SK Úradný vestník Európskej únie C 48/81

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému: Nová energetická politika EÚ: uplatňovanie, účinnosť a solidarita pre občanov (stanovisko z vlastnej iniciatívy)

2011/C 48/15

Spravodajca: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa 18. marca 2010 podľa článku 29 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku rozhodol vypracovať stanovisko z vlastnej iniciatívy na tému:

„Nová energetická politika EÚ: uplatňovanie, účinnosť a solidarita pre občanov“.

Odborná sekcia pre dopravu, energetiku, infraštruktúru a informačnú spoločnosť poverená vypracovaním návrhu stanoviska v danej veci prijala svoje stanovisko 6. septembra 2010.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 465. plenárnom zasadnutí 15. a 16. septembra 2010 (schôdza zo 16. septembra 2010) prijal 44 hlasmi za, pričom 2 členovia hlasovali proti a 2 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery

1.1 Je nevyhnutné posilniť všetky aspekty fungovania vnútorného trhu s energiou, ako je infraštruktúra, verejné obstarávanie, hladké fungovanie trhu a ochrana spotrebiteľa. Európsky hospodársky a sociálny výbor v tejto súvislosti pripomína, že na vytvorenie vnútorného trhu s energiou je nutné vybudovať energetickú infraštruktúru a transeurópske dopravné siete.

Je potrebné vypracovať najmä mechanizmy na stanovenie kritérií pre určovanie cien s cieľom zabrániť výrazným a neoprávneným rozdielom, ktoré sa často nesprávne odôvodňujú druhom využívanej energie, zdrojmi zásobovania alebo spôsobmi distribúcie.

Takisto by sa mali stanoviť kritériá a opatrenia zamerané na racionalizáciu výroby energie na území členských štátov, pričom by sa malo zabezpečiť udržateľné využívanie zdrojov a mali by sa využívať geografické a klimatické podmienky prostredníctvom stanovenia najvhodnejších období na prevádzku solárnych, veterných a prílivových elektrární.

1.1.1 Pre hladké fungovanie trhov s energiami je nevyhnutné zabezpečiť transparentnosť, aby mala konkurencia prístup k energetickým sieťam a zákazníkom. Na to je potrebné, aby orgány zabránili praktikám, ako je vytláčanie z trhu, zneužívanie dominantného postavenia a dohody medzi podnikmi, ktoré narúšajú hospodársku súťaž. Politika v oblasti hospodárskej súťaže musí byť zameraná aj na blahobyt spotrebiteľov a zlepšenie podmienok pre nich, pričom je potrebné zohľadniť osobitné aspekty, ako napríklad potreba zaistenia bezpečnosti dodávok energie, preprava energie a jej konečná distribúcia. EHSV sa odvoláva na svoje stanoviská týkajúce sa univerzálnych služieb, ako aj služieb všeobecného záujmu, v ktorých už zaujal pevný postoj k ochrane spotrebiteľov a zdôraznil potrebu objasniť pojem „univerzálna služba“ a stanoviť spoločné predpisy pre poskytovanie služieb všeobecného záujmu.

1.1.2 Najmä pokiaľ ide o verejné obstarávanie, je potrebné zabrániť tomu, aby obstarávatelia - odvolávajúc sa pritom na subjektívnu interpretáciu výhradných práv stanovených v článku 194 ods. 2 ZFEÚ (1) - zneužívali svoje výhradné práva pri určovaní vysoko nákladných alebo diskriminačných podmienok pre prístup k plynárenským prepravným sieťam (2), resp. pre prístup k sieti pre cezhraničný obchod s elektrickou energiou (3). Európska únia by v konečnom dôsledku mala vyvinúť maximálne úsilie na inštitucionálnej úrovni s cieľom posilniť a zlepšiť postupy v oblasti zabezpečenia transparentnosti cien za plyn a elektrinu, ktoré hradia koneční spotrebitelia v oblasti priemyslu (4).

1.1.3 V tejto súvislosti je pravdepodobné, že vznikne nová definícia úlohy služieb všeobecného hospodárskeho záujmu v rámci fungovania vnútorného trhu, na základe ktorej tieto musia vzhľadom na Lisabonskú zmluvu účinnejšie vykonávať úlohy, ktoré na ne môžu byť prenesené z vnútroštátnych, regionálnych alebo miestnych orgánov (5). Má to osobitný význam najmä v oblasti energetiky so zreteľom na kľúčovú úlohu služieb, ktoré poskytujú veľké sieťové podniky.

1.1.4 V tejto súvislosti bude citlivou úlohou nastaviť právny rámec tak, aby bol vyvážený medzi rozsiahlymi rozhodovacími právomocami priznanými orgánom členských štátov na jednej strane (pozri článok 1 protokolu č. 26 v prílohe k ZEÚ a ZFEÚ spolu s článkom 194 ods. 2 ZFEÚ) a voľnou hospodárskou súťažou na vnútornom trhu na strane druhej, obzvlášť vzhľadom na to, že judikatúra Európskeho súdneho dvora z obdobia pred vstupom Lisabonskej zmluvy do platnosti, bez toho, aby to malo vplyv na právomoci členských štátov v oblasti zaistenia prístupu k službám všeobecného hospodárskeho záujmu (6), zdôraznila, že je potrebný súlad tohto rozsudku so zmluvami (7), aby bolo možné v každom prípade reštriktívne interpretovať prípadné výnimky zo zmluvných ustanovení na základe vnútorného vykonávania právomocí v tejto oblasti (8).

2. Úvod

2.1 Európsky energetický sektor bude musieť počas nadchádzajúcich 40 rokov čeliť mnohým výzvam, ktoré si budú vyžadovať zásadné zmeny v oblasti dodávok, prenosu a spotreby energie. S cieľom prekonať tieto výzvy na európskej úrovni Európska komisia momentálne uskutočňuje konzultácie so zainteresovanými stranami týkajúce sa príprav novej stratégie v oblasti energetiky na obdobie 2011 – 2020 a akčného plánu do roku 2050. Výbor v súčasnosti vypracúva stanoviská k obom uvedeným iniciatívam.

2.2 Na vypracovanie rozsiahlej a jednotnej európskej stratégie, pomocou ktorej sa bude môcť čeliť budúcim výzvam, bude Európska únia musieť naplno využiť nové právomoci, ktoré boli na ňu prenesené na základe Lisabonskej zmluvy v oblasti energetiky a nabádať členské štáty k úzkej spolupráci v niektorých bodoch, ktoré z právneho hľadiska patria do oblasti vnútroštátnych alebo spoločných právomocí. Niektoré z aktuálnych otázok by mohli vyústiť do potreby ďalších zmien v zmluvách, či dokonca do novej zmluvy (napr. návrh Jacqua Delorsa na novú zmluvu o zriadení európskeho energetického spoločenstva). V tomto stanovisku sa v každom prípade obmedzujeme na Lisabonskú zmluvu a na tie opatrenia, ktoré sú potrebné na to, aby sa zaistilo, že spoločné právomoci zakotvené v tejto zmluve sa uplatňujú spôsobom, ktorý umožní jednotný prístup a rešpektovanie práv spotrebiteľov, ako aj rozličných právomocí, ktoré boli pridelené Únii a členským štátom.

2.3 Článkom 194 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) (9) vznikol nový základ pre nadnárodné opatrenia v oblasti energetickej politiky, ktoré však podliehajú konkrétnym podmienkam vyplývajúcim na jednej strane z vlastného právneho rámca EÚ, t. j. ich výslovného zakotvenia v primárnom práve EÚ a v platnom práve Spoločenstva, a na druhej strane zo svojho budúceho prepojenia s niektorými právami uznanými Chartou základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta základných práv“).

2.4 V tejto súvislosti môže európska energetická politika dosiahnuť svoje ciele - zabezpečovať fungovanie trhu v oblasti energetiky, zabezpečovať bezpečnosť dodávok energie v Únii, presadzovať energetickú efektívnosť, úsporu a vývoj nových a obnoviteľných zdrojov energie a podporovať prepojenie energetických sietí - len vtedy, keď tieto ciele budú v súlade s fungovaním vnútorného trhu a zlepšením životného prostredia (článok 194 ods. 1 ZFEÚ). Európska komisia chce preto dosiahnuť najmä ciele týkajúce sa zaistenia bezpečnosti dodávok energie, trvalo udržateľného využívania zdrojov energie a prístupu k takej energii, ktorej ceny sú prijateľné pre spotrebiteľov a konkurenčné, pretože integrácia európskeho trhu s energiou nie je samoúčelná, ale je kľúčovým prostriedkom na dosiahnutie uvedených cieľov.

2.5 Okrem toho budúcimi opatreniami, ktoré EÚ prijme v súlade s riadnym zákonodarným postupom na dosiahnutie týchto cieľov, nebude dotknuté právo členských štátov určiť podmienky pre využívanie svojich energetických zdrojov, jeho voľbu medzi rôznymi zdrojmi energie a všeobecnú štruktúru jeho zásobovania (článok 194 ods. 2 ZFEÚ).

2.6 Na základe tohto ustanovenia, ktorým sa výslovne stanovuje jurisdikcia členských štátov v konkrétnych oblastiach, im podľa článku 2 ods. 6 ZFEÚ (10) prináleží aj rozsiahly priestor na konanie, pričom sa zabezpečí, aby toto konanie bolo v súlade s článkom 194 ods. 1 ZFEÚ „v duchu solidarity“.

2.7 Vzhľadom na začlenenie energetiky do spoločných právomocí (článok 4 ods. 2 písm. i) ZFEÚ) a s cieľom čo najviac predísť prípadným budúcim rozporom medzi všeobecným záujmom EÚ, vnútroštátnymi záujmami jej členských štátov (11) a špecifickými záujmami energetických podnikov, ako aj právami občanov, spotrebiteľov a užívateľov, je vhodné, aby Európsky hospodársky a sociálny výbor zaujal k tejto otázke oficiálny postoj.

2.8 Európska komisia navrhla rozsiahly balík opatrení s cieľom dodržať záväzky Európskej únie v oblasti boja proti klimatickým zmenám a podpory energie z obnoviteľných zdrojov do roku 2020. V tejto súvislosti sa Rada a Európsky parlament dohodli na znížení emisií skleníkových plynov o 20 %, stanovení podielu energie z obnoviteľných zdrojov na 20 % a zvýšení energetickej účinnosti o 20 %. Európska komisia preto prijala nové Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách, na základe ktorého je štátna pomoc na podporu energie z obnoviteľných zdrojov a energetickej účinnosti oslobodená od oznamovacej povinnosti za predpokladu, že budú splnené určité kritériá.

2.9 Medzi najdôležitejšie body dokumentu Komisie s názvom „K novej energetickej stratégii pre Európu na roky 2011 – 2020“ patria okrem ochrany občanov ako spotrebiteľov a prístupu k službám v oblasti energetiky a zamestnanosti v hospodárskych odvetviach s nízkymi emisiami uhlíka aj tieto body:

— uplatňovanie už schválených opatrení zameraných na liberalizáciu trhu s energiou a boj proti klimatickým zmenám, ako aj strategického plánu pre energetické technológie (plán SET);

— plán na zníženie emisií CO2 v sektore energie do roku 2050;

— technologická inovácia;

— posilnenie a koordinácia zahraničnej politiky;

— zníženie spotreby energie (akčný plán pre energetickú účinnosť), najmä rozvoj potrebnej infraštruktúry pre zásobovanie a dodávky v súlade s dopytom na vnútornom trhu s energiou.

2.10 Tieto kroky Európskej komisie, ktoré čiastočne čakajú ešte na prijatie v Rade a v Európskom parlamente, a ich budúce uplatňovanie v členských štátoch (ide napríklad o distribúciu zemného plynu, plošné využívanie obnoviteľných zdrojov energie a opatrení týkajúcich sa energetickej účinnosti v doprave a stavebníctve atď.) sú v súlade s realizáciou cieľov stratégie Európa 2020.

3. Všeobecné pripomienky

3.1 Na jednej strane je však nutné navrhnúť opatrenia, ktoré budú - vzhľadom na to, že v zmluvách nie je dostatočným spôsobom stanovený právny základ - potrebné pre krátkodobé vytvorenie skutočnej energetickej politiky, a to v súlade s výzvami, ktorým čelí EÚ v 21. storočí. V tejto súvislosti sa už propagujú niektoré iniciatívy, ako napríklad návrh Jacqua Delorsa na sformulovanie novej zmluvy o európskom energetickom spoločenstve, na základe ktorej by EÚ získala právomoci na stimuláciu budovania väčšieho množstva kvalitnejších cezhraničných energetických sietí infraštruktúry, ako aj na zriadenie fondu a nástrojov Spoločenstva zameraných na výskum, vývoj a inovácie v oblasti energetiky a obchodných nástrojov na spoluprácu na medzinárodných trhoch s energiou (12).

3.2 Na druhej strane a v súvislosti s uvedeným článkom 194 ZFEÚ je potrebné začať uvažovať o rozsahu troch oblastí, na ktoré budú mať vplyv verejné opatrenia na vnútroštátnej a nadnárodnej úrovni, a to zachovanie a posilnenie práv občanov Únie, súlad uplatňovania výnimiek v oblasti národnej bezpečnosti členských štátov s nadnárodnou energetickou bezpečnosťou a zlučiteľnosť národných opatrení s vytvorením a fungovaním vnútorného trhu s energiou, najmä pokiaľ ide o infraštruktúru v oblasti dopravy a distribúcie, energetické siete, verejné obstarávanie a práva spotrebiteľov.

3.3 Práva, ktoré užšie súvisia s budúcimi opatreniami energetickej politiky EÚ, sú v prvom rade zakotvené v Hlave IV (Solidarita) Charty základných práv, najmä v článku 36 (Prístup k službám všeobecného hospodárskeho záujmu), 37 (Ochrana životného prostredia) a 38 (Ochrana spotrebiteľa). Mal by sa preskúmať možný vplyv ratifikácie protokolu č. 14 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd všetkými členskými štátmi. Spoločne s Lisabonskou zmluvou by tento protokol mohol prispieť k pristúpeniu EÚ k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv.

3.3.1 V týchto ustanoveniach sa však uznávajú len zásady pre inštitucionálne konanie EÚ, ale nie výslovne subjektívne práva (13), hoci v prípade ochrany životného prostredia a spotrebiteľov existuje solídny európsky právny rámec na ochranu záujmov jednotlivcov, ako aj všeobecných záujmov. Bez ohľadu na túto skutočnosť vykonávanie protokolu č. 26 o službách všeobecného záujmu v prílohe k ZEÚ a ZFEÚ pravdepodobne zlepší prístup občanov k jednotlivým zdrojom energie, na základe čoho sa zohľadní najmä situácia najviac znevýhodnených skupín obyvateľstva.

3.3.2 Z uvedených dôvodov možno predpokladať, že vznikne napätie medzi právnymi predpismi EÚ a legislatívou jej členských štátov, pretože nadnárodnú úlohu, ktorou je liberalizovať a/alebo harmonizovať základné prvky fungovania európskeho trhu s energiou a úlohu členských štátov zabezpečiť sociálny blahobyt (14), bude možné len ťažko zosúladiť. Európska komisia však zastáva názor, že spolupráca medzi členskými štátmi naopak skôr pomôže zvýšiť národnú bezpečnosť.

3.3.3 A to predovšetkým preto, lebo – ako je známe - Charta základných práv stanovuje len minimálne normy na ochranu práv a slobôd, ktoré uznáva (15), pričom v niektorých členských štátoch sa uplatňuje len v obmedzenej miere (16). Preto je potrebné v čo najväčšej možnej miere zabezpečiť sociálnu súdržnosť, aby bolo možné zaistiť solidárne práva, čo sa týka prístupu najchudobnejších vrstiev obyvateľstva k energii, ako aj prístupu zraniteľných skupín obyvateľstva a ľudí so zdravotným postihnutím.

3.3.4 A predovšetkým z toho dôvodu, že negatívne dôsledky súčasnej celosvetovej hospodárskej krízy na zamestnanosť (t. j. rušenie pracovných miest), platy (t.j. ich úpravu) a schopnosť verejného sektora zachovať sociálne dávky predstavujú hrozbu vylúčenia širokých vrstiev obyvateľstva z prístupu k energiám, čo vedie k vzniku takzvanej energetickej chudoby.

3.4 Ďalšou otvorenou otázkou je prepojenie medzi stratégiami v oblasti národnej bezpečnosti jednotlivých členských štátov a potrebou zaistiť bezpečnosť dodávok energie na nadnárodnej úrovni.

3.4.1 Trasy a zdroje energií určené pre Európsku úniu musia prispievať k bezpečnosti dodávok EÚ ako celku a jej jednotlivých členských štátov. V budúcnosti bude bezpečnosť dodávok závisieť od rozvoja palivových zmesí, od rozvoja ťažby v EÚ a v tretích krajinách zásobujúcich EÚ, ako aj od investícií do zásobníkov a trás v rámci EÚ a mimo nej.

3.4.2 Vzhľadom na to, že v článku 4 ods. 2 ZFEÚ sa národná bezpečnosť uznáva ako „základná funkcia štátu“, pričom členským štátom bola výslovne priznaná výhradná zodpovednosť za jej ochranu, bude potrebné stanoviť oblasti, v ktorých sa EÚ a členské štáty budú musieť dohodnúť na politickej a právnej úrovni s cieľom dosiahnuť synergie a komplementarity požadované v článku 194 ods. 1 ZFEÚ.

3.4.3 Na to je potrebné preskúmať možnosti inštitucionálneho posilnenia Agentúry pre spoluprácu medzi regulačnými orgánmi v oblasti energetiky (17), ktorej úlohou je o. i. podpora výmeny osvedčených postupov a spolupráce medzi regulačnými orgánmi a hospodárskymi subjektmi, vypracúvanie stanovísk o súlade všetkých rozhodnutí vnútroštátnych regulačných orgánov s nadnárodnými záväzkami a za konkrétnych podmienok rozhodovanie o spôsoboch a podmienkach prístupu a bezpečnosti prevádzky elektrických a plynových infraštruktúr, ktoré prepájajú minimálne dva členské štáty. Koordinácia a spolupráca medzi členskými štátmi pod dohľadom tejto agentúry sa stáva nevyhnutnosťou. Každé rozšírenie resp. zmena právomocí agentúry musí však byť v súlade so všeobecnými obmedzeniami, ktoré ESD stanovil vo svojej judikatúre, konkrétne vo svojom rozsudku vo veci Meroni (18).

3.4.4 Ide o to, aby sa zaručilo uplatňovanie právnych noriem Únie v oblasti energetickej bezpečnosti, ktoré boli vypracované a prijaté pred zavedeným uvedeného článku 4 ods. 2 ZEÚ a ktoré zahŕňajú čisto nadnárodné opatrenia (19), ako aj opatrenia Spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a stanovisko ad hoc Európskej rady zo zasadnutia na jar 2010 o zaistení bezpečnosti dodávok energie (20), a aby sa zabezpečil ich súlad s niektorými ustanoveniami Európskej energetickej charty o využívaní infraštruktúry pre prenos energie a prepravu energetických surovín a výrobkov (21).

3.4.5 Na posilnenie energetickej bezpečnosti a solidarity medzi členskými štátmi v prípade núdzového stavu v Spoločenstve a najmä na podporu členských štátov, ktoré majú menej výhodné geografické alebo geologické podmienky, musia členské štáty vypracovať spoločné preventívne opatrenia a núdzové plány na nadnárodnej, ako aj národnej úrovni. Tieto plány by sa mali pravidelne aktualizovať a uverejňovať. Na finančnú podporu týchto plánov by sa v budúcnosti mohli v značnej miere použiť Kohézny fond a štrukturálne fondy.

3.4.6 Na účinnejšiu realizáciu uvedených cieľov by sa mali čo najskôr a na základe článku 122 resp. 194 ZFEÚ prijať opatrenia s cieľom regulovať bezpečnosť dodávok pre konkrétne energetické výrobky v prípade vážnych ťažkostí členských štátov a stanoviť postupy na poskytnutie finančnej pomoci členským štátom postihnutým prírodnými katastrofami alebo čeliacim mimoriadnym situáciám. Okrem toho by sa malo zvážiť uplatňovanie článku 149 ZFEÚ ako dodatočného právneho základu na realizáciu uvedených cieľov, ak si to budú vyžadovať mimoriadne okolnosti, ktoré zdôvodnia prijatie nadnárodných opatrení.

3.4.7 So zreteľom na výzvy a ciele EÚ v oblasti energetiky sa požiadavka na zavedenie skutočnej európskej verejnoprospešnej služby pre oblasť energie, ktorá by - rešpektujúc zásadu subsidiarity - bola okrem iného zodpovedná za vybudovanie verejného registra návykov týkajúcich sa spotreby energie a druhov spotrebovanej energie v členských štátoch, za opatrenia na predchádzanie nehodám v súvislosti s využívaním energie a jej prepravou ako aj za koordináciu civilnej ochrany v prípade nehôd.

V Bruseli 16. septembra 2010 Predseda Európskeho hospodásrskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Nadnárodný právny rámec tvorí v súčasnosti smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 (Ú. v. EÚ L 134), zmenená a doplnená smernicou 2005/51/ES (Ú. v. EÚ L 257), a nariadenie (ES) č. 2083/2005 (Ú. v. EÚ L 333).

(2) Na zjednodušenie voľnej hospodárskej súťaže budú platiť od roku 2011 ustanovenia nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 z 13. júla 2009 (Ú. v. EÚ L 211).

(3) Od roku 2011 budú platiť okrem toho ustanovenia nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 z 13. júla 2009 (Ú. v. EÚ L 211).

(4) V súlade s cieľmi smernice Rady 90/377/EHS z 29. júna 1990 (Ú. v. ES L 185); smerníc Európskeho parlamentu a Rady 2003/54/ES a 2003/55/ES z 26. júna 2003 (Ú. v. EÚ L 176) a návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady z 29. novembra 2007 (KOM(2007) 735 v konečnom znení.).

(5) Protokol č. 26 o službách všeobecného záujmu, ktorý sa nachádza v prílohe k ZEÚ a ZFEÚ, dopĺňa článok 14 ZFEÚ a ponúka Európskemu súdnemu dvoru nový základ pre výklad príslušného článku 36 Charty základných práv Európskej únie.

(6) Európsky súdny dvor následne priznal členským štátom o. i. právo prispôsobiť zabezpečenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorými poveria konkrétny podnik, cieľom svojej vnútroštátnej politiky – rozsudok z 23. októbra 1997, vec C-159/94, Komisia Európskych spoločenstiev/Francúzska republika, Zb. 1997, I-5815, odsek 49.

(7) Pozri rozsudok Európskeho súdneho dvora z 23. mája 2000, vec C-209/98, Sydhavnens Stens & Grus, Zb. 2000, I-3743, odsek 74.

(8) Pozri rozsudok Európskeho súdneho dvora zo 17. mája 2001, vec C-340/99, TNT Traco, Zb. 2001, I-4109, odsek 56 až 58.

(9) Uverejnené v Ú. v. EÚ C 83, 30.3.2010, s. 47.

(10)

Podľa tohto článku: „Rozsah a spôsob vykonávania právomocí Únie je upravený ustanoveniami zmlúv pre každú oblasť“.

(11) Vzťah medzi právnymi predpismi a administratívnou praxou by mohol byť vzhľadom na ustanovenie článku 2 ods. 2 ZFEÚ veľmi zložitý. Únia aj členské štáty tak môžu v tejto oblasti vykonávať zákonodarnú funkciu. Členské štáty využívajú svoje právomoci, ak Únia svoje právomoci nevykonáva alebo ak sa Únia rozhodla, že ich už nebude vykonávať. V tejto súvislosti sa v článku 1 protokolu č. 25 (o vykonávaní spoločných právomoci) v prílohe k ZEÚ a ZFEÚ uvádza: „Ak Únia vykonáva činnosť v určitej oblasti (…), rozsah takéhoto výkonu právomoci zahŕňa len tie prvky, ktoré sú upravené dotknutým aktom Únie, a teda nevzťahuje sa na celú oblasť“.

(12) Pozri prieskumné stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Energetická chudoba v kontexte liberalizácie a hospodárskej krízy“, CESE 990/2010.

(13) Pozri BENOÎT ROHMER, F., VVAA: „Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European Union“, Brusel, 2006, s. 312 a nasl.; LUCCARELLI, A., VVAA: „L’Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali del’Unione Europea“, Bologna, 2002, s. 251 a nasl.

(14) Pozri MOREIRO GONZÁLEZ, C. J.: „El objetivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial“, Gaceta Jurídica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 11, 5, 2009, s. 7 a nasl.

(15) Pozri články 51 a 52 Charty základných práv Európskej únie a vyhlásenie č. 1 k Charte základných práv Európskej únie v prílohe k záverečnému aktu vládnej konferencie, ktorá dňa 13. decembra 2007 prijala Lisabonskú zmluvu, Ú. v. EÚ C 83, 30.3.2010, s. 337, ako aj vysvetlenia k Charte základných práv, ktoré boli pôvodne sformulované v mene prezídia Konventu, ktoré vypracovalo Chartu základných práv Európskej únie, a ktoré boli v mene prezídia Európskeho konventu aktualizované, Ú. v. EÚ C 303/2, 14.12.2007, s. 17.

(16) Pozri protokol č. 30 v prílohe k ZEÚ a ZFEÚ o uplatňovaní Charty základných práv Európskej únie v Poľsku a Spojenom kráľovstve, ako aj vyhlásenie č. 61 Poľskej republiku k Charte základných práv Európskej únie, vyhlásenie č. 62 Poľskej republiky k protokolu o uplatňovaní Charty základných práv Európskej únie v Poľsku a Spojenom kráľovstve a vyhlásenie č. 53 Českej republiky k Charte základných práv Európskej únie v prílohe k záverečným aktom medzivládnej konferencie, ktorá prijala Lisabonskú zmluvu.

(17) Vychádza z nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 z 13. júla 2009 (Ú. v. EÚ L 211, 14.8.2009).

(18) Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry ESD nesmie Európska komisia delegovať žiadne práva alebo úlohy, ak sa to v zmluve výslovne neuvádza (pozri rozsudok Európskeho súdneho dvora zo 17. júla 1959, Meroni, Zbierka rozhodnutí s. 331).

(19) Pozri o. i. oznámenie Komisie s názvom „Druhý strategický prieskum energetickej politiky – Akčný plán EÚ pre energetickú bezpečnosť a solidárnosť“ (KOM(2008) 781 v konečnom znení), v ktorom sa okrem ďalších príslušných opatrení navrhujú opatrenia na prepracovanie smernice Rady 2006/67/ES, ktorou sa členským štátom ukladá povinnosť udržiavať minimálne zásoby ropy a/alebo ropných výrobkov, čo viedlo k prijatiu smernice Rady 2009/119/ES zo 14. septembra 2009 (Ú. v. EÚ L 265), a smernice Rady 2004/67/ES o opatreniach na zaistenie bezpečnosti dodávok zemného plynu; zelená kniha s názvom „Smerom k bezpečnej, udržateľnej a konkurencieschopnej európskej energetickej sieti“, KOM (2008) 782 v konečnom znení; atď.

(20) Závery Európskej rady (25. a 26. marca 2010), dok. Co EUR 4, CONCL 1.

(21) Rozhodnutie Rady a Komisie 98/181/ES, EZVO a EURATOM (Ú.v. L 69, 23.9.1997) a rozhodnutie Rady 2001/595/ES (Ú. v. L 209, 13.7.2001).