C 173/1

OZNÁMENIE KOMISIE

Usmernenie týkajúce sa Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu

Druhá časť – Práva občanov

(2020/C 173/01)

Toto usmernenie má výlučne informatívny charakter a neupravuje ani nedopĺňa sa ním Dohoda o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu.

Hoci toto usmernenie vypracovali zamestnanci Európskej komisie, názory uvedené v tomto usmernení by sa nemali vykladať ako vyjadrenie oficiálneho stanoviska Európskej komisie.

Celkovým cieľom druhej časti Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (ďalej len „dohoda“) je chrániť práva občanov vyplývajúce z práva Európskej únie (ďalej len „EÚ“), ktoré uplatňujú občania Európskej únie pobývajúci alebo pracujúci v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Severného Írska (ďalej len „Spojené kráľovstvo“) a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva pobývajúci alebo pracujúci v EÚ, ako aj ich rodinní príslušníci do skončenia prechodného obdobia stanoveného v dohode, a poskytnúť na tento účel účinné, vymáhateľné a nediskriminačné záruky.

1. HLAVA I – VŠEOBECNÉ USTANOVENIA

Články 9, 10 a 11 dohody spoločne stanovujú osobný a územný rozsah pôsobnosti na účely uplatňovania hlavy II druhej časti dohody o právach a povinnostiach týkajúcich sa pobytu, dokladov o pobyte, pracovníkov a samostatne zárobkovo činných osôb a odborných kvalifikáciách (hlava III o koordinácii sociálneho zabezpečenia má svoj vlastný osobný rozsah pôsobnosti).

Hlava II dohody sa vzťahuje na občanov EÚ a štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva, ktorí uplatňovali svoje právo na pobyt alebo prácu v súlade s právom Únie pred skončením prechodného obdobia a budú toto právo uplatňovať aj po uplynutí toho obdobia, ako aj na ich rodinných príslušníkov.

Vymedzenie pojmov občan EÚ a štátny príslušník Spojeného kráľovstva je uvedené v článku 2 písm. c) a d) dohody.

Odkazy na práva alebo pravidlá Únie týkajúce sa voľného pohybu uvedené v tomto usmernení zahŕňajú práva podľa: článkov 21, 45 a 49 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ); smernice 2004/38/ES o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov (ďalej len „smernica 2004/38/ES“) a nariadenia (EÚ) č. 492/2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie [ďalej len „nariadenie (EÚ) č. 492/2011“].

1.1. Článok 9 – Vymedzenie pojmov

1.1.1. Článok 9 písm. a): rodinní príslušníci

1.1.1.1. Článok 9 písm. a) bod i): „najbližší“ rodinní príslušníci

Pojem „najbližší“ rodinní príslušníci je vymedzený odkazom na článok 2 ods. 2 smernice 2004/38/ES. Toto ustanovenie sa uplatňuje aj na rodinných príslušníkov zamestnancov a samostatne zárobkovo činných osôb vrátane cezhraničných pracovníkov (spojené veci C-401/15 až C-403/15 Depesme a Kerrou).

Podľa práva Únie platí, že rodinní príslušníci občanov EÚ v zásade nemajú samostatné právo na voľný pohyb a pobyt (pokiaľ sami nie sú občanmi EÚ alebo pokiaľ nenadobudli samostatné právo na pobyt na základe svojho príbuzenského vzťahu s občanom EÚ, čo by bolo zdrojom ich práv na voľný pohyb). Rovnako platí, že rodinní príslušníci nepožívajú práva vyplývajúce z dohody, ak tieto práva nie sú odvodené od držiteľa práva, t. j. osoby, na ktorú sa vzťahuje článok 10 ods. 1 písm. a) až d) dohody.

Jedinou výnimkou sú rodinní príslušníci podľa článku 10 ods. 1 písm. f), ktorí sa „nezávisle“ zdržiavali v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia, keďže ich právo na pobyt podľa práva Únie v danom čase už nebolo podmienené tým, či naďalej zostávajú rodinnými príslušníkmi občana EÚ, ktorý si v danom čase uplatňuje v hostiteľskom štáte svoje práva podľa zmluvy.

1.1.1.2. Článok 9 písm. a) bod ii): štátni príslušníci tretích krajín, ktorí sú poskytovateľmi starostlivosti závislým občanom EÚ

Súdny dvor Európskej únie uznal, že v určitých situáciách by mali mať právo na pobyt aj iné osoby, predovšetkým ak je prítomnosť takýchto osôb skutočne potrebná na to, aby mohli občania EÚ požívať právo na pobyt podľa práva Únie.

Najrelevantnejším príkladom je maloletý migrujúci občan EÚ s rodičom, ktorý nie je občanom EÚ. Zatiaľ čo právo občana EÚ na pobyt je podľa práva Únie zrejmé, rodič, od ktorého je občan EÚ závislý, nepatrí do rozsahu pôsobnosti článku 2 ods. 2 písm. d) smernice 2004/38/ES, ktorý sa vzťahuje na rodičov závislých od občana EÚ (tu je to naopak). Súdny dvor Európskej únie vo veci C-200/02 Chen rozhodol, že takýto rodič má právo na pobyt v hostiteľskom členskom štáte, aby sa podporilo právo maloletého dieťaťa na pobyt v EÚ.

Ustanovenie v článku 9 písm. a) bode ii) presahuje rámec odkazu na hlavnú osobu, ktorá sa o dieťa skutočne stará, ktorý používa Súdny dvor Európskej únie vo veci Chen, a je koncipované otvorenejšie tak, aby bolo možné zahrnúť aj iné osoby, ako sú primárni poskytovatelia starostlivosti (napríklad aj maloletých súrodencov, ktorí majú toho istého primárneho poskytovateľa alebo primárnych poskytovateľov starostlivosti ako maloletý občan EÚ).

1.1.2. Článok 9 písm. b): cezhraniční pracovníci

Cezhraniční pracovníci sú osoby patriace do vymedzenia pojmu „pracovníci“ podľa Súdneho dvora Európskej únie, ktoré zároveň nemajú podľa podmienok stanovených v článku 13 dohody pobyt v štáte, kde sú „pracovníkmi“.

Týka sa to cezhraničných pracovníkov v postavení zamestnancov (článok 45 ZFEÚ) aj samostatne zárobkovo činných osôb (článok 49 ZFEÚ) (pozri vec C-363/89 Roux a usmernenie k článkom 24 a 25).

1.1.2.1. Vymedzenie pojmov zamestnanec a samostatne zárobkovo činná osoba

V primárnych ani sekundárnych právnych predpisoch Únie sa vymedzenie pojmu „pracovník“ ani pojmu „samostatne zárobkovo činná osoba“ neuvádza.

Podľa judikatúry Súdneho dvora Európskej únie má pojem „pracovník“ na účely slobody pohybu v Únii osobitný význam (napríklad vec C-66/85 Lawrie-Blum) a musí sa vykladať široko (vec C-139/85 Kempf).

Nie je možné uplatňovať odlišujúce sa vnútroštátne vymedzenia pojmov (napríklad vymedzenie pojmu „pracovník“ vo vnútroštátnom pracovnom práve), ktoré by boli reštriktívnejšie.

Súdny dvor Európskej únie vymedzil pojem zamestnaný „pracovník“ ako „osobu, ktorá vykonáva skutočnú a aktívnu prácu, pod vedením niekoho iného, za ktorú je platená, s výnimkou činností, ktoré sú tak obmedzené, že sa javia ako čisto okrajové a vedľajšie“ (veci C-138/02 Collins, C-456/02 Trojani alebo C-46/12 LN).

Základné charakteristické črty pracovnoprávneho vzťahu sú tieto:

— osoba vykonáva činnosti v určitom čase (pozri napríklad veci C-139/85 Kempf, C-344/87 Bettray, C-171/88 Rinner-Kühn, C-1/97 Birden, C-102/88 Ruzius-Wilbrink),

— v prospech inej osoby a pod jej vedením (veci C-152/73 Sotgiu, C-196/87 Steymann, C-344/87 Bettray, C-151/04 Nadin),

— za čo dostáva odmenu (pozri napríklad veci C-196/87 Steymann, C-344/87 Bettray, C-27/91 Hostellerie Le Manoir, C-270/13 Haralambidis).

Podmienkou rozlišovania medzi „pracovníkmi“ a „samostatne zárobkovo činnými osobami“ je vzťah podriadenosti. Pre prácu vo vzťahu podriadenosti je charakteristické to, že zamestnávateľ určuje náplň práce, spôsob odmeňovania a pracovné podmienky (vec C-268/99 Jany).

1.1.3. Článok 9 písm. c): hostiteľský štát

V tomto ustanovení sa rozlišuje medzi občanmi EÚ a štátnymi príslušníkmi Spojeného kráľovstva. Pojem hostiteľský štát je pre tieto dve skupiny vymedzený odlišne.

Pre štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva je hostiteľským štátom členský štát EÚ podľa vymedzenia v článku 2 písm. b) dohody, v ktorom si uplatňujú svoje právo na pobyt v súlade s pravidlami Únie týkajúcimi sa voľného pohybu. Spojené kráľovstvo sa podľa dohody nemôže stať hostiteľským štátom pre štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva. To znamená, že štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, ktorí sa zdržiavali v Spojenom kráľovstve pred skončením prechodného obdobia v súlade s právami podľa práva Únie (ako oprávnené osoby podľa judikatúry na základe rozsudkov Súdneho dvora Európskej únie vo veciach C-34/09 Ruiz Zambrano alebo C-370/90 Singh), sa nestávajú ad personam oprávnenými osobami podľa dohody.

Pre občanov EÚ je hostiteľským štátom Spojené kráľovstvo, ako sa vymedzuje v článku 3 ods. 1 dohody. Občania EÚ sa nestávajú ad personam oprávnenými osobami podľa dohody v žiadnom členskom štáte EÚ, bez ohľadu na to, či ide o členský štát ich štátnej príslušnosti, alebo nie.

1.1.3.1. „… si v ňom uplatňovali svoje právo na pobyt v súlade s právom Únie“

Uplatňovanie práva na pobyt znamená, že občan EÚ alebo štátny príslušník Spojeného kráľovstva sa pred skončením prechodného obdobia oprávnene zdržiava v hostiteľskom štáte v súlade s právom Únie týkajúcim sa voľného pohybu.

Vzťahuje sa to na všetky možné situácie, keď právo na pobyt vyplýva z pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu.

Zahŕňa to právo na pobyt bez ohľadu na to, či ide o právo na trvalý pobyt, bez ohľadu na dĺžku pobytu (postačuje napríklad prísť do hostiteľského štátu týždeň pred skončením prechodného obdobia a zdržiavať sa tam ako uchádzač o zamestnanie podľa článku 45 ZFEÚ) a bez ohľadu na postavenie, v akom si daná osoba tieto práva uplatňuje (ako pracovník, samostatne zárobkovo činná osoba, študent, uchádzač o zamestnanie atď.).

Postačuje, aby sa právo na pobyt uplatňovalo v súlade s podmienkami, ktoré sú podľa práva Únie spojené s právom na pobyt (vec C-162/09 Lassal alebo spojené veci C-424/10 a C-425/10 Ziolkowski a Szeja).

Vlastnenie dokladu o pobyte nie je nevyhnutnou podmienkou na oprávnený pobyt v súlade s právom Únie, pretože podľa práva Únie sa právo na pobyt udeľuje občanom EÚ priamo na základe zmluvy a nezávisí od toho, či splnia administratívne postupy (odôvodnenie 11 smernice 2004/38/ES). Na druhej strane, vlastnenie dokladu o pobyte vydaného podľa práva Únie samo osebe neznamená, že pobyt je v súlade s právom Únie (vec C-325/09 Dias).

1.1.3.2. „… pred skončením prechodného obdobia a po jeho skončení sa v ňom naďalej zdržiavajú“

Tieto pojmy, ktoré by sa mali čítať spoločne, obsahujú časovú podmienku, ktorá znamená, že pobyt v súlade s právom Únie možno na účely druhej časti dohody zohľadniť iba vtedy, ak je tento pobyt na konci prechodného obdobia „nepretržitý“ (31. decembra 2020).

Pravidlá týkajúce sa nepretržitosti pobytu sú podrobnejšie uvedené v článku 11 dohody.

Minulé obdobia pobytu, ktoré uplynuli pred skončením prechodného obdobia (napríklad pobyt v rokoch 1980 až 2001), alebo obdobia pobytu, ktoré sa začnú až po skončení prechodného obdobia, nemožno zohľadniť.

1.1.4. Článok 9 písm. d): štát zamestnania

Štát zamestnania je relevantný iba na účely určenia územnej pôsobnosti práv cezhraničných pracovníkov.

Osoby, ktoré pobývajú v štáte, kde sú zamestnané, sa nepovažujú za cezhraničných pracovníkov.

1.1.5. Článok 9 písm. e): opatrovnícke právo

Pojem „opatrovnícke právo“ je vymedzený odkazom na článok 2 bod 9 nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností (ďalej len „nariadenie Brusel IIa“).

Toto ustanovenie zahŕňa opatrovnícke právo nadobudnuté rozsudkom, zo zákona alebo dohodou, ktorá má právne účinky.

1.2. Článok 10 – Osobný rozsah pôsobnosti

1.2.1. Občania EÚ a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva: ods. 1 písm. a) až d)

Vymedzenie pojmov „občan EÚ“ a „štátny príslušník Spojeného kráľovstva“ je uvedené v článku 2 písm. c) a d) dohody.

Konkrétne usmernenie poskytol Súdny dvor Európskej únie v judikatúre týkajúcej sa práv osôb s dvojakou štátnou príslušnosťou. Táto judikatúra je dôležitá pri určovaní, v ktorých prípadoch sa na dvojakú štátnu príslušnosť vzťahuje dohoda a v ktorých prípadoch dvojaká štátna príslušnosť vedie k vzniku výlučne vnútornej situácie.

Osoby s dvojakou štátnou príslušnosťou EÚ/EÚ (napríklad osoba, ktorá má českú aj slovenskú štátnu príslušnosť) alebo osoby so štátnou príslušnosťou EÚ/štátnou príslušnosťou tretej krajiny (napríklad osoba, ktorá má českú aj japonskú štátnu príslušnosť), ktoré sa zdržiavajú v Spojenom kráľovstve na konci prechodného obdobia, jednoznačne patria do osobného rozsahu pôsobnosti dohody ako občania EÚ.

Osoby s dvojakou štátnou príslušnosťou EÚ/Spojené kráľovstvo, či už na základe miesta narodenia alebo na základe naturalizácie, patria do rozsahu pôsobnosti dohody, ak si do skončenia prechodného obdobia uplatňovali práva na voľný pohyb a na pobyt v hostiteľskom štáte, ktorého štátnu príslušnosť majú (vec C-165/16 Lounes). Osoby s dvojakou štátnou príslušnosťou EÚ/Spojené kráľovstvo, či už na základe miesta narodenia alebo na základe naturalizácie, patria do rozsahu pôsobnosti dohody aj v prípade, ak si do skončenia prechodného obdobia uplatňovali práva na voľný pohyb a na pobyt v inom členskom štáte ako v štáte svojej štátnej príslušnosti (platí to bez toho, aby boli dotknuté práva, ktoré majú ako migrujúci občania EÚ podľa práva Únie týkajúceho sa voľného pohybu občanov EÚ).

Osoby s dvojakou štátnou príslušnosťou EÚ/Spojené kráľovstvo, ktoré nadobudli štátne občianstvo hostiteľského štátu až po skončení prechodného obdobia, patria do rozsahu pôsobnosti dohody na základe analógie s vecou C-165/16 Lounes.

Osoby s dvojakou štátnou príslušnosťou EÚ/Spojené kráľovstvo, ktoré si nikdy neuplatnili svoje práva na voľný pohyb podľa článkov 21, 45 alebo 49 ZFEÚ (ako vo veci C-434/09 McCarthy) nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody.

1.2.2. Mimo rozsahu pôsobnosti

1.2.2.1. Vyslaní pracovníci

Osoby odvolávajúce sa výlučne na práva vyplývajúce z článku 56 ZFEÚ nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody [pozri aj usmernenie k hlave III článku 30 ods. 1 písm. e) dohody].

V dohode sa vyslaným pracovníkom nepriznáva žiadny nárok na zotrvanie v hostiteľskom štáte po skončení prechodného obdobia.

1.2.2.2. Práva na občianstvo EÚ: vec C-34/09 Ruiz Zambrano

Občania EÚ a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, ktorých práva v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia sú založené na skutočnosti, že sú občanmi Únie, ako je to vymedzené v článku 20 ZFEÚ, nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody.

V dôsledku toho ani ich rodinní príslušníci nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody a budú sa na nich vzťahovať predpisy platné v hostiteľskom štáte.

1.2.2.3. Právo na zlúčenie rodiny vracajúcich sa občanov EÚ a štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva: vec C-370/90 Singh

Občania EÚ a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, na ktorých sa vzťahuje táto oblasť judikatúry, nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody. V dôsledku toho ani ich rodinní príslušníci nepatria do rozsahu pôsobnosti dohody. Pobytový status rodinných príslušníkov štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva vracajúcich sa do Spojeného kráľovstva alebo občanov EÚ vracajúcich sa do členského štátu, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, sa bude upravovať podľa práva Spojeného kráľovstva, respektíve práva EÚ.

1.2.3. Článok 10 ods. 1 až 4: rodinní príslušníci

V článku 10 ods. 1 až 4 je stanovené, ktoré osoby patria do rozsahu pôsobnosti dohody na základe svojich rodinných väzieb s držiteľom práva [osoba, na ktorú sa vzťahuje niektoré z ustanovení článku 10 ods. 1 písm. a) až d)].

Na základe smernice 2004/38/ES sa v dohode rozlišuje medi dvomi kategóriami „rodinných príslušníkov“: medzi „najbližšími“ rodinnými príslušníkmi [ktorí sú vymedzení v článku 9 písm. a) dohody a zodpovedajú článku 2 ods. 2 smernice 2004/38/ES] a „vzdialenejšími“ rodinnými príslušníkmi (na ktorých sa vzťahuje článok 10 ods. 2 až 5 dohody a zodpovedajú článku 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES).

1.2.3.1. Článok 10 ods. 1 písm. e) bod i): „najbližší“ rodinní príslušníci zdržiavajúci sa v hostiteľskom štáte

Toto ustanovenie sa vzťahuje na „najbližších“ rodinných príslušníkov [vymedzených v článku 9 písm. a) dohody], ktorí sa zdržiavajú v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia v postavení rodinných príslušníkov občana EÚ uplatňujúceho si v hostiteľskom štáte svoje práva na voľný pohyb v rámci Únie.

1.2.3.2. Článok 10 ods. 1 písm. e) bod ii): „najbližší“ rodinní príslušníci zdržiavajúci sa mimo hostiteľského štátu

Článok 10 ods. 1 písm. e) bod ii) sa vzťahuje na rodinných príslušníkov, ktorí sa nepresťahovali do hostiteľského štátu pred skončením prechodného obdobia. Môžu sa pripojiť k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte kedykoľvek po skončení prechodného obdobia.

Títo rodinní príslušníci musia byť na konci prechodného obdobia v priamom príbuzenskom vzťahu s držiteľom práva (t. j. patriť do rozsahu pôsobnosti článku 2 ods. 2 smernice 2004/38/ES ako manželskí partneri, registrovaní partneri alebo priami príbuzní vo vzostupnej línii). Na priamych potomkov, ktorí sa narodili pred skončením prechodného obdobia, sa tiež vzťahuje článok 10 ods. 1 písm. e) bod ii) dohody, zatiaľ čo na priamych potomkov, ktorí sa narodili po skončení prechodného obdobia, sa vzťahuje článok 10 ods. 1 písm. e) bod iii) dohody.

Títo rodinní príslušníci navyše musia spĺňať podmienky stanovené v článku 2 ods. 2 smernice 2004/38/ES v čase, keď sa uchádzajú o pobyt v hostiteľskom štáte na základe dohody.

To znamená napríklad, že ak sa niekto v roku 2025 uchádza o vstup ako manželský partner držiteľa práva, podľa dohody bude mať na to právo, ak bol/bola manželským partnerom držiteľa práva na konci prechodného obdobia a v roku 2025 stále je manželským partnerom.

Dieťa držiteľa práva, ktoré malo na konci prechodného obdobia menej ako 21 rokov, bude mať podľa dohody právo pripojiť sa k držiteľovi práva, ak v čase, keď sa o pripojenie k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte uchádza, je stále jeho dieťaťom a buď má stále menej ako 21 rokov, alebo je od držiteľa práva závislé.

Rodič držiteľa práva bude mať podľa dohody právo pripojiť sa k držiteľovi práva, ak v čase, keď sa o pripojenie k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte uchádza, je od neho závislý.

1.2.3.3. Článok 10 ods. 1 písm. e) bod iii): budúce deti

Osoby, ktoré sa narodia držiteľovi práva alebo sú ním adoptované po skončení prechodného obdobia, sú chránené ustanovením článku 10 ods. 1 písm. e) bodu iii) dohody.

Aby mali tieto budúce deti právo pripojiť sa k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte, budú musieť v čase, keď sa o pripojenie k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte uchádzajú, spĺňať podmienky stanovené v článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 2004/38/ES, konkrétne byť mladšie ako 21 rokov alebo byť závislými osobami.

Článok 10 ods. 1 písm. e) bod iii) dohody sa uplatňuje v každej z týchto situácií:

a) obaja rodičia sú držitelia práva: žiadna formálna požiadavka na rodičov, aby mali výlučné alebo spoločné opatrovnícke právo vo vzťahu k dieťaťu;

b) jeden rodič je držiteľom práva a druhý rodič je štátnym príslušníkom hostiteľského štátu (napríklad pár z Poľska a zo Spojeného kráľovstva zdržiavajúci sa v Poľsku): žiadna formálna požiadavka na rodičov, aby mali výlučné alebo spoločné opatrovnícke právo vo vzťahu k dieťaťu (v tomto ustanovení sa nevyžaduje, aby rodič, ktorý nie je držiteľom práva, mal pobyt v hostiteľskom štáte);

c) jeden rodič je držiteľom práva (toto ustanovenie sa týka všetkých situácií, keď má dieťa iba jedného rodiča, ktorý je držiteľom práva, s výnimkou situácie, keď rodič stratil opatrovnícke právo vo vzťahu k dieťaťu. Patria sem rodiny s dvomi rodičmi, napríklad v prípade dieťaťa, ktoré sa narodilo držiteľovi práva, ktorý po skončení prechodného obdobia uzavrel manželstvo s občanom EÚ, ktorý nie je oprávnenou osobou podľa dohody, ako aj rodiny s osamelým rodičom alebo prípady, keď sa rodič, ktorý nie je držiteľom práva, nezdržiava v hostiteľskom štáte alebo tam nemá právo na pobyt): požiadavka, aby rodič, ktorý je držiteľom práva, mal výlučné alebo spoločné opatrovnícke právo vo vzťahu k dieťaťu.

Na deti, ktoré sa narodili pred skončením prechodného obdobia, ale boli uznané za deti (napríklad, keď držiteľ práva uzná otcovstvo vo vzťahu k dieťaťu) až po skončení prechodného obdobia, sa vzťahuje článok 10 ods. 1 písm. e) bod i) alebo ii) v závislosti od miesta pobytu detí na konci prechodného obdobia.

1.2.3.4. Článok 10 ods. 1 písm. f): rodinní príslušníci, ktorí nadobudli samostatné právo na pobyt v hostiteľskom štáte

Toto ustanovenie sa vzťahuje na „najbližších“ rodinných príslušníkov [vymedzených v článku 9 písm. a) dohody], ktorí:

a) sa v určitom časovom období pred skončením prechodného obdobia zdržiavali v hostiteľskom štáte v postavení rodinných príslušníkov občana EÚ uplatňujúceho si tam svoje práva na voľný pohyb v rámci Únie;

b) neskôr, ale ešte pred skončením prechodného obdobia, nadobudli právo na pobyt podľa práva Únie týkajúceho sa voľného pohybu, pričom toto ich právo na pobyt už nezávisí od postavenia rodinných príslušníkov občana EÚ uplatňujúceho si v hostiteľskom štáte svoje práva na voľný pohyb v rámci Únie (napríklad podľa článku 13 ods. 2 alebo článku 16 ods. 2 smernice 2004/38/ES);

c) na konci prechodného obdobia si toto samostatné právo zachovajú.

Vzhľadom na osobitnú situáciu osôb, na ktoré sa vzťahuje článok 10 ods. 1 písm. f), sa v druhej časti dohody neopakuje požiadavka z článku 3 ods. 1 smernice 2004/38/ES, že títo rodinní príslušníci by mali držiteľa práva v hostiteľskom štáte „sprevádzať, alebo sa k nemu pripájať“.

1.2.3.5. Článok 10 ods. 2: „vzdialenejší“ rodinní príslušníci, ktorí sa už zdržiavajú v hostiteľskom štáte

Článok 10 ods. 2 dohody sa vzťahuje na „vzdialenejších“ rodinných príslušníkov (v súlade s článkom 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES), ktorí sa zdržiavajú v hostiteľskom štáte do konca prechodného obdobia na základe svojho vzťahu k občanovi EÚ uplatňujúcemu si v hostiteľskom štáte práva na voľný pohyb v rámci Únie. Na dĺžke trvania tohto pobytu nezáleží.

Predpokladom práva na pobyt týchto osôb v hostiteľskom štáte podľa pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu je, že im hostiteľský štát vydal doklad o pobyte v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi.

Právo na pobyt týchto osôb v hostiteľskom štáte podľa pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu, ktoré hostiteľský štát uznal v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi, sa preukazuje vydaním dokladu o pobyte.

1.2.3.6. Článok 10 ods. 3: „vzdialenejší“ rodinní príslušníci s nevybavenou žiadosťou

„Vzdialenejší“ rodinní príslušníci (v súlade s článkom 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES), ktorí pred skončením prechodného obdobia podali žiadosť o pripojenie sa k držiteľovi práva v hostiteľskom štáte podľa článku 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES, ale ktorých žiadosť (o vstupné vízum alebo doklad o pobyte) nebola na konci prechodného obdobia vybavená, sú chránení rovnako ako podľa pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu.

Ich žiadosti by sa mali posudzovať v súlade s postupom stanoveným v článku 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES. Kladné rozhodnutie o žiadosti znamená, že také osoby by sa mali považovať za osoby, na ktoré sa vzťahuje článok 10 ods. 2 dohody.

1.2.3.7. Článok 10 ods. 4: partneri v trvalom vzťahu

Partneri, ktorí sú v trvalom vzťahu s držiteľom práva [osoby, na ktoré sa vzťahuje článok 3 ods. 2 písm. b) smernice 2004/38/ES], avšak na konci prechodného obdobia sa zdržiavali mimo hostiteľského štátu, sú oprávnenými osobami podľa dohody.

Táto kategória zahŕňa všetky ostatné dlhodobé „trvalé“ partnerstvá, teda vzťahy osôb opačného pohlavia aj rovnakého pohlavia. Požiadavka trvalosti vzťahu sa musí posudzovať s ohľadom na cieľ smernice zachovávať jednotu rodiny v širšom zmysle (pozri odôvodnenie 6 smernice 2004/38/ES).

Takéto osoby museli byť v trvalom vzťahu na konci prechodného obdobia a ešte byť v trvalom vzťahu aj v čase, keď sa uchádzajú o pobyt v hostiteľskom štáte na základe dohody.

Toto ustanovenie sa vzťahuje aj na tie osoby, ktoré boli v trvalom vzťahu na konci prechodného obdobia a sú manželskými partnermi držiteľa práva v čase, keď sa uchádzajú o pobyt v hostiteľskom štáte na základe dohody.

Ich žiadosti by sa mali posudzovať v súlade s postupom stanoveným v článku 3 ods. 2 smernice 2004/38/ES. Kladné rozhodnutie o žiadosti znamená, že také osoby by sa mali považovať za osoby, na ktoré sa vzťahuje článok 10 ods. 2

1.2.4. Článok 10 ods. 5: preskúmanie hostiteľským štátom

Pri posudzovaní žiadosti o vstup alebo pobyt rodinného príslušníka, na ktorého sa vzťahuje článok 10 ods. 3 a 4 dohody, by mal hostiteľský štát v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi vykonať rozsiahle preskúmanie osobných pomerov. Každé rozhodnutie o zamietnutí žiadosti by malo byť riadne zdôvodnené.

1.3. Článok 11 – Nepretržitosť pobytu

Článkom 11 sa zabezpečuje, aby osoby, ktoré sú dočasne neprítomné na území hostiteľského štátu v čase skončenia prechodného obdobia, boli vzhľadom na podmienku „nepretržitosti“ naďalej považované za osoby s oprávneným pobytom, a teda chránené dohodou. Je to v súlade s článkami 9 a 10 dohody, v ktorých sa uvádza „právo na pobyt v hostiteľskom štáte“, a nie „prítomnosť v hostiteľskom štáte“.

Konkrétne to znamená, že osoba, ktorá už má právo na trvalý pobyt, toto právo stratí, ak je neprítomná viac ako päť rokov (druhý odsek článku 11, v ktorom sa odkazuje na pravidlo piatich rokov v článku 15 ods. 3 dohody). Osoby, ktorých dĺžka pobytu ešte nedosiahla päť rokov, môžu byť neprítomné maximálne 6 mesiacov počas roka (prvý odsek článku 11, v ktorom sa odkazuje na pravidlá nepretržitosti pobytu z článku 15 ods. 2 dohody, ktorý odzrkadľuje článok 16 ods. 3 smernice 2004/38/ES).

Ďalšie podrobnosti o podmienkach nepretržitosti sú uvedené v článku 15 ods. 2 a ods. 3 dohody.

Napríklad občania EÚ, ktorí nadobudli právo na trvalý pobyt v hostiteľskom štáte v súlade so smernicou 2004/38/ES a opustili hostiteľský štát štyri roky pred skončením prechodného obdobia, sa majú na konci prechodného obdobia považovať za osoby, ktoré „uplatňujú svoje právo na pobyt v súlade s právom Únie“ (aj v prípade, keď už nemajú právo na trvalý pobyt podľa smernice 2004/38/ES), pretože neboli neprítomné počas obdobia dlhšieho ako päť po sebe idúcich rokov. Majú právo na získanie nového statusu trvalého pobytu v hostiteľskom štáte za predpokladu, že o to požiadajú v lehote stanovenej v článku 18 ods. 1 písm. b) prvom pododseku dohody.

1.3.1. Uplynulé obdobia pobytu

Predchádzajúce obdobia oprávneného pobytu v hostiteľskom štáte, po ktorých nasleduje neprítomnosť dlhšia, než je povolené, sa neberú do úvahy.

Napríklad občan EÚ, ktorý žil v Spojenom kráľovstve v rokoch 1990 až 2010 a potom Spojené kráľovstvo opustil, sa na účely tejto dohody nepovažuje za osobu s miestom pobytu v Spojenom kráľovstve. Takýto občan EÚ Spojené kráľovstvo dobrovoľne opustil a odvtedy zotrval mimo Spojeného kráľovstva, takže právo na pobyt podľa dohody v tomto prípade neexistuje.

1.3.2. Uplynulé obdobia pobytu, po ktorých nasleduje dlhšia neprítomnosť a potom návrat do hostiteľského štátu pred skončením prechodného obdobia

Osobe, ktorá bola v minulosti neprítomná dlhšie než päť rokov, ale vráti sa do hostiteľského štátu pred skončením prechodného obdobia, sa začínajú počítať obdobia oprávneného pobytu odznova od návratu do hostiteľského štátu pred skončením prechodného obdobia.

1.4. Článok 12 – Nediskriminácia

Článok 12 dohody plne odzrkadľuje článok 18 ZFEÚ a zabezpečuje, že diskriminácia na základe štátnej príslušnosti je zakázaná, ak:

a) patrí do rozsahu pôsobnosti druhej časti dohody, ale bez toho, aby boli dotknuté akékoľvek osobitné ustanovenia obsiahnuté v druhej časti (napríklad v článku 23 ods. 2), a

b) je namierená proti osobám oprávneným podľa dohody.

To zahŕňa napríklad právo študentov na rovnakú výšku poplatkov za štúdium, ako sa vzťahuje na štátnych príslušníkov hostiteľského štátu.

2. HLAVA II – PRÁVA A POVINNOSTI

KAPITOLA 1 – PRÁVA TÝKAJÚCE SA POBYTU, DOKLADY O POBYTE

2.1. Článok 13 – Právo na pobyt

2.1.1. Rozsah pôsobnosti

V článku 13 ods. 1 až ods. 3 sú stanovené základné hmotnoprávne podmienky, ktoré vytvárajú základ pre právo na pobyt občanov EÚ, štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva a ich rodinných príslušníkov v hostiteľskom štáte, bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť.

Tieto podmienky pre nadobudnutie práva na pobyt sú v zásade rovnaké ako podmienky pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu v súvislosti s právom na pobyt.

Na občanov EÚ, štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva a ich rodinných príslušníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, ktorí nadobudli právo na trvalý pobyt pred skončením prechodného obdobia, by sa nemali vzťahovať požiadavky predchádzajúce nadobudnutiu práva na trvalý pobyt, ako sú napríklad požiadavky stanovené v článku 7 smernice 2004/38/ES.

Pri uplatňovaní príslušných pravidiel neexistuje priestor na voľné uváženie, pokiaľ to pre danú osobu nie je priaznivé (pozri aj článok 38 dohody).

2.2. Článok 14 – Právo výstupu a vstupu

2.2.1. Článok 14 ods. 1: vstup a výstup s platným národným preukazom totožnosti alebo cestovným pasom

Podľa článku 4 ods. 1 a článku 5 ods. 1 smernice 2004/38/ES majú všetci občania EÚ právo opustiť jeden členský štát a vstúpiť do iného členského štátu bez ohľadu na to, či sú štátnymi príslušníkmi týchto členských štátov alebo v nich majú bydlisko.

Právo oprávnených osôb podľa dohody na neprítomnosť, ako je stanovené v článku 15 dohody, a právo pokračovať v práci v pozícii cezhraničných pracovníkov, ako je stanovené v článkoch 24 a 25 dohody, zahŕňa právo opustiť hostiteľský štát, respektíve štát zamestnania a vrátiť sa tam.

Rovnako, ako je to v prípade smernice 2004/38/ES, v článku 14 ods. 1 dohody sa na účely uplatňovania práva vstupu a výstupu vyžaduje platný cestovný pas alebo národný preukaz totožnosti. Nesmú sa dopĺňať žiadne ďalšie podmienky na základe vnútroštátneho práva (napríklad, že cestovný doklad musí byť platný na určité budúce obdobie). Pokiaľ právo vstúpiť alebo vystúpiť môže byť doložené rôznymi cestovnými dokladmi, voľba dokladu je na oprávnenej osobe podľa dohody.

Pokiaľ ide o používanie národných preukazov totožnosti ako cestovných dokladov, v článku 14 ods. 1 druhom pododseku sa hostiteľský štát oprávňuje, aby rozhodol, že po piatich rokoch od skončenia prechodného obdobia bude uznávať národné preukazy totožnosti, iba ak budú obsahovať čip v súlade s uplatniteľnými normami Medzinárodnej organizácie civilného letectva týkajúcimi sa biometrickej identifikácie (podľa noriem ICAO v dokumente 9303).

Toto rozhodnutie by malo byť riadne uverejnené v primeranej lehote, ako je uvedené v článku 37 dohody, aby sa oprávneným osobám podľa dohody umožnilo, aby požiadali o zodpovedajúci národný preukaz totožnosti alebo platný cestovný pas.

2.2.2. Článok 14 ods. 2: držitelia dokladov vydaných podľa dohody

Občania EÚ, štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, ich rodinní príslušníci a ďalšie osoby s bydliskom v hostiteľskom štáte v súlade s dohodou budú mať právo prekročiť hranice hostiteľského štátu podľa podmienok stanovených v článku 14 ods. 1 dohody, ak poskytnú dôkaz o tom, že sú oprávnenými osobami podľa dohody.

Od držiteľov dokladov vydaných podľa článkov 18 a 26 dohody sa preto nebude vyžadovať žiadne výstupné alebo vstupné vízum ani rovnocenná formalita (v zmysle článku 4 ods. 2 a druhej zarážky článku 5 ods. 1 smernice 2004/38/ES; napríklad elektronické cestovné povolenie).

2.2.3. Článok 14 ods. 3: vstupné víza a spoplatnenie žiadostí o pobyt z cudziny

V článku 14 ods. 3 dohody sa reprodukujú ustanovenia týkajúce sa vstupného víza, ktoré sa v smernici 2004/38/ES poskytujú rodinným príslušníkom migrujúcich občanov EÚ z dôvodu skutočnosti, že právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa by sa malo, ak sa má uplatňovať podľa objektívnych podmienok slobody a dôstojnosti, udeliť aj ich rodinným príslušníkom bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť (pozri odôvodnenie 5 smernice 2004/38/ES).

Zatiaľ čo krátkodobé víza, na ktoré sa vzťahuje článok 14 ods. 3, by sa mali vydávať bezplatne, dohoda nebráni hostiteľskému štátu, aby ponúkal rodinným príslušníkom ďalšiu možnosť požiadať z cudziny o nový pobytový status, ktorý môžu získať podľa článku 18. V tomto prípade si medzi vstupným vízom a dokladom o pobyte môže vybrať oprávnená osoba podľa dohody. V takom prípade môže žiadosť podliehať poplatku za vydanie dokladov o pobyte, ktoré preukazujú pobytový status.

2.3. Článok 15 – Právo na trvalý pobyt

2.3.1. Článok 15 ods. 1: oprávnenosť

Článok 15 dohody odzrkadľuje článok 16 smernice 2004/38/ES, ktorý sa týka oprávnenosti v prípade práva na trvalý pobyt.

Osoby, ktoré nie sú oprávnené nadobudnúť právo na trvalý pobyt podľa smernice 2004/38/ES, nie sú oprávnené nadobudnúť status trvalého pobytu podľa dohody. Má to tieto dôsledky:

a) pobyt, ktorý je v súlade s pravidlami Únie týkajúcimi sa voľného pohybu, ale nie je v súlade s podmienkami stanovenými v smernici 2004/38/ES (je potrebné poznamenať, že článok 13 dohody obsahuje odkaz na smernicu 2004/38/ES), sa neberie do úvahy na účely práva na trvalý pobyt (vec C-529/11 Alarape a Tijani);

b) držba platného dokladu o pobyte neznamená, že pobyt je oprávnený na účely získania práva na trvalý pobyt (vec C-325/09 Dias);

c) obdobím uväznenia pred nadobudnutím práva na trvalý pobyt sa opätovne začína celý proces a je potrebné dosiahnuť nové obdobie piatich rokov nepretržitého pobytu (vec C-378/12 Onuekwere).

Rovnako tak osoby, ktoré sú oprávnené nadobudnúť právo na trvalý pobyt podľa smernice 2004/38/ES, sú oprávnené nadobudnúť status trvalého pobytu podľa dohody. Má to tieto dôsledky:

a) oprávnený pobyt znamená pobyt v súlade s podmienkami stanovenými v smernici 2004/38/ES (spojené veci C-424/10 a C-425/10 Ziolkowski a Szeja) a v predchádzajúcich dokumentoch (vec C-162/09 Lassal);

b) oprávňujúce obdobie pobytu nemusí bezprostredne predchádzať momentu, keď sa uplatňuje nárok na právo na trvalý pobyt (vec C-162/09 Lassal);

c) pobyt pred pristúpením daného štátu k EÚ sa za určitých okolností môže brať do úvahy (spojené veci C-424/10 a C-425/10 Ziolkowski a Szeja).

Odkaz na obdobia práce v súlade s pravidlami Únie týkajúcimi sa voľného pohybu v článku 15 ods. 1 a v článku 16 dohody je odkazom na obdobia zamestnania v zmysle článku 17 smernice 2004/38/ES.

2.3.2. Článok 15 ods. 2: pobyt kratší ako päť rokov

Pokiaľ ide o nepretržitosť prechodného pobytu, v článku 15 ods. 2 dohody sa uvádza, že nepretržitosť pobytu sa určuje podľa článku 16 ods. 3 a článku 21 smernice 2004/38/ES.

Kým článok 16 ods. 3 smernice 2004/38/ES je zameraný na kontrolu nepretržitosti oprávneného pobytu na účely nadobudnutia práva na trvalý pobyt, rovnaké pravidlá sa vzťahujú aj na pobyt podľa dohody všeobecne. Oprávnené osoby podľa dohody môžu byť určitý čas neprítomné bez toho, aby sa prerušila nepretržitosť ich práva na pobyt v hostiteľskom štáte.

To znamená, že nepretržitosť pobytu neovplyvňujú tieto prípady dočasnej neprítomnosti:

1. neprítomnosti (poznámka: množné číslo), ktorých celkové trvanie neprekračuje šesť mesiacov za rok;

2. neprítomnosti (poznámka: množné číslo) s dlhším trvaním v dôsledku povinnej vojenskej služby (v tomto prípade sa neuplatňuje žiadna lehota) alebo

3. neprítomnosť (poznámka: jednotné číslo) s maximálnym trvaním dvanásť po sebe idúcich mesiacov zo závažných dôvodov, napríklad (poznámka: zoznam nie je vyčerpávajúci): a) tehotenstvo a pôrod; b) vážne ochorenie; c) štúdium alebo odborné vzdelávanie alebo d) vyslanie do zahraničia.

Napríklad občania EÚ, ktorí pricestovali do hostiteľského štátu štyri roky pred skončením prechodného obdobia, pracovali tam a boli zamestnávateľom vyslaní do zahraničia osem mesiacov pred skončením prechodného obdobia [bod 3 písm. d)], si na konci prechodného obdobia naďalej zachovajú právo na pobyt podľa práva Únie týkajúceho sa voľného pohybu občanov EÚ na účely dohody a majú právo na získanie nového pobytového statusu v hostiteľskom štáte za predpokladu, že sa vrátia do hostiteľského štátu skôr, ako trvanie ich neprítomnosti presiahne dvanásť po sebe idúcich mesiacov.

To tiež znamená, že nepretržitosť pobytu je prerušená každým zákonne uplatneným rozhodnutím o vyhostení danej osoby (v zásade platí, že právo na pobyt ako také sa ukončí akýmkoľvek riadne uplatneným rozhodnutím o vyhostení danej osoby).

Obdobím uväznenia pred nadobudnutím práva na trvalý pobyt sa opätovne začína celý proces a je potrebné dosiahnuť nové obdobie piatich rokov nepretržitého oprávneného pobytu (vec C-378/12 Onuekwere).

2.3.3. Článok 15 ods. 3: pobyt dlhší ako päť rokov

V článku 15 ods. 3 dohody je stanovené, že právo na trvalý pobyt by sa malo odobrať len v prípade neprítomnosti v hostiteľskej krajine počas obdobia dlhšieho ako päť po sebe idúcich rokov (pozri usmernenie k článku 11 týkajúce sa oprávnených osôb, ktoré sú neprítomné v čase skončenia prechodného obdobia).

Právo na trvalý pobyt podľa dohody je možné odobrať aj zákonne prijatým rozhodnutím o vyhostení na základe článku 20 dohody. Obdobie uväznenia po nadobudnutí práva na trvalý pobyt neovplyvňuje právo na trvalý pobyt (vec C-145/09 Tsakouridis).

Právo na trvalý pobyt nadobudnuté pred skončením prechodného obdobia, na ktoré sa vzťahuje článok 11 dohody, je potrebné chápať ako právo na trvalý pobyt podľa práva Únie (článok 16 ods. 1 alebo ods. 2 smernice 2004/38/ES), na základe ktorého sa určuje, či sa daná osoba môže stať oprávnenou osobou podľa dohody (nemá sa to chápať ako odkaz na právo na trvalý pobyt nadobudnuté podľa dohody).

Aby článok 11 odrážal osobitný kontext dohody (podľa ktorej nie je možné jednoducho opätovne uplatňovať právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa po strate predchádzajúceho práva na trvalý pobyt), prekračuje rámec pravidla povolenej dvojročnej neprítomnosti pre stratu práva na trvalý pobyt podľa smernice 2004/38/ES (článok 16 ods. 4 danej smernice) tým, že je v ňom stanovená maximálne obdobie neprítomnosti päť po sebe idúcich rokov. Toto predĺženie období neprítomnosti z dvoch na päť rokov (v porovnaní s pravidlami podľa smernice 2004/38/ES) umožňuje daným osobám zachovať si právo na trvalý pobyt podľa dohody, ak sa vrátia do hostiteľského štátu po období neprítomnosti do piatich po sebe idúcich rokov.

Napríklad občania EÚ, ktorí nadobudli právo na trvalý pobyt v hostiteľskom štáte podľa podmienok stanovených v dohode do konca prechodného obdobia a ktorí opustia hostiteľský štát šesť rokov po skončení prechodného obdobia na obdobie štyroch rokov (napríklad pre pracovné vyslanie do zahraničia), sa stále môžu vrátiť do hostiteľského štátu a zachovať si právo na trvalý pobyt a všetky súvisiace práva podľa dohody.

2.4. Článok 16 – Kumulácia období

Článkom 16 dohody dopĺňa článok 15, keďže je venovaný situácii, keď oprávnené osoby podľa dohody nenadobudli právo na trvalý pobyt pred skončením prechodného obdobia. Obdobie oprávneného pobytu v súlade s pravidlami Únie týkajúcimi sa voľného pohybu, ktoré má daná osoba pred skončením prechodného obdobia, sa bude brať do úvahy pri výpočte obdobia pobytu 5 rokov oprávňujúceho na nadobudnutie práva na trvalý pobyt. V článku 16 sa takým oprávneným osobám priznáva právo nadobudnúť status trvalého pobytu neskôr (po kumulácii dostatočného obdobia oprávneného pobytu).

2.5. Článok 17 – Status a zmeny

2.5.1. Článok 17 ods. 1: zmena statusu

V prvej časti článku 17 ods. 1 sa uvádza, že občania EÚ a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, ktorí majú právo na pobyt v hostiteľskom štáte v súlade s článkom 13 ods. 1 dohody, môžu zmeniť svoj status a zostať oprávnenými osobami podľa dohody.

Ich právo na pobyt (trvalý/prechodný) podľa dohody nie je ovplyvnené zmenou statusu (t. j. ustanovenie práva Únie týkajúce sa voľného pohybu občanov EÚ, na ktorom je ich právo na pobyt založené), pokiaľ je ich pobyt v súlade s podmienkami stanovenými v článku 13 ods. 1 dohody (a prostredníctvom toho aj s právom Únie týkajúcim sa voľného pohybu občanov EÚ). Je tiež možné, aby bola daná osoba držiteľom viacerých statusov (napríklad študent, ktorý je zároveň aj pracovníkom).

Zo zmeny statusu nevyplývajú žiadne dôsledky (napríklad vydanie nového dokladu o pobyte) a nie je potrebné ju oznamovať vnútroštátnym orgánom.

Zoznam „statusov“ v článku 17 ods. 1 (študent, pracovník, samostatne zárobkovo činná osoba a ekonomicky neaktívna osoba) je ilustračný, nie vyčerpávajúci.

Článok 17 ods. 1 sa uplatňuje aj na oprávnené osoby podľa dohody, ktoré nadobudli status trvalého pobytu podľa dohody. Pre také osoby však toto ustanovenie nebude predstavovať žiadnu účinnú ochranu, keďže ich pobytový status už nie je podmienený a nemôže sa opäť stať podmieneným (pozri rozdiel medzi pobytom založeným na článku 7 smernice 2004/38/ES a trvalým pobytom založeným na článku 16 alebo 17 smernice 2004/38/ES).

2.5.1.1. Osobitná situácia rodinných príslušníkov

Rodinní príslušníci, ktorí majú právo na pobyt v hostiteľskom štáte v súlade s článkom 13 ods. 2 alebo ods. 3 dohody, môžu tiež zmeniť svoj status a zostať oprávnenými osobami podľa dohody.

V druhej vete článku 17 ods. 1 sa však týmto osobám výslovne zabraňuje, aby sa stali držiteľmi práva [t. j. osobami uvedenými v článku 10 ods. 1 písm. a) až d) dohody]. V praxi to znamená, že nemajú vlastné právo podľa dohody, aby sa k nim pripojili ich rodinní príslušníci.

Toto obmedzenie sa uplatňuje iba na tie osoby, ktorých pobytový status podľa dohody je odvodený výlučne od skutočnosti, že sú rodinnými príslušníkmi držiteľov práva. Na občanov EÚ a štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva, ktorí sa zdržiavajú v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia ako rodinní príslušníci a zároveň ako držitelia práva (napríklad 20-ročný rakúsky syn rakúskeho pracovníka, ktorý takisto pracuje v Spojenom kráľovstve), sa nevzťahuje druhá časť článku 17 ods. 1 a v dôsledku toho si môžu uplatňovať všetky práva, ktoré majú držitelia práva.

2.5.2. Článok 17 ods. 2: dieťa, ktoré už nie je závislou osobou

Podľa práva Únie týkajúceho sa voľného pohybu občanov EÚ sa na rodinných príslušníkov oprávnených osôb podľa dohody, ktorých pobytový status je odvodený od skutočnosti, že sú osobami závislými od držiteľa práva, neprestane vzťahovať dohoda, keď prestanú byť závislými osobami, napríklad ak využijú svoje práva podľa článku 22, aby sa zamestnali alebo vykonávali samostatne zárobkovú činnosť v hostiteľskom štáte.

V článku 17 ods. 2 je stanovené, že takým rodinným príslušníkom sa zachovajú rovnaké práva, aj keď prestanú byť závislými osobami, bez ohľadu na spôsob straty závislosti.

Rovnako na rodinných príslušníkov oprávnených osôb podľa dohody, ktorých pobytový status je odvodený od skutočnosti, že sú mladší ako 21 rokov, sa dohoda naďalej vzťahuje, aj keď dosiahnu vek 21 rokov.

2.6. Článok 18 – Vydanie dokladov o pobyte

Odchylne od základných zásad pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu sa v článku 18 ukladá hostiteľskému štátu povinnosť rozhodnúť, či sa bude používať konštitutívny systém pobytu (článok 18 ods. 1) alebo deklaratórny systém pobytu (článok 18 ods. 4).

V rámci deklaratórneho systému pobytu (podľa smernice 2004/38/ES) sa pobytový status udeľuje oprávneným osobám priamo zo zákona a nezávisí od toho, či splnia administratívne postupy. Inými slovami, „zdrojom“ pobytového statusu a z neho vyplývajúcich nárokov je skutočnosť, že sú splnené podmienky, ktoré sa v práve Únie spájajú s právom na pobyt. Na získanie toho statusu nie je potrebné žiadne rozhodnutie vnútroštátnych orgánov, hoci môže byť stanovená povinnosť požiadať o doklad o pobyte, ktorým sa status potvrdzuje.

V rámci konštitutívneho systému pobytu oprávnené osoby nadobúdajú pobytový status, iba ak o tento status požiadajú a žiadosť bude schválená. Inými slovami, „zdrojom“ pobytového statusu a z neho vyplývajúcich nárokov je rozhodnutie vnútroštátnych orgánov, ktoré status udeľujú.

2.6.1. Článok 18 ods. 1 prvý pododsek: konštitutívny status

V článku 18 ods. 1 je stanovené, že hostiteľský štát môže rozhodnúť o používaní konštitutívneho systému pobytu.

V súlade s posledným pododsekom úvodnej vety článku 18 ods. 1 musí osoba, ktorá podáva žiadosť, spĺňať podmienky stanovené v hlave II druhej časti dohody, aby sa jej mohol udeliť nový pobytový status.

2.6.1.1. Doklad o pobyte

Ak žiadateľ spĺňa podmienky stanovené v hlave II, v článku 18 ods. 1 sa vyžaduje, aby hostiteľský štát vydal doklad o pobyte, ktorý osvedčuje nový pobytový status. Nie je určený formát dokladu o pobyte, ale v článku 18 ods. 1 písm. q) sa vyžaduje, aby doklad o pobyte obsahoval vyhlásenie, že bol vydaný v súlade s dohodou (aby jeho držiteľ bol rozpoznateľný ako oprávnená osoba podľa dohody).

2.6.1.2. Digitálna alebo papierová podoba

V článku 18 ods. 1 sa umožňuje, aby hostiteľský štát vydal doklad o pobyte v digitálnej podobe. To v podstate znamená, že doklad o pobyte sa v prvom rade zaznamená v databáze prevádzkovanej vnútroštátnymi orgánmi a že oprávnené osoby podľa dohody dostanú prostriedky na prístup k svojmu statusu, na jeho overenie a zdieľanie so zainteresovanými stranami.

2.6.2. Článok 18 ods. 1 písm. a): účel žiadosti

Príslušné orgány by mali po posúdení, či sú splnené podmienky stanovené v článku 18 ods. 1, prijať rozhodnutie, či má žiadateľ nárok na nový pobytový status podľa článku 18 ods. 1

2.6.3. Článok 18 ods. 1 písm. b): lehoty na podanie žiadosti a potvrdenie o podaní žiadosti

2.6.3.1. Lehoty

Žiadosti o nový pobytový status podľa článku 18 ods. 1 by sa mali podať v lehote stanovenej hostiteľským štátom, ktorá nesmie byť kratšia ako šesť mesiacov od skončenia prechodného obdobia, pokiaľ sa neuplatní ustanovenie článku 18 ods. 1 písm. c) (pozri ďalšiu časť). Táto lehota sa bude musieť uplatňovať v prípade všetkých oprávnených osôb podľa dohody, ktoré sa oprávnene zdržiavali v hostiteľskom štáte v čase skončenia prechodného obdobia, vrátane osôb, ktoré sú v danom čase dočasne neprítomné, podľa článku 15 ods. 2 a ods. 3 dohody.

Rodinní príslušníci a partneri v trvalom vzťahu, ktorí sa chcú po skončení prechodného obdobia pripojiť k oprávnenej osobe podľa dohody, občanovi EÚ alebo štátnemu príslušníkovi Spojeného kráľovstva, by mali požiadať o nový pobytový status do troch mesiacov po svojom príchode alebo do šiestich mesiacov od skončenia prechodného obdobia, podľa toho, čo nastane neskôr.

2.6.3.2. Potvrdenie o podaní žiadosti

Potvrdenie o podaní žiadosti by sa malo vydať okamžite po jej prijatí príslušným orgánom. Toto potvrdenie sa musí odlišovať od nového dokladu o pobyte a vnútroštátne orgány sú podľa dohody povinné pomôcť žiadateľovi s vyplnením žiadosti tak, aby mohol dostať potvrdenie o podaní žiadosti.

Keď daná osoba podá žiadosť v lehotách stanovených v článku 18 ods. 1 písm. b) (posledný pododsek úvodnej vety článku 18 ods. 1), príslušný orgán by mal vykonať tieto kroky:

1. príslušný orgán okamžite vydá potvrdenie o podaní žiadosti [posledný pododsek článku 18 ods. 1 písm. b)];

2. príslušný orgán skontroluje, či je žiadosť úplná. Ak to tak nie je (napríklad ak nebola preukázaná totožnosť alebo ak v prípade, keď sa požaduje uhradenie poplatku za podanie žiadosti, príslušný poplatok nebol uhradený), príslušný orgán pomôže žiadateľovi predchádzať všetkým chybám alebo opomenutiam v žiadosti [článok 18 ods. 1 písm. o)] predtým, ako prijme rozhodnutie o zamietnutí podanej žiadosti;

3. ak je žiadosť úplná, príslušný orgán skontroluje, či má žiadateľ nárok na právo na pobyt stanovené v hlave II;

4. ak je žiadosť opodstatnená, príslušný orgán vydá nový doklad o pobyte [článok 18 ods. 1 písm. b)].

Rozhodnutie o zamietnutí žiadosti podlieha súdnemu a v prípade potreby administratívnemu opravnému prostriedku v súlade s článkom 18 ods. 1 písm. r).

Žiadateľ sa považuje za osobu s právom na pobyt podľa dohody, až kým príslušný orgán neprijme právoplatné rozhodnutie podľa článku 18 ods. 3

2.6.3.3. Potvrdenie o podaní žiadosti

Vydaním potvrdenia o podaní žiadosti sa potvrdzuje, že:

a) žiadosť bola úspešne podaná;

b) žiadateľ splnil povinnosť požiadať o nový pobytový status;

c) až do právoplatného rozhodnutia o žiadosti sa žiadateľ považuje za osobu so všetkými právami podľa dohody (článok 18 ods. 3).

V článku 18 ods. 1 písm. b) sa neharmonizuje formát potvrdenia o podaní žiadosti, iba sa požaduje, aby bolo potvrdenie vydané (akceptuje sa aj digitálna podoba).

2.6.3.4. Žiadosti z cudziny

Žiadosti o nový pobytový status sa môžu podávať aj z cudziny, napríklad v prípade osôb, ktoré sú dočasne neprítomné, ale považujú sa za osoby s oprávneným pobytom v hostiteľskom štáte (pozri usmernenie k článku 15 ods. 2 a 3 dohody).

Žiadosti môžu podávať z cudziny aj rodinní príslušníci, ktorí ešte nemajú miesto pobytu v hostiteľskom štáte [pozri usmernenie k článku 10 ods. 1 písm. e) bodu ii) a iii) a k článku 10 ods. 1, 3 a 4 dohody].

2.6.4. Článok 18 ods. 1 písm. c): technické problémy a ich oznámenie

Článok 18 ods. 1 písm. c) sa týka situácie, keď žiadosti o nový pobytový status nie je možné riadne podávať pre technické problémy systému na podávanie žiadostí hostiteľského štátu.

V takej situácii, ak sa technické problémy vyskytnú v Spojenom kráľovstve, orgány Spojeného kráľovstva to oznámia Únii podľa príslušných pravidiel. Ak sa technické problémy vyskytnú v členskom štáte EÚ, Únia (ako strana dohody) to oznámi Spojenému kráľovstvu podľa príslušných pravidiel. Lehota na podanie žiadosti o nový pobytový status sa automaticky predĺži o jeden rok po podaní oznámenia, ktoré je uvedené v tomto odseku.

Ak hostiteľský štát podá také oznámenie, musí ho uverejniť. Hostiteľský štát musí tiež včas poskytnúť dotknutým osobám primerané, verejne dostupné informácie, pretože to ovplyvňuje ich právne postavenie v hostiteľskom štáte.

Účinky článku 18 ods. 1 písm. c) sa neuplatnia, ak nebude podané oznámenie, a to ani v prípade existencie technických problémov.

V tejto súvislosti je osobitne dôležitý článok 5 dohody týkajúci sa dobrej viery, napríklad pri posudzovaní, či sú technické problémy dostatočne závažné, aby sa začal postup oznamovania, alebo či sú s istotou len dočasné (napríklad útok DDoS na servery, ktoré riadia postup online podávania žiadostí, štrajk zamestnancov verejnej služby...). V prípade problémov, ktoré sú s istotou len dočasné, môže byť vhodné predĺžiť lehotu na podávanie žiadostí prostredníctvom vnútroštátneho zákona alebo ubezpečiť dotknuté osoby, že ich žiadosti aj po uplynutí lehoty budú prijaté podľa článku 18 ods. 1 písm. d).

2.6.5. Článok 18 ods. 1 písm. d): žiadosti podané po lehote

Nedodržanie lehoty na podanie žiadosti o nový pobytový status môže mať v rámci konštitutívneho systému pobytu fungujúceho podľa článku 18 ods. 1 závažné dôsledky. Môže viesť k nemožnosti nadobudnúť nový pobytový status, na ktorý by inak mal žiadateľ nárok.

V článku 18 ods. 1 písm. d) sa príslušným orgánom zakazuje, aby automaticky zamietali žiadosti podané po uplynutí lehoty, a požaduje sa od nich, aby také žiadosti spracovali, ak existujú „oprávnené dôvody“ na nedodržanie lehoty. Také žiadosti by sa mali spracovať v súlade s ostatnými ustanoveniami článku 18 ods. 1

Rozhodnutie príslušných orgánov povoliť spracovanie žiadosti podanej (alebo podanie žiadosti) po uplynutí lehoty by sa malo prijať na základe posúdenia všetkých okolností a dôvodov nedodržania lehoty.

Overenie „oprávnených dôvodov“ vytvára záruku „zjemnenia“ prístupu k nedodržaniu lehoty na podanie žiadosti, čo zabezpečí, aby boli žiadosti podané po uplynutí lehoty primerane spracované.

2.6.6. Článok 18 ods. 1 písm. g): poplatky za vydanie dokladu o pobyte

Poplatky za vydanie príslušného dokladu o pobyte sa môžu účtovať podľa článku 25 ods. 2 smernice 2004/38/ES.

To znamená, že tieto poplatky nemôžu presahovať poplatky stanovené pre štátnych príslušníkov hostiteľského štátu za vydanie podobných dokladov.

2.6.7. Článok 18 ods. 1 písm. h): vlastnenie dokladu o trvalom pobyte

Článok 18 ods. 1 písm. h) sa uplatňuje iba v prípade, keď má žiadateľ platný doklad o trvalom pobyte, a nie v prípade, keď má status trvalého pobytu, ale nie príslušný doklad. Osoby, ktoré majú status trvalého pobytu, ale nie doklad o trvalom pobyte, budú musieť podať žiadosť štandardným postupom podľa článku 18 ods. 1

Doklad o trvalom pobyte zahŕňa doklady vydané podľa smernice 2004/38/ES a všetky podobné vnútroštátne prisťahovalecké doklady, ako je povolenie na trvalý pobyt v Spojenom kráľovstve.

2.6.8. Článok 18 ods. 1 písm. i): národný preukaz totožnosti

Občania EÚ a štátni príslušníci Spojeného kráľovstva, ktorí potrebujú potvrdiť svoju štátnu príslušnosť a totožnosť, môžu použiť svoje platné národné preukazy totožnosti, aj keď sa také preukazy totožnosti už nebudú uznávať ako cestovné doklady podľa článku 14 ods. 1 dohody.

Rovnako ako v smernici 2004/38/ES, aj v článku 18 ods. 1 písm. i) sa vyžaduje, len aby bol cestovný doklad platný. Nesmú sa dopĺňať žiadne ďalšie podmienky na základe vnútroštátneho práva (napríklad, že cestovný doklad musí byť platný na určité budúce obdobie).

2.6.9. Článok 18 ods. 1 písm. j): podporné doklady v podobe kópie

V článku 18 ods. 1 písm. j) sa vnútroštátnym orgánom nebráni, ak je to objektívne odôvodnené, vyžadovať v osobitných prípadoch, aby boli predložené originály určitých podporných dokladov, „ak existujú odôvodnené pochybnosti o ich pravosti“.

2.6.10. Článok 18 ods. 1 písm. k) až m): zoznam podporných dokladov

V článku 8 ods. 3 a ods. 5 a v článku 10 ods. 2 smernice 2004/38/ES je uvedený úplný zoznam podporných dokladov (pozri aj odôvodnenie 14 smernice 2004/38/ES), ktorých predloženie môže hostiteľský členský štát požadovať od občanov EÚ a ich rodinných príslušníkov pri podávaní žiadosti o registračné potvrdenie vydané podľa článku 8 ods. 2 smernice 2004/38/ES alebo o pobytový preukaz vydaný podľa článku 10 ods. 1 smernice 2004/38/ES.

V smernici 2004/38/ES však nie je stanovený vyčerpávajúci zoznam podporných dokladov vzhľadom na všetky možné situácie (napríklad doklady o pobyte vydávané pracovníkom, ktorí si zachovávajú status pracovníka, alebo rodinným príslušníkom, ktorí si zachovávajú právo na pobyt podľa článku 12 alebo 13 smernice 2004/38/ES) ani vzhľadom na iné podporné doklady vydávané podľa smernice 2004/38/ES (doklad potvrdzujúci trvalý pobyt vydaný podľa článku 19 ods. 1 smernice 2004/38/ES alebo preukaz o trvalom pobyte vydaný podľa článku 20 smernice 2004/38/ES).

V článku 18 ods. 1 písm. k) až n) dohody sa reprodukuje prístup k podporným dokladom podľa smernice 2004/38/ES. V prípadoch, keď je v smernici 2004/38/ES uvedený úplný zoznam podporných dokladov, úplný zoznam je uvedený aj v dohode.

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. k) dohody sa uplatňujú vo vzťahu k držiteľom práva zdržiavajúcim sa v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia. Vychádzajú z článku 8 ods. 3 smernice 2004/38/ES.

Pokiaľ ide o ustanovenie článku 18 ods. 1 písm. k) bodu iii) dohody, „inštitúcia akreditovaná alebo financovaná hostiteľským štátom“ zodpovedá prvej zarážke článku 7 ods. 1 písm. c) smernice 2004/38/ES.

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. l) dohody sa uplatňujú vo vzťahu k rodinným príslušníkom držiteľov práva (vrátane „vzdialenejších“ rodinných príslušníkov), ktorí sa už zdržiavali v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia. Vychádzajú z článku 8 ods. 5 a článku 10 ods. 2 smernice 2004/38/ES a sú prispôsobené skutočnosti, že dotknutí rodinní príslušníci sa už zdržiavajú v hostiteľskom štáte a nevstupujú tam z cudziny.

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. m) dohody sa uplatňujú vo vzťahu k rodinným príslušníkom držiteľov práva, ktorí sa nezdržiavali v hostiteľskom štáte na konci prechodného obdobia. Vychádzajú z článku 8 ods. 5 a článku 10 ods. 2 smernice 2004/38/ES.

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. n) dohody slúžia ako súhrnné ustanovenia týkajúce sa všetkých prípadov, v ktorých sa neuplatňujú ustanovenia odseku 1 písm. k) až m). Vychádzajú zo zásady smernice 2004/38/ES, že je potrebné odstrániť administratívne postupy, ktoré predstavujú neprimerané prekážky pri uplatňovaní práva na pobyt. Od oprávnených osôb sa môže požadovať iba poskytnutie dôkazov o tom, že spĺňajú podmienky, vrátane dôkazov o pobyte, ale nič viac.

Príklad: deti, ktoré sa narodili dvom držiteľom práva po skončení prechodného obdobia, musia len preukázať, že sú deťmi držiteľov práva. V rámci svojich žiadostí by teda museli predložiť tieto doklady:

— platný cestovný pas (alebo preukaz totožnosti, ak sú občanmi EÚ), aby potvrdili svoju totožnosť,

— dôkaz rodinných väzieb so svojimi rodičmi (napríklad rodný list), aby potvrdili svoje rodinné väzby so „zdrojom“ svojich práv,

— dôkaz, že ich rodičia sú držiteľmi práva (napríklad ich doklady o pobyte vydané podľa dohody), aby potvrdili, že ich „zdrojom“ práv sú dvaja držitelia práva, a

— [ak v čase podávania žiadosti sú starší než 21 rokov] dôkaz, že sú závislí od držiteľov práva.

Žiadatelia si môžu vybrať, ktorý podporný doklad predložia. Hostiteľský štát im nemôže stanoviť povinnosť, aby predložili konkrétny doklad, a nemôže odmietnuť prijatie ich žiadostí podporených iným dokladom.

2.6.11. Článok 18 ods. 1 písm. o): pomoc žiadateľom

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. o) zabezpečujú, že príslušné orgány pomôžu žiadateľom pri podávaní žiadosti a predkladaní požadovaných dokladov. Žiadateľom musí byť poskytnutá príležitosť, aby predložili dodatočné dôkazy a opravili všetky nedostatky, chyby alebo opomenutia vo svojich žiadostiach (napríklad ak nebola preukázaná totožnosť alebo ak v prípade, keď sa požaduje uhradenie poplatku za podanie žiadosti, príslušný poplatok nebol uhradený). Je to dôležitá záruka v rámci konštitutívneho systému pobytu, pretože inak žiadatelia po skončení prechodného obdobia nebudú mať nárok na opätovné podanie žiadosti podľa dohody.

Ak sa uplatňujú ustanovenia odseku 1 písm. o), hostiteľský štát by mal venovať osobitnú pozornosť zraniteľným občanom (napríklad starším osobám, osobám bez prístupu k digitálnym službám alebo osobám v starostlivosti/v inštitúciách starostlivosti).

2.6.12. Článok 18 ods. 1 písm. p): kontrola trestných záznamov

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. p) oprávňujú hostiteľský štát používať nový konštitutívny systém na vykonávanie systematických kontrol záznamov vedených v registri trestov.

Takéto systematické kontroly sa v rámci dohody uznávajú vzhľadom na ich osobitný kontext.

Od žiadateľov sa môže vyžadovať, aby pri podaní žiadosti sami deklarovali predchádzajúce odsúdenia za trestné činy, ktoré sú stále uvedené v ich záznamoch vedených v registri trestov v súlade s právnymi predpismi štátu, v ktorom boli odsúdení. Zahladené odsúdenia by nemali byť súčasťou takého vlastného vyhlásenia. Štátom, v ktorom boli odsúdení, môže byť ktorákoľvek krajina na svete.

Nepravdivé vyhlásenie samo osebe neznamená, že akékoľvek práva podľa dohody by mali byť zrušené a neplatné. Môže to však mať dôsledky podľa pravidiel verejného poriadku alebo pravidiel boja proti podvodom. Dôkazné bremeno v takýchto prípadoch spočíva na vnútroštátnych orgánoch. Hostiteľský štát môže tiež prijať ustanovenia týkajúce sa primeraných sankcií uplatniteľných v prípade nepravdivých vyhlásení.

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. p) nebránia hostiteľskému štátu, aby kontroloval svoje vlastné databázy záznamov vedených v registri trestov, a to aj systematicky.

Takisto môže požiadať iné štáty o kontrolu ich databáz záznamov vedených v registri trestov, ale iba v prípade, že to považuje za podstatné, a musí to byť v súlade s postupom uvedeným v článku 27 ods. 3 smernice 2004/38/ES, kde sa vyžaduje, aby sa takéto žiadosti o informácie neuplatňovali všeobecne.

Kontroly trestných záznamov a bezpečnostné kontroly podľa článku 18 ods. 1 písm. p) zodpovedajú kontrolám na základe verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti vykonávaným v súlade s kapitolou VI smernice 2004/38/ES na účely obmedzenia práv podľa článku 20 ods. 1 dohody.

Všetky obmedzujúce opatrenia, ktoré boli prijaté na základe kontrol trestných záznamov a bezpečnostných kontrol podľa článku 18 ods. 1 písm. p), musia byť v súlade s pravidlami stanovenými v článku 18 ods. 1 písm. r) a v článkoch 20 a 21 dohody.

2.6.13. Článok 18 ods. 1 písm. q): vyhlásenie o novom doklade o pobyte

Jedinou požiadavkou na formát nového dokladu o pobyte podľa dohody je, aby obsahovalo vyhlásenie preukazujúce, že právnym základom práv držiteľa dokladu je dohoda.

2.6.14. Článok 18 ods. 1 písm. r): konanie o opravnom prostriedku

Ustanovenia článku 18 ods. 1 písm. r) zabezpečujú, že akékoľvek rozhodnutie prijaté na účely žiadosti o nový pobytový status podľa článku 18 ods. 1 písm. a) môže dotknutá osoba napadnúť prostredníctvom konaní o opravnom prostriedku, v rámci ktorých sa preskúma zákonnosť rozhodnutia, ako aj skutočnosti a okolnosti vedúce k tomuto rozhodnutiu.

2.6.15. Článok 18 ods. 2: stanovené právo na pobyt

Bez toho, aby boli dotknuté obmedzenia stanovené v článku 20 dohody, orgány hostiteľského štátu ani žiadny hospodársky ani iný subjekt v hostiteľskom štáte nemôžu uplatňovať žiadne obmedzujúce opatrenia do uplynutia lehoty na podávanie žiadostí o nový pobytový status stanovenej v článku 18 ods. 1 písm. b).

2.6.16. Článok 18 ods. 3: stanovené právo na pobyt do prijatia právoplatného rozhodnutia

Bez toho, aby boli dotknuté obmedzenia stanovené v článku 20 dohody, orgány hostiteľského štátu ani žiadny hospodársky alebo iný subjekt v hostiteľskom štáte nemôžu uplatňovať žiadne obmedzujúce opatrenia do prijatia právoplatného rozhodnutia o žiadosti podľa článku 18 ods. 1 písm. a).

Táto záruka zaisťuje, že status žiadateľa je chránený až do času, keď:

a) vnútroštátne orgány rozhodnú o žiadosti (záruka proti administratívnym prieťahom);

b) vnútroštátne súdy rozhodnú o odvolaní (záruka proti nesprávnym rozhodnutiam a súdnym prieťahom).

2.6.17. Článok 18 ods. 4: deklaratórne konanie

Článok 18 ods. 4 dohody odzrkadľuje článok 25 ods. 1 smernice 2004/38/ES, keďže umožňuje hostiteľským štátom, aby naďalej uplatňovali deklaratórny systém, t. j. aby nový doklad o pobyte nebol podmienkou oprávneného pobytu v hostiteľskom štáte.

Ak sa tak hostiteľský štát rozhodne, uplatňujú sa pravidlá stanovené v smernici 2004/38/ES, napríklad lehoty, poplatky, podporné doklady a doklady o pobyte, ktoré sa majú vydať.

Osoby, ktoré sú oprávnené nadobudnúť nový pobytový status, by mali mať právo dostať na základe žiadosti doklad o pobyte (ktorý môže byť v digitálnej podobe) obsahujúci vyhlásenie, že bol vydaný v súlade s dohodou.

2.7. Článok 19 – Vydávanie dokladov o pobyte počas prechodného obdobia

2.7.1. Článok 19 ods. 1: žiadosti počas prechodného obdobia

Z článku 127 dohody vyplýva, že pravidlá Únie týkajúce sa voľného pohybu sa naďalej uplatňujú až do konca prechodného obdobia.

Žiadosti o nový doklad o pobyte ako zakladajúci prvok práv podľa článku 18 ods. 1 a o deklaratórny doklad o pobyte podľa článku 18 ods. 4 sa však môžu podávať už počas prechodného obdobia (články 19 a 185 dohody).

Rozhodnutie používať takéto dobrovoľné uplatňovanie systému nového pobytového statusu podľa článku 18 ods. 1 neovplyvňuje uplatňovanie pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu.

Podanie žiadosti o nový pobytový status podľa článku 18 ods. 1 dohody počas prechodného obdobia nebude brániť žiadateľovi, aby súbežne žiadal o doklad o pobyte podľa smernice 2004/38/ES.

Podobne rozhodnutie o používaní dobrovoľného systému nezbavuje hostiteľský štát jeho povinností podľa pravidiel Únie týkajúcich sa voľného pohybu, ako je napríklad povinnosť rozhodnúť o nevybavených žiadostiach alebo spracovať nové žiadosti.

2.7.1.1. Odložená právomoc Súdneho dvora Európskej únie

Podľa článku 158 ods. 1 dohody sa osemročné obdobie, počas ktorého súdy v Spojenom kráľovstve môžu požiadať, aby Súdny dvor Európskej únie vydal prejudiciálne rozhodnutie, pokiaľ ide o rozhodnutia o žiadostiach podaných podľa článku 18 ods. 1 alebo ods. 4 alebo článku 19, začína od dátumu, od ktorého sa uplatňuje článok 19 (t. j. 1. februára 2020).

Zatiaľ čo administratívny postup podávania žiadostí podľa článku 18 sa môže urýchliť a začať sa uplatňovať, ďalšie ustanovenia dohody, od ktorých administratívny postup podávania žiadostí závisí (napríklad tie, ktoré súvisia s osobným rozsahom pôsobnosti a územnou pôsobnosťou článkov 9 až 11) alebo ktoré rozvíja či aktivuje (napríklad všetky procesné záruky proti reštriktívnym rozhodnutiam alebo podmienkam týkajúcim sa zachovania nového pobytového statusu), stále nie sú účinné.

To si vyžaduje určité úpravy, bez ktorých by bol článok 19 bez akéhokoľvek užitočného účinku. Tieto úpravy môžu vyžadovať od hostiteľských štátov, ktoré si vybrali používanie dobrovoľného systému podľa článku 19, aby dôsledne skopírovali všetky potrebné, ale zatiaľ neuplatniteľné ustanovenia druhej časti dohody do vnútroštátnych právnych predpisov, a tým ich aktivovali na účely uplatňovania dobrovoľného systému.

Ustanovenia článku 131 dohody zabezpečujú, že počas prechodného obdobia si inštitúcie Únie zachovajú právomoci, ktoré sú im udelené v rámci práva Únie, vo vzťahu k Spojenému kráľovstvu, pokiaľ ide o výklad a uplatňovanie článku 19. Súdny dvor Európskej únie si tiež zachová svoju plnú právomoc.

2.7.2. Článok 19 ods. 2: účinnosť schválenia alebo zamietnutia žiadosti

Podanie žiadosti v rámci dobrovoľného konštitutívneho systému môže byť pre žiadateľov žiaduce, aby čo najrýchlejšie získali právnu istotu o svojom statuse napriek odloženému nadobudnutiu účinnosti rozhodnutia (keďže podľa článku 19 ods. 3 kladné rozhodnutie nemôže byť zrušené pred skončením prechodného obdobia).

Z článku 19 ods. 2 vyplýva, že rozhodnutia, kladné aj záporné, prijaté podľa postupu stanoveného v článku 18 ods. 1, teda v rámci konštitutívneho systému, nenadobudnú účinnosť až do skončenia prechodného obdobia, t. j. také rozhodnutia budú platné, ale ich právne účinky budú odložené vzhľadom na skutočnosť, že žiadatelia si budú súbežne uplatňovať práva na voľný pohyb.

Podobne zamietnutie žiadosti vykonané podľa postupu stanoveného v článku 18 ods. 1 môže žiadateľa upozorniť, že môžu byť potrebné určité zmeny, aby získal oprávnenie na nový pobytový status. Také zmeny sa môžu vykonať do konca prechodného obdobia a daná osoba môže opätovne podať žiadosť, ako je stanovené v článku 19 ods. 4

Doklad o pobyte vydaný podľa článku 18 ods. 4 okamžite nadobúda platnosť a uplatniteľnosť (napokon má iba deklaratórne účinky). Neovplyvňuje súbežné práva žiadateľov na voľný pohyb. Podobne, aj keď zamietnutie žiadosti vykonané v rámci dobrovoľného deklaratórneho systému okamžite nadobúda platnosť, neovplyvňuje súbežné práva žiadateľov na voľný pohyb.

2.7.3. Článok 19 ods. 3: udelený pobytový status sa počas prechodného obdobia neruší

V článku 19 ods. 3 sa hostiteľskému štátu bráni, aby zrušil pobytový status, ktorý udelil v rámci dobrovoľného konštitutívneho systému pred skončením prechodného obdobia. Môže to urobiť iba na základe dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia, prípadne zneužívania práv alebo podvodu, v súlade s pravidlami smernice 2004/38/ES, ktoré sa môžu uplatňovať súbežne.

Toto ustanovenie slúži na ubezpečenie žiadateľov, že skoré podávanie žiadosti počas prechodného obdobia nepredstavuje riziko, pretože po schválení nemôže byť žiadosť preskúmaná z administratívnych dôvodov (t. j. z dôvodov, ktoré sa týkajú podmienok spojených s právom na pobyt).

V rámci systému podľa článku 18 ods. 4 (deklaratórne konanie) majú vnútroštátne orgány naďalej možnosť zrušiť vydané doklady o pobyte alebo pobytový status, ale samo osebe to neovplyvňuje právo na pobyt danej osoby.

2.7.4. Článok 19 ods. 4: opätovné žiadosti

Ustanovenia článku 19 ods. 4 zabezpečujú, že žiadatelia, ktorých žiadosť o nový pobytový status bola zamietnutá podľa článku 18 ods. 1 pred skončením prechodného obdobia, môžu opätovne podať žiadosť v lehote stanovenej v článku 18 ods. 1 písm. b).

Na právo opätovne podať žiadosť počas prechodného obdobia sa vzťahujú konania o opravnom prostriedku stanovené v článku 18 ods. 1 písm. r).

2.7.5. Článok 19 ods. 5: opravný prostriedok

Na všetkých žiadateľov sa vzťahujú práva týkajúce sa opravného prostriedku, ako sú stanovené v kapitole VI smernice 2004/38/ES.

2.8. Článok 20 – Obmedzenia práva na pobyt

Článok 20 sa týka všetkých osôb, ktoré uplatňujú svoje právo podľa hlavy II druhej časti, to znamená, že sa týka napríklad aj cezhraničných pracovníkov, rodinných príslušníkov alebo „vzdialenejších“ rodinných príslušníkov.

2.8.1. Čo je to správanie?

Odseky 1 a 2 článku 20 vychádzajú zo správania dotknutých osôb. Pojem správanie podľa dohody je založený na kapitole VI smernice 2004/38/ES (podrobnejšie informácie sú uvedené v usmerneniach Komisie na lepšiu transpozíciu a uplatňovanie smernice 2004/38/ES – COM(2009) 313 final, oddiel 3.2).

2.8.2. Správanie pred skončením prechodného obdobia a po jeho skončení

V článku 20 ods. 1 a ods. 2 sú stanovené dva rôzne režimy upravujúce spôsob, ako riešiť správanie predstavujúce skutočnú, aktuálnu a dostatočne závažnú hrozbu pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť, v závislosti od toho, či k takému správaniu došlo pred skončením alebo po skončení prechodného obdobia.

V článku 20 ods. 1 je stanovená jednoznačná povinnosť („sa zohľadní“) uplatňovať na určité skutočnosti ustanovenia kapitoly VI smernice 2004/38/ES, zatiaľ čo ustanovenia článku 20 ods. 2 oprávňujú na uplatnenie vnútroštátnych pravidiel v oblasti prisťahovalectva v prípade skutočností, ku ktorým došlo po skončení prechodného obdobia.

Zámerom článku 20 ods. 1 a ods. 2 je oddeliť konanie, ku ktorému došlo pred skončením a po skončení prechodného obdobia. Vnútroštátne pravidlá v oblasti prisťahovalectva by sa nemali uplatňovať, a to ani čiastočne, v prípade konania, na ktoré sa vzťahuje článku 20 ods. 1 dohody. Akékoľvek rozhodnutie o obmedzení práva na pobyt v dôsledku správania, ku ktorému došlo po skončení prechodného obdobia, sa však musí prijať v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi.

2.8.3. Pokračujúce správanie

Dotknuté osoby môžu za určitých okolností uskutočňovať pokračujúce správanie (t. j. správanie, ktorého jednotlivé prvky sa konajú s jediným účelom a spája ich rovnaký alebo podobný spôsob vykonania, tesná časová zhoda a zhodný objekt útoku), ktoré sa začne pred skončením prechodného obdobia a ďalej pokračuje.

Pokiaľ ide o hypotézu pokračujúceho správania, vnútroštátne orgány, ktoré by mali po skončení prechodného obdobia prijať rozhodnutie, či sa môžu voči danej osobe uplatniť obmedzujúce opatrenia, sa pravdepodobne stretnú okrem iného s týmito scenármi:

a) séria činov zo strany dotknutej osoby vykonaných po skončení prechodného obdobia je sama osebe dostatočná na prijatie obmedzujúceho opatrenia podľa vnútroštátnych pravidiel v oblasti prisťahovalectva – v tomto prípade je možné prijať opatrenia na základe článku 20 ods. 2;

b) séria činov vykonaných po skončení prechodného obdobia nie je sama osebe dostatočná na prijatie opatrení podľa vnútroštátnych pravidiel v oblasti prisťahovalectva – v tomto prípade nie je možné prijať opatrenia na základe článku 20 ods. 2;

c) v prípade uvedenom v písmene b) však vnútroštátne orgány môžu podľa článku 20 ods. 1 preskúmať, či by séria činov vykonaných pred skončením prechodného obdobia odôvodňovala obmedzenia na základe dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti. Keďže týmto posúdením sa musí určiť hrozba, ktorú predstavovalo osobné správanie dotknutej osoby, môžu sa v jeho rámci zohľadniť aj činy vykonané po skončení prechodného obdobia.

Pri každom obmedzujúcom opatrení sa musia pozorne posúdiť okolnosti príslušného prípadu.

2.8.4. Článok 20 ods. 3 a ods. 4: zneužívanie práv alebo podvodné, prípadne zavádzajúce žiadosti

Ustanovenia článku 20 ods. 3 a ods. 4 oprávňujú hostiteľský štát, aby vyhostil zo svojho územia žiadateľov, ktorí zneužili svoje práva alebo sa dopustili podvodu s cieľom nadobudnúť práva podľa dohody.

Aj keď sa takéto vyhostenie môže vykonať už pred vynesením právoplatného rozsudku v prípade podania súdneho opravného prostriedku proti zamietnutiu takej žiadosti, musí spĺňať podmienky stanovené v článku 31 smernice 2004/38/ES.

To znamená, že dotknuté osoby nemôžu byť vyhostené z hostiteľského štátu, v ktorom sa odvolali proti rozhodnutiu o vyhostení a požiadali o dočasný príkaz na pozastavenie výkonu rozhodnutia o vyhostení.

Skutočné vyhostenie sa zatiaľ nemôže vykonať, keďže bolo prijaté rozhodnutie o dočasnom príkaze, s výnimkou niektorej z týchto situácií:

a) rozhodnutie o vyhostení je založené na predchádzajúcom súdnom rozhodnutí;

b) dané osoby mali predtým prístup k súdnemu preskúmaniu;

c) rozhodnutie o vyhostení sa zakladá na zásadne dôležitých dôvodoch verejnej bezpečnosti podľa článku 28 ods. 3 smernice 2004/38/ES.

Ak sa podľa vnútroštátnych pravidiel výkon rozhodnutia o vyhostení pozastaví ex lege na základe odvolania, nie je potrebné žiadať o dočasný príkaz na pozastavenie výkonu rozhodnutia o vyhostení.

V súlade s článkom 31 ods. 4 smernice 2004/38/ES môže hostiteľský štát vylúčiť vyhostené osoby zo svojho územia pred ukončením odvolacieho konania, ale nesmie im zabrániť, aby sa osobne dostavili na obhajobu, s výnimkou prípadu, ak vystúpenie danej osoby môže spôsobiť vážne ťažkosti pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť.

2.9. Článok 21 – Záruky a právo podať odvolanie

Toto ustanovenie sa týka všetkých situácií, keď právo na pobyt podľa dohody môže byť obmedzené alebo odopreté.

Zabezpečuje, že procesné záruky podľa kapitoly VI smernice 2004/38/ES sa naplno uplatnia vo všetkých týchto situáciách:

a) zneužívanie práv a podvod (článok 35 smernice 2004/38/ES);

b) opatrenia prijaté na základe dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia (kapitola VI smernice 2004/38/ES) alebo v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a

c) opatrenia prijaté na základe všetkých ostatných dôvodov (článok 15 smernice 2004/38/ES) vrátane prípadov, keď sa napríklad žiadosť o doklad o pobyte neuznáva ako podaná, keď je žiadosť zamietnutá, pretože žiadateľ nespĺňa podmienky spojené s právom na pobyt, alebo keď sú rozhodnutia prijaté na základe skutočnosti, že dotknutá osoba už nespĺňa podmienky spojené s právom na pobyt (ako keď sa ekonomicky neaktívny občan EÚ stane neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského štátu).

Zabezpečuje aj, aby sa hmotnoprávne záruky podľa kapitoly VI smernice 2004/38/ES plne uplatňovali v prípade rozhodnutí o obmedzení prijatých na základe správania, ku ktorému došlo pred skončením prechodného obdobia.

V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie týkajúcou sa základných zásad práva EÚ musia rozhodnutia o obmedzení prijaté v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi spĺňať aj zásadu proporcionality a zásadu rešpektovania základných práv, ako je právo na rodinný život.

2.10. Článok 22 – Príbuzné práva

Týmto ustanovením sa chráni právo rodinných príslušníkov na to, aby sa v hostiteľskom štáte zamestnali alebo tam vykonávali samostatne zárobkovú činnosť v súlade s článkom 23 smernice 2004/38/ES, a to bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť.

To znamená, že dohoda chráni rodinných príslušníkov, ktorí neboli pracovníkmi pred skončením prechodného obdobia, ale stali sa pracovníkmi po jeho skončení, ako aj rodinných príslušníkov, ktorí už boli pracovníkmi buď v hostiteľskom štáte, alebo v štáte zamestnania (cezhraniční pracovníci).

2.11. Článok 23 – Rovnaké zaobchádzanie

Toto ustanovenie odzrkadľuje článok 24 smernice 2004/38/ES, ktorý obsahuje osobitné pravidlo týkajúce sa rovnakého zaobchádzania, v porovnaní s článkom 11 dohody.

To isté pravidlo je „rozšírené“ na rodinných príslušníkov s právom na (trvalý) pobyt v hostiteľskom štáte. Je potrebné s nimi zaobchádzať ako so štátnymi príslušníkmi hostiteľského štátu, nie ako s rodinnými príslušníkmi štátnych príslušníkov hostiteľského štátu.

Uplatňujú sa rovnaké výnimky ako v článku 24 ods. 2 smernice 2004/38/ES.

KAPITOLA 2 – PRÁVA PRACOVNÍKOV A SAMOSTATNE ZÁROBKOVO ČINNÝCH OSÔB

2.12. Článok 24 – Práva pracovníkov

2.12.1. Článok 24 ods. 1: práva

V článku 24 ods. 1 dohody sa udeľujú všetky práva pracovníkov na základe práva Únie oprávneným osobám podľa dohody, ktoré sú pracovníkmi, vrátane tých, ktoré zmenili svoj status na status pracovníka až po skončení prechodného obdobia (pozri aj článok 17 ods. 1 a článok 22 dohody). Na ostatné kategórie oprávnených osôb podľa dohody sa tento článok nevzťahuje.

2.12.1.1. Obmedzenia

Uplatňujú sa rovnaké obmedzenia na základe dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia, ako sú stanovené v článku 45 ods. 3 ZFEÚ.

Ustanovenia dohody sa nevzťahujú na zamestnávanie v štátnej službe alebo vo verejnej službe podľa článku 45 ods. 4 ZFEÚ. V dôsledku toho môže hostiteľský štát alebo štát zamestnania vyhradiť pre svojich štátnych príslušníkov prístup k pracovným miestam, ktoré sú zapojené do výkonu právomocí verejného práva a ochrany všeobecných záujmov štátu, pokiaľ by toto obmedzenie bolo v súlade s článkom 45 ods. 4 ZFEÚ (vec C-270/13 Haralambidis).

2.12.1.2. Odsek 1 písm. a) až h): nevyčerpávajúci zoznam práv

Na pracovníkov sa vzťahuje celé spektrum práv vyplývajúcich z článku 45 ZFEÚ a z nariadenia (EÚ) č. 492/2011. Práva stanovené v článku 24 ods. 1 dohody majú rovnaký rozsah pôsobnosti a význam, ako je vymedzené v článku 45 ZFEÚ a v nariadení (EÚ) č. 492/2011.

Zoznam práv pracovníkov uvedený v článku 24 ods. 1 dohody nie je vyčerpávajúci a akýkoľvek vývoj týchto práv na základe budúceho výkladu článku 45 ZFEÚ zo strany Súdneho dvora Európskej únie sa preto do tohto zoznamu zahrnie (v prípade Spojeného kráľovstva by mali jeho súdne a správne orgány „náležite zohľadniť“ príslušnú judikatúru, ktorú Súdny dvor Európskej únie vyniesol po skončení prechodného obdobia). To znamená napríklad, že okrem bodov uvedených v článku 24 ods. 1 dohody si pracovník zachová právo zmeniť zamestnanie a hľadať si novú prácu v štáte zamestnania podľa článku 45 ZFEÚ.

2.12.2. Článok 24 ods. 2: právo dieťaťa pracovníka na úplné vzdelanie

Ustanovenia článku 24 ods. 2 dohody chránia právo detí pracovníkov na dokončenie ich vzdelania v hostiteľskom štáte. Takže dieťa, ktorého rodič z EÚ alebo zo Spojeného kráľovstva pracoval v hostiteľskom štáte ako oprávnená osoba podľa dohody o vystúpení, sa môže naďalej zdržiavať v hostiteľskom štáte a dokončiť tam svoje vzdelanie, a to aj keď tento rodič zákonne ukončil svoj pobyt v hostiteľskom štáte (t. j. odišiel z hostiteľského štátu, zomrel alebo už nespĺňa podmienky na oprávnený pobyt, pozri napríklad vec C-310/08 Ibrahim a vec C-480/08 Teixeira). Dotknuté dieťa má aj právo, aby ho sprevádzal primárny poskytovateľ starostlivosti, kým je dieťa maloleté, alebo aj po dosiahnutí veku dospelosti, ak je prítomnosť a starostlivosť primárneho poskytovateľa starostlivosti potrebná na dokončenie vzdelania dieťaťa.

2.12.3. Článok 24 ods. 3: cezhraniční pracovníci

Cezhraniční pracovníci môžu naďalej pracovať v štáte zamestnania, ak tam pracovali do skončenia prechodného obdobia.

Ak prestali pracovať pred skončením prechodného obdobia, môžu si zachovať status pracovníka v štáte zamestnania, ak sa nachádzajú v niektorej zo situácií stanovených v článku 7 ods. 3 písm. a), b), c) alebo d) smernice 2004/38/ES, a to aj bez presunutia svojho bydliska do štátu zamestnania. To im umožňuje uplatňovať si príslušné práva stanovené v článku 24 ods. 1 písm. a) až h) dohody.

Cezhraniční pracovníci si zachovajú svoj status v štáte zamestnania, ak:

a) sú dočasne práceneschopní v dôsledku choroby alebo úrazu;

b) sú riadne zaregistrovaní ako nedobrovoľne nezamestnané osoby po tom, ako boli zamestnaní viac ako jeden rok a zaevidovali sa ako uchádzači o zamestnanie na príslušnom úrade práce;

c) sú riadne zaregistrovaní ako nedobrovoľne nezamestnané osoby po tom, ako im skončila pracovná zmluva na určitý čas kratšia ako jeden rok, alebo po tom, ako sa stali nedobrovoľne nezamestnanými počas prvých dvanástich mesiacov a zaevidovali sa ako uchádzači o zamestnanie na príslušnom úrade práce (v takom prípade sa status pracovníka zachová najmenej šesť mesiacov), alebo

d) nastúpili na odborné vzdelávanie (pre dobrovoľne nezamestnaných musí vzdelávanie súvisieť s predchádzajúcim zamestnaním).

Podľa judikatúry Súdneho dvora Európskej únie (vec C-507/12 Saint Prix) zoznam situácií, v ktorých sa status pracovníka môže zachovať, nie je vyčerpávajúci.

2.13. Kapitola 25 – Práva samostatne zárobkovo činných osôb

2.13.1. Článok 25 ods. 1: práva

Práva stanovené v článku 25 ods. 1 sa udeľujú všetkým oprávneným osobám podľa dohody, ktoré sú samostatne zárobkovo činnými osobami, teda nielen tým, ktoré sú samostatne zárobkovo činnými osobami na konci prechodného obdobia, ale aj osobám, ktoré zmenia svoj status (pozri aj článok 17 ods. 1, v ktorom je stanovené právo stať sa samostatne zárobkovo činnou osobou).

Podľa judikatúry Súdneho dvora Európskej únie (napríklad vec 63/86 Komisia/Taliansko) si samostatne zárobkovo činné osoby, na ktoré sa vzťahuje článok 49 ZFEÚ, môžu uplatňovať práva podľa nariadenia (EÚ) č. 492/2011, ktoré sa uplatňujú na základe analógie. To napríklad znamená, že článok 24 ods. 1 písm. d) dohody sa nemôže uplatňovať, pokiaľ ide o prepustenie, keďže samostatne zárobkovo činná osoba z definície nie je vo vzťahu podriadenosti voči zamestnávateľovi a nemôže byť prepustená.

Práva stanovené v článku 25 ods. 1 dohody sa udeľujú aj cezhraničným samostatne zárobkovo činným osobám. Existuje rozdiel medzi týmito kategóriami: i) osoba, ktorá sa zdržiava v štáte A a vykonáva činnosť ako samostatne zárobkovo činná osoba v štáte B, a ii) osoba, ktorá sa zdržiava v štáte A a vykonáva činnosť ako samostatne zárobkovo činná osoba v štáte A, pričom poskytuje služby aj v štátoch B a C, buď ako príležitostné poskytovanie služieb, alebo prostredníctvom sekundárnej prevádzkarne. Prvá kategória zodpovedá cezhraničnej samostatne zárobkovo činnej osobe, zatiaľ čo druhá kategória jej nezodpovedá.

V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že vytvorenie kancelárie v inom štáte, ako je štát pobytu, na účely poskytovania služieb v tom štáte neznamená nevyhnutne usadenie sa v štáte, kde sa tieto služby poskytujú. Uvedená činnosť sa stále môže považovať za činnosť, na ktorú sa vzťahujú pravidlá slobody poskytovania služieb, a nie pravidlá pre usadenie sa. Preto sa osoba s kanceláriou v štáte zamestnania nebude vždy považovať za samostatne zárobkovo činného cezhraničného pracovníka (1).

Ustanovenia článku 4 ods. 4 dohody zabezpečujú, že pojem samostatne zárobkovo činná osoba sa vykladá rovnako, ako Súdny dvor Európskej únie vykladal článok 49 ZFEÚ v príslušnej judikatúre).

2.13.1.1. Obmedzenia

Na práva stanovené v článku 25 ods. 1 dohody sa vzťahujú rovnaké obmedzenia, aké sú uvedené v článkoch 51 a 52 ZFEÚ.

Takže na tieto práva sa môžu vzťahovať obmedzenia na základe dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia (článok 52 ZFEÚ) a štát zamestnania môže diskriminovať samostatne zárobkovo činné osoby, pokiaľ ide o činnosti, ktoré súvisia, hoci len príležitostne, s výkonom štátnej moci (článok 51 ZFEÚ).

2.13.1.2. Článok 25 ods. 1 písm. a): právo na začatie a vykonávanie činností v pozícii samostatne zárobkovo činných osôb a právo na založenie a riadenie podnikov

Ustanovenia dohody chránia právo na začatie a vykonávanie činností v pozícii samostatne zárobkovo činných osôb a právo na založenie a riadenie podnikov v súlade s článkom 49 ZFEÚ podľa podmienok, ktoré stanovil hostiteľský štát pre svojich štátnych príslušníkov.

Nemalo by sa to však chápať tak, že ustanovenia dohody umožňujú štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva využiť právo Únie pri poskytovaní služieb v iných členských štátoch EÚ alebo pri usadení sa v iných členských štátoch EÚ.

2.13.1.3. Článok 25 ods. 1 písm. b): odkaz na nevyčerpávajúci zoznam práv v článku 24 ods. 1

Samostatne zárobkovo činné osoby si môžu v štáte zamestnania uplatňovať úplné spektrum príslušných práv vyplývajúcich z článku 45 ZFEÚ a z nariadenia (EÚ) č. 492/2011.

2.13.2. Článok 25 ods. 2: právo dieťaťa samostatne zárobkovo činnej osoby na úplné vzdelanie

Ustanovenia článku 25 ods. 2 chránia deti, ktorých rodič z EÚ alebo zo Spojeného kráľovstva bol pracovníkom, ale zákonne ukončil svoj pobyt v hostiteľskom štáte dieťaťa podľa článku 24 ods. 2 dohody, v rozsahu, ktorý umožňuje právo EÚ podľa výkladu Súdneho dvora Európskej únie (vec C-147/11 Czop a Punakova).

2.13.3. Článok 25 ods. 3: práva samostatne zárobkovo činných cezhraničných pracovníkov a obmedzenia týchto práv

Samostatne zárobkovo činní cezhraniční pracovníci majú rovnaké práva ako zamestnaní cezhraniční pracovníci podľa článku 24 ods. 3 dohody, s rovnakými výhradami, pokiaľ ide o relevantnosť, ako sú opísané v usmernení k článku 25 ods. 1 (napríklad otázka prepustenia).

2.14. Článok 26 – Vydanie dokladu osvedčujúceho práva cezhraničných pracovníkov

V článku 26 sa ukladá štátu zamestnania povinnosť vydať cezhraničným pracovníkom, na ktorých sa vzťahuje dohoda, doklad osvedčujúci ich status, ak o to cezhraniční pracovníci požiadajú. Zároveň sa v článku 26 štátu zamestnania umožňuje vyžadovať od cezhraničných pracovníkov, na ktorých sa vzťahuje dohoda, aby o takýto doklad požiadali.

Na rozdiel od dokladu o pobyte vydávaného podľa článku 18 ods. 1 dohody sa týmto dokladom neudeľuje nový pobytový status. Osvedčuje sa ním predtým existujúce právo na vykonávanie hospodárskej činnosti v štáte zamestnania, ktoré naďalej existuje.

Keďže cezhraniční pracovníci pravidelne opúšťajú štát zamestnania a opätovne do neho vstupujú, je dôležité, aby im bol doklad osvedčujúci ich status vydaný čo najskôr, aby sa im nebránilo v uplatňovaní ich práv po skončení prechodného obdobia a aby mohli tieto svoje práva jednoducho preukázať (predovšetkým práva týkajúce sa prechodu hraníc podľa článku 14 dohody).

Cezhraniční pracovníci, ktorí v čase podania žiadosti nie sú zamestnaní, majú nárok na vydanie dokumentu za predpokladu, že si zachovajú svoj status pracovníka v súlade s článkom 24 ods. 3 alebo článkom 25 ods. 3 dohody (tieto ustanovenia obsahujú odkaz na článok 7 ods. 3 smernice 2004/38/ES).

KAPITOLA 3 – ODBORNÉ KVALIFIKÁCIE

Kapitola 3 hlavy II druhej časti dohody sa týka prípadov osôb, na ktoré sa vzťahuje dohoda a ktoré získali uznanie svojich odborných kvalifikácií v hostiteľskom štáte, prípadne v štáte zamestnania, alebo na konci prechodného obdobia sú ešte v procese získavania tohto uznania.

Týmto osobám dohoda zaručuje:

a) platnosť a účinnosť vnútroštátnych rozhodnutí, ktorými sa uznávajú ich odborné kvalifikácie v Spojenom kráľovstve alebo v EÚ (zachovanie rozhodnutí), a

b) ich zodpovedajúce právo na vykonávanie a pokračovanie vo vykonávaní príslušného povolania a činností v ich hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania (pre cezhraničných pracovníkov).

Naproti tomu sa v tejto kapitole štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva, ktorí patria do osobného rozsahu pôsobnosti dohody, nezaručuje ani neudeľuje žiadne právo v oblasti vnútorného trhu týkajúce sa poskytovania služieb členským štátom EÚ iným, než je ich hostiteľský štát alebo štát zamestnania.

V dohode sa štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva, ktorí patria do osobného rozsahu pôsobnosti dohody, nezaručuje možnosť využívať právo Únie na získanie dodatočných uznaní svojich odborných kvalifikácií po skončení prechodného obdobia, či už v hostiteľskom štáte, štáte zamestnania, alebo v ľubovoľnom inom členskom štáte EÚ.

Dohoda sa nezaoberá problematikou prístupu k odborným kvalifikáciám, ktoré boli získané v Spojenom kráľovstve alebo v EÚ pred skončením prechodného obdobia, ale pred týmto termínom neboli uznané ani neprebiehal proces ich uznávania druhou stranou.

2.15. Článok 27 – Uznané odborné kvalifikácie

2.15.1. Všeobecný prístup

V článku 27 sa opisuje druh rozhodnutí o uznaní, ktoré sa podľa dohody zachovajú; štáty, v ktorých sa tieto rozhodnutia zachovajú (hostiteľský štát alebo štát zamestnania); osoby, ktoré majú prospech zo zachovania rozhodnutí (osoby, na ktoré sa vzťahuje dohoda) a účinok zachovania rozhodnutí v príslušných štátoch.

Čo sa zachováva?

Článok 27 sa v podstate týka rozhodnutí o uznaní, ktoré boli prijaté v súlade so štyrmi osobitnými právnymi nástrojmi EÚ, konkrétne so smernicou o uznávaní odborných kvalifikácií (smernica 2005/36/ES), smernicou o usadení sa právnikov (smernica 98/5/ES), smernicou o štatutárnych audítoroch (smernica 2006/43/ES) a smernicou o toxických výrobkoch (smernica 74/556/EHS).

2.15.2. Článok 27 ods. 1 písm. a) a článok 27 ods. 2: uznávanie podľa smernice o uznávaní odborných kvalifikácií

Dohoda sa vzťahuje na všetky tri druhy uznávania na účely usadenia sa uvedené v hlave III smernice 2005/36/ES:

a) uznania podľa všeobecného systému (článok 10 a nasl. smernice 2005/36/ES);

b) uznania na základe odbornej praxe (článok 16 a nasl. smernice 2005/36/ES) a

c) uznania na základe koordinácie minimálnych požiadaviek na odbornú prípravu (článok 21 a nasl. smernice 2005/36/ES).

Tieto uznania zahŕňajú:

— Podľa článku 27 ods. 2 písm. a) dohody: uznania odborných kvalifikácií tretej krajiny, na ktoré sa vzťahuje článok 3 ods. 3 smernice 2005/36/ES. Ide o uznania vykonané členským štátom EÚ alebo Spojeným kráľovstvom v prípade odborných kvalifikácií tretej krajiny, ktoré už boli predtým uznané v inom členskom štáte EÚ alebo v Spojenom kráľovstve podľa článku 2 ods. 2 smernice 2005/36/ES a ktoré sa stali súčasťou vnútroštátnych (v EÚ alebo Spojenom kráľovstve) kvalifikácií, pretože držiteľ po prvom uznaní v členskom štáte EÚ alebo v Spojenom kráľovstve absolvoval tri roky odbornej praxe v príslušnej oblasti v štáte (členskom štáte EÚ alebo Spojenom kráľovstve), ktorý ich pôvodne uznal. Dohoda sa preto nevzťahuje na prvé uznanie kvalifikácií tretej krajiny v členskom štáte EÚ alebo v Spojenom kráľovstve, iba na tie nasledujúce, pokiaľ boli splnené podmienky stanovené v článku 3 ods. 3 smernice 2005/36/ES.

— Podľa článku 27 ods. 2 písm. b): rozhodnutia o čiastočnom prístupe podľa článku 4f smernice 2005/36/ES.

— Podľa článku 27 ods. 2 písm. c): rozhodnutia o uznaní na účely usadenia sa získané elektronickým postupom prostredníctvom európskeho profesijného preukazu. Postupy uznávania prostredníctvom európskeho profesijného preukazu sú v súčasnosti dostupné pre zdravotné sestry zodpovedné za všeobecnú starostlivosť, lekárnikov, rehabilitačných pracovníkov, horských sprievodcov a realitných maklérov. Je dôležité poznamenať, že ustanovenia dohody zabezpečujú len nepretržitú platnosť a účinnosť samotného rozhodnutia o uznaní. Nezabezpečujú nepretržitý prístup k základnej elektronickej sieti [modul európskeho profesijného preukazu v rámci informačného systému o vnútornom trhu (ďalej len „systém IMI“)] dotknutých orgánov a odborníkov (pozri články 8 a 29 dohody). Prístup odborníkov k online rozhraniu európskeho profesijného preukazu na informačné účely však nebude narušený.

Ako konkrétny dôsledok zachovania podľa dohody v prípade rozhodnutí o uznaní, na ktoré sa vzťahuje smernica 2005/36/ES, sa všetky požiadavky na znalosť jazykov a/alebo schválenie fondov zdravotného poistenia, ktoré môže vyžadovať hostiteľský štát, naďalej posudzujú s ohľadom na príslušné ustanovenia smernice 2005/36/ES, konkrétne jej články 53 a 55.

2.15.3. Článok 27 ods. 1 písm. b): uznávanie podľa smernice o usadení sa právnikov

Na základe dohody sa pre osoby, ktoré patria do jej osobného rozsahu pôsobnosti, zachovávajú rozhodnutia, podľa ktorých právnici z EÚ a zo Spojeného kráľovstva získali profesijné právnické tituly v hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania podľa článku 10 ods. 1 a ods. 3 smernice 98/5/ES (čo uľahčuje trvalý výkon právnického povolania v inom členskom štáte ako v tom, kde bola získaná kvalifikácia).

Účinok zachovania ruší, pokiaľ ide o občanov EÚ a štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva, akúkoľvek miestnu požiadavku na štátnu príslušnosť, ktorá by mohla obmedzovať prístup k právnickému povolaniu v hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania.

Účinok zachovania je obmedzený na hostiteľský štát alebo štát zamestnania.

Preto, pokiaľ ide o právnikov zo Spojeného kráľovstva, štátnych príslušníkov Spojeného kráľovstva, ktorí by mohli využívať tieto ustanovenia v ľubovoľnom členskom štáte EÚ, ustanovenia dohody neumožňujú uplatňovanie dvoch príslušných smerníc práva Únie, konkrétne smerníc 77/246/EHS a 98/5/ES, mimo príslušného hostiteľského štátu alebo štátu zamestnania.

2.15.4. Článok 27 ods. 1 písm. c): uznávanie podľa smernice o štatutárnych audítoroch

Pokiaľ ide o osoby, ktoré patria do osobného rozsahu pôsobnosti dohody, schválenia v hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania týkajúce sa štatutárnych audítorov, ktorí pôvodne dosiahli schválenie v EÚ alebo v Spojenom kráľovstve podľa článku 14 smernice 2006/43/ES, budú naďalej účinné v hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania a oprávnené osoby budú mať naďalej prístup k povolaniu ako predtým.

2.15.5. Článok 27 ods. 1 písm. d): uznávanie podľa smernice o toxických výrobkoch

Pokiaľ ide o osoby, ktoré patria do osobného rozsahu pôsobnosti dohody, schválenia na účely usadenia sa získané v hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania podľa príslušných ustanovení smernice 74/556/EHS budú naďalej účinné podľa dohody.

2.15.6. Celkový účinok

Účinok zachovania podľa článku 27 si vyžaduje asimiláciu usadených oprávnených osôb so štátnymi príslušníkmi hostiteľského štátu, prípadne štátu zamestnania, pokiaľ ide o ich prístup k povolaniu a výkon daného povolania na týchto územiach.

Takáto asimilácia však nerozširuje udeľovanie akéhokoľvek iného práva v oblasti jednotného trhu oprávneným osobám podľa práva Únie, pokiaľ ide o poskytovanie služieb na iných územiach, než tých, na ktoré sa vzťahuje tento osobitný účinok zachovania.

2.16. Článok 28 – Prebiehajúce postupy uznávania odborných kvalifikácií

2.16.1. Rozsah pôsobnosti

Článok 28 odzrkadľuje článok 27 dohody, pokiaľ ide o osobný rozsah pôsobnosti a vecnú pôsobnosť, a zachytáva všetky relevantné žiadosti o uznanie odborných kvalifikácií, ktoré boli formálne podané pred skončením prechodného obdobia a sú stále nevybavené na konci prechodného obdobia. Všetky také neukončené postupy budú pokračovať a dokončia sa (vrátane akéhokoľvek kompenzačného opatrenia, ktoré môže byť požadované) v súlade s pravidlami a postupmi stanovenými v príslušných právnych predpisoch EÚ až do prijatia právoplatného rozhodnutia príslušného orgánu.

Potrebné je spomenúť dva osobitné aspekty:

— Článok 28 sa nevzťahuje len na neukončené administratívne postupy, ale na všetky súdne konania a odvolania, ktoré môžu byť podané po skončení prechodného obdobia. Toto ustanovenie sa týka aj relevantných súdnych konaní, ktoré naďalej prebiehajú na konci prechodného obdobia.

— Pokiaľ ide o nevybavené žiadosti o uznanie kvalifikácií na základe postupu prostredníctvom európskeho profesijného preukazu, v článku 28 druhom pododseku sa potvrdzuje, že vybavovanie týchto žiadostí bude dokončené podľa príslušných ustanovení práva Únie.

Pokiaľ je po skončení prechodného obdobia potrebný nepretržitý prístup k relevantnej základnej elektronickej sieti (modul systému IMI) až do dokončenia postupu prostredníctvom európskeho profesijného preukazu, článok 29 ods. 2 dohody obsahuje osobitné ustanovenie umožňujúce obmedzený prístup k modulu systému IMI.

2.16.2. Účinky

Účinky konaní, ktoré sa majú dokončiť podľa článku 28, by mali byť identické s účinkami rozhodnutí o uznaní, ktoré boli zachované podľa článku 27 dohody a vysvetlené v predchádzajúcej časti.

2.17. Článok 29– Administratívna spolupráca v oblasti uznávania odborných kvalifikácií

2.17.1. Povinnosť spolupráce medzi príslušnými orgánmi

Ustanovenia článku 29 ods. 1 zabezpečujú, že príslušné orgány Spojeného kráľovstva a členských štátov EÚ by mali byť naďalej viazané všeobecnou povinnosťou spolupráce počas obdobia preskúmania všetkých prebiehajúcich konaní o uznaní, na ktoré sa vzťahuje článok 28 dohody.

Toto ustanovenie tiež predstavuje všeobecnú výnimku z každého vnútroštátneho ustanovenia, ktoré by mohlo prekážať výmene relevantných informácií so zahraničnými orgánmi o žiadateľoch, ich odborných kvalifikáciách a všeobecnom a odbornom správaní, o neukončenom uznávaní ich odborných kvalifikácií a o ich zapojení do výkonu povolania v ich hostiteľskom štáte alebo štáte zamestnania.

Takáto povinnosť a výnimka sú potrebné na zabezpečenie riadneho riešenia otázok verejnej bezpečnosti počas postupu uznávania.

2.17.2. Obmedzený prístup k systému IMI po vystúpení

Ako už bolo uvedené, článok 29 ods. 2 znamená dočasné odchýlenie sa od článku 8 dohody, keďže umožňuje orgánom Spojeného kráľovstva prístup k modulu európskeho profesijného preukazu v rámci systému IMI, kým to bude potrebné na dokončenie postupov uznávania naďalej prebiehajúcich na konci prechodného obdobia.

Takéto využitie je obmedzené na 9 mesiacov od konca prechodného obdobia a dovtedy budú všetky také postupy dokončené vzhľadom na prísne lehoty platné v uvedených postupoch.

3. HLAVA III – KOORDINÁCIA SYSTÉMOV SOCIÁLNEHO ZABEZPEČENIA

V kontexte koordinácie sociálneho zabezpečenia existujú tri kategórie osôb:

1. osoby, na ktoré sa uplatňovali a naďalej uplatňujú pravidlá koordinácie uvedené v nariadení (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia a v nariadení (ES) č. 987/2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 na základe článku 30 dohody;

2. osoby, na ktoré sa v dôsledku osobitných okolností naďalej uplatňuje alebo bude uplatňovať v budúcnosti iba časť pravidiel koordinácie na základe článku 32 dohody;

3. osoby mimo rozsahu pôsobnosti dohody, na ktoré sa nebudú uplatňovať pravidlá koordinácie vo vzťahu medzi Spojeným kráľovstvom a Úniou.

3.1. Článok 30 – Zahrnuté osoby

3.1.1. Všeobecné poznámky

V článku 30 dohody sú určené osoby, na ktoré sa budú uplatňovať pravidlá úplnej koordinácie sociálneho zabezpečenia:

— v prvom odseku je uvedený zoznam rôznych situácií, na ktoré sa ustanovenie vzťahuje, keď sú osoby v otázke sociálneho zabezpečenia v cezhraničnej situácii týkajúcej sa Spojeného kráľovstva a členského štátu EÚ,

— v druhom odseku je stanovená lehota na uplatňovanie článku 30 ods. 1 na tieto osoby,

— tretí odsek obsahuje zostatkové ustanovenie, podľa ktorého sa na osoby patriace do osobného rozsahu pôsobnosti hlavy II druhej časti dohody vzťahuje aj hlava III, aj keď nepatria alebo už nepatria do rozsahu pôsobnosti článku 30 ods. 1,

— vo štvrtom odseku je stanovená lehota na uplatňovanie článku 30 ods. 3 na tieto osoby,

— v piatom odseku je vysvetlené, že na rodinných príslušníkov a pozostalých sa článok 30 vzťahuje, iba ak im plynú práva a povinnosti vzhľadom na ich postavenie podľa nariadenia (ES) č. 883/2004.

Ako je uvedené v článku 31 ods. 2 dohody, pojmy používané v tejto hlave je potrebné chápať s odkazom na pojmy používané v nariadení (ES) č. 883/2004.

Článok 30 ods. 1 dohody sa vzťahuje na osoby, ktoré „podliehajú právnym predpisom“ členského štátu EÚ alebo Spojeného kráľovstva. Táto situácia sa má určiť podľa pravidiel kolízie práva v hlave II nariadenia (ES) č. 883/2004.

Osobný rozsah pôsobnosti koordinácie sociálneho zabezpečenia je špecifický pre hlavu III druhej časti dohody a nemusí nevyhnutne zodpovedať danému rozsahu v hlave II. Môžu napríklad nastať okolnosti, keď osoby, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti hlavy II, napriek tomu patria do rozsahu pôsobnosti hlavy III (napríklad osoby patriace do rozsahu pôsobnosti článku 32 dohody).

Keďže ciele hlavy II a hlavy III druhej časti dohody sú odlišné, pojmy používané v oboch hlavách druhej časti dohody [napríklad pojem „pobyt/bydlisko (residence)“, „cezhraničný pracovník (frontier worker)“ alebo „vyslanie (posting)“] môžu mať rozdielny význam v súlade s odlišnými osobnými rozsahmi pôsobnosti ustanovení práva Únie, ktoré sa na ne vzťahujú, a s ich výkladom zo strany Súdneho dvora Európskej únie.

Napríklad pojem „obvyklý pobyt (habitual residence)“ používaný v hlave III druhej časti tejto dohody je potrebné chápať tak, ako je vymedzený v článku 1 písm. j) nariadenia (ES) č. 883/2004 (miesto, kde osoba zvyčajne býva) a ako je ďalej vysvetlené v článku 11 nariadenia (ES) č. 987/2009 (ďalej len „obvyklý pobyt“). Podrobnejšie informácie k pojmu „obvyklý pob