1.Úvod – naliehavosť ochrany planéty

Zmena klímy vzbudzuje u Európanov vážne obavy. Súčasné zmeny klímy našej planéty pretvárajú svet a zvyšujú riziká nestability vo všetkých formách. Za posledné dve desaťročia sa zaznamenalo 18 najteplejších rokov v histórii. Tento trend je jasný. Nevyhnutné je okamžité a rozhodné opatrenie v oblasti klímy .

Vplyv globálneho otepľovania mení naše životné prostredie, čím sa zvyšuje frekvencia a intenzita extrémnych výkyvov počasia. Európa zaznamenala extrémne vlny horúčav v štyroch z piatich posledných rokov. Minulé leto boli teploty nad severným polárnym kruhom o 5Vo viacerých častiach Európy bolo extrémne sucho, zatiaľ čo v posledných rokoch postihli najmä strednú a východnú Európu povodne. Rozsiahle škody a straty na životoch spôsobujú aj extrémne poveternostné javy ako lesné požiare, prudké povodne, tajfúny a hurikány, o čom sme sa mohli presvedčiť v roku 2017, keď hurikány Irma a Maria zasiahli Karibskú oblasť vrátane mnohých európskych najvzdialenejších regiónov. V súčasnosti to ovplyvňuje európsky kontinent, pričom búrka Ophelia v roku 2017 bola vôbec prvým hurikánom vo východnom Atlantiku, ktorý sa dostal do Írska, a v roku 2018 búrka Leslie ničivo zasiahla Portugalsko a Španielsko.

Medzivládny panel o zmene klímy (IPCC) vydal v októbri 2018 osobitnú správu o vplyve globálneho otepľovania o 1,5 °C nad úrovňou pred industrializáciou a súvisiacich cestách znižovania globálnych emisií skleníkových plynov. Na základe vedeckých dôkazov sa preukázalo, že globálne otepľovanie v dôsledku ľudskej činnosti už dosiahlo hodnotu 1 °C nad úrovňou pred industrializáciou a každých desať rokov sa zvyšuje približne o 0,2 °C. Ak nezintenzívnime opatrenia v oblasti klímy na medzinárodnej úrovni, priemerné zvýšenie globálnej teploty by mohlo čoskoro po roku 2060 predstavovať 2

Takáto neobmedzená zmena klímy má potenciál premeniť Zem na „skleník“, v prípade ktorého sa zvyšuje pravdepodobnosť rozsiahlych nezvratných dôsledkov zmeny klímy. V správe Medzivládneho panelu o zmene klímy (IPCC) sa potvrdzuje, že podľa projekcií dôjde pri globálnom oteplení o 1 °C k zmene jedného typu ekosystému na iný na približne 4 % svetovej pevniny, pričom pri zmene teploty o 2 °C sa jej podiel zvýši na 13 %. Podľa projekcií pri zvýšení teploty o 2 °C napríklad zanikne 99 % koralových útesov našej planéty. Globálne oteplenie o približne 1,5 °C až 2 °C by mohlo spôsobiť nezvratnú stratu ľadovej pokrývky Grónska. Nakoniec by to viedlo k zvýšeniu morskej hladiny až o 7 metrov, čo by priamo ovplyvnilo pobrežné oblasti na celom svete vrátane území s nízkou nadmorskou výškou a ostrovov v Európe. Už teraz v lete ľad v Severnom ľadovom oceáne rýchlo ubúda, čo má negatívny vplyv na biodiverzitu v severskom regióne a na živobytie miestneho obyvateľstva.

Malo by to vážne dôsledky aj na produktivitu hospodárstva a na infraštruktúru, schopnosť vyrábať potraviny, verejné zdravie, biodiverzitu a politickú stabilitu Európy. Katastrofy spôsobené počasím minulý rok spôsobili hospodárske škody vo výške 283 miliárd EUR a do roku 2100 by mohli oproti súčasným 5 % postihnúť približne dve tretiny obyvateľov Európy. Napríklad ročné škody spôsobené riečnymi záplavami v Európe by mohli dosiahnuť výšku 112 miliárd EUR v porovnaní s dnešnými 5 miliardami EUR. Až 16 % súčasného stredozemského klimatického pásma môže byť do konca storočia suché a vo viacerých juhoeurópskych krajinách sa produktivita práce vo vonkajšom prostredí môže v porovnaní so súčasnou úrovňou znížiť približne o 10 – 15 %. Takisto sa odhaduje, že zníženie predpokladanej dostupnosti potravín je výraznejšie pri teplote 2 °C ako pri 1,5 °C globálneho oteplenia, a to aj v regiónoch s kľúčovým významom pre bezpečnosť EÚ, ako je severná Afrika a zvyšok Stredozemia. Mohlo by to ohroziť bezpečnosť a prosperitu v najširšom zmysle, poškodiť hospodárstvo, potraviny, vodu a energetické systémy a následne vyvolať ďalšie konflikty a migračné tlaky. Ak sa neprijme opatrenie v oblasti klímy, celkovo to znemožní zabezpečiť udržateľný rozvoj a dosiahnuť globálne dohodnuté ciele OSN v oblasti udržateľného rozvoja.

2.Európska vízia pre moderné, prosperujúce a klimaticky neutrálne hospodárstvo

Cieľom tejto dlhodobej stratégie je potvrdiť záväzok Európy zohrávať vedúcu úlohu v globálnom boji proti zmene klímy a predstaviť víziu, ktorá môže viesť k dosiahnutiu nulovej bilancie emisií skleníkových plynov do roku 2050 prostredníctvom sociálne spravodlivého prechodu nákladovo efektívnym spôsobom. Zdôrazňujú sa v nej príležitosti, ktoré táto transformácia ponúka občanom a hospodárstvu EÚ, a zároveň sa identifikujú budúce výzvy. V rámci navrhovanej stratégie sa neplánujú začať nové politiky a ani Európska komisia nemá v úmysle zrevidovať ciele do roku 2030. Jej cieľom je určiť smerovanie politík EÚ v oblasti klímy a energetiky a rámec, ktorý EÚ považuje za svoj dlhodobý príspevok k dosiahnutiu cieľov Parížskej dohody týkajúcich sa teploty v súlade s cieľmi OSN v oblasti udržateľného rozvoja, ktoré ďalej ovplyvnia širší súbor politík EÚ. Touto stratégiou sa začína dôkladná diskusia s účasťou európskych politických činiteľov a občanov vo všeobecnosti o tom, ako by sa EÚ mala pripraviť na plnenie cieľov do roku 2050 a na následné predloženie európskej dlhodobej stratégie k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy do roku 2020.

EÚ stojí v popredí pri riešení základných príčin zmeny klímy a posilňovaní spoločnej globálnej reakcie v rámci Parížskej dohody. Parížska dohoda, ktorú ratifikovalo 181 strán, si vyžaduje silné a rýchle globálne opatrenie na zníženie emisií skleníkových plynov s cieľom udržať nárast globálnej teploty výrazne pod 2 °C a pokračovať v úsilí o to, aby sa tento nárast obmedzil na 1,5 °C. Ďalším cieľom dohody je dosiahnuť v druhej polovici tohto storočia v globálnom meradle rovnováhu medzi emisiami zo zdrojov skleníkových plynov a ich odstraňovaním záchytmi. Všetky strany majú do roku 2020 predložiť dlhodobé stratégie nízkoemisného rozvoja, ktoré splnia jej ciele.

Európska rada v júni 2017 opätovne dôrazne potvrdila záväzok EÚ a jej členských štátov urýchlene a v plnom rozsahu vykonávať Parížsku dohodu, pričom zdôraznila, že dohoda „je kľúčovým prvkom modernizácie európskeho priemyslu a hospodárstva“ a neskôr v marci 2018 vyzvala Európsku komisiu, „aby do prvého štvrťroka 2019 predložila návrh stratégie EÚ v oblasti dlhodobého znižovania emisií skleníkových plynov v súlade s Parížskou dohodou, v ktorom sa zohľadnia národné plány“.

V októbri 2017 vyzval Európsku komisiu aj Európsky parlament, „aby ešte pred uskutočnením konferencie COP24 pripravila pre EÚ stratégiu nulových emisií do polovice storočia“. Okrem toho sa v nariadení o riadení energetickej únie, na ktorom sa dohodli Európsky parlament a Rada, Komisii adresuje výzva, aby do apríla 2019 predložila dlhodobú stratégiu EÚ.

EÚ, ktorá je zodpovedná za 10 % globálnych emisií skleníkových plynov, je svetovým lídrom pri prechode na hospodárstvo s nulovou bilanciou emisií skleníkových plynov. Už v roku 2009 si EÚ stanovila cieľ znížiť emisie do roku 2050 o 80 – 95 %. Za posledné desaťročia sa Európanom podarilo úspešne odstrániť prepojenie medzi emisiami skleníkových plynov a hospodárskym rastom v Európe. Po dosiahnutí maximálnej úrovne emisií skleníkových plynov v EÚ v roku 1979 sa emisie vďaka energetickej efektívnosti, zmene v používaní palív a zvýšenému využívaniu energie z obnoviteľných zdrojov výrazne znížili. V dôsledku toho sa spotreba energie v rokoch 1990 až 2016 znížila takmer o 2 %, emisie skleníkových plynov o 22 %, zatiaľ čo HDP sa zvýšil o 54 %.

Prechod na čistú energiu podnietil modernizáciu európskeho hospodárstva, podporil udržateľný hospodársky rast a pre európskych občanov predstavoval veľký spoločenský a environmentálny prínos. Vďaka úsiliu EÚ dosiahnuť svoje ciele v oblasti energetiky a zmeny klímy na rok 2020 sa vytvorili nové odvetvia, európske pracovné miesta a zlepšili sa technologické inovácie, čo viedlo k zníženiu nákladov na technológie. Najlepším príkladom je revolúcia v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov. Podiel energie z obnoviteľných zdrojov na konečnej spotrebe energie sa zvýšil z 9 % v roku 2005 na dnešných 17 %. Vedúce postavenie EÚ ukazuje ostatným častiam sveta, že tento prechod je možný a prospešný aj nad rámec boja proti zmene klímy.

EÚ je celkovo na dobrej ceste k dosiahnutiu cieľov v oblasti emisií skleníkových plynov, energie z obnoviteľných zdrojov a energetickej efektívnosti do roku 2020. Je však potrebné v tomto zameraní pokračovať, aby sme prekonali súčasnú stagnáciu týchto trendov v oblasti zvyšovania energetickej efektívnosti a znižovania emisií skleníkových plynov.

EÚ v súčasnosti napreduje so svojou stratégiou energetickej únie a dokončuje moderný, zdokonalený a nákladovo efektívny regulačný rámec na dosiahnutie svojich cieľov v oblasti zníženia emisií skleníkových plynov a prechodu na čistú energiu do roku 2030, ktorý prispeje k cieľu Junckerovej Komisie, a to zabezpečiť, aby bola energetická efektívnosť prvoradá a aby sa EÚ stala svetovým lídrom v oblasti obnoviteľných zdrojov energie. Je to investícia do našej prosperity a udržateľnosti európskeho hospodárstva. Regulačná stabilita je pre verejné orgány, ako aj pre súkromné subjekty dôležitým prvkom pri dosahovaní úplného zavedenia tohto rámca. Na európskej úrovni boli schválené ambiciózne politiky vrátane zreformovaného systému EÚ na obchodovanie s emisiami, ktorý posilňuje cenový signál pre CO2. V prípade všetkých ostatných odvetví sa stanovili vnútroštátne ciele v oblasti znižovania emisií skleníkových plynov a zaviedli sa právne predpisy s cieľom zachovať v EÚ pôdu a lesy ako zachytávače oxidu uhličitého, ktoré absorbujú viac CO2, než emitujú. Pokiaľ ide o energetickú efektívnosť, v súčasnosti sa schvaľujú ciele týkajúce sa zlepšenia energetickej efektívnosti EÚ aspoň o 32,5 % a zvýšenia energie z obnoviteľných zdrojov aspoň na 32 % konečnej spotreby energie v EÚ do roku 2030 a navrhované právne predpisy s cieľom zlepšiť uhlíkovú efektívnosť automobilov, dodávkových a nákladných automobilov budú stimulovať prechod v odvetví dopravy.

Tieto politiky v oblasti klímy a energetiky spoločne prispejú k záväzkom EÚ vyplývajúcim z Parížskej dohody, a to do roku 2030 znížiť emisie v porovnaní s rokom 1990 aspoň o 40 %. V skutočnosti po úplnom vykonaní dohodnutých právnych predpisov EÚ by malo celkové zníženie emisií skleníkových plynov podľa odhadov dosiahnuť do roku 2030 približne 45 %. Politiky existujúce v súčasnosti budú mať vplyv aj po roku 2030, a preto už budú mať za sebou dlhú cestu, pričom podľa projekcií bude zníženie emisií do roku 2050 predstavovať približne 60 %. Podľa EÚ to však na plnenie cieľov Parížskej dohody týkajúcich sa teploty nestačí.

V správe IPCC sa potvrdzuje, že ak chce svet znížiť pravdepodobnosť extrémnych poveternostných javov, musí obmedziť zmenu klímy na 1,5 °C. Okrem toho sa v nej zdôrazňuje, že emisie sa musia znížiť oveľa naliehavejšie, než sa pôvodne predpokladalo. V záujme obmedzenia nárastu teploty na 1,5 °C treba na globálnej úrovni približne do roku 2050 dosiahnuť nulovú bilanciu emisií CO2 a o niečo neskôr v priebehu tohto storočia neutralitu v prípade všetkých ostatných skleníkových plynov. V súčasnosti sa všetky zvyšné emisie skleníkových plynov v určitých odvetviach musia kompenzovať absorpciou v iných odvetviach, pričom špecifickú úlohu zohráva odvetvie využívania pôdy, poľnohospodárstvo a lesy. Poskytuje to EÚ príležitosť zintenzívniť svoje opatrenia, aby mohla preukázať svoje vedúce postavenie a plne využiť výhodu prvenstva. To by si vyžadovalo, aby EÚ do roku 2050 dosiahla neutralitu v oblasti skleníkových plynov.