/* KOM/2010/0686 v konečnom znení - NLE 2010/0132*/ Zmenený a doplnený návrh ROZHODNUTIE RADY o pristúpení Európskej únie k protokolu z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974





[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 30.11.2010 KOM(2010) 686 v konečnom znení 2003/0132 (NLE) Zmenený a doplnený návrh ROZHODNUTIE RADY o pristúpení Európskej únie k protokolu z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 DỔVODOVÁ SPRÁVA 1. Cieľ pôvodného návrhu Návrh rozhodnutia Rady KOM (2003) 375 - AVC/2003/0132 bol Komisii predložený 24. júna 2003. Protokol z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 (ďalej len „Aténsky protokol“), ktorý bol prijatý pod záštitou Medzinárodnej námornej organizácie (ďalej len „IMO“) je výsledkom zmiešanej dohody. Hlavným cieľom návrhu Komisie bolo, aby sa Spoločenstvo stalo zmluvnou stranou Aténskeho protokolu a zároveň do konca roka 2005 aj členské štáty. 2. Súčasný stav Rokovania o tomto návrhu sa v Rade začali, v decembri 2003 však boli prerušené kvôli sporu medzi Španielskym kráľovstvom a Spojeným kráľovstvom, ktorý sa týka orgánov Gibraltáru v kontexte zmiešaných dohôd. Tento spor sa vyriešil v decembri 2007 a v rokovaniach o návrhu sa má pokračovať. Príslušná pracovná skupina Rady sa textom zaoberala pred prerušením rokovaní (dokument Rady 15836.03). Tento zmenený a doplnený návrh vychádza z uvedeného textu. 3. Cieľ zmeneného a doplneného návrhu Od predloženia návrhu (jún 2003) a momentu, kedy sa rokovania prerušili (december 2003) až po dnešok, sa kontext zásadne zmenil. V zmenenom a doplnenom návrhu sa berú do úvahy tieto zmeny: - V roku 2003 mala Komisia výhradnú právomoc pristúpiť k Aténskemu protokolu, pokiaľ išlo o jeho články 10 a 11. Týmito ustanoveniami sa upravujú záležitosti, ktoré sa týkajú pravidiel Únie ustanovených v nariadení Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „bruselské nariadenie“)[1]. Bruselské nariadenie je založené na hlave IV Zmluvy o ES. Návrh rozhodnutia Rady bol preto založený na článku 65 v spojení s článkom 300 ods. 2 prvým pododsekom a článkom 300 ods. 3 druhým pododsekom Zmluvy o ES. V novembri 2005 Komisia predložila doplňujúci návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorý začleňoval väčšinu ďalších významných ustanovení Aténskeho protokolu do právnych predpisov ES (KOM(2005)592) na základe článku 80 ods. 2 Zmluvy o ES. Výsledkom prijatia nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 z 23. apríla 2009 o zodpovednosti osobných prepravcov v preprave po mori v prípade nehôd[2] (ďalej len „aténske nariadenie“) bola skutočnosť, že Únia teraz má výlučnú právomoc pristúpiť k Aténskemu protokolu, pokiaľ ide o záležitosti, na ktoré sa vzťahuje aténske nariadenie. Hlavná časť Aténskeho protokolu sa týka námornej dopravy, zatiaľ čo pravidlá súdnej príslušnosti sa považujú za vedľajšie. Vzhľadom na skutočnosť, že 1. decembra 2009 nadobudla účinnosť Lisabonská zmluva, ktorou sa mení a dopĺňa Zmluva o Európskej únii a Zmluva o založení Európskeho spoločenstva[3], by sa mal právny základ pre rozhodnutie Rady zmeniť na článok 100 ods. 2 v spojení s článkom 218 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“). - Do aténskeho nariadenia sa nezačlenili všetky ustanovenia Aténskeho protokolu. Aténsky protokol je aj naďalej výsledkom zmiešanej dohody, v rámci ktorej je potrebné, aby sa jednotlivé členské štáty stali jeho zmluvnými stranami. Je preto veľmi žiaduce, aby sa dátumy nadobudnutia účinnosti Aténskeho protokolu v jednotlivých štátoch nelíšili. Vzhľadom na túto skutočnosť by členské štáty a Únia mali uložiť svoje listiny o pristúpení (alebo o ratifikácii, ak už Aténsky protokol podpísali) v ten istý deň. Situácia sa tak uvedie do súladu s riešením, ktoré je možné nájsť v nedávnom porovnateľnom rozhodnutí Rady[4]. Navrhované rozhodnutie Rady sa v tomto zmysle zmenilo a doplnilo. - V októbri 2006 prijal právny výbor Medzinárodnej námornej organizácie (IMO) usmernenia na vykonávanie Aténskeho protokolu, v ktorých odporučil výhradu pre škody spôsobené v súvislosti s terorizmom s cieľom zohľadniť súčasný stav na trhu poisťovníctva. Členské štáty sa k tejto výhrade politicky zaviazali. Prijatím aténskeho nariadenia patria usmernenia IMO do výhradnej právomoci Únie. Únia preto uskutoční výhradu pri pristúpení k protokolu, čo je potrebné ustanoviť rozhodnutím Rady. V posledných fázach rokovaní o navrhovanom aténskom nariadení v Rade (v novembri 2007) spochybnili niektoré delegácie fungovanie doložky o odlúčení stanovenej v článku 11 Aténskeho protokolu a trvali na tom, aby ju právne predpisy Únie objasnili. Nakoniec sa do politickej dohody nezahrnula. Navrhuje sa, aby sa do rozhodnutia Rady doplnilo vyhlásenie o doložke o odlúčení. 2003/0132 (NLE) Zmenený a doplnený návrh ROZHODNUTIE RADY o pristúpení Európskej únie k protokolu z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä jej článok 100 ods. 2 a článok 218, so zreteľom na návrh Komisie, so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu, 1. Protokol z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 („Aténsky protokol“) predstavuje významné zlepšenie režimu zodpovednosti dopravcov a odškodnenia cestujúcich po mori. Stanovuje sa v ňom najmä prísna zodpovednosť dopravcu a zahŕňa povinné poistenie s právom na priamu žalobu proti poisťovateľom až do špecifickej sumy. Protokol je teda v súlade s cieľom Únie zlepšiť právny režim týkajúci sa zodpovednosti dopravcov. 2. Aténskym protokolom sa mení Aténsky dohovor o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 a článkom 15 sa ustanovuje, že tieto dva dokumenty sa stranami Aténskeho protokolu chápu a vykladajú ako jediný dokument. 3. Väčšina pravidiel Aténskeho protokolu sa začlenila do právnych predpisov Únie nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 z 23. apríla 2009 o zodpovednosti osobných prepravcov v preprave po mori v prípade nehôd[5]. Únia teda v týchto záležitostiach uplatnila svoju právomoc. Členské štáty si ponechávajú svoju právomoc, pokiaľ ide o niekoľko ustanovení Aténskeho protokolu, ako napríklad doložku opt-out, podľa ktorej môžu stanoviť vyššie limity zodpovednosti ako tie, ktoré sú stanovené v Aténskom protokole. Uvedené záležitosti sú prepojené so záležitosťami patriacimi do právomoci Únie, a pri zohľadnení povinnosti spolupráce by mali členské štáty konať koordinovaným spôsobom aj v tejto oblasti. 4. Článkami 10 a 11 Aténskeho protokolu sa upravujú záležitosti, ktoré sa týkajú pravidiel Únie ustanovených v nariadení Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach[6]. Únia teda má výlučnú právomoc, aj pokiaľ ide o uplatňovanie článkov 10 a 11 Aténskeho protokolu. 5. Po pristúpení Európskej únie k Aténskemu protokolu majú pravidlá súdnej príslušnosti stanovené v článku 10 prednosť pred príslušnými vnútornými pravidlami Únie. Pravidlá o uznávaní a výkone rozsudkov platné medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a stranami Luganského dohovoru z roku 1988 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, alebo iného dohovoru, ktorý ho nahrádza, by mali mať prednosť pred pravidlami ustanovenými v článku 11, keďže zmyslom pravidiel Luganského dohovoru je zabezpečiť uznávanie a výkon rozsudkov minimálne v rovnakom rozsahu ako podľa pravidiel Aténskeho protokolu. 6. Aténsky protokol môžu ratifikovať, prijať, schváliť alebo k nemu pristúpiť štáty a organizácie regionálnej hospodárskej integrácie, ktoré sú tvorené zvrchovanými štátmi, ktoré preniesli právomoc na tieto organizácie v určitých oblastiach, ktoré protokol upravuje. 7. Podľa článku 17 ods. 2 písm. b) a článku 19 Aténskeho protokolu môžu organizácie regionálnej hospodárskej integrácie uzatvoriť protokol. 8. Právny výbor Medzinárodnej námornej organizácie prijal v októbri 2006 výhradu a usmernenia na vykonávanie Aténskeho protokolu (ďalej len „usmernenia IMO“), aby sa v rámci Aténskeho protokolu riešili niektoré otázky, najmä náhrada škody, ktorá vznikla v súvislosti s terorizmom. 9. V nariadení (ES) č. 392/2009 je v prílohe zopakovaná konsolidovaná verzia Aténskeho dohovoru zmenená a doplnená protokolom a usmerneniami IMO. 10. Podľa podmienok článku 19 Aténskeho protokolu musí organizácia regionálnej hospodárskej integrácie deklarovať v čase podpisu, ratifikácie, prijatia, schválenia alebo pristúpenia rozsah svojej právomoci vzhľadom na záležitosti, ktoré protokol upravuje. 11. Z tohto dôvodu by Únia mala pristúpiť k Aténskemu protokolu. 12. Členské štáty, ktoré majú dohovor ratifikovať alebo k nemu pristúpiť, by tak mali urobiť súčasne. Členské štáty by si preto mali vymieňať informácie o stave svojich procesov ratifikácie alebo pristúpenia s cieľom súbežne pripraviť uloženie svojich písomných dokumentov o ratifikácii alebo pristúpení, PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Pristúpenie Európskej únie k protokolu z roku 2002 k Aténskemu dohovoru o preprave cestujúcich a ich batožiny po mori z roku 1974 („Aténsky protokol“) sa týmto schvaľuje v mene Európskej únie. Článok 2 13. Predseda Rady sa týmto oprávňuje vymenovať osobu alebo osoby, ktoré budú splnomocnené na pristúpenie k Aténskemu protokolu v súlade s článkom 17 ods. 2 písm. c), článkom 17 ods. 3 a článkom 19 uvedeného protokolu. 14. V čase pristúpenia vydá Únia toto vyhlásenie o právomoci: „1. V článku 19 Aténskeho protokolu z roku 2002 sa stanovuje, že organizácie regionálnej hospodárskej integrácie, ktoré sú tvorené zvrchovanými štátmi a do právomoci ktorých patria určité záležitosti upravované týmto protokolom, môžu podpísať tento protokol za podmienky, že vydajú vyhlásenie podľa uvedeného článku. Únia sa rozhodla pristúpiť k protokolu a v súlade s tým vydáva toto vyhlásenie. 2. V súčasnosti sú členskými štátmi Európskej únie Belgické kráľovstvo, Bulharská republika, Česká republika, Dánske kráľovstvo, Spolková republika Nemecko, Estónska republika, Írsko, Helénska republika, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Talianska republika, Cyperská republika, Lotyšská republika, Litovská republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Maďarská republika, Maltská republika, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Poľská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Slovinská republika, Slovenská republika, Fínska republika, Švédske kráľovstvo a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska. 3. Toto vyhlásenie sa neuplatňuje na územia členských štátov, na ktorých sa neuplatňuje Zmluva o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), a uplatňuje sa bez toho, aby boli dotknuté akty alebo pozície, ktoré môžu prijať v rámci protokolu príslušné členské štáty v mene a v záujme týchto území. 4. Členské štáty Európskej únie preniesli na Úniu právomoci v záležitostiach, na ktoré sa vzťahuje článok 100 ZFEÚ: články 1 a 1a, článok 2 ods. 2, články 3 až 16 a články 18, 20 a 21 Aténskeho dohovoru zmeneného a doplneného Aténskym protokolom a ustanoveniami usmernení IMO. Únia túto právomoc vykonala prijatím nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 z 23. apríla 2009 o zodpovednosti osobných dopravcov v lodnej preprave po mori v prípade nehôd. 5. Členské štáty Európskej únie s výnimkou Dánskeho kráľovstva v súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je prílohou Zmluvy o Európskej únii a ZFEÚ, preniesli svoje právomoci na Úniu najmä v záležitostiach, na ktoré sa vzťahuje článok 81 ZFEÚ. Únia túto právomoc vykonala prijatím nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. 6. Výkon právomoci, ktorú na Úniu členské štáty previedli podľa ZFEÚ podlieha, už zo samotnej svojej podstaty, neustálemu vývoju. V rámci zmluvy môžu príslušné inštitúcie prijímať rozhodnutia, ktoré určujú rozsah právomoci Európskej únie. Európska únia si preto vyhradzuje právo toto vyhlásenie zmeniť a doplniť, čo však nie je nevyhnutnou podmienkou pre výkon jej právomocí v záležitostiach upravených protokolom. " 15. V čase uzatvorenia vydá Únia toto vyhlásenie k článku 11 ods. 3 protokolu: „Rozsudky o záležitostiach, na ktoré sa vzťahuje Aténsky protokol, ktoré vydá súd členského štátu alebo zmluvná strana Luganského dohovoru z roku 1988 alebo iného dohovoru, ktorý ho v rovnakej záležitosti nahrádza, budú aj naďalej uznávané a vykonávané v inom členskom štáte v súlade s príslušnými vnútornými predpismi Únie v tejto oblasti, a tiež ak sa uplatňujú v rámci Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach a Luganského dohovoru z roku 1988 alebo iného dohovoru, ktorý ho v rovnakej záležitosti nahrádza. Článok 11 Aténskeho protokolu sa teda uplatňuje iba na uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v iných zmluvných štátoch ako sú členské štáty Európskej únie, Švajčiarsko, Nórsko a Island.“ 16. Osoba alebo osoby vymenované podľa odseku 1 vykonajú pri ukladaní listiny o pristúpení Únie k Aténskemu protokolu výhradu uvedenú v usmerneniach IMO. Článok 3 Únia a členské štáty uložia svoje listiny o pristúpení k Aténskemu protokolu alebo listiny o ratifikácii, ak už protokol podpísali, dňa 31. decembra 2011. V Bruseli Za Radu predseda[pic][pic][pic] [1] Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s.1. Bruselské nariadenie je záväzné pre všetky členské štáty EÚ s výnimkou Dánska. [2] Ú. v. EÚ L 131, 28.5.2009, s. 24. [3] Ú. v. EÚ C 306, 17.12.2007 [4] Rozhodnutie 2008/431/ES z 5. júna 2008, ktorým sa niektoré členské štáty poverujú v záujme Európskeho spoločenstva ratifikovať Haagsky dohovor o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone a spolupráci v oblasti rodičovských práv a povinností a opatrení na ochranu dieťaťa z roku 1996 alebo k nemu pristúpiť a ktorým sa niektoré členské štáty poverujú vydať vyhlásenie o uplatňovaní príslušných vnútorných noriem práva Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 151, 11.6.2008, s. 36). [5] Ú. v. EÚ L 131, 28.5.2009, s. 24. [6] Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s.1.