Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia smernice 2002/65/ES, 2013/36/EÚ a 2009/110/ES a ktorou sa zrušuje smernica 2007/64/ES /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */





DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. Kontext návrhu Dôvody a ciele návrhu Trh s elektronickými platbami v Európe ponúka obrovské možnosti pre inovácie. V posledných rokoch spotrebitelia do značnej miery už zmenili svoje platobné návyky. Okrem neustále rastúceho počtu platieb kreditnými a debetnými kartami je to aj vzostup elektronického obchodu a narastajúca popularita inteligentných telefónov (tzv. smartfónov), ktoré pripravili pôdu pre vznik nových spôsobov platby. Lepšia integrácia trhu a znížená fragmentácia v tejto oblasti na európskej úrovni predstavuje zásadné výhody. Táto iniciatíva umožní spotrebiteľom a obchodníkom plne využívať výhody vnútorného trhu, predovšetkým pokiaľ ide o elektronický obchod. Cieľom tohto návrhu je v súlade so stratégiou Európa 2020 a digitálnou agendou prispieť k vytvoreniu trhu elektronických platieb v rámci celej EÚ, vďaka ktorému spotrebitelia, maloobchodníci a ďalší účastníci trhu budú môcť v plnej miere požívať výhody vnútorného trhu EÚ. Takáto ďalšia integrácia je čoraz dôležitejšia v nadväznosti na to, ako svet postupne opúšťa sféru kamenného obchodovania a smeruje k obchodu digitálnemu. Na to, aby bolo možné dosiahnuť tento cieľ a aby sa podporilo zintenzívnenie hospodárskej súťaže, efektívnosť a inovácie v oblasti elektronických platieb, treba zaistiť právnu prehľadnosť a rovnaké podmienky, ktoré povedú k poklesu a zblíženiu nákladov a cien pre používateľov platobných služieb, širšiemu výberu a transparentnosti platobných služieb, ľahšiemu poskytovaniu inovačných platobných služieb a k zaisteniu bezpečných a transparentných platobných služieb. Tieto ciele sa dosiahnu tak, že sa zaktualizuje a doplní súčasný rámec týkajúci sa platobných služieb, stanovia sa pravidlá zvyšujúce transparentnosť, inovácie a bezpečnosť v oblasti maloobchodných platieb a zvýši sa konzistentnosť medzi vnútroštátnymi pravidlami, pričom sa dôraz bude klásť na legitímne potreby spotrebiteľov. Navrhovanými opatreniami by sa to malo dosiahnuť technologicky neutrálnym spôsobom, ktorý zostane vhodným, aj keď sa budú platobné služby ďalej vyvíjať. Do tohto návrhu sa takisto zahŕňa a zrušuje sa ním smernica Európskeho parlamentu a Rady 2007/64/ES (tzv. smernica o platobných službách)[1], ktorou sa stanovuje základ harmonizovaného právneho rámca na vytvorenie integrovaného platobného trhu, vďaka čomu sa stanovujú spravodlivejšie podmienky a lepší prístup do súčasného rámca platieb pre všetky zúčastnené strany. V čase, keď je rozdiel medzi platobnými inštitúciami (ktoré sú predmetom smernice o platobných službách) a inštitúciami elektronických peňazí (ktoré sú predmetom smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/110/ES[2], tzv. „druhej smernice o elektronickom peňažníctve“) čoraz menej zreteľný vplyvom zbližovania sa technologických a obchodných modelov, bolo by optimálne zmodernizovať rámec digitálnych platieb a dosiahnuť tak, že sa obe kategórie aktérov a ich príslušných právnych predpisov zlúčia. Základnou podmienkou by však bolo zrevidovať druhú smernicu o elektronickom peňažníctve, aby sa zabezpečil celistvý regulačný rámec. Z dôvodu neskorej transpozície druhej smernice o elektronickom peňažníctve v mnohých členských štátoch však žiaľ nebolo možné získať s touto smernicou dostatok skúseností na to, aby sa dala vyhodnotiť spolu so smernicou o platobných službách a aby bolo možné uvažovať v rámci revízie o možných synergiách. Podľa plánov by sa revízia smernice 2009/110/ES mala uskutočniť v roku 2014. Všeobecný kontext Za posledných 12 rokov došlo v oblasti maloobchodných platieb v EÚ dosiahol k výraznému pokroku a integrácii, o čom svedčia súčasné regulačné a legislatívne predpisy EÚ (acquis) o platbách. Vďaka právnemu rámcu stanovenému smernicou o platobných službách, nariadením (ES) č. 924/2009[3] o cezhraničných platbách a druhou smernicou o elektronickom peňažníctve došlo k výraznému pokroku, pokiaľ ide o integráciu európskych trhov maloobchodných platieb. Prostredníctvom nariadenia (EÚ) č. 260/2012[4], ktorým sa stanovuje konečný termín pre prechod na SEPA, sa pokročilo ešte ďalej, pretože sú v ňom určené termíny prechodu na celoeurópsky systém úhrad a inkás, ktorým sa v EÚ nahradia národné systémy vnútroštátnych a cezhraničných platieb v eurách (termínom pre eurozónu je 1. február 2014). Tento regulačný rámec je doplnený o judikatúru Súdneho dvora a rozhodnutia, ktoré prijala Komisia v súvislosti s právom hospodárskej súťaže v oblasti maloobchodných platieb. Maloobchodný platobný trh je veľmi dynamický a za posledných niekoľko rokov sa v ňom inovácie zavádzali vysokým tempom. Dôležité oblasti platobného trhu, najmä platby kartou a nové platobné prostriedky, ako je platba cez internet alebo mobil, sú zároveň často naďalej roztrieštené pozdĺž štátnych hraníc, čo sťažuje efektívny rozvoj inovačných a na používanie jednoduchých digitálnych platobných služieb, ako aj poskytovanie pohodlných a bezpečných platobných metód na celoeurópskej úrovni pre spotrebiteľov a maloobchodníkov (s prípadnou výnimkou kreditných kariet) na nákup neustále sa rozširujúcej škály tovaru a služieb. Najnovší vývoj na týchto trhoch takisto poukázal na určité medzery v súčasnom právnom rámci pre platby, ako aj na zlyhania trhov s kartovými, internetovými a mobilnými platbami, ktoré sa touto iniciatívou riešia. Z preskúmania európskeho rámca a najmä smernice o platobných službách a z konzultácie o zelenej knihe Komisie nazvanej „Smerom k integrovanému európskemu trhu s kartovými, internetovými a mobilnými platbami“[5] z roku 2012 vyplynul záver, že sú nutné ďalšie opatrenia a aktualizácie regulačného režimu vrátane úprav smernice o platobných službách, aby rámec pre platby lepšie napĺňal potreby európskeho platobného trhu a v plnej miere sa podieľal na platobnom prostredí podporujúcom rozvoj hospodárskej súťaže, inovácií a bezpečnosti. Vo svojom oznámení z roku 2012 „Akt o jednotnom trhu II – Spoločne za nový rast“[6] Komisia určila modernizáciu legislatívneho rámca pre maloobchodné platby so zreteľom na jeho potenciál pre nový rast a inovácie za kľúčovú prioritu. Revízia smernice o platobných službách a príprava legislatívneho návrhu o multilaterálnych výmenných poplatkoch za platby kartou boli definované ako jedna z kľúčových akcií Komisie na rok 2013. Existujúce ustanovenia v oblasti návrhu Táto iniciatíva je súčasťou väčšieho balíka legislatívnych opatrení týkajúcich sa platobných služieb. Doplní a aktualizuje sa ňou existujúci právny rámec pre platobné služby v rámci EÚ, a to najmä: – smernica 2007/64/ES, ktorou sa vytvoril zosúladený právny rámec umožňujúci rýchlejšie a jednoduchšie uskutočňovanie platieb v celej EÚ, zintenzívnila sa hospodárska súťaž v platobných systémoch a podporili sa úspory z rozsahu. Takisto sa ňou uľahčilo zavádzanie správy jednotnej oblasti platieb v eurách (SEPA) do prevádzky. – Nariadenie (ES) č. 924/2009 o cezhraničných platbách, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 2560/2001 a rozširuje sa rozsah pôsobnosti nariadenia na inkasá. Odstránili sa ním rozdiely v poplatkoch za platby pre používateľov platobných služieb medzi vnútroštátnymi a cezhraničnými platbami v eurách v rámci Európskej únie. Uplatňuje sa na všetky elektronicky spracúvané platby. – Nariadenie (EÚ) č. 260/2012, ktorým sa stanovili konečné termíny pre prechod na celoeurópsky systém úhrad a inkás, ktorým sa v Európskej únii nahradia národné systémy vnútroštátnych a cezhraničných platieb v eurách. – Smernica 2009/110/ES o elektronickom peňažníctve, ktorou sa stanovil právny rámec na vydávanie a zamieňanie elektronických peňazí a prudenciálny režim inštitúcií elektronických peňazí sa zosúlaďuje s požiadavkami na platobné inštitúcie podľa smernice o platobných službách. – V nariadení (ES) č. 1781/2006, ktorým sa stanovujú pravidlá, na základe ktorých poskytovatelia platobných služieb musia poskytovať údaje o príkazcovi v rámci celého platobného reťazca na účely predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, ich vyšetrovania a odhaľovania. Okrem legislatívneho rámca sa mnohé konania týkajúce sa hospodárskej súťaže, ktoré prebehli na európskej a vnútroštátnej úrovni, zaoberali protisúťažnými praktikami na platobnom trhu. Súlad s ostatnými politikami a cieľmi Únie Ciele návrhu plne zodpovedajú politikám a cieľom, ktoré presadzuje Únia. Po prvé sa navrhovanou smernicou zlepší fungovanie vnútorného trhu platobných služieb a všeobecnejšie vnútorného trhu so všetkým tovarom a službami vzhľadom na potrebu inovačných, efektívnych a bezpečných platobných prostriedkov. Uľahčením ekonomických transakcií v rámci Únie sa prispeje aj k dosiahnutiu všeobecnejších cieľov stratégie Európa 2020 a k podpore ďalšieho rastu. Po druhé sa touto iniciatívou podporujú politiky EÚ v ďalších oblastiach, ako je ochrana údajov, administratívne sankcie, boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu a osobitne: – legislatívne iniciatívy Komisie týkajúce sa Digitálnej agendy pre Európu[7] a najmä návrh Komisie týkajúci sa právneho rámca o elektronickej identifikácii a dôveryhodných službách pre elektronické transakcie[8] a jej návrh o opatreniach na zabezpečenie vysokej úrovne bezpečnosti sietí a informácií v Únii[9], ako aj kľúčové priority vytýčené v oznámení o elektronickom obchode a online službách[10], ktorých cieľom je dobudovať jednotný digitálny trh. – Úsilie, ktoré Komisia vyvíja s cieľom zintenzívniť hospodársku súťaž stanovením rovnakých povinností, práv a príležitostí pre účastníkov trhu a uľahčenia cezhraničného poskytovania platobných služieb. – Legislatívny návrh Komisie týkajúci sa výmenných poplatkov za platobné transakcie pomocou karty a uplatňovania určitých reštriktívnych obchodných pravidiel a praktík, ktorý sa pripravuje zároveň s týmto návrhom a v úzkej spolupráci s ním. – Smernica 2011/83/ES o právach spotrebiteľov[11], ktorej cieľom je presadzovať skutočný spotrebiteľský vnútorný trh a dosiahnuť správnu rovnováhu medzi vysokým stupňom ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov a obmedziť tak právo obchodníkov uplatňovať poplatky za používanie platobných nástrojov prevyšujúce skutočné náklady. 2. Konzultácie so zainteresovanými stranami a posúdenie vplyvu Konzultácie so zainteresovanými stranami Európska komisia 11. januára 2012 uverejnila zelenú knihu nazvanú „Smerom k integrovanému európskemu trhu s kartovými, internetovými a mobilnými platbami“[12], po ktorej nasledovala rozsiahla verejná konzultácia. Komisii bolo doručených viac než 300 odpovedí od rôznych orgánov, občianskej spoločnosti, podnikateľských združení a spoločností z rozličných oblastí zastupujúcich široké spektrum zúčastnených strán. Mimo konzultácií bolo doručených niekoľko ďalších pripomienok, stanovísk a príspevkov. Zúčastnené strany v spätnej väzbe[13] uviedli dôležité informácie o nedávnom vývoji určitých aspektov a o zmenách, ktoré možno bude nutné vykonať v existujúcom rámci pre platby. V tom istom kontexte sa 4. mája 2012 uskutočnilo verejné prerokovanie, na ktorom sa zúčastnilo približne 350 zainteresovaných strán. Európsky parlament 20. novembra 2012 prijal uznesenie „Smerom k integrovanému európskemu trhu s kartovými, internetovými a mobilnými platbami“[14]. Potvrdzuje v ňom ciele a prekážky integrácie uvedené v zelenej knihe a vyzýva k prijatiu legislatívnych opatrení v rozličných oblastiach týkajúcich sa platieb kartou, pričom nabáda k väčšej opatrnosti, pokiaľ ide o platby cez internet a mobil z dôvodu menšej vyspelosti týchto trhov. Okrem toho vyzýva k reforme modelu správy jednotnej oblasti platieb v eurách (SEPA). Výsledky konzultácií poukazujú na nutnosť vykonať regulačné úpravy existujúceho rámca s cieľom posilniť efektívnosť európskeho platobného trhu a prispieť k platobnému prostrediu podporujúcemu rozvoj hospodárskej súťaže, inovácií a bezpečnosti. Využívanie expertízy So zreteľom na preskúmanie smernice o platobných službách a nariadenia o cezhraničných platbách na vnútornom trhu a vzhľadom na to, že možno bude nutné revidovať oba právne texty Komisia podniká dodatočné kroky s cieľom získať údaje z danej oblasti a zaistiť, aby sa do procesu v plnej miere zapojili jednotlivé zúčastnené strany. Pri posudzovaní vplyvu smernice o platobných službách a nariadenia o cezhraničných platbách na vnútornom trhu Komisia vychádzala z dvoch externých štúdií špeciálne venovaných tejto téme. Komisia z týchto štúdií získala celkový obraz o ekonomických a právnych dôsledkoch vyplývajúcich zo smernice o platobných službách. Prvá štúdia, ktorú realizovala externá konzultantská spoločnosť Tipik v roku 2011, obsahuje posúdenie právneho súladu, pokiaľ ide o transpozíciu smernice o platobných službách v 27 členských štátoch[15]. V druhej štúdii, ktorú v roku 2012 realizovali spoločnosti London Economics a IFF v spolupráci so spoločnosťou PaySys, obsahuje analýzu vplyvu smernice o platobných službách na platobné služby na vnútornom trhu a uplatňovanie nariadenia o cezhraničných platbách v Spoločenstve. Okrem toho, prostredníctvom poradných výborov Komisie v oblasti platobnej politiky, t. j. Výbor pre platby (zložený zo zástupcov z krajín EÚ) a Expertná skupina pre trh platobných systémov (zložená zo zástupcov trhu zo strany ponuky aj dopytu), sa získali informácie od členských štátov a príslušných účastníkov trhu. Komisia sa podľa potreby ešte poradila s ďalšími zúčastnenými stranami o niektorých osobitných otázkach. Posúdenie vplyvu Komisia vykonala posúdenie vplyvu[16], v ktorom analyzovala možné dôsledky nedostatočne integrovaného európskeho platobného trhu. Pozornosť pritom venovala zdrojom problémov, najmä týmto: – Nejednotné uplatňovanie existujúcich pravidiel v členských štátoch z dôvodu veľkého výberu možností a často veľmi všeobecných kritérií uplatňovania. Najmä niektoré výnimky stanovené v smernici o platobných službách sa javia ako príliš všeobecné alebo zastarané z hľadiska vývoja trhu a vykladajú sa veľmi rozdielne. Medzery v rozsahu pôsobnosti sa vyskytujú aj pri platbách, pri ktorých sa jedna časť transakcie nachádza mimo EHP, pri platbách v menách štátov nepatriacich do EÚ, čo vedie k pretrvávajúcemu roztriešteniu trhu, regulačnej arbitráži a narúšaniu hospodárskej súťaže. – Právne vákuum v prípade určitých nových poskytovateľov internetových služieb, ako poskytovatelia služieb, ktorí sú tretími stranami, ponúkajúci iniciovanie platieb založené na online bankovníctve. Tieto služby predstavujú oproti platbe kartou schodnú a často lacnejšiu alternatívu, ktorá je zaujímavá aj pre spotrebiteľov nedisponujúcich kartami. Väčšina týchto poskytovateľov momentálne nespadá pod súčasný právny rámec, keďže v žiadnom okamihu nemajú v držbe finančné prostriedky. Hrozí, že toto právne vákuum bude brzdiť inovácie a brániť uplatňovaniu primeraných podmienok prístupu na trh. – Chýbajúce spoločné normy a nedostatočná interoperabilita medzi jednotlivými platobnými riešeniami (platba kartou, cez internet a mobil) v rôznych aspektoch a v rozličnej miere, najmä na cezhraničnej úrovni, ktoré ešte prehlbujú slabé mechanizmy správy a riadenia maloobchodného platobného trhu v EÚ. – Rôznorodá a nejednotná prax pri účtovaní poplatkov (u obchodníkov za používanie špecifického platobného nástroja) v jednotlivých členských štátoch (kde približne polovica členských štátov EÚ povoľuje a druhá polovica zakazuje príplatky), ktorá mätie spotrebiteľov pri nákupe v zahraničí alebo na internete a má za následok nerovnaké podmienky hospodárskej súťaže. – Viacero reštriktívnych obchodných pravidiel a praktík vo sfére platobných kariet (pokiaľ ide o mnohostranné výmenné poplatky a pravidlá voľby a pružnosti obchodníkov týkajúce sa akceptovania kariet), ktoré narúšajú hospodársku súťaž. Dôsledky vyplývajúce z uvedených problémov pociťujú spotrebitelia, obchodníci, noví poskytovatelia platobných služieb a trh platobných služieb ako taký. Z posúdenia vplyvu sa vyvodil záver, že najlepšími politickými možnosťami na zlepšenie súčasného stavu i) podporou nastolenia rovnakých konkurenčných podmienok medzi etablovanými a novými poskytovateľmi kartových, internetových a mobilných platieb, ii) zvýšením efektívnosti, transparentnosti a možností voľby platobných nástrojov pre používateľov platobných služieb (spotrebiteľov a obchodníkov) a iii) zaistením vysokej úrovne ochrany používateľov platobných služieb by z hľadiska smernice o platobných službách bolo: – posilniť projekt SEPA a umožniť, aby sa všetky zúčastnené strany mohli aktívnejšie podieľať na príprave a realizácii politiky maloobchodných platieb (správa a riadenie); – prostredníctvom adekvátneho rámca správy a riadenia a prostredníctvom väčšej angažovanosti európskych organizácií pre normalizáciu uľahčiť zavedenie spoločných noriem; – zaručiť právnu istotu v oblasti výmenných poplatkov za platby pomocou karty a zabezpečiť prehľadnosť, pokiaľ ide o prijateľný obchodný model pre súčasné aj budúce iniciatívy týkajúce sa platieb pomocou karty (výmenné poplatky); – zrušiť reštriktívne obchodné pravidlá v oblasti platieb kartou, ktoré majú za následok narúšanie trhu (opatrenia sprevádzajúce politiku výmenných poplatkov); – harmonizovať politiky členských štátov týkajúce sa príplatkov v súlade s regulačnými rozhodnutiami o výmenných poplatkoch (opatrenia sprevádzajúce politiku výmenných poplatkov); – vymedziť podmienky prístupu k informáciám o dostupnosti finančných prostriedkov pre poskytovateľov služieb, ktorí sú tretími stranami, vrátane platobných iniciačných služieb (rozsah pôsobnosti smernice o platobných službách); – upraviť rozsah pôsobnosti a zvýšiť konzistentnosť právneho rámca (rozsah pôsobnosti smernice o platobných službách); – zlepšiť vykonávanie súčasnej smernice o platobných službách (opatrenia na doladenie smernice o platobných službách); – posilniť práva používateľov platobných služieb a chrániť práva spotrebiteľov so zreteľom na regulačné zmeny (rozsah smernice o platobných službách, opatrenia sprevádzajúce politiku výmenných poplatkov). Na prerokovaní 20. marca 2013 výbor pre posudzovanie vplyvu vyjadril k tomuto posúdeniu vplyvu kladné stanovisko. V súlade s odporúčaniami výboru sa v dokumente vykonalo niekoľko zmien, ktoré sa týkajú najmä: – odôvodnenia súrneho charakteru revízie smernice o platobných službách, ako aj dôvodov na regulovanie mnohostranných výmenných poplatkov prostredníctvom právnych predpisov, – zefektívnenia prezentácie vplyvov zameraním sa na vplyv najdôležitejších variantov v hlavnej časti textu a presunutím menej dôležitých otázok do príloh, – lepšieho vysvetlenia vzájomného prepojenia medzi jednotlivými variantmi a balíkmi. Väčšina navrhovaných politických opatrení je predmetom tohto návrhu. Platí to osobitne pre oblasti, na ktoré sa už uplatňujú súčasné predpisy podľa smernice o platobných službách, napr. na prístup poskytovateľov služieb, ktorí sú tretími stranami, na trh, príplatky a pravidlá pre platobné inštitúcie. Ostatné opatrenia, najmä regulácia mnohostranných výmenných poplatkov a doplnkové opatrenia, budú predmetom osobitného legislatívneho návrhu, ktorý sa predkladá zároveň s týmto návrhom. Niektoré z uvedených opatrení by mali byť predmetom iného než legislatívneho postupu, napríklad pokiaľ ide o zapojenie európskych organizácií pre normalizáciu a o správu a riadenie SEPA. Treba posilniť v súčasnosti platné mechanizmy správy a riadenia projektu SEPA vrátane úlohy, ktorú zohráva existujúca Rada SEPA – riadiaci orgán na vysokej úrovni konajúci ad hod, ktorému počas úvodného obdobia troch rokov spolupredsedá Komisia a Európska centrálna banka s cieľom zlepšiť angažovanosť subjektov zúčastnených na SEPA. Na tento účel treba objasniť mandát Rady SEPA, preskúmať jej zloženie a dosiahnuť väčšiu rovnováhu, pokiaľ ide o záujmy na strane ponuky a dopytu, aby sa pre Komisiu a Európsku centrálnu banku zabezpečilo účinné poradenstvo o budúcej orientácii projektu SEPA a uľahčilo vytvorenie integrovaného, konkurenčného a inovačného trhu maloobchodných platieb, a to najmä v eurozóne. Komisia bude s Európskou centrálnou bankou spolupracovať na tom, aby sa našli primerané riešenia, pokiaľ ide o úlohy rady, jej zloženie, predsedníctvo a fungovanie mechanizmov správy SEPA. 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU Právny základ Predložený návrh je založený na článku 114 ZFEÚ. Subsidiarita a proporcionalita Integrovaný trh EÚ v oblasti elektronických maloobchodných platieb prispieva k plneniu cieľa článku 3 Zmluvy o Európskej únii o vytvorení vnútorného trhu. Integrácia trhu je nevyhnutná na to, aby sa európskym občanom dali plne sprístupniť mnohé výhody. Medzi tieto výhody patrí intenzívnejšia hospodárska súťaž medzi poskytovateľmi platobných služieb a širší výber, viac inovácií a vyššia bezpečnosť pre používateľov platobných služieb, a to najmä spotrebiteľov. Integrovaný trh platieb napokon uľahčuje cezhraničné poskytovanie tovaru a služieb, čím sa podieľa na tvorbe skutočného jednotného trhu. Hĺbka, do akej sa smernice o platobných služieb reviduje, zodpovedá otázkam, ktoré boli do dnešného dňa nastolené. Smernica z globálneho hľadiska spĺňa svoj účel, zároveň je však nutné upraviť právny rámec EÚ tak, aby sa doň premietol najnovší technologický a obchodný vývoj v oblasti maloobchodných platieb. Integrovaný platobný trh založený na sieťach, ktoré siahajú za štátne hranice si už svojou povahou vyžaduje kroky na úrovni celej Únie, pretože na to, aby bolo možné dospieť k právnej istote a stanoviť rovnaké podmienky pre všetkých dotknutých účastníkov trhu, musia byť uplatniteľné zásady, pravidlá, postupy a normy jednotné vo všetkých členských štátoch. Vzhľadom na súčasnú roztrieštenosť na trhu by individuálne opatrenia na úrovni členských štátov nedosiahli cieľ, ktorým je integrovaný a efektívny platobný trh pre domáci, ako aj cezhraničný obchod s tovarom a službami. Zvolená stratégia podporuje ďalšie zdokonalenie jednotnej oblasti platieb v eurách (SEPA) a je v súlade s digitálnou agendou, a to najmä s vytvorením jednotného digitálneho trhu. Bude presadzovať technologické inovácie a prispeje k novému rastu a tvorbe pracovných miest, a to hlavne v oblastiach elektronického obchodu a obchodu cez mobilný telefón. 4. VPLYV NA ROZPOČET Vplyv smernice na rozpočet je uvedený v legislatívnom finančnom výkaze pripojenom k tomuto návrhu. 5. Doplňujúce informácie Európsky hospodársky priestor Navrhovaný právny akt sa týka záležitosti EHP, a mal by sa preto rozšíriť na Európsky hospodársky priestor. Vysvetľujúce dokumenty Navrhovaná nová smernica obsahuje viaceré úpravy existujúcej smernice a určité nové povinnosti členských štátov, ktoré si ponechajú značný priestor na vlastné rozhodovanie, pokiaľ ide o spôsob transponovania týchto povinností do vnútroštátnych právnych predpisov, ako napríklad v prípade nových ustanovení o bezpečnosti. Od členských štátov sa preto žiada, aby Komisii poskytli vysvetľujúce dokumenty súvisiace s transpozičnými opatreniami, ktoré treba prijať, aby Komisia mohla lepšie určiť, o ktoré príslušné vnútroštátne opatrenia ide, a aby mohla monitorovať správnu transpozíciu smernice. Podrobné ozrejmenie návrhu Cieľom tohto krátkeho zhrnutia je prostredníctvom prehľadu hlavných zmien oproti zrušenej smernici uľahčiť rozhodovací proces: Článok 2 – Rozsah pôsobnosti: Navrhuje sa rozšíriť rozsah pôsobnosti, pokiaľ ide o geografický záber a meny, na ktoré sa smernica vzťahuje. Článok 2 ods. 1: Ustanovenia smernice o platobných službách týkajúce sa požiadaviek na transparentnosť a informácie sa v súvislosti s platobnými transakciami budú uplatňovať aj na tretie krajiny, pokiaľ ide o tú časť platobnej transakcie, ktorá sa uskutočňuje v Európskej únii, ak má v Európskej únii sídlo len jeden z poskytovateľov platobnej služby. Článok 2 ods. 2: Ustanovenia smernice o platobných službách týkajúce sa požiadaviek na transparentnosť a informácie sa rozšíria a budú sa uplatňovať na všetky meny, a nie len na meny EÚ, ako je to v súčasnosti. Článok 3 – Vyňatie z rozsahu pôsobnosti: Týmto ustanovením sa objasňuje a aktualizuje zoznam prvkov, ktoré sú na základe ustanovení súčasnej smernice vyňaté z rozsahu pôsobnosti smernice o platobných službách v prípade určitého počtu platobných činností (činností súvisiacich s platbami): Článok 3 písm. b): Výnimka týkajúca sa „agentov“ bola zmenená tak, aby sa uplatňovala len na agentov, ktorí konajú v mene platiteľa alebo príjemcu, a nie na tých, ktorí konajú aj v mene platiteľa aj v mene príjemcu. Výnimka podľa súčasnej smernice o platobných službách sa čoraz viac využívala pri platobných transakciách, ktoré viedli platformy elektronického obchodu aj v mene predajcu (príjemcu) aj v mene kupujúceho (platiteľa). Takýmto využívaním výnimky sa išlo nad rámec jej účelu, a preto by sa mala obmedziť. Článok 3 písm. k): Výnimku týkajúcu sa „obmedzenej siete“ čoraz viac využívali veľké siete, v ktorých sa narába s veľkými objemami platieb a širokou škálou produktov a služieb. Jednoznačne sa tak ide nad rámec pôvodného účelu tejto výnimky, veľké objemy platieb zostávajú mimo regulačného rámca a trhoví aktéri podliehajúci regulácii sa v hospodárskej súťaži dostávajú do nevýhody. Nové vymedzenie, ktoré je v súlade s vymedzením obmedzených sietí stanoveným v smernici 2009/110/ES, by malo prispieť k zníženiu týchto rizík. Článok 3 písm. l): Súčasná výnimka týkajúca sa digitálneho obsahu alebo transakcií vykonaných prostredníctvom telekomunikačného zariadenia je nanovo definovaná a jej zameranie sa zúžilo, keďže sa bude uplatňovať výlučne na doplnkové platobné služby, ktoré vykonávajú poskytovatelia elektronických komunikačných sietí alebo služieb, ako napríklad telekomunikační operátori. Táto výnimka sa bude uplatňovať na poskytovanie digitálneho obsahu dodaného treťou stranou, pričom sa na ňu budú vzťahovať určité prahové hodnoty stanovené v tejto smernici. Prostredníctvom tohto nového vymedzenia by sa mali zaistiť rovnaké podmienky pre rozličných poskytovateľov a zároveň by sa mala efektívnejším spôsobom zaistiť ochrana spotrebiteľa v súvislosti s platbami. Vypustenie starého článku 3 písm. o): Vyňatie bankomatových služieb, ktoré ponúkajú nezávislé subjekty inštalujúce bankomaty, z rozsahu pôsobnosti smernice o platobných službách viedlo k vzniku sietí bankomatov, v rámci ktorých sa spotrebiteľom účtovali vysoké poplatky za výber hotovosti z bankomatu. Zdá sa, že toto ustanovenie podnietilo existujúce siete bankomatov vo vlastníctve bánk k tomu, aby zrušili svoj existujúci zmluvný vzťah s ostatnými poskytovateľmi platobných služieb a aby mohli účtovať vyššie poplatky priamo spotrebiteľom. Táto výnimka by sa preto mala zrušiť. Článok 9 – Požiadavky na zabezpečenie finančných prostriedkov: Tieto požiadavky prejdú racionalizáciou a požiadavky týkajúce sa zabezpečenia finančných prostriedkov uložené platobným inštitúciám s povolením udeleným podľa smernice o platobných službách prejdú ďalšou harmonizáciou. Tieto opatrenia budú spočívať najmä v obmedzení možností, ktoré v súčasnosti majú členské štáty, pokiaľ ide o obmedzovanie požiadaviek na zabezpečenie finančných prostriedkov, a v znížení počtu možných metód zabezpečenia finančných prostriedkov v záujme nastolenia spravodlivejších podmienok a zvýšenia právnej istoty. Článok 14 – Európsky elektronický prístupový bod v rámci EBA: Prostredníctvom jediného elektronického prístupového bodu by sa mala zabezpečiť väčšia transparentnosť platobných inštitúcií, ktorým bolo udelené povolenie, a registrovaných platobných inštitúcií, pretože sa v ňom navzájom budú prepájať vnútroštátne verejné registre v rámci Únie. Článok 27 – Podmienky: Možnosť „malých platobných inštitúcií“ využívať „miernejší režim“ sa rozšíri na vyšší počet malých inštitúcií, pretože niektoré členské štáty majú negatívne skúsenosti (akou je napríklad platobná neschopnosť) s malými poskytovateľmi platobných služieb, ktorých činnosti idú nad rámec súčasnej prahovej hodnoty pre uplatnenie režimu výnimky. Účelom je dosiahnuť správnu rovnováhu: vyhnúť sa na jednej strane zbytočnej regulačnej záťaži pre veľmi malé inštitúcie a na strane druhej zabezpečiť, aby používatelia platobných služieb požívali primeranú úroveň ochrany. Článok 29 – Prístup k platobným systémom: Týmto článkom sa dolaďujú pravidlá týkajúce sa prístupu k platobným systémom a objasňujú sa podmienky nepriameho prístupu platobných inštitúcií k platobným systémom určeným podľa smernice 98/26/ES (smernica o konečnom zúčtovaní) podobne, ako je upravený prístup, ktorý používajú malé úverové inštitúcie. Článok 55 ods. 3 a ods. 4 – Uplatniteľné poplatky: Týmto pravidlom sa ešte viac zharmonizuje prax v oblasti príplatkov, pričom sa riadne zohľadní smernica 2011/83 o právach spotrebiteľov a návrh Komisie na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) XXX o výmenných poplatkoch za platobné transakcie pomocou karty, ktorý sa predkladá zároveň s týmto návrhom. Pružnosť zakotvená v súčasnej smernici o platobných službách, vďaka ktorej obchodníci môžu od platiteľa vyžadovať poplatok, ponúknuť mu zľavu alebo ho iným spôsobom viesť k používaniu najefektívnejšieho platobného nástroja s tým, že členské štáty môžu zakázať alebo obmedziť takéto účtovanie príplatkov na svojom území, má za následok obrovskú nesúrodosť trhu. Trinásť členských štátov využilo možnosť zakázať príplatky na základe súčasnej smernice o platobných službách. Rozličné platné systémy v jednotlivých členských štátoch vytvárajú problémy a mätú tak obchodníkov, ako aj spotrebiteľov, a to najmä pri cezhraničnom predaji alebo nákupe tovaru a služieb on-line. Navrhovaný zákaz príplatkov je priamo spojený s obmedzením výšky výmenných poplatkov v zmysle už spomenutého navrhovaného nariadenia o výmenných poplatkoch za platobné transakcie pomocou karty. Keďže sa poplatky, ktoré obchodníci budú musieť platiť svojej banke, značne znížia, príplatky za karty, na ktoré sa vzťahuje regulácia mnohostranných výmenných poplatkov a ktoré budú predstavovať viac než 95 % trhu platobných kariet, už viac nebudú opodstatnené. Navrhované pravidlá tak prispejú k pozitívnejším skúsenostiam spotrebiteľov pri platbe kartou v rámci celej Únie a rozsiahlejšiemu používaniu platobných kariet miesto hotovosti. V prípade kariet, na ktoré sa navrhované nariadenie o výmenných poplatkoch za platobné transakcie pomocou karty nevzťahuje, teda tzv. podnikových kariet a kariet patriacich do systémov s tromi účastníkmi, budú obchodníci naďalej môcť účtovať príplatky, ak tieto príplatky korešpondujú so skutočne vzniknutými nákladmi, pričom treba riadne zohľadniť smernicu 2011/83. Články 65 a 66 – Zodpovednosť poskytovateľa platobných služieb a platiteľa za neautorizované platobné transakcie: Navrhovanými zmenami sa zefektívnia a ešte viac harmonizujú pravidlá týkajúce sa zodpovednosti v prípade neautorizovaných transakcií, pričom sa zabezpečí zvýšená ochrana oprávnených záujmov používateľov platobných služieb. Okrem prípadov podvodu a hrubej nedbanlivosti sa maximálna výška sumy, ktorú by používateľ platobných služieb za akýchkoľvek okolností musel zaplatiť pri neautorizovanej platobnej transakcii, zníži zo súčasných 150 EUR na 50 EUR. Takisto sa ozrejmí, že oneskorené platby nemusia mať automaticky za následok vrátenie finančných prostriedkov. Článok 67 – Vrátenie finančných prostriedkov pri platobných transakciách iniciovaných príjemcom alebo prostredníctvom neho: Týmto pravidlom sa objasňuje právo na vrátenie finančných prostriedkov a zosúlaďuje sa so základným súborom pravidiel SEPA v oblasti inkás, a to za predpokladu, že zaplatený tovar alebo služba ešte neboli použité. Podľa súčasných pravidiel sa na inkasá uplatňujú rôzne režimy vrátenia peňazí v závislosti od toho, či bola vykonaná autorizácia vopred, či príslušná suma prekračuje očakávanú sumu alebo či prípadne nebolo schválené ďalšie právo. Článok 85 – Bezpečnostné opatrenia: Navrhované pravidlá sa vzťahujú na bezpečnostné aspekty a aspekty spojené s autentifikáciou v súlade s návrhom Komisie týkajúcim sa smernice Európskeho parlamentu a Rady o bezpečnosti sietí a informácií. Hlava I až V a príloha I bod 7: Rozšírenie rozsahu pôsobnosti na nové služby a poskytovateľov služieb, ktorí umožňujú prístup k platobným účtom – Tieto subjekty nepatria do rozsahu pôsobnosti súčasnej smernice o platobných službách, keďže v žiadnom okamihu nedisponujú finančnými prostriedkami platiteľa či príjemcu. Skutočnosť, že situácia týchto poskytovateľov služieb, ktorí sú tretími stranami, nie je predmetom regulácie, vyvolala aspoň v určitých členských štátoch obavy týkajúce sa bezpečnosti, ochrany údajov a zodpovednosti, a to napriek potenciálnym výhodám, ktoré tieto služby a poskytovatelia služieb prinášajú. Návrhom sa rozsah pôsobnosti smernice o platobných službách rozširuje na poskytovateľov služieb, ktorí sú tretími stranami a ktorí ponúkajú najmä platobné iniciačné služby založené na online bankovníctve (príloha I bod 7). Mali by sa tak posilniť nové nízkonákladové riešenia elektronických platieb na internete a zároveň zaistiť primerané normy z hľadiska bezpečnosti, ochrany údajov a zodpovednosti. Na to, aby poskytovatelia, ktorí sú tretími stranami, mohli poskytovať platobné iniciačné služby, budú musieť mať povolenie alebo byť zapísaní do registra a budú musieť byť predmetom dohľadu platobných inštitúcií (hlava II). Rovnako ako na iných poskytovateľov platobných služieb sa na nich budú vzťahovať harmonizované práva a povinnosti, predovšetkým bezpečnostné požiadavky (články 85 a 86). Navrhovanými predpismi sa upravujú hlavne podmienky prístupu k informáciám o účte (článok 58), požiadavky týkajúce sa autentifikácie (článok 87), náprava transakcií (články 63 a 64) a vyvážené rozdelenie zodpovednosti (články 65 a 66). Z tohto nového režimu budú mať úžitok noví poskytovatelia platobných služieb bez ohľadu na to, či v akomkoľvek okamihu disponujú finančnými prostriedkami platiteľa či príjemcu. Kapitola 6 – Postupy mimosúdneho vybavovania sťažností a mimosúdneho riešenia sporov – zvýši sa skutočný súlad so smernicou. Novými opatreniami sa aktualizujú požiadavky na postupy mimosúdneho vybavovania sťažností a mimosúdneho riešenia sporov, ako aj primerané sankcie. Článok 92 – Sankcie: V súlade s ďalšími nedávnymi návrhmi v sektore finančných služieb budú členské štáty povinné zosúladiť administratívne sankcie, zaistiť, aby boli stanovené primerané administratívne opatrenia a sankcie za porušenie smernice, a zaistiť, aby sa tieto sankcie riadne uplatňovali. Európsky orgán pre bankovníctvo (EBA): Smernica obsahuje viacero oblastí, v ktorých sa počíta s pôsobením EBA, ktorý bude prispievať k jednotnému a ucelenému fungovaniu dohľadu [ako sa uvádza v nariadení (EÚ) č. 1093/2010]. Od EBA sa bude predovšetkým žiadať, aby vydával usmernenia a navrhoval regulačné technické predpisy v rôznych oblastiach, napríklad s cieľom ozrejmiť predpisy týkajúce sa povolení na činnosť v zahraničí pre platobné inštitúcie pôsobiace vo viacerých členských štátoch (tzv. passporting), alebo zaistiť, aby sa stanovili adekvátne bezpečnostné požiadavky. 2013/0264 (COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia smernice 2002/65/ES, 2013/36/EÚ a 2009/110/ES a ktorou sa zrušuje smernica 2007/64/ES (Text s významom pre EHP) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[17], so zreteľom na stanovisko Európskej centrálnej banky,[18] po porade s európskym dozorným úradníkom pre ochranu údajov, konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: (1) V posledných rokoch sa v Únii dosiahol významný pokrok, pokiaľ ide o integráciu v oblasti maloobchodných platieb, a to najmä v súvislosti s aktami Únie o platbách, predovšetkým so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/64/ES[19], s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 924/2009[20], so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/110/ES[21] a s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 260/2012[22]. Smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ[23] sa ďalej doplnil právny rámec týkajúci sa platobných služieb tým, že sa v nej stanovilo konkrétne obmedzenie možnosti maloobchodníkov účtovať zákazníkom príplatky za používanie určitých spôsobov platby. (2) Smernica 2007/64/ES bola prijatá v decembri 2007 na základe návrhu Komisie z decembra 2005. Odvtedy zažil maloobchodný platobný trh značné technické inovácie a rýchly nárast počtu elektronických a mobilných platieb, ako aj príchod nových druhov platobných služieb na trh. (3) Preskúmanie právneho rámca Únie týkajúceho sa platobných služieb a predovšetkým analýza vplyvu smernice 2007/64/ES, ako aj konzultácia o zelenej knihe Komisie s názvom „Smerom k integrovanému európskemu trhu s kartovými, internetovými a mobilnými platbami“[24] poukázali na skutočnosť, že ďalší vývoj je z regulačného hľadiska spojený so vznikom veľkých výziev. Dôležité oblasti platobného trhu, a to najmä platby kartou, internetové a mobilné platby sú stále často roztrieštené pozdĺž hraníc jednotlivých štátov. Mnohé inovačné platobné produkty alebo služby nespadajú, či už do veľkej miery alebo celkovo, do pôsobnosti smernice 2007/64/ES. Rozsah pôsobnosti smernice 2007/64/ES a predovšetkým niektoré prvky z neho vylúčené, ako napr. určité činnosti súvisiace s platbami vylúčené zo všeobecných pravidiel, sa navyše ukázali v niektorých prípadoch ako príliš nejednoznačné, veľmi všeobecné alebo jednoducho zastarané, keď sa vezme do úvahy vývoj na trhu. V dôsledku toho vznikla právna neistota, potenciálne bezpečnostné riziko v platobnom reťazci a nedostatočná ochrana spotrebiteľa v niektorých oblastiach. Ukázalo sa, že zavádzanie inovačných a na používanie jednoduchých digitálnych platobných služieb, ako aj poskytovanie účinných, pohodlných a bezpečných platobných metód v Únii je náročné. (4) Vzhľadom na rozvoj digitálneho hospodárstva má vytvorenie integrovaného jednotného trhu elektronických platieb zásadný význam pre zabezpečenie toho, aby spotrebitelia, obchodníci a podniky mohli naplno využívať výhody vnútorného trhu. (5) Na vyplnenie regulačných medzier a zároveň na zabezpečenie väčšej právnej istoty a jednotného uplatňovania legislatívneho rámca v celej Únii by bolo potrebné stanoviť nové pravidlá. Súčasným, ako aj novým hráčom na trhu by sa mali zaručiť rovnocenné prevádzkové podmienky, čím sa umožní, aby nové spôsoby platby oslovili širší trh, a zabezpečí sa vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa pri využívaní týchto platobných služieb v rámci celej Únie. Malo by to viesť ku klesajúcemu trendu, pokiaľ ide o ceny a náklady používateľov platobných služieb, k širším možnostiam voľby a transparentnosti platobných služieb. (6) V posledných rokoch narástli bezpečnostné riziká spojené s elektronickými platbami. Je to v dôsledku vyššej technickej zložitosti elektronických platieb, neustále narastajúceho objemu elektronických platieb v celosvetovom meradle a novovznikajúcich druhov platobných služieb. Keďže spoľahlivé a bezpečné platobné služby predstavujú základnú podmienku pre riadne fungujúci trh s platobnými službami, používatelia platobných služieb by mali byť primerane chránení pred takýmito rizikami. Platobné služby sú nevyhnutné na zachovanie zásadných hospodárskych a spoločenských činností, a preto poskytovatelia platobných služieb ako úverové inštitúcie spadajú pod označenie „účastník trhu“ v zmysle článku 3 ods. 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady [vložiť číslo smernice o bezpečnosti sietí a informácií (NIS) po jej prijatí][25]. (7) Okrem všeobecných opatrení, ktoré majú byť prijaté na úrovni členských štátov podľa smernice [vložiť číslo smernice o bezpečnosti sietí a informácií (NIS) po jej prijatí], by sa bezpečnostné riziká spojené s platobnými transakciami mali riešiť aj na úrovni poskytovateľov platobných služieb, Bezpečnostné opatrenia, ktoré majú prijať poskytovatelia platobných služieb, musia byť primerané daným bezpečnostným rizikám. Na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia platobných služieb poskytovali príslušným orgánom každý rok aktualizované informácie o posúdení svojich bezpečnostných rizík a o (dodatočných) opatreniach, ktoré prijali v reakcii na tieto riziká, by sa mal zaviesť mechanizmus pravidelného podávania správ. Navyše s cieľom zaistiť minimálne poškodenie používateľov, iných poskytovateľov platobných služieb a platobných systémov, ako je napr. závažné narušenie platobného systému, je nevyhnutné, aby poskytovatelia platobných služieb mali povinnosť bezodkladne hlásiť zásadné bezpečnostné incidenty Európskemu orgánu pre bankovníctvo. (8) Revidovaný regulačný rámec pre platobné služby dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) (EÚ) [XX/XX/XX][26]. Týmto nariadením sa zavádzajú pravidlá týkajúce sa účtovania viacstranných a dvojstranných výmenných poplatkov za všetky transakcie vykonané prostredníctvom spotrebiteľských debetných a kreditných kariet a za elektronické a mobilné platby založené na takýchto transakciách. Takisto sa ním obmedzuje používanie niektorých obchodných pravidiel týkajúcich sa transakcií realizovaných kartami. Cieľom nariadenia je ďalšie urýchlenie dosahovania účinného integrovaného trhu pre platby realizované kartami. (9) V záujme toho, aby sa predišlo odlišným prístupom v jednotlivých členských štátoch, čo by bolo nevýhodné pre spotrebiteľov, by sa ustanovenia tejto smernice o požiadavkách na transparentnosť a informácie pre poskytovateľov platobných služieb mali uplatňovať aj na transakcie, pri ktorých má platiteľov alebo príjemcov poskytovateľ platobných služieb sídlo v rámci Európskeho hospodárskeho priestoru (ďalej len „EHP“) a druhý poskytovateľ platobných služieb má sídlo mimo EHP. Takisto je vhodné, aby sa uplatňovanie požiadaviek na transparentnosť a informácie rozšírilo na transakcie realizované vo všetkých menách medzi poskytovateľmi platobných služieb, ktorí majú sídlo v rámci EHP. (10) Vymedzenie platobných služieb by malo byť technologicky neutrálne a malo by pripúšťať ďalší rozvoj nových druhov platobných služieb, pričom treba zabezpečiť rovnocenné prevádzkové podmienky tak pre už existujúcich, ako aj nových poskytovateľov platobných služieb. (11) Výnimka týkajúca sa platobných transakcií prostredníctvom agenta v mene platiteľa alebo príjemcu v zmysle smernice 2007/64/ES sa v jednotlivých členských štátoch uplatňuje veľmi rôznymi spôsobmi. Niektoré členské štáty umožňujú, aby túto výnimku využívali platformy elektronického obchodu konajúce ako sprostredkovateľ tak individuálnych nákupcov, ako aj predajcov bez skutočného priestoru na rokovanie alebo uzavretie predaja alebo nákupu tovaru alebo služieb. Tým sa ide nad zamýšľaný rámec výnimky a môže to zvýšiť riziká pre spotrebiteľov, keďže títo poskytovatelia zostávajú mimo ochrany právneho rámca. Odlišné postupy uplatňovania narušujú aj hospodársku súťaž na platobnom trhu. Vymedzenie by malo byť presnejšie a jednoznačnejšie, aby sa tieto nedostatky odstránili. (12) Spätná väzba z trhu naznačuje, že platobné činnosti, na ktoré sa vzťahuje výnimka obmedzenej siete, často zahŕňajú obrovské objemy a hodnoty platieb a spotrebiteľom sa v rámci nich ponúkajú stovky alebo tisíce rôznych výrobkov a služieb, čo nezodpovedá účelu výnimky obmedzenej siete, ako sa stanovuje v smernici 2007/64/ES. To pre používateľov platobných služieb (predovšetkým pre spotrebiteľov) predstavuje väčšie riziká a žiadnu právnu ochranu a jasné nevýhody pre aktérov na trhu podliehajúcich regulácii. Na obmedzenie týchto rizík je potrebné presnejšie vymedzenie obmedzenej siete v súlade so smernicou 2009/110/ES. Platobný nástroj by sa teda mal považovať za použiteľný v takejto obmedzenej sieti, len ak sa môže používať buď na kúpu tovaru alebo služieb v konkrétnom obchode alebo reťazci obchodov, alebo pre obmedzenú škálu tovarov alebo služieb bez ohľadu na zemepisnú polohu predajného miesta. Medzi takéto nástroje by mohli patriť karty jednotlivých predajní, palivové karty, členské karty a karty na verejnú dopravu a stravné lístky alebo poukazy na služby, na ktoré sa niekedy vzťahuje osobitná daň alebo pracovnoprávny rámec určený na podporu používania takýchto nástrojov s cieľom splniť ciele stanovené v právnych predpisoch v sociálnej oblasti Ak sa z takéhoto nástroja na osobitný účel vyvinie nástroj na všeobecný účel, nemalo by sa naďalej uplatňovať vyňatie z rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Nástroje, ktoré sa môžu používať na kúpu v obchodoch uvedených obchodníkov, by nemali byť vylúčené z rozsahu pôsobnosti tejto smernice, pretože takéto nástroje sú zvyčajne navrhnuté pre sieť poskytovateľov služieb, ktorá sa stále rozširuje. Výnimka by sa mala uplatňovať spolu s povinnosťou potenciálnych poskytovateľov platobných služieb oznámiť činnosti, ktoré spadajú do rozsahu vymedzenia obmedzenej siete. (13) Z rozsahu pôsobnosti smernice 2007/64/ES sú vyňaté určité platobné transakcie realizované prostredníctvom telekomunikačného alebo IT zariadenia, ak prevádzkovateľ siete nekoná len ako sprostredkovateľ na dodanie digitálnych tovarov alebo služieb prostredníctvom predmetného zariadenia, ale týmto tovarom alebo službám aj pridá hodnotu. Predovšetkým sa touto výnimkou umožňujú platby, ktoré účtuje operátor, resp. predaj účtovaný priamo na telefónny účet, počínajúc zvoneniami a prémiovými SMS službami (platby cez SMS), čo prispieva k rozvoju nových obchodných modelov založených na predaji digitálneho obsahu v nízkej hodnote. Spätná väzba z trhu neobsahuje žiadne dôkazy o tom, že by sa tento spôsob platby, ktorému spotrebitelia dôverujú ako pohodlnému spôsobu platby za služby či tovary v nízkej hodnote, rozvinul na všeobecnú sprostredkovateľskú platobnú službu. Keďže je však súčasná formulácia výnimky nejednoznačná, v jednotlivých členských štátoch sa toto pravidlo uplatňuje rôznymi spôsobmi. Následkom je nedostatočná právna istota pre operátorov a spotrebiteľov a príležitostne to umožnilo vydávať iné sprostredkovateľské platobné služby za oprávnené na vyňatie z rozsahu pôsobnosti smernice 2007/64/ES. Preto je vhodné, aby sa rozsah pôsobnosti tejto smernice zúžil. Výnimka by sa mala konkrétne zamerať na mikroplatby za digitálny obsah, ako sú zvonenia, pozadia na obrazovku, hudba, hry, videá alebo aplikácie. Táto výnimka by sa mala uplatňovať iba na platobné služby poskytované ako doplnkové služby k službám elektronickej komunikácie (ktoré sú hlavnou obchodnou činnosťou daného operátora). (14) Podobným spôsobom sú z rozsahu pôsobnosti smernice 2007/64/ES vyňaté platobné služby ponúkané subjektmi inštalujúcimi bankomaty nezávislé od bánk alebo iných poskytovateľov platobných služieb. Pôvodne bolo toto ustanovenie myslené ako podnet na inštaláciu samostatne stojacich bankomatov vo vzdialených a riedko osídlených oblastiach tým, že sa v ich prípade umožnilo účtovať ďalšie poplatky okrem poplatkov platených poskytovateľom platobných služieb, ktorí vydali platobnú kartu. Ustanovenie ale nebolo určené poskytovateľom bankomatov, ktorí majú siete s niekoľko sto či dokonca niekoľko tisíc bankomatmi v jednom alebo vo viacerých členských štátoch. Vedie to k neuplatňovaniu predmetnej smernice na stále väčšiu časť trhu s bankomatovými službami, čo má negatívne účinky na ochranu spotrebiteľa. Takisto to podnecuje existujúcich poskytovateľov bankomatov, aby zmenili svoj obchodný model a zrušili svoj zvyčajný zmluvný vzťah s poskytovateľmi platobných služieb s cieľom účtovať vyššie poplatky priamo spotrebiteľom. Táto výnimka by sa preto mala zrušiť. (15) Poskytovatelia služieb, ktorí by chceli využívať výnimku podľa smernice 2007/64/ES, sa často nespýtajú orgánov, či sa na ich činnosti táto smernica vzťahuje, alebo či sú vyňaté z rozsahu jej pôsobnosti, a spoliehajú sa na svoje vlastné posúdenie. Zdá sa, že niektoré výnimky použili poskytovatelia platobných služieb ako podnet k zmene svojich obchodných modelov tak, aby ich činnosti ponúkané v oblasti platieb boli vyňaté z pôsobnosti danej smernice. Môže to mať za následok zvýšené riziká pre používateľov platobných služieb a rozdielne podmienky pre poskytovateľov platobných služieb na vnútornom trhu. Poskytovatelia služieb by preto mali byť povinní oznamovať určité činnosti príslušným orgánom s cieľom zabezpečiť rovnaký výklad predpisov v rámci celého vnútorného trhu. (16) Je dôležité, aby sem bola zahrnutá požiadavka na potenciálnych poskytovateľov platobných služieb oznamovať svoj zámer poskytovať činnosti v rámci obmedzenej siete, ak objem platobných transakcií presiahne istú prahovú hodnotu. Príslušné orgány by mali preskúmať, či tieto činnosti môžu byť považované za činnosti poskytované v rámci obmedzenej siete, a na základe kritérií stanovených v článku 3 písm. k) by mali k nim prijať odôvodnené rozhodnutie. (17) Nové predpisy by mali byť v súlade s prístupom zaujatým v smernici 2007/64/ES, ktorá sa vzťahuje na všetky druhy elektronických platobných služieb. Ako doteraz preto stále nie je vhodné, aby sa nové pravidlá vzťahovali na služby, pri ktorých sa prevod finančných prostriedkov od platiteľa k príjemcovi alebo ich doprava uskutočňuje výhradne v bankovkách a minciach, alebo ak sa prevod zakladá na šeku v papierovej forme, zmenke v papierovej forme, vlastnej zmenke alebo inom nástroji, kupónoch v papierovej forme alebo kartách vystavených na poskytovateľa platobných služieb alebo na inú osobu s cieľom dať finančné prostriedky k dispozícii príjemcovi. (18) Od prijatia smernice 2007/64/ES vznikli nové druhy platobných služieb, predovšetkým v oblasti internetových platieb. Konkrétne vznikli poskytovatelia služieb, ktorí sú treťou stranou a ktorí spotrebiteľom a obchodníkom ponúkajú tzv. platobné iniciačné služby, a to často bez toho, aby nadobudli vlastníctvo finančných prostriedkov určených na prevod. Tieto služby uľahčujú platby v rámci elektronického obchodu tým, že vytvárajú softvérové premostenie medzi webovou stránkou obchodníka a platformou pre online bankovníctvo spotrebiteľa s cieľom iniciovať internetové platby na základe úhrady alebo inkasa. Poskytovatelia služieb, ktorí sú treťou stranou, ponúkajú nízkonákladovú alternatívu k platbám kartou tak obchodníkom, ako aj spotrebiteľom a spotrebiteľom umožňujú nakupovať online aj vtedy, ak nevlastnia kreditné karty. Keďže sa ale na poskytovateľov služieb, ktorí sú treťou stranou, smernica 2007/64/ES v súčasnosti nevzťahuje, nemusia byť nevyhnutne pod dohľadom príslušného orgánu a neplnia požiadavky smernice 2007/64/ES. To vyvoláva celý rad právnych otázok, ako je ochrana spotrebiteľa, bezpečnosť a zodpovednosť, ako aj hospodárska súťaž a otázky týkajúce sa ochrany údajov. Nové pravidlá by preto mali reagovať na tieto otázky. (19) Poukázanie peňazí je jednoduchou platobnou službou, ktorá je obyčajne založená na tom, že platiteľ poskytne hotovosť poskytovateľovi platobných služieb, ktorý zodpovedajúcu sumu poukáže napríklad prostredníctvom komunikačnej siete príjemcovi alebo inému poskytovateľovi platobných služieb, ktorý koná v mene príjemcu. V niektorých členských štátoch poskytujú supermarkety, obchodníci a iní maloobchodní predajcovia podobnú službu verejnosti, ktorá umožňuje uskutočňovanie platieb za komunálne služby a platenie iných pravidelných účtov domácností. Tieto služby uhrádzania účtov by sa mali považovať za poukázanie peňazí, ak podľa príslušných orgánov táto činnosť nie je inou platobnou službou. (20) Je potrebné stanoviť kategórie poskytovateľov platobných služieb, ktorí môžu platobné služby legitímne poskytovať v celej Únii, ako sú najmä úverové inštitúcie, ktoré prijímajú od používateľov vklady, ktoré sa môžu použiť na financovanie platobných transakcií a ktoré by mali naďalej podliehať prudenciálnym požiadavkám podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/ES[27], inštitúcie elektronických peňazí vydávajúce elektronické peniaze, ktoré sa môžu použiť na financovanie platobných transakcií a ktoré by mali naďalej podliehať prudenciálnym požiadavkám podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/110/ES, platobné inštitúcie a poštové žírové inštitúcie, ktoré sú oprávnené poskytovať platobné služby podľa vnútroštátnych právnych predpisov. (21) Touto smernicou by sa mali stanoviť pravidlá pre vykonávanie platobných transakcií, ak sú finančnými prostriedkami elektronické peniaze v zmysle smernice 2009/110/ES. Táto smernica by však nemala upravovať vydávanie elektronických peňazí, ani meniť prudenciálnu reguláciu inštitúcií elektronických peňazí stanovenú v uvedenej smernici. Preto by platobné inštitúcie nemali byť oprávnené vydávať elektronické peniaze. (22) Smernica 2007/64/ES stanovila prudenciálny režim, ktorým sa zaviedlo jednotné povolenie pre všetkých poskytovateľov platobných služieb, ktorí nepreberajú žiadne vklady, ani nevydávajú elektronické peniaze. Na tento účel sa smernicou 2007/64/ES zaviedla nová kategória poskytovateľov platobných služieb (ďalej len „platobné inštitúcie“), a to zavedením povolenia, ktoré podlieha súboru prísnych a komplexných podmienok a ktoré oprávňuje právnické osoby, ktoré nespadajú do existujúcich kategórií, poskytovať platobné služby v celej Únii. Na tieto služby by sa teda v rámci celej Únie mali vzťahovať rovnaké podmienky. (23) Podmienky udelenia povolenia na činnosť platobných inštitúcií, ako aj zachovania platnosti tohto povolenia, sa veľmi nezmenili. Rovnako ako v smernici 2007/64/ES tieto podmienky zahŕňajú prudenciálne požiadavky primerané prevádzkovým a finančným rizikám, ktorým tieto inštitúcie čelia pri vykonávaní svojich obchodných činností. V tejto súvislosti je potrebné riadne upraviť režim fungovania počiatočného kapitálu spolu s prevádzkovým kapitálom, ktorý by sa mohol časom upraviť tak, aby fungoval dokonalejšie v závislosti od potrieb trhu. V dôsledku rozmanitosti v oblasti platobných služieb by táto smernica mala umožniť, aby sa prostredníctvom rôznych metód uplatňovaných spolu s určitým rozsahom kompetencií pri vykonávaní dohľadu zaobchádzalo s rovnakými rizikami rovnakým spôsobom u všetkých poskytovateľov platobných služieb. Tieto požiadavky na platobné inštitúcie by mali zohľadňovať skutočnosť, že platobné inštitúcie vykonávajú špecializovanejšie a obmedzenejšie činnosti, a preto sa vystavujú rizikám, ktoré sú oveľa užšie a ktoré je možné oveľa ľahšie kontrolovať a dohliadať na ne než tie, ktoré vznikajú v širšom spektre činností úverových inštitúcií. Platobným inštitúciám by sa malo predovšetkým zakázať prijímať vklady od používateľov a povoliť používať finančné prostriedky prijaté od používateľov iba na poskytovanie platobných služieb. Požadované prudenciálne pravidlá vrátane počiatočného kapitálu by mali byť primerané riziku súvisiacemu s príslušnou platobnou službou poskytovanou platobnou inštitúciou. Služby, ktoré iba umožňujú prístup k platobným účtom, ale žiadne účty neponúkajú, by sa mali s prihliadnutím na počiatočný kapitál považovať za stredne rizikové. (24) Malo by sa prijať ustanovenie, podľa ktorého by boli finančné prostriedky klientov vedené oddelene od finančných prostriedkov platobnej inštitúcie určených na iné obchodné činnosti. Zdá sa však, že požiadavky na zabezpečenie finančných prostriedkov sú nevyhnutné, len ak platobná inštitúcia nadobúda vlastníctvo finančných prostriedkov svojich klientov. Na platobné inštitúcie by sa mali tiež vzťahovať požiadavky na účinný boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu teroristickej činnosti. (25) Touto smernicou by sa nemali zmeniť povinnosti platobných inštitúcií, pokiaľ ide o predkladanie ich účtovných výkazov a o audit ich ročných a konsolidovaných účtovných závierok. Platobné inštitúcie by mali vypracúvať svoje ročné a konsolidované účtovné závierky v súlade so smernicou Rady 78/660/EHS[28] a prípadne so smernicou Rady 83/349/EHS[29] a so smernicou Rady 86/635/EHS[30]. Ročnú účtovnú závierku a konsolidovanú účtovnú závierku by mal overiť audítor, pokiaľ platobná inštitúcia nie je oslobodená od tejto povinnosti podľa smernice 78/660/EHS, a prípadne podľa smerníc 83/349/EHS a 86/635/EHS. (26) V posledných rokoch vďaka rozvoju technológií vznikol aj rad doplnkových služieb, ako sú informačné služby o účte a agregované služby o účte. Na tieto služby by sa smernica takisto mala vzťahovať, aby sa spotrebiteľom poskytla primeraná ochrana a právna istota v súvislosti s ich postavením. (27) Ak poskytovatelia platobných služieb poskytujú jednu alebo viac platobných služieb, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, mali by vždy viesť platobné účty, ktoré sa používajú výlučne na platobné transakcie. Aby platobné inštitúcie mohli poskytovať platobné služby, je nevyhnutné, aby mali prístup k platobným účtom. Členské štáty by mali zaistiť, aby sa takýto prístup poskytoval spôsobom primeraným legitímnemu cieľu, na ktorý má tento prístup slúžiť. (28) Táto smernica by mala upravovať poskytovanie úverov platobnými inštitúciami, t. j. poskytovanie úverových rámcov a vydávanie kreditných kariet, iba ak je to úzko spojené s platobnými službami. Poskytovanie úveru je vhodné povoliť platobným inštitúciám so zreteľom na ich cezhraničné činnosti iba vtedy, ak sa poskytne s cieľom uľahčiť platobné služby, pričom tento úver má povahu krátkodobého úveru a poskytuje sa na obdobie nepresahujúce 12 mesiacov vrátane prípadného revolvingu, a pod podmienkou, že ho platobná inštitúcia refinancuje hlavne z vlastných zdrojov alebo iných finančných prostriedkov z kapitálových trhov, a nie z finančných prostriedkov držaných v mene klientov na účel platobných služieb. Tieto pravidlá by sa mali uplatňovať bez toho, aby bola dotknutá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES[31] alebo iné príslušné právne predpisy Únie alebo vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa podmienok poskytovania úverov spotrebiteľom, ktoré neboli harmonizované touto smernicou. (29) Celkovo sa fungovanie spolupráce medzi príslušnými vnútroštátnymi orgánmi zodpovednými za udeľovanie povolení platobným inštitúciám, za vykonávanie kontrol a za rozhodovanie o odňatí týchto povolení ukázalo byť uspokojivé. Spolupráca medzi jednotlivými príslušnými orgánmi by sa však mala zlepšiť, pokiaľ ide o výmenu informácií, ako aj o jednotné uplatňovanie a výklad smernice v prípadoch, keď by platobná inštitúcia, ktorej bolo udelené povolenie, chcela poskytovať platobné služby aj v inom než jej domovskom členskom štáte pri uplatňovaní práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby (v rámci režimu povolenia na činnosť v zahraničí, tzv. passporting). Treba požiadať Európsky orgán pre bankovníctvo (EBA), aby pripravil súbor usmernení o spolupráci a výmene údajov. (30) S cieľom zvýšiť transparentnosť, pokiaľ ide o platobné inštitúcie, ktorým bolo udelené povolenie, alebo platobné inštitúcie, ktoré sú zaregistrované na príslušných orgánoch, a to vrátane ich agentov a pobočiek, by sa v rámci EBA mal zriadiť webový portál, ktorý by slúžil ako európsky elektronický prístupový bod a ktorý by navzájom prepájal vnútroštátne registre. Tieto opatrenia by sa mali zamerať na to, aby sa prispelo k zlepšeniu spolupráce medzi príslušnými orgánmi. (31) Dostupnosť presných, aktualizovaných informácií by sa mala zlepšiť tak, že sa od platobných inštitúcií bude požadovať, aby bez zbytočného odkladu informovali príslušné orgány ich domovského štátu o všetkých zmenách ovplyvňujúcich presnosť poskytnutých informácií a dôkazov s prihliadnutím na povolenie, a to vrátane dodatočných agentov, pobočiek alebo subjektov, ktoré externe vykonávajú príslušné činnosti. V prípade pochybností by príslušné orgány mali aj overovať správnosť oznámených informácií. (32) Hoci sa v tejto smernici uvádza minimálny súbor právomocí, ktoré by príslušné orgány mali mať pri dohliadaní na to, ako platobné inštitúcie dodržiavajú predpisy, tieto právomoci treba vykonávať za súčasného dodržiavania základných práv vrátane práva na súkromie. Na vykonávanie právomocí, ktoré by mohli predstavovať závažné narušenie práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie, by členské štáty mali zaviesť primerané a účinné záruky proti akémukoľvek zneužitiu alebo svojvoľnému konaniu, napríklad v prípade potreby prostredníctvom predbežného povolenia od súdneho orgánu príslušného členského štátu. (33) Je dôležité zaistiť, aby sa na všetky osoby poskytujúce služby poukazovania peňazí uplatňovali určité minimálne zákonné a regulačné požiadavky. Z tohto dôvodu je potrebné požadovať registráciu totožnosti a bydliska alebo sídla všetkých osôb poskytujúcich služby poukazovania peňazí, a to vrátane osôb, ktoré nie sú schopné splniť všetky podmienky na udelenie povolenia na činnosť platobných inštitúcií. Takýto prístup je v súlade s odôvodnením osobitného odporúčania VI Finančnej akčnej pracovnej skupiny proti praniu špinavých peňazí, ktoré obsahuje ustanovenie mechanizmu, podľa ktorého by sa s poskytovateľmi platobných služieb, ktorí nie sú schopní splniť všetky podmienky stanovené v danom odporúčaní, mohlo i napriek tomu zaobchádzať ako s platobnými inštitúciami. Na tieto účely by členské štáty mali takéto osoby zaevidovať v registri platobných inštitúcií, aj keď nespĺňajú všetky alebo niektoré podmienky na udelenie povolenia na činnosť. Je však dôležité, aby možnosť výnimky podliehala prísnym požiadavkám týkajúcim sa objemu platobných transakcií. Platobné inštitúcie, ktorým sa udelila výnimka, by nemali mať právo usadiť sa ani slobodu poskytovať služby a ani by si nemali nepriamo uplatňovať tieto práva, ak sú členmi platobného systému. (34) Pre každého poskytovateľa platobných služieb je nevyhnutné, aby mal prístup k službám technických infraštruktúr platobných systémov. Tento prístup by však mal podliehať príslušným požiadavkám, aby sa zabezpečila integrita a stabilita uvedených systémov. Každý poskytovateľ platobných služieb, ktorý žiada o účasť v platobnom systéme, by mal účastníkom tohto platobného systému predložiť dôkaz o tom, že jeho vnútorné mechanizmy sú dostatočne zabezpečené proti všetkým druhom rizík. Tieto platobné systémy obyčajne obsahujú napr. systémy platobných kariet so štyrmi účastníkmi, ako aj hlavné systémy na spracovanie úhrad a inkás. S cieľom zabezpečiť rovnaké zaobchádzanie v celej Únii s rôznymi kategóriami poskytovateľov platobných služieb, ktorým bolo udelené povolenie, v súlade s podmienkami ich povolenia je potrebné objasniť pravidlá týkajúce sa prístupu k poskytovaniu platobných služieb a prístupu k platobným systémom. (35) Malo by sa ustanoviť nediskriminačné zaobchádzanie s platobnými inštitúciami, ktorým bolo udelené povolenie, a úverovými inštitúciami, aby mohol každý poskytovateľ platobných služieb na vnútornom trhu využívať služby technických infraštruktúr týchto platobných systémov za rovnakých podmienok. Je vhodné stanoviť rozdielne zaobchádzanie s poskytovateľmi platobných služieb, ktorým bolo udelené povolenie, a tými poskytovateľmi, na ktorých sa vzťahuje výnimka podľa tejto smernice, ako aj výnimka podľa článku 3 smernice 2009/110/ES vzhľadom na rozdiely medzi jednotlivými prudenciálnymi rámcami platnými pre týchto poskytovateľov. Rozdiely cenových podmienok však možno povoliť len v tom prípade, ak vyplývajú z rozdielov v nákladoch poskytovateľov platobných služieb. Tým by nemalo byť dotknuté právo členských štátov obmedziť prístup k systémovo dôležitým systémom v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/26/ES[32], ani kompetencie Európskej centrálnej banky a Európskeho systému centrálnych bánk (ESCB) týkajúce sa prístupu k platobným systémom. (36) V niektorých prípadoch členské štáty udelili špecifickým poskytovateľom platobných služieb nepriamy prístup k označeným platobným systémom, čo zodpovedá ustanoveniam smernice 98/26/ES. Toto rozhodnutie sa ponecháva na uvážení príslušného členského štátu. Na zabezpečenie spravodlivej hospodárskej súťaže medzi poskytovateľmi platobných služieb by sa však v tejto smernici malo ustanoviť, že ak členský štát udelil niektorému poskytovateľovi platobných služieb nepriamy prístup k takýmto systémom, s ostatnými poskytovateľmi platobných služieb, ktorí sú v rovnakej situácii, by sa malo zaobchádzať rovnako, a nie diskriminačne. (37) V posledných rokoch sa z určitých platobných systémov s troma účastníkmi, pri ktorých tento systém koná ako výhradný poskytovateľ platobných služieb tak platiteľovi, ako aj príjemcovi, stali rešpektovaní hráči na trhu spracovania platieb. Preto už neexistujú dôvody, aby tieto systémy požívali výnimku, pokiaľ ide o poskytnutie prístupu k ostatným poskytovateľom platobných služieb, ak ostatné platobné systémy nemôžu takúto výnimku využívať. (38) Mal by sa zaviesť súbor predpisov s cieľom zabezpečiť transparentnosť podmienok a informačných požiadaviek pre platobné služby. (39) Táto smernica by sa nemala vzťahovať ani na hotovostné platobné transakcie, pretože pre hotovostné transakcie už existuje jednotný platobný trh, a ani na tie platobné transakcie, ktoré sa vykonávajú prostredníctvom šekov v papierovej forme, pretože z hľadiska svojej povahy nemôžu byť spracúvané rovnako efektívne ako ostatné platobné prostriedky. Osvedčené postupy v tejto oblasti by sa však mali opierať o zásady ustanovené v tejto smernici. (40) Keďže spotrebitelia a podniky nie sú v rovnakej situácii, nepotrebujú ani rovnakú úroveň ochrany. Hoci je dôležité zaručiť práva spotrebiteľov ustanoveniami, od ktorých sa nemožno zmluvne odchýliť, je rozumné, aby sa podniky a organizácie mohli dohodnúť inak, ak nejde o dojednanie so spotrebiteľom. Členské štáty by však mali mať možnosť ustanoviť, že s mikropodnikmi v zmysle odporúčania Komisie 2003/361/ES[33] by sa malo zaobchádzať rovnako ako so spotrebiteľmi. V každom prípade by sa však niektoré základné ustanovenia tejto smernice mali uplatňovať vždy bez ohľadu na postavenie používateľa. (41) Táto smernica by mala určiť povinnosti poskytovateľov platobných služieb, pokiaľ ide o poskytovanie informácií používateľom platobných služieb, ktorým by sa o platobných službách mali poskytnúť prehľadné informácie na rovnako vysokej úrovni, aby sa mohli rozhodnúť na základe dobrej informovanosti a aby si mohli slobodne zvoliť služby v rámci celej Únie. V záujme transparentnosti by sa v tejto smernici mali ustanoviť harmonizované požiadavky nevyhnutné na zabezpečenie poskytnutia potrebných a dostatočných informácií používateľom platobných služieb, ktoré sa týkajú zmluvy o poskytovaní platobných služieb a platobných transakcií. S cieľom podporiť bezproblémové fungovanie jednotného trhu v oblasti platobných služieb by členské štáty mali mať možnosť prijímať iba tie ustanovenia o poskytovaní informácií, ktoré sú ustanovené v tejto smernici. (42) Spotrebitelia by mali byť chránení pred nekalými a zavádzajúcimi praktikami v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES[34], ako aj smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES[35] a smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/65/ES[36]. Dodatočné ustanovenia v týchto smerniciach sa uplatňujú naďalej. Mal by sa však vysvetliť najmä vzťah medzi touto smernicou a smernicou 2002/65/ES, pokiaľ ide o požiadavky na poskytovanie informácií pred uzavretím zmluvy. (43) Požadované informácie by mali byť primerané potrebám používateľov a poskytované štandardným spôsobom. Požiadavky na poskytovanie informácií pri jednorazovej platobnej transakcii by sa však mali líšiť od požiadaviek rámcovej zmluvy, ktorá zahŕňa viacero platobných transakcií. (44) V praxi sú rámcové zmluvy a platobné transakcie, ktoré tieto zmluvy zahŕňajú, oveľa bežnejšie a hospodársky dôležitejšie než jednorazové platobné transakcie. V prípade platobného účtu alebo osobitného platobného nástroja sa vyžaduje rámcová zmluva. Požiadavky na poskytovanie informácií o rámcových zmluvách pred ich uzavretím by preto mali byť dostatočne vyčerpávajúce a informácie by sa vždy mali poskytovať v papierovej forme alebo na inom trvalom nosiči údajov, ako sú výtlačky z tlačiarní na tlačenie výpisov z účtov, CD-ROM, DVD, pevné disky osobných počítačov, na ktorých možno ukladať elektronickú poštu, a internetové stránky, pokiaľ tieto stránky umožňujú prístup k týmto informáciám pre budúce použitie po obdobie zodpovedajúce účelu informácií a nezmenenú reprodukciu uložených informácií. Avšak pre poskytovateľa platobných služieb a ich používateľa by malo byť možné dohodnúť v rámcovej zmluve spôsob, akým sa poskytnú následné informácie o vykonaných platobných transakciách, napríklad že v prípade internetového bankovníctva sa všetky informácie o platobnom účte sprístupnia online. (45) V prípade jednorazových platobných transakcií by sa vždy z vlastného podnetu poskytovateľa platobných služieb mali poskytnúť iba základné informácie. Keďže platiteľ je pri podávaní platobného príkazu obyčajne prítomný, nie je potrebné požadovať, aby sa informácie v každom prípade poskytovali v papierovej forme alebo na inom trvalom nosiči údajov. Poskytovateľ platobných služieb môže poskytnúť informácie ústne pri priehradke alebo ich inak ľahko sprístupniť, napríklad umiestnením obchodných podmienok na nástenke vo svojich priestoroch. Informácie by sa mali poskytnúť aj o tom, kde sú k dispozícii ďalšie podrobnejšie informácie (napr. adresa internetovej stránky). Ak však spotrebiteľ o to požiada, mali by sa mu základné informácie poskytnúť v papierovej forme alebo na inom trvalom nosiči údajov. (46) Touto smernicou by sa malo stanoviť právo spotrebiteľa na bezplatné získanie dôležitých informácií pred tým, než je viazaný akoukoľvek zmluvou o poskytovaní platobných služieb. Spotrebiteľ by mal mať takisto možnosť kedykoľvek počas zmluvného vzťahu vopred žiadať o bezplatné poskytnutie informácií, ako aj rámcovej zmluvy, v papierovej forme, čo by mu umožnilo porovnať služby poskytovateľov platobných služieb a ich podmienky a v prípade akéhokoľvek sporu overiť svoje zmluvné práva a povinnosti. Uvedené ustanovenia by mali byť v súlade so smernicou 2002/65/ES. Výslovné ustanovenia o bezplatných informáciách v tejto smernici by nemali mať za následok umožnenie vyberania poplatkov za poskytovanie informácií spotrebiteľom podľa iných uplatniteľných smerníc. (47) Spôsob, akým má poskytovateľ platobných služieb poskytovať požadované informácie používateľovi platobných služieb, by mal zohľadňovať potreby používateľa, ako aj praktické technické aspekty a nákladovú efektívnosť v závislosti od situácie v súvislosti s podmienkami dohodnutými v príslušnej zmluve o poskytovaní platobných služieb. Táto smernica by teda mala rozlišovať medzi dvoma spôsobmi, akými má poskytovateľ platobných služieb poskytovať informácie: buď by sa informácie mali poskytovať, t. j. poskytovateľ platobných služieb by ich mal aktívne oznamovať v príslušnom čase, ako sa to vyžaduje v tejto smernici bez toho, aby ich používateľ platobných služieb musel požadovať, alebo by sa mali informácie sprístupniť používateľovi platobných služieb pri zohľadnení každej jeho žiadosti o poskytnutie ďalších informácií. V tomto druhom prípade by mal používateľ platobných služieb vyvinúť určitú iniciatívu, aby tieto informácie získal, napríklad si ich výslovne vyžiadať od poskytovateľa platobných služieb, prihlásiť sa do emailovej schránky svojho bankového účtu alebo vložiť bankovú kartu do prístroja na vydávanie výpisov z účtu. Na tieto účely by mal poskytovateľ platobných služieb zabezpečiť možnosť prístupu k informáciám a dostupnosť informácií pre používateľa platobných služieb. (48) Spotrebiteľ by mal dostať základné informácie o vykonaných platobných transakciách bez akýchkoľvek dodatočných poplatkov. V prípade jednorazovej platobnej transakcie by poskytovateľ platobných služieb nemal za tieto informácie vyberať osobitné poplatky. Rovnako by sa mali bezplatne poskytovať následné mesačné informácie o platobných transakciách vykonaných na základe rámcovej zmluvy. Vzhľadom na dôležitosť transparentnosti pri tvorbe cien a rozličné potreby spotrebiteľov by však strany mali byť schopné dohodnúť sa na poplatkoch za častejšie alebo dodatočne poskytované informácie. S cieľom zohľadniť rozdielnu vnútroštátnu prax by sa členským štátom malo umožniť, aby stanovili pravidlá, na základe ktorých sa majú mesačné výpisy z platobného účtu v papierovej forme vždy poskytovať bezplatne. (49) S cieľom uľahčiť mobilitu klientov by sa malo spotrebiteľom umožniť ukončiť rámcovú zmluvu po jednom roku bez toho, aby im boli účtované poplatky. V prípade spotrebiteľov by dohodnutá výpovedná lehota nemala byť dlhšia než jeden mesiac a v prípade poskytovateľov platobných služieb nie kratšia než dva mesiace. Touto smernica by nemala byť dotknutá povinnosť poskytovateľa platobných služieb vypovedať zmluvu o poskytovaní platobných služieb za výnimočných okolností na základe iných príslušných právnych predpisov Únie alebo vnútroštátnych právnych predpisov, napríklad právnych predpisov v oblasti boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, na základe akýchkoľvek akcií zameraných na zmrazenie finančných prostriedkov alebo akýchkoľvek osobitných opatrení súvisiacich s predchádzaním a vyšetrovaním trestnej činnosti. (50) Nástroje na vykonávanie platieb nízkej hodnoty by mali predstavovať lacnú a ľahko použiteľnú alternatívu v prípade tovarov a služieb nízkej hodnoty a nemali by byť zbytočne zaťažené nadmernými požiadavkami. Príslušné požiadavky na poskytovanie informácií a pravidlá pre ich používanie by sa preto mali obmedzovať na základné informácie, pričom by mali zohľadňovať aj technické možnosti, ktoré možno oprávnene očakávať od nástrojov používaných pri platbách nízkej hodnoty. Aj napriek jednoduchšiemu režimu by používatelia platobných služieb mali mať primeranú ochranu vzhľadom na obmedzené riziko, aké tieto platobné nástroje predstavujú, najmä pokiaľ ide o predplatené platobné nástroje. (51) Je nevyhnutné stanoviť kritériá, podľa ktorých sa poskytovateľom, ktorí sú tretími stranami, umožní prístup k informáciám o dostupnosti finančných prostriedkov na účte používateľa platobnej služby, ktoré sú ale držané iným poskytovateľom platobných služieb, ako aj využívanie týchto informácií. Konkrétne by mali tak poskytovatelia, ktorí sú tretími stranami, ako aj poskytovatelia platobných služieb, ktorí spravujú účet používateľa platobnej služby, splniť potrebné požiadavky na ochranu údajov a bezpečnosť stanovené v tejto smernici, alebo na ktoré sa v tejto smernici odkazuje, alebo ktoré sú obsiahnuté v usmerneniach EBA. Platitelia by mali poskytovateľovi platobných služieb, ktorý je treťou stranou, dať výslovný súhlas na prístup k svojim platobným účtom a mali by byť náležite informovaní o rozsahu tohto prístupu. Na to, aby sa umožnil rozvoj ďalších poskytovateľov platobných služieb, ktorí nemôžu prijímať vklady, im úverové inštitúcie musia poskytnúť informácie o dostupnosti finančných prostriedkov, ak platiteľ súhlasil s tým, aby tieto informácie boli oznamované poskytovateľovi platobných služieb, ktorý vydáva platobný nástroj. (52) Práva a povinnosti používateľov platobných služieb a poskytovateľov platobných služieb by sa mali primerane upraviť tak, aby sa zohľadnilo zapojenie poskytovateľa, ktorý je treťou stranou, v transakcii vždy, keď sa použije platobná iniciačná služba. Konkrétne by vyvážené rozdelenie zodpovednosti medzi poskytovateľom platobných služieb, ktorý spravuje účet, a poskytovateľom, ktorý je treťou stranou zapojenou do transakcie, malo mať za následok, že obaja prevezmú zodpovednosť za tú časť transakcie, ktorá je pod ich kontrolou, a v prípade incidentov jasne stanovia zodpovednú stranu. V prípade podvodu alebo sporu by sa na poskytovateľa, ktorý je treťou stranou, mala vzťahovať osobitná povinnosť poskytnúť platiteľovi a poskytovateľovi platobnej služby spravujúcemu účet referenčné údaje transakcií a informácie o autorizácii súvisiacej s príslušnou transakciou. (53) S cieľom znížiť riziko a dôsledky neautorizovaných alebo nesprávne vykonaných platobných transakcií by mal používateľ platobných služieb čo najskôr informovať poskytovateľa platobných služieb o každom spore, ktorý sa týka údajne neautorizovaných alebo nesprávne vykonaných platobných transakcií za predpokladu, že poskytovateľ platobných služieb splnil svoje informačné povinnosti podľa tejto smernice. Ak používateľ platobných služieb dodrží termín pre takéto oznámenie, malo by byť možné uplatniť tieto nároky v rámci premlčacích lehôt stanovených podľa vnútroštátneho práva. Táto smernica by nemala mať vplyv na iné nároky medzi používateľmi platobných služieb a poskytovateľmi platobných služieb. (54) V prípade neautorizovaných platobných transakcií by sa platiteľovi mala bezodkladne vrátiť suma príslušnej transakcie. S cieľom predísť akémukoľvek znevýhodneniu platiteľa by dátum pripísania vrátenej sumy nemal byť neskorší než dátum, kedy bola príslušná suma z účtu odpísaná. S cieľom motivovať používateľa platobných služieb k tomu, aby bez zbytočného odkladu informoval poskytovateľa o každej krádeži alebo strate platobného nástroja, a tým znížil riziko vykonania neautorizovaných platobných transakcií, tento používateľ platobných služieb by mal byť zodpovedný iba za veľmi obmedzenú sumu, pokiaľ nekonal podvodným spôsobom alebo s hrubou nedbalosťou. V tejto súvislosti sa zdá byť primeraná suma vo výške 50 EUR, aby sa zabezpečila jednotná a vysoká úroveň ochrany používateľov v rámci Únie. Navyše ak používateľ informoval poskytovateľa platobných služieb o tom, že jeho platobný nástroj mohol byť zneužitý, od používateľa by sa nemalo žiadať, aby hradil ďalšie straty vyplývajúce z neautorizovaného použitia tohto nástroja. Touto smernicou by nemala byť dotknutá zodpovednosť poskytovateľov platobných služieb za technickú bezpečnosť ich vlastných produktov. (55) Pri posudzovaní prípadnej nedbalosti používateľa platobných služieb by sa mali zohľadniť všetky okolnosti. Dôkazy údajnej nedbalosti a jej rozsah by sa vo všeobecnosti mali posúdiť podľa vnútroštátneho práva. Zmluvné podmienky týkajúce sa poskytovania a používania platobného nástroja, ktorých účinkom by bolo zvýšenie dôkazného bremena spotrebiteľa alebo zníženie dôkazného bremena vydavateľa, by sa mali považovať za neplatné. Okrem toho je vhodné v osobitných situáciách, a to najmä ak platobný nástroj nie je k dispozícii v mieste predaja, ako je tomu v prípade online platieb cez internet, aby poskytovateľ platobných služieb musel poskytnúť dôkaz o údajnej nedbalosti, keďže platiteľove možnosti sú v takýchto prípadoch veľmi obmedzené. (56) Mali by sa prijať ustanovenia upravujúce rozdelenie strát v prípade neautorizovaných platobných transakcií. S výnimkou prípadov podvodu a hrubej nedbalosti by spotrebiteľ nikdy nemal platiť viac než 50 EUR, ak dôjde k neautorizovanej transakcii na jeho účte. Na používateľov platobných služieb, ktorí nie sú spotrebiteľmi, sa môžu uplatňovať iné ustanovenia, keďže takíto používatelia môžu obyčajne lepšie posúdiť riziko podvodu a prijať protiopatrenia. (57) V tejto smernici by sa mali stanoviť pravidlá vrátenia peňazí na účel ochrany spotrebiteľa v prípade, keď vykonaná platobná transakcia prevyšuje sumu, ktorú by bolo možné rozumne očakávať. S cieľom predísť akémukoľvek finančnému znevýhodneniu platiteľa treba zaistiť, aby dátum pripísania akejkoľvek vrátenej sumy nebol neskorší než dátum, kedy bola príslušná suma z účtu odpísaná. V prípade inkás by poskytovatelia platobných služieb mali byť schopní poskytovať svojim zákazníkom ešte výhodnejšie podmienky. Zákazníci by mali mať právo na bezpodmienečné vrátenie finančných prostriedkov pri každej spornej platobnej transakcii. Toto právo na bezpodmienečné vrátenie finančných prostriedkov, ktorým sa zabezpečuje najvyššia úroveň ochrany spotrebiteľa, však nie je oprávnené v prípadoch, keď obchodník už zmluvu naplnil a príslušný tovar alebo služby boli už spotrebované. V prípadoch, keď si používateľ nárokuje vrátenie finančných prostriedkov z nejakej platobnej transakcie, práva na vrátenie by nemali mať vplyv na zodpovednosť platiteľa voči príjemcovi vyplývajúcu zo základného vzťahu, napr. za objednaný, spotrebovaný alebo oprávnene účtovaný tovar alebo služby, ani na práva používateľa, pokiaľ ide o odvolanie platobného príkazu. (58) Spotrebitelia a podniky musia mať pre potreby finančného plánovania a včasného plnenia platobných povinností istotu o čase potrebnom na vykonanie platobného príkazu. Touto smernicou by sa preto mal zaviesť časový okamih, kedy začínajú platiť práva a povinnosti, konkrétne to, kedy sa poskytovateľovi platobných služieb doručí platobný príkaz vrátane okamihu, keď mal príležitosť, aby mu bol doručený prostredníctvom komunikačných prostriedkov dohodnutých v zmluve o poskytovaní platobných služieb, bez ohľadu na predchádzajúcu účasť v procese vedúcom ku vzniku a zaslaniu platobného príkazu, napr. vo forme kontroly bezpečnosti a disponibility finančných prostriedkov, informácií o používaní osobného identifikačného čísla (PIN) či vydaní platobného prísľubu. K doručeniu platobného príkazu by malo ďalej dôjsť vtedy, keď sa poskytovateľovi platobných služieb platiteľa doručí platobný príkaz, ktorý sa má odpísať z účtu platiteľa. Deň alebo časový okamih, kedy príjemca predkladá svojmu poskytovateľovi platobných služieb platobné príkazy na inkasovanie, napr. platby kartou alebo inkasá, alebo kedy príjemcovi poskytne jeho poskytovateľ platobných služieb predfinancovanie príslušných súm (vo forme podmieneného úveru v prospech jeho účtu), by v tejto súvislosti nemali mať žiadny význam. Používatelia by mali mať možnosť spoľahnúť sa na riadne vykonanie úplného a platného platobného príkazu, ak poskytovateľ platobných služieb nemá zmluvný alebo zákonný dôvod na jeho odmietnutie. V prípade odmietnutia platobného príkazu zo strany poskytovateľa platobných služieb by preto mal byť používateľ platobných služieb oboznámený o tomto odmietnutí a o jeho dôvode, a to čo najskôr podľa požiadaviek práva Únie a vnútroštátneho práva. (59) Vzhľadom na rýchlosť, akou moderné plne automatizované platobné systémy spracúvajú platobné transakcie, čo znamená, že od určitého časového okamihu nemožno platobné príkazy odvolať bez toho, aby nevznikli vysoké náklady na manuálny zásah, je potrebné stanoviť pevný konečný termín pre odvolanie platby. V závislosti od typu platobnej služby a platobného príkazu sa môže časový okamih na základe dohody medzi stranami líšiť. Odvolanie platobného príkazu by sa v tejto súvislosti malo uplatňovať iba na vzťah medzi používateľom platobných služieb a ich poskytovateľom, teda bez toho, aby bola dotknutá neodvolateľnosť a konečnosť platobných transakcií v platobných systémoch. (60) Takáto neodvolateľnosť by nemala ovplyvniť právo alebo povinnosť poskytovateľa platobných služieb podľa zákonov niektorých členských štátov, ktorá sa zakladá na rámcovej zmluve platiteľa alebo vnútroštátnych zákonoch, právnych predpisoch, správnych opatreniach alebo usmerneniach, nahradiť platiteľovi sumu vykonanej platobnej transakcie v prípade sporu medzi platiteľom a príjemcom. Takáto náhrada by sa mala považovať za nový platobný príkaz. S výnimkou týchto prípadov by sa právne spory vyplývajúce zo vzťahu, na základe ktorého sa vykonáva platobný príkaz, mali riešiť len medzi platiteľom a príjemcom. (61) Z hľadiska plne integrovaného priameho spracúvania platieb a právnej istoty, pokiaľ ide o plnenie každého príslušného záväzku medzi používateľmi platobných služieb, je nevyhnutné, aby sa na účet príjemcu pripísala plná suma prevedená platiteľom. Preto by nemalo byť možné, aby ktorýkoľvek zo sprostredkovateľov zúčastnených na vykonávaní platobných transakcií mohol vykonávať zrážky z prevádzanej sumy. Príjemcovia by však mali mať možnosť uzatvoriť dohodu so svojím poskytovateľom platobných služieb, podľa ktorej by mohol poskytovateľ odpočítať svoje vlastné poplatky. Avšak s cieľom umožniť príjemcovi overenie toho, že splatná suma je správne zaplatená, by následne poskytnuté informácie o platobnej transakcii mali uvádzať nielen plnú sumu prevedených finančných prostriedkov, ale aj výšku všetkých poplatkov. (62) Pokiaľ ide o poplatky, skúsenosti ukázali, že najefektívnejším systémom je rozdelenie poplatkov medzi platiteľa a príjemcu, pretože uľahčuje priame spracúvanie platieb. Z tohto dôvodu by sa malo prijať ustanovenie upravujúce poplatky, ktoré za bežných okolností majú vyberať príslušní poskytovatelia platobných služieb priamo od platiteľa a príjemcu. To by sa však malo uplatňovať iba v prípadoch, keď si platobná transakcia nevyžaduje menovú konverziu. Výška všetkých vybratých poplatkov sa môže rovnať aj nule, pretože ustanovenia tejto smernice by sa nemali dotknúť postupu, pri ktorom poskytovateľ platobných služieb neúčtuje spotrebiteľom poplatky za pripísanie súm na ich účty. Rovnako môže poskytovateľ platobných služieb v závislosti od zmluvných podmienok účtovať poplatky iba príjemcovi (obchodníkovi) za použitie platobnej služby, v dôsledku čoho sa poplatky nevyberajú od platiteľa. Poplatky za platobné systémy sa môžu účtovať vo forme predplatného. Ustanovenia o prevedenej sume alebo vybratých poplatkoch nemajú priamy vplyv na tvorbu cien medzi poskytovateľmi platobných služieb alebo sprostredkovateľmi. (63) Odlišné postupy v jednotlivých štátoch, pokiaľ ide o spoplatnenie používania daného platobného nástroja (ďalej len „príplatky“) viedli k extrémnej nejednotnosti na platobnom trhu Únie a k zmäteniu spotrebiteľov, predovšetkým v oblasti elektronického obchodu a v cezhraničnom kontexte. Obchodníci so sídlom v členských štátoch, v ktorých je účtovanie príplatkov povolené, ponúkajú tovary a služby v členských štátoch, v ktorých je táto prax zakázaná, a napriek tomu v takýchto prípadoch príplatky spotrebiteľovi účtujú. Pádne dôvody na revíziu praxe účtovania príplatkov navyše podporuje skutočnosť, že v nariadení (EÚ) č. xxx/rrrr sa stanovujú pravidlá pre multilaterálne výmenné poplatky za platby realizované kartami. Keďže výmenné poplatky sú hlavným dôvodom, že väčšina platieb kartou je nákladná, a účtovanie príplatkov sa v praxi obmedzuje na platby realizované kartou, pravidlá pre výmenné poplatky by mala sprevádzať revízia pravidiel pre účtovanie príplatkov. S cieľom podporiť transparentnosť nákladov a používanie najefektívnejších platobných nástrojov by členské štáty a poskytovatelia platobných služieb príjemcovi nemali brániť v tom, aby požadoval zaplatenie poplatku za použitie konkrétneho platobného nástroja od platiteľa, pričom treba riadne zohľadniť ustanovenia stanovené v smernici 2011/83/EÚ. Právo príjemcu požadovať účtovanie tohto príplatku by sa však malo uplatňovať iba pri tých platobných nástrojoch, pri ktorých nie sú výmenné poplatky regulované. Malo by to splniť funkciu mechanizmu, ktorý spotrebiteľov nasmeruje k najlacnejšiemu spôsobu platieb. (64) S cieľom zvýšiť efektívnosť platieb v celej Únii by všetky platobné príkazy iniciované platiteľom a vyjadrené v eurách alebo mene členského štátu mimo eurozóny vrátane úhrad a poukazovania peňazí mali podliehať maximálne jednodňovej lehote na vykonanie platby. Pre všetky ostatné platby, ako sú platby iniciované príjemcom alebo prostredníctvom neho vrátane inkasa a platieb platobnou kartou v prípade, keď chýba výslovná dohoda medzi poskytovateľom platobných služieb a platiteľom o dlhšej lehote na vykonanie platby, by sa mala uplatňovať rovnaká jednodňová lehota. Malo by byť možné uvedené lehoty predĺžiť o ďalší pracovný deň, ak sa platobný príkaz podá v papierovej forme. Tým sa umožní nenarušené poskytovanie platobných služieb tým spotrebiteľom, ktorí sú zvyknutí iba na dokumenty v papierovej forme. V prípade použitia inkasného systému by mal poskytovateľ platobných služieb príjemcu predložiť príkaz na inkaso v lehotách dohodnutých medzi príjemcom a jeho poskytovateľom platobných služieb, aby bolo možné vykonať zúčtovanie v dohodnutý deň splatnosti. Vzhľadom na skutočnosť, že platobné infraštruktúry sú často vysoko efektívne, a s cieľom predísť akémukoľvek zníženiu súčasných úrovní služieb by sa malo členským štátom povoliť zachovať alebo stanoviť pravidlá upravujúce v prípade potreby kratšiu lehotu na vykonanie platby než jeden pracovný deň. (65) Ak jeden z poskytovateľov služieb nemá sídlo na území Únie, ustanovenia o vykonávaní platieb v plnej sume a o lehote vykonania platieb by mali mať formu osvedčených postupov. (66) Aby sa používateľ platobných služieb mohol rozhodnúť, je nevyhnutné, aby poznal reálne náklady a poplatky za platobné služby. Preto by sa nemalo povoliť používanie netransparentných postupov tvorby cien, pretože podľa všeobecne prijatého názoru tieto postupy spôsobujú používateľom nesmierne ťažkosti pri stanovovaní reálnej ceny platobnej služby. Najmä by nemalo byť povolené pripisovanie a odpisovanie so splatnosťou nevýhodnou pre používateľa. (67) Bezproblémové a efektívne fungovanie platobného systému závisí od toho, či sa používateľ môže spoľahnúť na to, že poskytovateľ platobných služieb vykoná platobnú transakciu riadne a v dohodnutej lehote. Poskytovateľ obyčajne dokáže posúdiť riziká súvisiace s platobnou transakciou. Je to poskytovateľ, kto zabezpečuje platobný systém, prijíma opatrenia na odvolanie nesprávne umiestnených alebo nesprávne alokovaných finančných prostriedkov a vo väčšine prípadov rozhoduje o sprostredkovateľoch, ktorí sa budú podieľať na vykonaní platobnej transakcie. Pri zvážení všetkých týchto skutočností je okrem neobvyklých a nepredvídateľných okolností úplne primerané, aby poskytovateľ platobných služieb niesol zodpovednosť za vykonanie platobnej transakcie, ktorú mu používateľ zadal, okrem konania a zanedbania poskytovateľa platobných služieb príjemcu, za výber ktorého je zodpovedný iba príjemca. Aby však platiteľ neostal nechránený v nepravdepodobných situáciách, keď môže ostať otvorené (nejasné), či bola suma platby riadne doručená poskytovateľovi platobných služieb príjemcu alebo nie, príslušné dôkazné bremeno by mal niesť poskytovateľ platobných služieb platiteľa. Obvykle sa môže predpokladať, že sprostredkovateľská inštitúcia (zvyčajne „neutrálny“ subjekt ako centrálna banka alebo klíringový ústav), ktorá prevádza sumu platby od zasielajúceho poskytovateľa platobných služieb prijímajúcemu poskytovateľovi, bude uchovávať údaje týkajúce sa účtov a bude schopná ich poskytnúť, kedykoľvek to môže byť potrebné. Vždy, keď je suma platby pripísaná na účet prijímajúceho poskytovateľa platobných služieb, príjemcovi by mal vzniknúť okamžite nárok voči jeho poskytovateľovi platobných služieb na pripísanie platby na jeho účet. (68) Poskytovateľ platobných služieb platiteľa by mal prijať zodpovednosť za správne vykonanie platby vrátane predovšetkým plnej sumy platobnej transakcie a lehoty jej vykonania a plnú zodpovednosť za každé pochybenie iných strán v platobnom reťazci až po účet príjemcu. V dôsledku uvedenej zodpovednosti by mal poskytovateľ platobných služieb platiteľa v prípade, že sa plná suma nepripíše na účet poskytovateľa platobných služieb príjemcu alebo sa pripíše neskoro, platobnú transakciu opraviť alebo bez zbytočného odkladu vrátiť príslušnú sumu tejto transakcie platiteľovi bez toho, aby boli dotknuté prípadné ďalšie nároky, ktoré sú možné v súlade s vnútroštátnym právom. Pretože zodpovednosť nesie poskytovateľ platobných služieb, platiteľ ani príjemca by nemali znášať žiadne náklady súvisiace s chybne realizovanou platbou. Ak sa platobné transakcie nevykonajú, alebo sa vykonajú chybne alebo neskoro, členské štáty by mali zabezpečiť, aby dátum pripísania nápravných platieb poskytovateľom platobných služieb na účet a ich odpísania z účtu bol vždy rovnaký ako dátum pripísania alebo odpísania v prípade správneho vykonania platby. (69) Táto smernica by sa mala týkať iba zmluvných povinností a záväzkov medzi používateľom platobných služieb a poskytovateľom platobných služieb. Náležité fungovanie úhrad a iných platobných služieb si však vyžaduje, aby poskytovatelia platobných služieb a ich sprostredkovatelia, napríklad spracovatelia, mali zmluvy, v ktorých sa dohodnú ich vzájomné práva a povinnosti. Otázky týkajúce sa záväzkov tvoria podstatnú časť týchto jednotných zmlúv. Je potrebné dosiahnuť právnu istotu, aby sa poskytovatelia platobných služieb a sprostredkovatelia, ktorí sa zúčastňujú na platobných transakciách, mohli spoľahnúť, že ten poskytovateľ platobných služieb, ktorý nenesie zodpovednosť, bude odškodnený za straty, ktoré mu vznikli, alebo sumy, ktoré zaplatil, podľa ustanovení tejto smernice o zodpovednosti. Ďalšie vymedzenie práv na nápravu a podrobnosti ich obsahu, ako aj spôsob nakladania s nárokmi vo vzťahu k poskytovateľovi platobných služieb alebo sprostredkovateľovi, ktorým možno pripísať zodpovednosť za chybnú platobnú transakciu, by sa mala ponechať na zmluvné podmienky. (70) Poskytovateľ platobných služieb by mal vedieť jednoznačne stanoviť informácie, ktoré vyžaduje na správne vykonanie platobného príkazu. Na druhej strane, s cieľom predísť roztriešteniu a ohrozeniu zriaďovania integrovaných platobných systémov v Únii by sa však členským štátom nemalo povoliť, aby pri platobných transakciách vyžadovali používanie konkrétneho identifikátora. Toto by však nemalo brániť členským štátom požadovať od poskytovateľa platobných služieb platiteľa, aby konal s náležitou starostlivosťou a, ak je to technicky možné a bez potreby manuálneho zásahu, overil celistvosť jedinečného identifikátora a ak tento jedinečný identifikátor nie je v celistvý, odmietol vykonať platobný príkaz a informoval o tom platiteľa. Zodpovednosť poskytovateľa platobných služieb by sa mala obmedziť na správne vykonanie platobnej transakcie podľa platobného príkazu používateľa platobných služieb. (71) S cieľom uľahčiť účinné predchádzanie platobným podvodom a boj proti nim v rámci Únie by sa malo prijať ustanovenie upravujúce efektívnu výmenu údajov medzi poskytovateľmi platobných služieb, ktorým by sa malo povoliť zhromažďovanie, spracovávanie a výmena osobných údajov týkajúcich sa osôb zúčastnených na platobnom podvode. Na spracovávanie osobných údajov na účely tejto smernice sa uplatňuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES[37], vnútroštátne predpisy, ktorými sa transponuje smernica 95/46/ES, a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001[38]. (72) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané v Charte základných práv Európskej únie, a to vrátane práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, práva na ochranu osobných údajov, slobody podnikania, práva na účinný prostriedok nápravy, ako aj práva nebyť stíhaný alebo potrestaný dvakrát za ten istý čin. Táto smernica sa musí vykonávať v súlade s týmito právami a zásadami. (73) Je nevyhnutné zabezpečiť účinné presadzovanie ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré boli prijaté podľa tejto smernice. Z tohto dôvodu by sa mali zaviesť vhodné postupy, pomocou ktorých bude možné podávať sťažnosti na poskytovateľov platobných služieb nedodržiavajúcich tieto ustanovenia a zabezpečiť, aby sa im prípadne uložili primerané, účinné a odrádzajúce sankcie. S cieľom zaistiť účinné dodržiavanie tejto smernice by členské štáty mali určiť príslušné orgány, ktoré spĺňajú podmienky nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010[39] a ktoré konajú nezávisle od poskytovateľov platobných služieb. V záujme transparentnosti by členské štáty mali Komisii oznámiť, ktoré orgány boli určené, s jasným opisom ich povinností vyplývajúcich z tejto smernice. (74) Bez toho, aby bolo dotknuté právo zákazníkov podať žalobu na súd, by mali členské štáty zabezpečiť ľahko dostupné a hospodárne mimosúdne riešenie sporov medzi poskytovateľmi platobných služieb a spotrebiteľmi vyplývajúcich z práv a povinností uvedených v tejto smernici. V nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008[40] sa stanovuje, že ochranu poskytovanú spotrebiteľom povinnými predpismi právneho poriadku krajiny, v ktorej majú obvyklý pobyt, nemožno narušiť zmluvnými podmienkami o rozhodnom práve. S cieľom zriadiť efektívny a účinný postup riešenia sporov by členské štáty mali zabezpečiť, aby poskytovatelia platobných služieb zaviedli účinný postup riešenia sťažností spotrebiteľov, ktorý spotrebitelia môžu použiť pred tým, než sa spor posunie na vyriešenie v rámci mimosúdneho konania alebo na súd. V postupe riešenia sťažností by sa mali uplatňovať krátke a jasne vymedzené časové lehoty, v rámci ktorých by poskytovateľ platobných služieb mal odpovedať na sťažnosť. (75) Členské štáty by mali stanoviť, či príslušné orgány určené na udeľovanie povolení na činnosť platobným inštitúciám môžu byť taktiež príslušnými orgánmi, pokiaľ ide o mimosúdne sťažnosti a konania o nápravu. (76) Touto smernicou by nemali byť dotknuté ustanovenia vnútroštátneho práva týkajúce sa dôsledkov, pokiaľ ide o zodpovednosť za nepresnosť obsahu alebo zasielania výpisu. (77) Touto smernicou by nemali byť dotknuté ustanovenia týkajúce sa pravidiel DPH uplatňovaných na platobné služby stanovené v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2006/112/ES[41]. (78) V záujme právnej istoty je vhodné prijať prechodné opatrenia, ktoré by umožnili osobám, ktoré začali vykonávať činnosti platobných inštitúcií v súlade s vnútroštátnym právom transponujúcim smernicu 2007/64/ES pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice, aby počas stanovenej doby v príslušnom členskom štáte pokračovali vo vykonávaní týchto činností. (79) V súlade s článkom 290 Zmluvy o fungovaní Európskej únie by sa na Komisiu mala delegovať právomoc prijímať akty, pokiaľ ide o úpravu odkazu na odporúčanie 2003/361/ES, ktorým sa toto odporúčanie mení; ďalej v prípade inflácie alebo významného vývoja trhu, pokiaľ ide o aktualizovanie priemernej sumy platobných transakcií vykonaných poskytovateľmi platobných služieb používanej členskými štátmi ako prahová hodnota na uplatňovanie možnosti (čiastočne) oslobodiť menšie platobné inštitúcie od splnenia požiadaviek na udelenie povolenia na činnosť. Je mimoriadne dôležité, aby Komisia počas svojej prípravnej práce realizovala primerané konzultácie, a to aj na úrovni expertov. Pri príprave a vypracúvaní delegovaných aktov by mala Komisia zabezpečiť súčasné, včasné a vhodné postúpenie príslušných dokumentov Európskemu parlamentu a Rade. (80) S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie tejto smernice by sa Komisia mala vedieť spoľahnúť na odbornosť a podporu zo strany EBA, ktorého úlohou by malo byť vypracovať usmernenia a pripraviť regulačné technické predpisy týkajúce sa aspektov bezpečnosti, pokiaľ ide o platobné služby, a takisto na spoluprácu medzi členskými štátmi v kontexte poskytovania služieb a zriaďovania platobných inštitúcií, ktorým bolo udelené povolenie, v iných členských štátoch. Komisia by mala byť splnomocnená prijať tieto regulačné technické predpisy. Tieto osobitné úlohy sú plne v súlade s funkciou a zodpovednosťou EBA, ako sa vymedzujú v nariadení (EÚ) č. 1093/2010, podľa ktorého bol EBA zriadený. (81) Keďže cieľ tejto smernice, a to ďalšia integrácia jednotného trhu platobných služieb, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, pretože si vyžaduje harmonizáciu veľkého množstva rôznych predpisov, ktoré v súčasnosti platia v právnych systémoch rôznych členských štátov, ale ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. (82) V súlade so spoločným politickým vyhlásením členských štátov a Komisie k vysvetľujúcim dokumentom z 28. septembra 2011[42] sa členské štáty v odôvodnených prípadoch zaviazali pripojiť k oznámeniu o svojich opatreniach na transpozíciu jeden alebo viacero dokumentov, v ktorých sa vysvetlí vzťah medzi príslušnými zložkami smernice a zodpovedajúcimi časťami vnútroštátnych nástrojov transpozície. Pokiaľ ide o túto smernicu, zákonodarca považuje postúpenie týchto dokumentov za opodstatnené. (83) S prihliadnutím na početné zmeny, ktoré sú potrebné v smernici 2007/64/ES, je vhodné túto smernicu zrušiť a nahradiť ju, PRIJALI TÚTO SMERNICU: HLAVA I PREDMET ÚPRAVY, ROZSAH PÔ