úrovni EÚ môže tiež pomôcť vyhnúť sa odrazovým efektom a iným nepredvídaným účinkom revidovanej a/alebo novej politiky a podporiť dlhodobejší kultúrny posun v tom, ako vnímame koncepciu dostatočnosti a úlohu spotreby pri realizácii Agendy 2030.

4.10. Stratégia EÚ pre udržateľnú spotrebu by mala obsahovať ciele absolútneho zníženia surovinovej stopy európskej spotreby. Ciele na úrovni EÚ môžu poskytnúť smer, dynamiku a súdržnosť tak pre ostatné úrovne riadenia, ako aj pre súkromných a verejných inovátorov, aby pomohli zabezpečiť hospodárstvo zamerané na dobré životné podmienky ( 36 )

4.11. Ďalej je rozhodujúci aspekt spravodlivosti pri využívaní zdrojov, ktorý sa v politike EÚ už dlho prehliada ( 37 ) . Stratégia pre udržateľnú spotrebu musí byť stratégiou zameranou na ľudí, ktorej cieľom je sprístupnenie, cenová dostupnosť a príťažlivosť pre všetkých z hľadiska udržateľnej voľby spotrebiteľa. V rámci stratégie by sa mala venovať osobitná pozornosť vplyvu na zraniteľné skupiny obyvateľstva a domácnosti s nízkymi príjmami. V súlade s tým by sa mali riešiť aj sociálne skupiny s vysokými výdavkami.

4.12. Pracovníci a poľnohospodári zohrávajú kľúčovú úlohu pri podpore udržateľnej spotreby, pretože sú spotrebiteľmi na konci reťazca, ale aj výrobcami na začiatku dodávateľského reťazca. Je preto dôležité, aby politiky udržateľnej spotreby zahŕňali vyvážený prístup k rozdeleniu vytvárania hodnoty v celom hodnotovom reťazci a naprieč ním, ako je napríklad podpora životného minima pre pracovníkov a minimálneho príjmu pre poľnohospodárov v EÚ aj na globálnom juhu, a nielen zameranie sa na krátkodobé nízke ceny pre spotrebiteľov. Pracovníci, odborové zväzy, skupiny poľnohospodárov a organizácie občianskej spoločnosti môžu tiež zohrávať kľúčovú úlohu pri monitorovaní dodržiavania noriem udržateľnosti a ľudských práv v globálnych hodnotových reťazcoch.

4.13. Maloobchod môže tiež zohrávať dôležitú úlohu pri podpore udržateľnej spotreby tým, že bude spotrebiteľov nabádať k zdravším a udržateľnejším voľbám. V rámci tohto sektora je obzvlášť dôležité spomenúť obchodný model spotrebiteľských družstiev, a to z dôvodu ich špecifickej podnikateľskej formy, ktorá stavia postavu člena-spotrebiteľa do jadra jeho obchodnej a demokratickej riadiacej štruktúry.

4.14. Stratégia EÚ by mala zahŕňať iniciatívy na zabezpečenie transparentných a spoľahlivých tokov informácií na podporu udržateľnej spotreby a využitie príležitostí vytvorených novými a vznikajúcimi digitálnymi riešeniami. Mohli by sa tým podporiť aj spoločnosti, ktoré sú ochotné inovovať, ale v súčasnosti nemajú metriky a údaje, ktoré by umožnili spoľahlivé hodnotenie ekologických a sociálnych vplyvov každodennej spotreby. Tejto výzve čelia najmä MSP, startupy a družstvá, ktoré sú nevyhnutnými inovátormi a pilotnými platformami. EÚ zohráva dôležitú úlohu najmä pri harmonizácii a overovaní ekologických tvrdení na vnútornom trhu. V súčasnosti vysoký objem takýchto tvrdení s rôznymi stupňami dôkazov na ich podporu vytvára zmätok a pravdepodobne narúša dôveru spotrebiteľov v legitimitu ktoréhokoľvek z týchto tvrdení. EHSV preto víta ambíciu Komisie v rámci vykonávania nového akčného plánu EÚ pre obehové hospodárstvo vypracovať legislatívny návrh zameraný na zabezpečenie toho, aby spoločnosti zdôvodnili svoje ekologické tvrdenia.

4.15. V rámci stratégie pre udržateľnú spotrebu na úrovni EÚ by sa mali uznať a podporovať synergie s ostatnými oblasťami politiky. Napríklad 45 % celkových emisií uhlíka v Európe pochádza z toho, ako vyrábame a používame výrobky a ako vyrábame potraviny ( 38 ) . Ak sa potraviny pestujú, spracúvajú a konzumujú iným spôsobom, môžu potravinové systémy podporovať zdravie a budovať odolnosť. To takmer určite znamená, že hospodárske zvieratá sú kŕmené primerane potrebám jednotlivých živočíšnych druhov a spotrebitelia konzumujú vyváženú stravu s menším objemom mäsa, čo je prínosné z hľadiska klímy aj zdravia ( 39 ) . Spotreba a dopyt zohrávajú kľúčovú úlohu v našej schopnosti znižovať emisie skleníkových plynov. Podobne hlavnou výzvou pri riešení straty biodiverzity a zhoršovania ekosystémov v Európe je náš životný štýl, akoby sme mali k dispozícii viacero planét ( 40 ) EHSV opakuje svoju požiadavku, aby sa uznali práva prírody a postavili sa na rovnakú úroveň s právami jednotlivcov a korporácií ( 41 )

5. Od vízie k vykonávaniu – príležitosti na opatrenia na úrovni EÚ a členských štátov

5.1. V súvislosti s obnovou po odznení pandémie COVID-19 EHSV žiada Komisiu, Parlament a členské štáty, aby úzko spolupracovali s EHSV na vypracovaní zásadného a koordinovaného programu integrovaných politík, ktorý pomôže Európe pri „lepšej opätovnej výstavbe“ a vytvorí podmienky pre komplexnú stratégiu EÚ pre udržateľnú spotrebu. Plány ekologickej obnovy by mali naštartovať potrebné systémové zmeny v oblasti mobility, výživy, bývania, voľného času, energetických systémov a skupín výrobkov s výrazným vplyvom ( 42 ) a prihliadať na vplyv spotreby EÚ v EÚ aj na globálnom juhu. Nasledujúce návrhy sa ponúkajú ako východiskový bod pre tento proces.

5.2. Právne a regulačné nástroje

5.2.1. Zaviesť normy pre výrobky (regulácia) a zákazy výrobkov (zákazy) podporujúce udržateľnosť, t. j. normy propagujúce dlhšiu životnosť výrobkov. EHSV bol priekopníkom a už vo svojom stanovisku z roku 2013 o životnosti výrobkov a informáciách pre spotrebiteľov ( 43 ) , ako aj v neskorších stanoviskách požadoval úplný zákaz plánovaného zastarávania. Zdôraznil, že by bolo užitočné zaviesť systém zaručujúci minimálnu životnosť predávaných výrobkov. Nedávna správa, ktorú pripravil výbor EP IMCO, sa uberá rovnakým smerom ( 44 ) . V tejto súvislosti by sa malo prihliadať aj na dôsledky zvyšujúceho sa podielu elektronického obchodu, napr. počas krízy spôsobenej pandémiou COVID-19.

5.2.2. Zakázať nekalé obchodné praktiky, a to nielen v potravinových dodávateľských reťazcoch, ako to robí nová smernica proti nekalým obchodným praktikám v potravinových dodávateľských reťazcoch ( 45 ) , ale aj v iných odvetviach, ako je textil, pričom je potrebné počítať s vysoko rozšírenými nekalými obchodnými praktikami, ktoré sa zhoršujú v dôsledku krízy spôsobenej pandémiou COVID-19 ( 46 ) . EHSV žiada vyvážené vykonávanie smernice o nekalých obchodných praktikách, aby sa zabránilo ochrane veľkých výrobcov so značkou, ktorí zneužívajú svoju vyjednávaciu silu na vytváranie veľkorysých ziskových marží.

5.2.3. Právo hospodárskej súťaže. Umožniť kolektívne vyjednávanie medzi dodávateľmi a kupujúcimi o cene (a dodacích podmienkach) základných komodít, najmä na rozhraniach, ktoré vykazujú veľké rozdiely v úrovniach koncentrácie po sebe nasledujúcich prvkov v hodnotovom reťazci (napr. rozdrobení dodávatelia verzus koncentrovaní kupujúci). Pri prebiehajúcej revízii usmernení horizontálnej dohody zo strany EK by sa mala opätovne zaviesť časť o odvetvových dohodách o udržateľnosti podľa vzoru uvedeného v oddiele o environmentálnych dohodách v predchádzajúcich usmerneniach z roku 2001 ( 47 ) , a mala by sa prispôsobiť súčasnému kontextu vrátane zohľadnenia európskej zelenej dohody, Parížskej dohody a cieľa udržateľného rozvoja č. 12.

5.2.4. Obchodné pravidlá. Zabezpečiť vymáhateľnosť sociálnych a environmentálnych doložiek v obchodných dohodách sankciami (napríklad cielené zvýšenie ciel zamerané na strategické odvetvia, s výnimkou sektorov, v ktorých by uloženie ciel mohlo viesť k zvýšeniu chudoby v najmenej rozvinutých krajinách) v prípade ich nedodržania.

5.2.5. Zodpovednosť podnikov. Povinnosť ostražitosti pre kupujúcich v celom ich dodávateľskom reťazci (vytvára povinnosť) pre udržateľné dodávateľské reťazce ako súčasť zabezpečenia zodpovednosti podnikov. Namiesto prístupu založeného na „kontrolnom zozname“ by spoločnosti mali prehodnotiť svoje nákupné praktiky podľa pokynov OECD ( 48 ) a mali by byť viazané prísnejšími zákonmi o kontrole lobovania. Mali by sa podniknúť kroky proti environmentálne klamlivej reklame.

5.2.6. Povinné používanie štandardného nástroja na sledovanie informácií týkajúcich sa operácií vykonávaných v hodnotovom reťazci – kto, kedy, kde, za akých sociálnych a environmentálnych podmienok (poskytuje technické prostriedky na splnenie povinnosti). Do rozvoja a monitorovania environmentálnych a sociálnych noriem by sa mala zapájať občianska spoločnosť a odborové zväzy.

5.3. Ekonomické a finančné nástroje

5.3.1. Presun daňového zaťaženia z práce na využívanie zdrojov. Využiť prebiehajúcu revíziu nariadenia o DPH na stanovenie jasných kritérií toho, ako môžu členské štáty zaviesť znížené sadzby DPH pre výrobky vyrábané udržateľným spôsobom a pre služby, ktoré môžu znížiť negatívne vplyvy spotreby, ako sú služby súvisiace s opravou alebo spoločným využívaním. Podporovať opatrenia na zamedzenie fiškálnej konkurencie a „pretekov ku dnu“ medzi členskými štátmi a na spravodlivejšie zdanenie najziskovejších sektorov a kapitálu.

5.3.2. Zásada „znečisťovateľ platí“. EK začala brať prístup internalizácie vonkajších vplyvov vážnejšie, t. j. uznala napríklad, že energie z obnoviteľných zdrojov sú znevýhodnené, pokiaľ sa externé náklady spojené s fosílnymi zdrojmi plne neodrážajú v trhovej cene, a v odvetví dopravy sa usiluje uplatňovať zásadu „znečisťovateľ platí“. Medzitým by sa malo uznať, že tieto prístupy zosúlaďujú ekologický a ekonomický rozmer udržateľnosti, nezahŕňajú však sociálny rozmer ( 49 )

5.3.3. Spravodlivé a zelené verejné obstarávanie. V zámere cieľa udržateľného rozvoja č. 12.7 je zmienka o dôležitosti predloženia akčných plánov udržateľného verejného obstarávania. Verejné obstarávanie sa týka rôznych vnútroštátnych opatrení týkajúcich sa hlavných zásad OSN týkajúcich sa plánov v oblasti ľudských práv a na vnútroštátnej úrovni existuje niekoľko osvedčených postupov. Napríklad Dánsko zaznamenalo vo svojich verejných kuchyniach prechod k vysokej úrovni ekologických výrobkov, pri ktorých sa zohľadňujú rozpočtové obmedzenia. ICLEI v súčasnosti podporuje iniciatívu na presadzovanie povinného, progresívneho udržateľného obstarávania potravín vo všetkých európskych školách a materských školách. V novom akčnom pláne EÚ pre obehové hospodárstvo EK oznámila, že verejní obstarávatelia budú nabádaní, aby sa zapojili do pripravovanej iniciatívy „Verejní obstarávatelia za klímu a životné prostredie“, ktorá spojí kupujúcich odhodlaných uplatňovať zelené verejné obstarávanie. EHSV žiada Komisiu, aby zahrnula širšie kritériá udržateľnosti, ako sú sociálne aspekty a aspekty spravodlivého obchodu. EHSV tiež podporuje plány EK navrhnúť minimálne záväzné kritériá a ciele v oblasti zeleného verejného obstarávania v sektorových právnych predpisoch a postupne zaviesť povinné podávanie správ s cieľom monitorovať využívanie zeleného verejného obstarávania.

5.3.4. Politiky rozvojovej spolupráce podporujúce drobné poľnohospodárstvo, malé a stredné podniky a spotrebiteľské družstvá.

5.4. Dobrovoľný nástroj alebo nástroj založený na informáciách

5.4.1. Označovanie výrobkov môže pomôcť zvýšiť úsilie určitých spoločností o udržateľnosť, ale označovanie by sa nikdy nemalo používať ako ospravedlnenie na neregulovanie správania a praktík, ktoré nie sú prijateľné. Napr. jednou z možností, ktoré EK zvažuje v nadväznosti na oznámenie EÚ o posilnení opatrení EÚ na ochranu a obnovu svetových lesov, je zavedenie značky „bez odlesňovania“. Mohlo by to však viesť k pocitu, že EÚ v skutočnosti toleruje výrobky na trhu EÚ, ktoré nie sú šetrné k lesu, čo by bolo veľmi mätúce. EHSV žiada Európsku komisiu, aby ďalej rozvíjala existujúce značky environmentálnej excelentnosti, ktoré pokrývajú celý životný cyklus, napríklad environmentálnu značku EÚ, a rozšírila ich tak, aby sa vzťahovali aj na sociálny rozmer. Konkrétne zavedenie jasného systému označovania pôvodu a výrobných prostriedkov by uľahčilo spotrebiteľom voľbu ( 50 )

5.4.2. Iniciatívy zdola nahor a viacúrovňové riadenie. Decentralizácia akcie na miestnej úrovni prostredníctvom dôveryhodných aktérov, ako sú mestské správy a združenia, je účinným spôsobom navrhovania miestnych opatrení, priblíženia sa občanom a ich zmysluplného zapojenia. Rastie počet miestnych orgánov, ktoré majú vypracované seriózne stratégie pre udržateľnosť, ktoré EK motivuje udeľovaním takých ocenení, ako sú „Európske hlavné zelené mesto“, „Green City Accord“ alebo „Mestá EÚ pre spravodlivý a etický obchod“. Tieto vzorce a trendy budú pravdepodobne ovplyvnené súčasnými reakciami na krízu spôsobenú pandémiou COVID-19. Pilotné zásahy v kontexte skutočného života môžu byť veľmi užitočné pri informovaní o návrhu a vykonávaní stratégie EÚ pre udržateľnú spotrebu, a preto by sa mali podporovať.

5.4.3. Reklama a marketing. Mala by sa riešiť aj úloha reklamy a marketingu s cieľom odkloniť sa od ich vysoko konzumnej orientácie a zamerať sa na trvanlivosť výrobkov a nové možnosti použitia, pričom treba zakázať klamlivú reklamu.

5.4.4. Vzdelávanie. Mali by sa predložiť návrhy na začlenenie vzdelávania o udržateľnej spotrebe do školských osnov od útleho veku a na podporu vzdelávacích iniciatív súkromného sektora (napr. tých, ktoré propagujú spotrebiteľské družstvá) s cieľom podporiť zapojenie občanov a kultúrne zmeny.

V Bruseli 18. septembra 2020 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Luca JAHIER

(1) Zodpovednosť výrobcov platí v rámci všetkých odvetví, ale musí sa uznať osobitná situácia poľnohospodárov.

(2) Uznesenie EHSV o obnove hospodárstva po skončení krízy súvisiacej s ochorením COVID-19.

(3) Eurostat, Sustainable development in the EU, 2020.

(4) Ú. v. EÚ C 106, 31.3.2020, s. 1.

(5) Ú. v. EÚ C 47, 11.2.2020, s. 30.

(6) EEA SOER 2020.

(7) EEA.

(8) Global Footprint Network.

(9) Vandermaesen, T. a ďalší (2019) EU overshoot day – Living beyond nature's limits. WWF.

(10) SOER 2020.

(11) Steffen, W. a ďalší, 2015.

(12) Kettunen, M., Gionfra, S. a Monteville, M. (2019). EU circular economy and trade, IEEP Brusel/Londýn.

(13) EEA.

(14) Eurostat.

(15) EHK OSN (2018).

(16) Rijnhout L., Stoczkiewicz M., Bolger M. (2018). Necessities for a Resource Efficient Europe.

(17) EEA (2018) Waste prevention in Europe.

(18) EEB (2019) Cool products don't cost the earth.

(19) OECD (2019).

(20) Zink, T. a Geyer, R. (2017).

(21) Prieskum Eurobarometra, bezpečnosť potravín, jún 2019.

(22) The external costs of banana production.

(23) Pigou, A. C. (1920). The Economics of Welfare.

(24) EK Stratégia implementácie internalizácie externých nákladov, COM(2008) 435 final.

(25) Eurostat.

(26) Competition Policy and Sustainability: A study of industry attitudes towards multi-stakeholder collaboration in the UK grocery sector – Fairtrade Foundation. Londýn, Spojené kráľovstvo, Apríl 2019.

(27) Smernica 2014/24/EÚ.

(28) EC Buying Green Handbook.

(29) EK Sociálne nakupovanie.

(30) Oznámenie Komisie – Usmernenie k inovačnému obstarávaniu (2018).

(31) t. j. konkrétne zmeny v správaní, na rozdiel od deklarovanej ochoty ľudí zmeniť správanie (výskum na túto tému zhrnul LE Europe a ďalší (2018)).

(32) LE Europe, VVA Europe, Ipsos, ConPolicy and Trinomics (2018).

(33) Pozri poznámku pod čiarou č. 1.

(34) EEA.

(35) BEUC (2020).

(36) Ú. v. EÚ C 106, 31.3.2020, s. 1.

(37) Rijnhout, Stoczkiewicz, Bolger (2018).

(38) Ellen MacArthur Foundation (2019).

(39) Ú. v. EÚ C 190, 5.6.2019, s. 9.

(40) Gerritsen, E. a Underwood, E. (2019) What the Green Deal means for Europe's biodiversity. Allen, B. a Charveriat, C. (2018)

A meaty challenge. IEEP, Brusel.

(41) Ú. v. EÚ C 81, 2.3.2018, s. 22.

(42) IEEP & FEPS.

(43) Ú. v. EÚ C 67, 6.3.2014, s. 23.

(44) Správa IMCO.

(45) Ú. v. EÚ C 440, 6.12.2018, s. 165.

(46) Správy OECD, občianskej spoločnosti a odborových zväzov.

(47) Ú. v. ES C 3, 6.1.2001, s. 2.

(48) OECD Due Diligence Guidance for Responsible Supply Chains in the Garment and Footwear Sector.

(49) Ú. v. EÚ C 47, 11.2.2020, s. 30.

(50) Ú. v. EÚ C 190, 5.6.2019, s. 9.