SPRÁVA KOMISIE Hodnotiacia tabuľka štátnej pomociSpráva o prínose štátnej pomoci k stratégii Európa 2020- Aktualizácia z jari 2011 - /* KOM/2011/0356 v konečnom znení */





OBSAH 1. Zhrnutie 3 1.1. Výskum, vývoj a inovácie 3 1.2. Ochrana životného prostredia 4 1.3. Regionálny rozvoj 5 1.4. Malé a stredné podniky (MSP) 5 1.5. Sektor širokopásmových sietí 6 1.6. Zamestnanosť a vzdelávanie 7 2. Úvod 8 3. Štátna pomoc na výskum, vývoj a inovácie 11 3.1. Politický kontext 11 3.2. Pravidlá štátnej pomoci na VaVaI 13 3.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci na VaVaI a prípadové štúdie 15 3.4. Výdavky na VaVaI 18 3.5. Štátna pomoc a výkonnosť v oblasti inovácií 20 3.6. Záver o štátnej pomoci na VaVaI 21 4. Štátna pomoc na ochranu životného prostredia 22 4.1. Politický kontext 22 4.2. Pravidlá štátnej pomoci na ochranu životného prostredia 23 4.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia a prípadové štúdie 25 4.4. Výdavky štátnej pomoci a ochrana životného prostredia 28 4.5. Záver o pomoci na ochranu životného prostredia a úsporu energie 30 5. Štátna pomoc na regionálny rozvoj 30 5.1. Politický kontext 30 5.2. Pravidlá štátnej pomoci na regionálny rozvoj 32 5.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci v oblasti regionálnej pomoci a prípadové štúdie 34 5.4. Výdavky na štátnu pomoc v oblasti regionálnej pomoci 38 5.5. Záver o štátnej pomoci na regionálny rozvoj 39 6. Štátna pomoc pre MSP 39 6.1. Politický kontext 39 6.2. Pravidlá štátnej pomoci pre MSP 40 6.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci pre MSP a prípadové štúdie 42 6.4. Výdavky na štátnu pomoc pre MSP 45 6.5. Záver o štátnej pomoci pre MSP 47 7. Štátna pomoc pre sektor širokopásmových sietí 47 7.1. Politický kontext 47 7.2. Pravidlá štátnej pomoci na širokopásmové siete 48 7.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci na širokopásmové siete a prípadová štúdia 49 7.4. Výdavky na štátnu pomoc pre sektor širokopásmových sietí 52 7.5. Záver o štátnej pomoci pre sektor širokopásmových sietí 54 8. Štátna pomoc na podporu zamestnanosti a vzdelávania 55 8.1. Politický kontext 55 8.2. Pravidlá štátnej pomoci na podporu zamestnanosti a vzdelávania 57 8.3. Rozhodnutia o štátnej pomoci na podporu zamestnanosti a vzdelávania a prípadové štúdie 58 8.4. Výdavky na štátnu pomoc na podporu zamestnanosti a vzdelávania 61 8.5. Záver o štátnej pomoci na podporu zamestnanosti a vzdelávania 62 9. Záver 63 ZHRNUTIE V tomto jarnom vydaní hodnotiacej tabuľky štátnej pomoci sa uvádza prehľad štátnej pomoci v oblastiach, ktoré sú osobitne dôležité pre stratégiu Európa 2020[1]. Týmito oblasťami sú výskum, vývoj a inovácie (VaVaI), ochrana životného prostredia, regionálny rozvoj, širokopásmové siete, MSP, zamestnanosť a vzdelávanie. Za každú z týchto oblastí sa v hodnotiacej tabuľke uvádza politický kontext, opisuje sa právny rámec, na základe ktorého možno pomoc poskytnúť, uvádzajú sa údaje o počte a druhu opatrení, ktoré sa prijali počas obdobia rokov 2004 – 2010, a o skutočných výdavkoch (do roku 2009 vrátane). Táto hodnotiaca tabuľka je prvou tabuľkou o štátnej pomoci v kontexte stratégie Európa 2020. Jej účelom je poskytnúť východisko na ďalšiu analýzu v nasledujúcich rokoch, a má byť podľa možnosti doplnená o hlbšiu kvalitatívnu analýzu účinnosti opatrení pomoci. Výskum, vývoj a inovácie Výskum, vývoj a inovácie (ďalej len „VaVaI“) sú rozhodujúce prvky úsilia zameraného na posilnenie konkurencieschopnosti európskeho hospodárstva a na zabezpečenie trvalo udržateľného rastu. VaVaI sa preto stali stredobodom stratégie Európa 2020. Hlavnou úlohou štátnej pomoci na VaVaI je poskytnúť finančné prostriedky, keď samotné trhy nezaisťujú optimálny výsledok v dôsledku nedostatkov ich fungovania (ako dôsledok napríklad vonkajších vplyvov, verejných statkov, neúplných a asymetrických informácií a koordinácie alebo zlyhaní siete). Štátna pomoc môže prispievať k dosiahnutiu lepšieho výskumu, vývoja a inovácií, len ak sa ňou riešia presne určené zlyhania trhu, ktoré bránia trhom dosiahnuť optimálnu úroveň výskumu, vývoja a inovácií, a len ak je dobre navrhnutá, aby sa minimalizovalo narušenie hospodárskej súťaže a obchodu a maximalizovala efektívnosť vynakladania verejných výdavkov. Je však dôležité pripomenúť, že štátna pomoc je len jedným doplňujúcim prvkom v oveľa širšom súbore nástrojov potrebných na podporu výskumu, vývoja a inovácií a že nemôže nahradiť reformy potrebné na riešenie štrukturálnych nedostatkov v tejto konkrétnej oblasti. EÚ musí ešte veľa vylepšiť, aby dosiahla cieľ stratégie Európa 2020, podľa ktorého sa na VaVaI majú vynaložiť 3 % HDP EÚ do roku 2020. V roku 2009 dosiahla táto hodnota úroveň 2,01 % HDP (približne 236,5 mld. EUR), najvyššiu úroveň v histórii, no stále o dosť nižšiu ako cieľové 3 %. Obrovské rozdiely existujú aj medzi jednotlivými členskými štátmi. Verejný sektor bol zdrojom finančných prostriedkov pre približne tretinu celkových výdavkov na VaVaI v EÚ (0,65 % HDP). Štátna pomoc predstavovala na tejto celkovej hodnote relatívne malý podiel (10,6 mld. EUR, čo sa rovná 0,09 % HDP v roku 2009). Medzi rokmi 2004 a 2010 Komisia prijala 426 konečných rozhodnutí o opatreniach v oblasti VaVaI, z ktorých sa 413 schválilo ako zlučiteľné opatrenia, v prípade ďalších 12 opatrení sa uviedlo, že neobsahujú štátnu pomoc, a jedno opatrenie bolo predmetom zamietavého rozhodnutia s vrátením pomoci. Od nadobudnutia účinnosti rámca VaVaI[2] 1. januára 2007 do konca roka 2010 Komisia schválila 195 schém pomoci. Komisia počas toho istého obdobia schválila ďalších 44 jednotlivých alebo ad hoc opatrení pomoci na VaVaI, z ktorých 39 bolo schválených po podrobnom posúdení Podľa výročných správ predložených členskými štátmi viac ako polovicu celkovej sumy 46,5 mld. EUR, ktorá sa poskytla v období rokov 2004 – 2009 na VaVaI, poskytli dva členské štáty: Nemecko (29 %) a Francúzsko (22 %). Päť ostatných členských štátov bolo zodpovedných za ďalšiu tretinu celkovej sumy: Taliansko (11 %), Španielsko (9 %), Spojené kráľovstvo (7 %), Belgicko (5 %) a Holandsko (4 %). Členské štáty, ktoré sa považujú za lídrov v inováciách, nie sú nutne tie, v ktorých sa poskytla väčšina štátnej pomoci na VaVaI. Z dôkazov vyplýva, že dosiahnutá vysoká úroveň výkonnosti v tejto oblasti nie je priamo spojená s úrovňou poskytnutej štátnej pomoci, ale skôr s vhodným prostredím a všeobecnými podmienkami na investovanie. Ochrana životného prostredia V stratégii Európa 2020 sa trvalo udržateľný rast, ktorý podporuje ekologickejšie a konkurencieschopnejšie hospodárstvo, ktoré efektívnejšie využíva zdroje, určil ako jedna z hlavných priorít na nastávajúce roky. Stanovili sa v nej najmä tieto ciele: zníženie emisií CO2 o 20 %, 20 % podiel energie z obnoviteľných zdrojov na spotrebe energie v EÚ a 20 % zvýšenie energetickej účinnosti. Cieľom kontroly štátnej pomoci v oblasti ochrany životného prostredia je zabezpečiť, aby opatrenia štátnej pomoci viedli k zvýšeniu úrovne ochrany životného prostredia v porovnaní so stavom bez pomoci, a zabezpečiť, aby pozitívne účinky pomoci prevažovali nad jej negatívnymi účinkami, najmä pokiaľ ide o narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi členskými štátmi. Štátna pomoc môže byť potrebná na dosiahnutie cieľov EÚ v oblasti ochrany životného prostredia, ktoré nie je možné dosiahnuť prostredníctvom trhovo orientovaných stimulov alebo prostredníctvom regulácie. Pomoc poskytnutá členskými štátmi patrí do dvoch kategórií: i) priama pomoc na environmentálne opatrenia a ii) úľavy alebo oslobodenia vzťahujúce sa na environmentálne dane. V období rokov 2004 – 2010 Komisia prijala 347 konečných rozhodnutí v tejto veci (ktorými sa schválilo 320 opatrení štátnej pomoci) a počet opatrení, na ktoré sa vzťahuje skupinová výnimka, predstavoval 219. Najvyšší počet opatrení sa týkal podpory energie z obnoviteľných zdrojov (120 opatrení v rámci skupinovej výnimky). V období rokov 2004 – 2009 dosiahla štátna pomoc v oblasti ochrany životného prostredia v EÚ 79 miliárd EUR. Podiel Nemecka a Švédska na celkovom objeme poskytnutej pomoci (prostredníctvom oslobodení od daní) predstavoval 51 % resp. 16 %. V roku 2009 takáto štátna pomoc poskytnutá v EÚ dosiahla 13,2 mld. EUR. Regionálny rozvoj V strede pozornosti stratégie Európa 2020 stojí hospodárska, sociálna a územná súdržnosť. V súčasnosti predstavuje regionálna štátna pomoc horizontálny cieľ, ktorý tvorí najväčší podiel na celkovej pomoci pre priemysel a služby. Účinná kontrola regionálnej štátnej pomoci predstavuje predpoklad, aby členské štáty realizovali efektívne politiky regionálnej pomoci a aby prispievali k inteligentnému, udržateľnému a inkluzívnemu rastu. Cieľom kontroly štátnej pomoci v oblasti regionálnej pomoci je umožniť, aby vnútroštátna podpora podporovala rozvoj znevýhodnených oblastí v EÚ spôsobom, ktorý je zlučiteľný s pravidlami vnútorného trhu. Osobitná pozornosť sa venuje najokrajovejším regiónom, pričom sa berie ohľad na špecifické dodatočné náklady súvisiace so štrukturálnym znevýhodnením, ktoré môžu vyplývať z územnej odľahlosti a ťažkostí pri začleňovaní do vnútorného trhu. Kontrola regionálnej štátnej pomoci sa musí rozlišovať od politiky súdržnosti EÚ. Vnútroštátna regionálna pomoc sa v skutočnosti viac sústreďuje na znevýhodnené oblasti ako regionálna politika EÚ, ktorá má v súčasnosti širšie politické ciele a širšie územné pokrytie. Pravidlá štátnej pomoci sa vzťahujú len na malú časť finančných prostriedkov vynakladaných na politiku súdržnosti, keďže väčšina výdavkov hradených zo štrukturálnych fondov sa týka činností, ktoré nespadajú pod definíciu štátnej pomoci, ako napríklad opatrenia v oblasti všeobecnej infraštruktúry. V období rokov 2004 – 2010 Komisia prijala 570 konečných rozhodnutí o opatreniach štátnej pomoci na regionálny rozvoj. V tom istom období členské štáty realizovali 778 opatrení na regionálny rozvoj v rámci skupinovej výnimky. V období rokov 2004 – 2009 dosiahla štátna pomoc na regionálny rozvoj 67 mld. EUR, z čoho sa 13 mld. EUR poskytlo v roku 2009. Takmer polovica (45 %) regionálnej pomoci v roku 2009 bola poskytnutá prostredníctvom len piatich opatrení v Nemecku a Francúzsku. Malé a stredné podniky (MSP) V stratégii Európa 2020 sa úloha MSP v európskom hospodárstve vyzdvihuje ako hnacia sila vytvárania pracovných miest a rastu. Podpora MSP predstavuje dôležitý prvok stratégie Európa 2020. Členské štáty budú musieť riešiť okrem iných nedostatkov spojených s podnikateľským prostredím najmä osobitné ťažkosti financovania týchto podnikov. Ak trhové sily samotné nie sú dostatočné, opatrenia štátnej pomoci môžu hrať doplňujúcu úlohu poskytnutím financovania z verejných zdrojov. Kontrola štátnej pomoci je však podstatná na zachovanie rovnakých podmienok pre všetky podniky aktívne na vnútornom trhu bez ohľadu na členský štát, v ktorom sú usadené. Komisia musí dbať o to, aby opatrenia boli dobre cielené, a zabezpečiť, aby pomoc neodrádzala investorov, nebola investovaná na udržanie neefektívnych podnikov nad vodou a nenarúšala hospodársku súťaž. Medzi rokmi 2004 a 2010 Komisia prijala 139 konečných rozhodnutí o opatreniach zameraných výhradne na MSP, z ktorých sa 108 týkalo rizikového kapitálu. Viac ako polovica schválených opatrení týkajúcich sa rizikového kapitálu pripadala na tri členské štáty: Nemecko, Spojené kráľovstvo a Taliansko. Ostatné opatrenia pomoci pre MSP sa týkali najmä Nemecka, Rakúska a Slovenska. Počet opatrení prijatých v rámci Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách[3] za obdobie rokov 2004 – 2010 dosiahol približne 1 500. Z tohto celkového počtu je pomoc vo forme rizikového kapitálu (ktorá sa od nadobudnutia účinnosti Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách môže poskytovať vo forme opatrení v rámci skupinovej výnimky) cieľom len 28 opatrení. Celková štátna pomoc vyčlenená pre MSP predstavovala v období rokov 2004 – 2009 približne 33 mld. EUR (4,6 mld. EUR v roku 2009), z toho rizikový kapitál predstavuje približne 2,3 mld. EUR. Tri štvrtiny celkovej pomoci pre MSP v roku 2009 pripadali na štyri členské štáty: Taliansko (24 %), Nemecko (20 %), Francúzsko (18 %) a Spojené kráľovstvo (14 %). Číselné údaje o štátnej pomoci pre MSP však nie úplne odzrkadľujú celkovú výšku pomoci, ktorá sa skutočne poskytla týmto podnikom, keďže sú v nich zohľadnené len opatrenia, ktorých hlavným cieľom sú „MSP“ alebo „rizikový kapitál“. Akékoľvek závery vyvodené z klesajúceho trendu zaznamenaného v súvislosti s celkovou pomocou pre MSP preto musia toto upozornenie zohľadňovať. Pokiaľ ide o rizikový kapitál, zdá sa, že väčšina pomoci sa sústreďuje v Spojenom kráľovstve; využitie tejto možnosti ostatnými členskými štátmi bolo takmer zanedbateľné. Sektor širokopásmových sietí V stratégii Európa 2020 sa zdôrazňuje význam zavádzania širokopásmového pripojenia pri podpore sociálneho začleňovania a konkurencieschopnosti v EÚ. Stanovujú sa v nej aj ambiciózne ciele rozvoja širokopásmových sietí ustanovené v Digitálnej agende, napr. poskytnúť do roku 2013 základné širokopásmové pripojenie všetkým Európanom a zabezpečiť, aby mali do roku 2020 všetci Európania prístup k oveľa rýchlejším internetovým službám. Odhadované náklady na každý z týchto cieľov sú maximálne 60 mld. EUR pre prvú etapu a 270 mld. EUR pre druhú etapu. Cieľom kontroly štátnej pomoci v oblasti širokopásmových sietí je podporovať hospodársku súťaž medzi poskytovateľmi služieb zlepšením rozvoja infraštruktúry. Zámerom je pomôcť maximalizovať blaho spotrebiteľov vo forme nižších cien a lepších služieb. Takéto investície budú realizovať najmä komerční prevádzkovatelia. Význam verejného financovania a štátnej pomoci sa však od roku 2008, kedy sa navrhli opatrenia štátnej pomoci na zavedenie širokopásmového pripojenia ako neoddeliteľnej súčasti komplexných vnútroštátnych stratégií širokopásmového pripojenia, značne zvýšil. Výška štátnej pomoci určenej pre sektor širokopásmových sietí preto v porovnaní s priemerom za obdobie rokov 2004 – 2008 prudko narástla. Medzi rokmi 2004 a 2010 Komisia schválila 64 opatrení štátnej pomoci týkajúcich sa širokopásmového sektora, z ktorých väčšina sa týkala Spojeného kráľovstva. Podľa výročných správ za obdobie rokov 2004 – 2009 členské štáty už vynaložili 368 mil. EUR štátnej pomoci na širokopásmové siete. Použite verejných finančných prostriedkov môže napomôcť k vysokorýchlostnému prístupu pre čo najväčší počet Európanov, aby mohli využívať výhody znalostnej spoločnosti. Na liberalizovaných telekomunikačných trhoch je potrebné využívať verejné financovanie opatrne, aby sa predišlo vytláčaniu súkromných investícií. Zamestnanosť a vzdelávanie Cieľom stratégie Európa 2020 je podporovať hospodárstvo s vysokou mierou zamestnanosti na úrovni 75 % miery zamestnanosti. Cieľom kontroly štátnej pomoci v tejto oblasti je povoliť vnútroštátnu podporu na vzdelávanie a vytváranie pracovných miest, najmä pre znevýhodnených pracovníkov a pracovníkov so zdravotným postihnutím. Úloha opatrení štátnej pomoci na podporu vytvárania pracovných miest a na vzdelávanie je dosť obmedzená, keďže priama pomoc na podporu zamestnanosti je zameraná len na pracovníkov so zdravotným postihnutím a znevýhodnených pracovníkov, kým vplyv na zamestnanosť má aj pomoc zameraná na iné ciele, najmä regionálna pomoc. Komisia však tradične prijíma kladný prístup k pomoci na podporu zamestnanosti, najmä ak je určená na použitie na zamestnanie osôb, ktorí sa pri hľadaní práce stretávajú s osobitnými ťažkosťami. Komisia vo všeobecnosti zaujíma kladný postoj aj k pomoci na podporu vzdelávania. Členské štáty sa preto tiež vyzývajú, aby v prípade potreby dopĺňali svoje vnútroštátne plány v oblasti zamestnanosti a vzdelávania dobre cielenými opatreniami štátnej pomoci. Komisia v období rokov 2004 – 2010 celkovo schválila 51 opatrení štátnej pomoci na podporu vzdelávania a zamestnanosti. Tento počet bol nízky v dôsledku skutočnosti, že väčšinu opatrení na podporu vzdelávania a vzdelávania zaviedli členské štáty v rámci nariadenia o skupinových výnimkách. Počas toho istého obdobia bola skupinová výnimka udelená pre 1 005 opatrení. Takmer 70 % všetkých opatrení na podporu zamestnanosti v rámci nariadenia o skupinových výnimkách pripadlo na päť členských štátov: Poľsko, Taliansko, Španielsko, Maďarsko a Nemecko. Približne 74 % opatrení na podporu vzdelávania v rámci nariadenia o skupinovej výnimke bolo realizovaných Talianskom, Belgickom, Spojeným kráľovstvom, Nemeckom a Španielskom. Výdavky na štátnu pomoc na podporu vzdelávania a zamestnanosti predstavovali v období rokov 2004 – 2009 spolu približne 22,3 mld. EUR, z čoho pomoc na podporu vzdelávania dosiahla 17,5 mld. EUR. Štátna pomoc na podporu vzdelávania a zamestnanosti dosiahla v roku 2009 spolu približne 3,4 mld. EUR. Na Dánsko, Poľsko a Taliansko pripadalo 84 % pomoci na podporu zamestnanosti poskytnutej v roku 2009, kým Taliansko, Nemecko a Španielsko poskytli polovicu celkovej pomoci na vzdelávanie. ÚVOD Cieľom tohto jarného vydania hodnotiacej tabuľky štátnej pomoci je poskytnúť prehľad o situácii, pokiaľ ide o štátnu pomoc v členských štátoch v oblastiach, ktoré sú osobitne dôležité pre stratégiu Európa 2020[4], t. j. VaVaI, ochrana životného prostredia, regionálny rozvoj, širokopásmové siete, MSP, zamestnanosť a vzdelávanie[5]. Za každú z týchto oblastí sa v hodnotiacej tabuľke uvádza politický kontext, opisuje sa právny rámec, na základe ktorého možno pomoc poskytnúť, uvádzajú sa údaje o počte a druhu opatrení, ktoré sa prijali počas obdobia rokov 2004 – 2010, a o skutočných výdavkoch (do roku 2009 vrátane). Vzhľadom na to, že stratégia Európa 2020 sa zaviedla až v roku 2010 a najnovšie dostupné údaje o výdavkoch na štátnu pomoc sa týkajú roku 2009, v tejto etape je samozrejme príliš zavčasu vyvodzovať závery, ako politika v oblasti kontroly štátnej pomoci konkrétne prispela k cieľom stratégie Európa 2020. Táto hodnotiaca tabuľka sa však plánuje ako prvé vydanie, v ktorom sa štátna pomoc kladie do kontextu stratégie Európa 2020, a mohla by slúžiť ako východiskový bod pre ďalšiu analýzu v nasledujúcich rokoch, ktorá sa doplní, kde je to možné, hlbšou kvalitatívnou analýzou účinnosti opatrení pomoci. Keď sa na zasadnutí Európskej rady na konci marca 2010 schválil návrh Komisie, dospelo sa na ňom k záveru, že inovácia a konkurencieschopnosť sú pre stratégiu Európa 2020 rozhodujúce, spolu s ochranou životného prostredia a sociálnym začleňovaním. Politika EÚ v oblasti hospodárskej súťaže, a najmä politika v oblasti kontroly štátnej pomoci, skutočne predstavujú kľúčové prvky v stratégii Európa 2020. Hospodárska súťaž nepredstavuje cieľ sám o sebe, ale skôr prostriedok zvýšenia konkurencieschopnosti európskych trhov k prospechu podnikov a spotrebiteľov, ktorý vedie k väčšiemu výberu a lepším výrobkom za lepšie ceny. Hospodárska súťaž posilňuje produktivitu, rast a vytváranie pracovných miest. Ciele kontroly štátnej pomoci sú: i) obmedziť celkové úrovne štátnej pomoci („menej pomoci“); ii) zabezpečiť, aby pomoc v prípade jej poskytnutia neobmedzovala hospodársku súťaž, ale riešila zlyhania trhu v prospech spoločnosti ako celku („lepšia pomoc“); iii) účinne zabrániť nezlučiteľnej pomoci alebo vymáhať jej vrátenie a iv) zabezpečiť rovnaké podmienky na vnútornom trhu (bez narušenia obchodu medzi členskými štátmi). Kontrola štátnej pomoci je osobitne dôležitá v spojitosti s krízou a rozpočtovými obmedzeniami v členských štátoch. Počas krízy Komisia preukázala adaptabilitu svojich nástrojov štátnej pomoci, najmä prijatím rôznych oznámení zameraných na uchovanie finančnej stability a zabezpečenie rovnakých podmienok, a súčasne poskytnutím právnej istoty, pokiaľ ide o finančné inštitúcie ako aj reálnu ekonomiku[6]. V stratégii Európa 2020 sa stanovili tri hlavné témy: - inteligentný rast : vytvorenie hospodárstva založeného na znalostiach a inovácii, - udržateľný rast : podporovanie konkurencieschopnejšieho a ekologickejšieho hospodárstva, ktoré efektívnejšie využíva zdroje, - inkluzívny rast : podporovanie hospodárstva s vysokou mierou zamestnanosti, ktoré zabezpečí sociálnu a územnú súdržnosť. Politika v oblasti kontroly štátnej pomoci môže prispieť k úspešnosti týchto troch tém. V stratégii Európa 2020 sa stanovujú rôzne priority, na ktoré možno použiť nástroje štátnej pomoci v kombinácií politík s cieľom prispieť k týmto „hlavným iniciatívam“: 1. Inovácia v Únii; 2. digitálna agenda pre Európu; 3. Európa efektívne využívajúca zdroje; 4. priemyselná politika zameraná na globalizáciu[7] a 5. nové zručnosti a nové pracovné miesta. Cieľom kontroly štátnej pomoci je pomáhať členským štátom lepšie zamerať pomoc jej presnejším smerovaním na zlepšovanie konkurencieschopnosti a/alebo zmenšovanie regionálnych a sociálnych rozdielov. Inými slovami, jej cieľom je zabezpečiť, aby pomoc riešila zlyhania trhu a nenarúšala hospodársku súťaž bez primeranej kompenzujúcej výhody. Takáto pomoc sa zvyčajne týka horizontálnych cieľov, ktoré sú zohľadnené prostredníctvom osobitných regulačných rámcov a usmernení, vrátane rámcov a usmernení pre VaVaI a rizikový kapitál, MSP, ochranu životného prostredia a vzdelávanie. Osobitné rámce a usmernenia v tomto ohľade pomáhajú zabezpečiť, aby v prípade zásahu členských štátov na trhu bola vyššia pravdepodobnosť, že verejné prostriedky budú účinne riešiť zistené zlyhania trhu. Súčasná štruktúra kontroly štátnej pomoci je založená na „trojstupňovom“ systéme: skupinová výnimka, štandardné a podrobné posúdenie. Opatrenia v rámci skupinovej výnimky zahŕňajú tie, ktoré sú oslobodené od predchádzajúcej notifikácie Komisii, a ktoré sa preto môžu realizovať bez predchádzajúceho schválenia Komisie. Notifikované opatrenia v zásade podliehajú štandardnému posúdeniu. Podrobné posúdenie sa vykonáva len v prípadoch, keď nie je možné odstrániť pochybnosti. Tento dvojstupňový prístup umožňuje Komisii sústrediť svoju analýzu na opatrenia pomoci, ktoré majú najrušivejší vplyv. Toto jarné vydanie hodnotiacej tabuľky obsahuje prehľad pomoci vykázanej členskými štátmi pre každú z príslušných kategórií štátnej pomoci, ktoré sa uvádzajú do právneho a politického kontextu. To zahŕňa pomoc na VaVaI (oddiel 3), pomoc na ochranu životného prostredia a úsporu energie (oddiel 4), pomoc na regionálny rozvoj (oddiel 5), pomoc pre MSP (oddiel 6), pomoc pre širokopásmové siete (oddiel 7) a pomoc na podporu zamestnanosti a vzdelávania (oddiel 8). Číselné údaje o štátnej pomoci v tejto správe vychádzajú z výročných správ o existujúcich schémach, ktoré členské štáty predkladajú podľa článku 5 nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004[8] a prílohy III A uvedeného nariadenia, v ktorých sa stanovuje rozsah a obsah údajov, ktoré musia členské štáty predkladať Komisii[9]. Tieto údaje vychádzajú ďalej z informácií, ktoré členské štáty predložili vo svojich notifikáciách podľa článku 2 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999[10]. Číselné údaje o výdavkoch týkajúcich sa štátnej pomoci nezahŕňajú príspevky zo štrukturálnych fondov a z Kohézneho fondu. V období rokov 2007 – 2013 budú tieto fondy tvoriť približne 36 % rozpočtu EÚ. To predstavuje počas dotknutého obdobia výdavky takmer vo výške 347 miliárd EUR, zamerané na tri ciele: zbližovanie, regionálna konkurencieschopnosť a zamestnanosť a územná spolupráca. Pravidlá štátnej pomoci sa vzťahujú len na malú časť finančných prostriedkov vynakladaných na politiku súdržnosti, keďže väčšina výdavkov sa týka všeobecnej infraštruktúry alebo iných ako hospodárskych činností[11]. Dodržiavanie pravidiel štátnej pomoci predstavuje v každom prípade výslovnú požiadavku na využívanie štrukturálnych fondov. ŠTÁTNA POMOC NA VÝSKUM, VÝVOJ A INOVÁCIE Politický kontext Výskum, vývoj a inovácie (ďalej len „VaVaI“) sú jedným z rozhodujúcich prvkov úsilia zameraného na posilnenie konkurencieschopnosti európskeho hospodárstva a na zabezpečenie trvalo udržateľného rastu. VaVaI sa preto stali stredobodom stratégie Európa 2020[12], ako jedna z hlavných iniciatív. V stratégii Európa 2020 sa stanovil cieľ vynaložiť do roku 2020 na výskum a vývoj 3 % HDP EÚ. Uznáva sa v nej však tiež, že „ dôležitá nie je iba absolútna výška finančných prostriedkov investovaných do výskumu a vývoja, Európa sa musí sústrediť na vplyv a skladbu výdavkov na výskum a zlepšiť podmienky pre výskum a vývoj v súkromnom sektore v EÚ “[13]. V stratégii sa výslovne poukazuje na úlohu politiky v oblasti kontroly štátnej pomoci tým, že „ môže aktívne a pozitívne prispieť [...] podnecovaním a podporovaním iniciatív pre inovatívnejšie, účinnejšie a ekologickejšie technológie a zároveň uľahčovaním prístupu k investíciám, rizikovému kapitálu a financovaniu výskumu a rozvoja “[14]. Je však dôležité zdôrazniť, že pravidlá štátnej pomoci predstavujú len jeden prvok politík v oblasti výskumu, vývoja a inovácií a že štátna pomoc sa týka len časti celkových výdavkov na výskum a vývoj. Aj keď sa napríklad v nedávnej ekonomickej analýze poukazuje na to, že „ daňový režim v oblasti výskumu a vývoja, ktorý je viac orientovaný na fiškálne stimuly ako na priame dotácie, má pravdepodobne pozitívny vplyv na úroveň efektívnosti výdavkov na výskum a vývoj vo všetkých členských štátoch EÚ “[15], fiškálne stimuly pre výskum a vývoj patria vo veľkej miere mimo rozsah pôsobnosti pravidiel štátnej pomoci, keďže predstavujú opatrenia všeobecnej pôsobnosti[16]. Komisia vo svojom oznámení „Hlavná iniciatíva stratégie Európa 2020 Únia inovácií“[17] uvádza, čo je podľa jej názoru potrebné vykonať na podporu inovácie a na opätovné zameranie politiky v oblasti výskumu, vývoja a inovácie na výzvy, ktoré stoja pred našou spoločnosťou, ako je zmena klímy, efektívne využívanie energie a zdrojov, zdravie a demografická zmena. Zasadnutie Európskej rady zo 4. februára 2011 sa sústredilo na energetiku a inovácie a odsúhlasilo sa na ňom mnoho prioritných opatrení, ktorých realizácia značne prispeje k zvýšeniu rastu a zlepšeniu vytvárania pracovných miest, ako aj k podpore konkurencieschopnosti Európy[18]. „Inovácia v Únii“ sa bude rozvíjať spolu s hlavnou iniciatívou „Priemyselná politika vo veku globalizácie“, v ktorej sa stanovuje strategický rámec na podporu silnej, diverzifikovanej a konkurencieschopnej priemyselnej základne v Európe. V tejto iniciatíve sa zdôrazňuje dôležitosť konkurenčných trhov ako faktorov podpory inovácie a zlepšenia efektívnosti a ako stimulu pre podniky na zvýšenie ich produktivity, a vyzdvihuje sa, že najdôležitejšou úlohou kontroly štátnej pomoci je „ zabrániť narušeniu na jednotnom trhu; okrem toho návrh pravidiel štátnej pomoci prispieva k podpore konkurencieschopnosti priemyslu v Európe. Pravidlá štátnej pomoci poskytujú rámec, ktorým sa investície členských štátov orientujú na riešenie zistených zlyhaní trhu “[19]. Hlavnou otázkou preto je, ako by mali členské štáty zasahovať v záujme dosiahnutia tohto cieľa a aká by mala byť v tejto súvislosti úloha pravidiel štátnej pomoci. Okrem toho musia členské štáty pod tlakom rozpočtových obmedzení zachovávať náročnú rovnováhu medzi úpravou štátnych výdavkov a ochranou výdavkov podporujúcich rast[20]. Hoci najúčinnejším spôsobom stimulácie inovácie je podpora hospodárskej súťaže a všeobecné opatrenia vytvárajúce správne podmienky, štátna pomoc môže za určitých okolností predstavovať správnu možnosť na poskytnutie stimulov na ďalšie súkromné investície do výskumu, vývoja a inovácií a na riešenie zistených zlyhaní trhu. Najrelevantnejšími zlyhaniami trhu pri VaVaI sú pozitívne vonkajšie vplyvy (keď výhody pre spoločnosť vysoko prevyšujú súkromné výhody pre konkrétny podnik investujúci do VaVaI), verejné statky (keď výsledok konkrétnej činností nemôže byť chránený, takže ho môžu použiť konkurenti podniku, ktorý pôvodne investoval do VaVaI), neúplné a asymetrické informácie, nedostatočná koordinácia a zlyhania siete. Štátna pomoc môže pomôcť zmeniť stimuly súkromných podnikov a dosiahnuť, aby investovali do výskumu, vývoja a inovácií. Ak by sa však štátna pomoc mala využívať na ochranu vnútroštátnych podnikov, udržanie neefektívnych podnikov nad vodou, narušenie hospodárskej súťaže a na umelé uchovávanie rozdrobených trhov, mohlo by to viesť k zníženiu celkovej úrovne VaVaI a k zníženiu hospodárskeho rastu. Keď podnik dostane pomoc, jeho postavenie na trhu sa vo všeobecnosti posilní a návratnosť investícií sa pre konkurentov môže znížiť. Okrem toho, ak pomoc vedie k miernemu obmedzeniu rozpočtu príjemcu, môže tiež znížiť stimuláciu príjemcu inovovať. Pomoc by mohla viesť aj k podpore neefektívnych podnikov alebo by mohla umožniť príjemcovi zvýšiť vylučovacie praktiky alebo svoju trhovú silu. Štátna pomoc preto môže prispieť k zintenzívneniu VaVaI, len ak je zameraná na jasne identifikované zlyhania trhu, ktoré bránia v tom, aby trhy dosiahli optimálnu úroveň VaVaI, a ak je dobre navrhnutá, pričom je potrebné zabezpečiť, aby sa minimalizovali zlyhania hospodárskej súťaže a obchodu a maximalizovala efektívnosť verejných výdavkov (to dokazuje príklad projektu Gaya, uvedený v rámčeku v oddiele 3.3.). Ako sa však už uviedlo, je potrebné pripomenúť, že štátna pomoc predstavuje len jeden prvok v oveľa širšom spektre potrebnom na podporu VaVaI. Štátna pomoc nemôže nahradiť reformy potrebné na riešenie štrukturálnych nedostatkov v tejto špecifickej oblasti. Pravidlá štátnej pomoci na VaVaI Pravidlá upravujúce štátnu pomoc na VaVaI sa preskúmali v kontexte Lisabonskej stratégie, pričom sa uznalo, že úroveň VaVaI nie je pre hospodárstvo optimálna. Cieľom štátnej pomoci na VaVaI je prispieť k zvýšeniu úrovne súkromných investícií v tejto oblasti, ktoré by v konečnom dôsledku viedli k vyššiemu rastu v Únii. Rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie[21] z roku 2006 a Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách[22] z roku 2008 tvoria právny základ pre posudzovanie opatrení štátnej pomoci na VaVaI. Tento rok Komisia vykoná priebežné hodnotenie rámca, pričom zohľadní skúsenosti so súčasnými prípadmi a predbežne určí praktické úpravy, ktoré sa majú zvážiť pri revízii rámca v roku 2013. Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách, v súlade s rámcom, zahŕňa opatrenia na podporu výskumu, vývoja a inovácii. Vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách sú zahrnuté tieto opatrenia: pomoc na projekty výskumu a vývoja, pomoc na štúdie technickej uskutočniteľnosti, pomoc na úhradu nákladov na práva priemyselného vlastníctva pre MSP, pomoc pre mladé inovačné malé podniky, pomoc na poradenské služby pre inováciu a na služby na podporu inovácie, pomoc na pridelenie vysoko kvalifikovaných pracovníkov a pomoc na výskum a vývoj v odvetví poľnohospodárstva a rybného hospodárstva. Rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie Rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie ustanovuje podmienky, ktoré by členské štáty mali dodržiavať pri poskytovaní pomoci na VaVaI, umožňuje však, aby členské štáty prispôsobili podporu VaVaI svojim vnútroštátnym osobitostiam. Cieľom rámca z roka 2006 je uľahčiť členským štátom lepšie zamerať pomoc na príslušné zlyhania trhu. Venuje veľkú pozornosť potrebám MSP, ktorých sa najviac dotýkajú zlyhania trhu, avšak poskytuje aj veľkým podnikom viaceré možnosti na prijatie podpory, ak je to primerane odôvodnené. Štátna pomoc musí viesť príjemcu pomoci k zmene správania tak, aby sa zvýšila jeho úroveň činností v oblasti VaVaI. Rámec zahŕňa opatrenia štátnej pomoci pre viaceré činnosti VaVaI: pomoc na projekty výskumu a vývoja, pomoc na štúdie technickej uskutočniteľnosti, pomoc pre MSP na náklady súvisiace s právami priemyselného vlastníctva, pomoc mladým inovačným podnikom, pomoc na inováciu procesov a organizácie v službách, pomoc na poradenské služby zamerané na inovácie a na služby na podporu inovácií, pomoc na zapožičiavanie vysokokvalifikovaných pracovníkov a pomoc na inovačné klastre. Obsahuje aj osobitné pravidlá pre poľnohospodárstvo a rybné hospodárstvo. Uplatňovanie pravidiel je založené na prepracovanej ekonomickej analýze. Opatrenia zahŕňajúce vysoké sumy pomoci, ktoré majú najväčší potenciál narušiť hospodársku súťaž a obchod, sú podrobené podrobnému preskúmaniu, kým opatrenia týkajúce sa menších súm pomoci sú podrobené ľahšiemu posúdeniu na základe samostatných pravidiel a môžu byť aj oslobodené od povinnosti predchádzajúcej notifikácie podľa Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. V prípade projektov výskumu a vývoja rámec rozlišuje tri kategórie pomoci, v závislosti od toho, či daný druh výskumu je viac alebo menej vzdialený od trhu: základný výskum, priemyselný výskum a experimentálny rozvoj, podľa príkladu uvedeného v príručke Frascati o meraní vedeckých a technologických činností[23]. To umožňuje rôzne intenzity pomoci podľa významnosti zlyhania trhu, ktorému výskumné projekty čelia. Rámec ďalej poskytuje pokyny v súvislosti s tým, či je štátna pomoc zahrnutá v projektoch VaVaI vykonávaných podnikmi spolu s výskumnými organizáciami financovanými z verejných zdrojov. Tým sa zlepšila právna istota pre výskumné organizácie a pre ich zmluvné alebo spoločné výskumné činnosti, čo by malo posilniť postavenie verejných výskumných subjektov a uľahčiť verejno-súkromnú spoluprácu Zlučiteľnosť pomoci podliehajúcej podrobnému posúdeniu V dôsledku vyššieho rizika narušenia hospodárskej súťaže, keď pomoc poskytnutá jednému príjemcovi prevyšuje maximálne hodnoty stanovené v rámci, vyžaduje sa individuálna notifikácia. Posudzovanie pomoci sa vykonáva na základe rámca a jej cieľom je analyzovať vplyv na hospodársku súťaž a prínos projektu výskumu a vývoja k cieľom verejného záujmu. Rozhodnutia o štátnej pomoci na VaVaI a prípadové štúdie Medzi rokmi 2004 a 2010 Európska komisia prijala 426 konečných rozhodnutí o opatreniach na VaVaI, vrátane 12 rozhodnutí o neexistencii štátnej pomoci a 413 rozhodnutí o zlučiteľnosti. Komisia prijala jedno čiastočne zamietavé rozhodnutie s vrátením pomoci [vec C31/2004 Schiefergruben Magog (Nemecko)]. V roku 2004 počet schválených opatrení štátnej pomoci dosiahol 38. V nasledujúcich dvoch rokoch sa zvýšil približne na 70 ročne v dôsledku skutočnosti, že do celkového počtu boli zahrnuté nové členské štáty, a v dôsledku zvýšenia počtu nemeckých prípadov. Od nadobudnutia účinnosti rámca pre VaVaI 1. januára 2007 až do konca roka 2010 Komisia schválila 195 schém štátnej pomoci, z toho 143 čistých schém na podporu výskumu a vývoja, 14 schém orientovaných na inovácie a 38 zmiešaných opatrení, ktoré presadzujú ciele výskumu a vývoja, ako aj inovácií. Komisia súčasne schválila ďalších 44 individuálnych uplatnení schémy alebo ad hoc opatrení pomoci na výskum a vývoj, z čoho 39 po podrobnom posúdení (vrátane dvoch opatrení, pri ktorých sa vykonalo konanie vo veci formálneho zisťovania)[24]. Okrem toho monitorovala celkovo 192 individuálnych opatrení poskytnutých na základe schválených schém pomoci, ktoré prevyšujú 3 milióny EUR, ale nie sú individuálne notifikovateľné. Počet opatrení schválených na základe rámca pre VaVaI spočiatku dosiahol v roku 2007 úroveň 64, ktorá bola podobná úrovni zaznamenanej v predchádzajúcich rokoch. V roku 2008 sa táto úroveň zvýšila na 110 vo veľkej miere v dôsledku značného počtu nemeckých (26) a španielskych (24) opatrení. V posledných dvoch rokoch sa zaznamenalo významné zníženie. V roku 2009 bolo schválených približne 40 opatrení a v roku 2010 približne 30. Tento jav je možné vysvetliť aj zavedením Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách v druhej polovici roka 2008, ktorým sa povolilo, aby sa pomoc na VaVaI poskytovala bez ex ante preskúmania Komisiou[25]. Počet opatrení na podporu VaVaI oslobodených na základe skupinovej výnimky, ktoré členské štáty zaviedli počas toho istého obdobia siedmich rokov (2004 – 2010), dosiahol 559[26]. Takmer 60 % všetkých týchto opatrení zaviedli štyri členské štáty: Taliansko (109), Poľsko (79), Španielsko (73) a Nemecko (67). Nasledujúci graf znázorňuje trend opatrení v oblasti VaVaI v období rokov 2004 – 2010: [pic] Pokiaľ ide o druh podporovaných činností, z opatrení v rámci skupinovej výnimky realizovaných v oblasti VaVaI, ktoré boli zavedené do účinnosti na základe Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 100 bolo poskytnutých na pomoc na základný výskum, 299 na priemyselný výskum a 290 na experimentálny vývoj. Pokiaľ ide o ciele všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 109 opatrení sa týkalo práv priemyselného vlastníctva pre MSP, 54 mladých inovačných podnikov, 115 štúdií technickej uskutočniteľnosti, 79 poradenských služieb pre inováciu a služieb na podporu inovácie, 54 výskumu a vývoja v odvetviach poľnohospodárstva a rybného hospodárstva a 39 zapožičiavania vysokokvalifikovaných pracovníkov. V nasledujúcom rámčeku sa uvádzajú príklady opatrení realizovaných v dvoch členských štátoch na podporu investícií do VaVaI. Prvým je opatrenie v rámci skupinovej výnimky realizované Španielskom a zamerané na automobilové odvetvie, a druhým je francúzska individuálna pomoc týkajúca sa technológií pre motorové biopalivá, ktorá zahŕňa určité kompenzačné opatrenia na vyváženie narušenia hospodárskej súťaže. Plán zlepšenia konkurencieschopnosti automobilového odvetvia (X 59/2009, Španielsko) V roku 2009 Španielsko oznámilo Komisii opatrenie v rámci skupinovej výnimky, zamerané na zlepšenie konkurencieschopnosti automobilového odvetvia. Toto opatrenie zahŕňalo pomoc na účely ochrany životného prostredia, na činnosti VaVaI, a na podporu vzdelávania. Celkový rozpočet predstavoval 800 mil. EUR na financovanie investícií realizovaných v roku 2009. Pokiaľ ide o VaVaI, pomoc sa mohla poskytnúť na experimentálny vývoj a na štúdie technickej uskutočniteľnosti. Príjemcami mohli byť MSP a veľké podniky. MSP využívali v súlade s ustanoveniami Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách zvýšenie intenzity pomoci. Pomoc bola poskytnutá vo forme grantov a zvýhodnených úverov. Pomoc v rámci tejto schémy (194 mil. EUR) predstavovala v roku 2009 viac ako dve tretiny štátnej pomoci na VaVaI, ktorá sa poskytla v Španielsku na základe opatrení v rámci skupinovej výnimky, a približne 20 % celkovej pomoci na VaVaI poskytnutej v EÚ na základe opatrení v rámci skupinovej výnimky. Projekt Gaya (N 493/2009, Francúzsko) V roku 2009 Francúzsko notifikovalo Komisii svoj zámer realizovať výskumný program Gaya, ktorý sa zameriaval na vývoj technológií na výrobu motorových biopalív druhej generácie. Skupina GDF SUEZ, vedúci projektu, a jej partneri plánovali vybudovať predvýrobný výskumno-vývojový ukážkový závod na testovanie procesov splyňovania biomasy na úrovni celého výrobného reťazca. Tento závod sa má používať ako súčasť spoločného výskumno-vývojového programu na využitie v následnej etape priemyselnej výroby. Očakávaný celkový rozpočet bol 46,5 milióna EUR na sedemročné obdobie trvania projektu. V nadväznosti na hĺbkové preskúmanie Komisia schválila v roku 2010 pomoc na program vo výške 18,9 mil. EUR. Dospela k záveru, že tento projekt výskumu a vývoja by priniesol značné výhody z hľadiska šírenia vedeckého poznania a ochrany životného prostredia, územného plánovania a zníženia energetickej závislosti Európy. Keďže sa však potenciálne komerčné výhody projektu GAYA neočakávali pred obdobím rokov 2020 – 2030, projekt vyžadoval financovanie z verejných zdrojov. Komisia mala obavy najmä z toho, že rozdelenie budúcich práv duševného vlastníctva medzi GDF Suez a jej partnerské výskumné orgány v budúcnosti naruší podmienky hospodárskej súťaže na trhu s biometánom. GDF Suez sa zaviazala, že sa vzdá výhradných práv, ktoré by jej mohli poskytnúť jej partneri vo vzťahu k svojim technológiám. Narušenia hospodárskej súťaže spôsobené pomocou by preto zostali obmedzené, najmä z dôvodu, že budúci ukážkový závod bude otvorený pre ostatné zainteresované strany v odvetví. Na záver prítomnosť hlavných európskych konkurentov a skutočnosť, že projekt bol odlišný od ostatných očakávaných technológií, umožnili zachovať konkurenčný tlak na energetických trhoch. Táto pomoc bola poskytnutá v rámci schémy pomoci francúzskej Agentúry pre životné prostredie a hospodárenie s energiou, ktorú Komisia schválila v marci 2010. Výdavky na VaVaI Ako sa už uviedlo, v hlavnej iniciatíve Inovácia v Únii sa stanovuje celoeurópsky cieľ investovať 3 % HDP EÚ (verejné a súkromné výdavky spolu) do VaVaI. Výdavky na výskum a vývoj v EÚ dosiahli v roku 2009 rekordnú úroveň 2,01 % HDP (približne 236,5 mld. EUR)[27], o trocha vyššiu ako v roku 2008 (1,92 %), ale stále veľmi vzdialenú od cieľa stanoveného v stratégii Európa 2020[28]. Značné rozdiely boli aj medzi členskými štátmi. Kým tri členské štáty prekročili cieľovú úroveň 3 % HDP[29], len tri ďalšie členské štáty prekročili priemer EÚ[30] a ďalších deväť členských štátov[31] nedosiahlo svojimi spoločnými súkromnými a verejnými výdavkami na výskum a vývoj ani 1 % HDP. Štátny sektor poskytol finančné prostriedky na približne tretinu celkových výdavkov na VaV v EÚ (0,65 % HDP). Štátna pomoc predstavovala relatívne malý podiel na tejto celkovej hodnote (13 %), rovnajúci sa 10,6 miliardy EUR, respektíve 0,09 % HDP v roku 2009 (priemer EÚ). Deväť členských štátov pridelilo štátnu pomoc na VaVaI nad úrovňou priemeru EÚ: Belgicko (0,22 %), Slovinsko (0,19 %), Česká republika (0,18 %), Luxembursko (0,16 %), Fínsko (0,14 %), Španielsko (0,13 %), Francúzsko (0,11 %), Rakúsko (0,11 %) a Maďarsko (0,10 %). Na druhej strane šesť členských štátov (Cyprus, Slovensko, Grécko, Lotyšsko, Poľsko a Estónsko) poskytlo len 0,01 % alebo menej svojho HDP ako štátnu pomoc na VaVaI. Takmer 60 % celkovej štátnej pomoci na výskum, vývoj a inovácie v roku 2009 poskytli tri členské štáty: Nemecko (2,5 mld. EUR, 24 % celkovej hodnoty za EÚ), Francúzsko (2,2 mld. EUR, 20 %) a Španielsko (1,4 mld. EUR, 13 %). [pic] Pomoc v rámci skupinovej výnimky vykázaná ako pomoc na VaVaI dosiahla v roku 2009 približne 1 miliardu EUR. To predstavovalo 9 % celkovej pomoci poskytnutej na ten istý cieľ. Španielsko (282 mil. EUR), Taliansko (267 mil. EUR) a Belgicko (takmer 130 mil. EUR) boli členské štáty, ktoré najviac využili tento nástroj. Členské štáty vo všeobecnosti využívali štyri (z deviatich) cieľov Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách v tejto oblasti: experimentálny vývoj (článok 31 ods. 2 písm. c) Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 428 mil. EUR), priemyselný výskum (článok 31 ods. 2 písm. b) Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 312 mil. EUR), štúdie technickej uskutočniteľnosti (článok 32 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 65 mil. EUR) a pomoc pre MSP na náklady súvisiace s právami priemyselného vlastníctva (článok 33 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 53 mil. EUR). V roku 2009 bola štátna pomoc na VaVaI poskytnutá na základe približne 420 opatrení (z toho 137 bolo v rámci skupinovej výnimky), ale šesť najväčších schém (všetky schválené Komisiou) tvorilo štvrtinu celkových výdavkov. Tieto opatrenia spolu s ostatnými 13 schémami (dve z nich v rámci skupinovej výnimky) tvorili takmer polovicu celkovej štátnej pomoci na VaVaI poskytnutej v EÚ. Spomedzi týchto najvýznamnejších 19 opatrení bolo 5 francúzskych, 3 nemecké, 3 španielske, 3 talianske, 2 britské, 1 belgická, 1 fínska a 1 rakúska schéma. V dlhodobej perspektíve trend vykazuje mierne zvýšenie pomoci na VaVaI v relatívnom, ako aj hodnotovom vyjadrení. V období od roku 2004 do roku 2009 sa táto pomoc zvýšila z 0,05 % (5,7 mld. EUR) HDP EÚ na 0,09 % v roku 2009. V tomto období viac ako polovicu z celkovej hodnoty 46,5 mld. EUR poskytnutej v tomto období šiestich rokov na VaVaI vynaložili dva členské štáty: Nemecko (29 %) a Francúzsko (22 %), kým päť členských štátov tvorilo ďalšiu tretinu celkovej hodnoty: Taliansko (11 %), Španielsko (9 %), Spojené kráľovstvo (7 %), Belgicko (5 %) a Holandsko (4 %). Členské štáty poskytovali štátnu pomoc na VaVaI prevažne na základe schém, a nie prostredníctvom ad hoc individuálnych opatrení. Štátna pomoc poskytnutá v roku 2009 na základe schém tvorila 98 % celkovej hodnoty, zatiaľ čo na ad hoc opatrenia pripadali zostávajúce 2 %. Tieto pomery zostali počas posledných šiestich rokov stabilné. Pokiaľ ide o nástroje pomoci, najčastejšie používané boli v roku 2009 priame granty (približne 80 % celkového objemu), za ktorými nasledovali zvýhodnené úvery[32] (11 %) a oslobodenia od daní (9 %). Iné nástroje ako kapitálová účasť, odklad dane alebo záruky, nehrajú významnú úlohu. Španielsko a Francúzsko zodpovedali za viac ako 70 % pomoci vo forme zvýhodnených úverov, kým Belgicko a Spojené kráľovstvo sa spolu podieľali na 85 % daňových výnimiek pre VaVaI. Štátna pomoc a výkonnosť v oblasti inovácií Porovnaním výšok štátnej pomoci poskytnutej členskými štátmi[33] s ich výkonnosťou v inováciách[34] sa zistilo, že neexistuje priame prepojenie medzi týmito dvoma premennými. Ukazovateľ výkonnosti v oblasti inovácií zahŕňa mnoho veličín, ktoré okrem úrovne výdavkov na výskum a vývoj (verejných a súkromných) obsahujú napríklad úroveň dosiahnutého vzdelania mládeže, prístup podnikov k širokopásmovému pripojeniu a ochranné ;známky Spoločenstva na milión obyvateľov. Všetky tieto veličiny prispievajú k výkonnosti krajiny v oblasti inovácií. To dokumentuje rôzne možnosti, ktoré členské štáty majú na podnietenie VaVaI. Štátna pomoc je len jedným z dostupných nástrojov. Členské štáty ako Švédsko, Nemecko alebo Dánsko, ktoré patria do skupiny lídrov v inováciách, poskytovali štátnu pomoc (v relatívnom vyjadrení ako % HDP) rovnakú alebo nižšiu ako priemer EÚ. Fínsko – tiež líder v inováciách – však poskytlo štátnu pomoc vyššiu ako priemer EÚ. Vo všetkých týchto prípadoch boli štátne výdavky na VaVaI vyššie ako priemer EÚ[35]. [pic] Zo skupiny krajín, ktoré patria do kategórie nasledujúcich novátorov, je vo väčšine členských štátov štátna pomoc vyššia alebo blízka priemeru EÚ (0,09 % HDP v roku 2009). Jedine Spojené kráľovstvo, Estónsko a Cyprus vykazujú malý podiel štátnej pomoci na VaVaI (pod polovicou priemeru EÚ). Okrem Maďarska, Španielska a Českej republiky, ktoré poskytli pomoc nad priemerom EÚ, zvyšok krajín v skupinách priemerných alebo slabých novátorov poskytol nízke úrovne štátnej pomoci na VaVaI (pod priemerom EÚ). Záver o štátnej pomoci na VaVaI Európa musí ešte dosiahnuť značný pokrok v záujme dosiahnutia európskeho cieľa do roku 2020 vynaložiť 3 % HDP EÚ na VaVaI. Tento kvantitatívny cieľ musí byť spojený aj so štrukturálnymi reformami na zlepšenie prostredia a všeobecných podmienok pre výskum a vývoj v súkromnom sektore. V hlavnej iniciatíve stratégie „Európa 2020 Únia inovácií“ Komisia uvádza, čo podľa nej musí Európa urobiť na zlepšenie podmienok a prístupu k finančným zdrojom na VaVaI, aby sa vyrovnala s novými výzvami našej spoločnosti a zabezpečila, aby sa inovačné myšlienky zmenili na výrobky a služby, ktoré vytvárajú rast a zamestnanosť. Pravidlá štátnej pomoci predstavujú súbor dodatočných nástrojov na riešenie týchto výziev. Hlavnou úlohou štátnej pomoci na VaVaI je poskytnúť finančné zdroje, keď samotné trhy nedosahujú optimálne úrovne výskumu, vývoja a inovácií v dôsledku nedostatkov v ich fungovaní. Členské štáty, ktoré sa považujú za lídrov v inováciách, nie sú nutne tie, v ktorých sa poskytuje najviac štátnej pomoci na VaVaI. ŠTÁTNA POMOC NA OCHRANU žIVOTNÉHO PROSTREDIA Politický kontext Prírodné zdroje sú nevyhnutným predpokladom fungovania európskeho aj celosvetového hospodárstva a základom kvality nášho života. Intenzívne využívanie svetových zdrojov vyvíja tlak na našu planétu a ohrozuje istotu dodávok týchto zdrojov. Je preto potrebné zmeniť súčasné využívanie zdrojov v prospech hospodárstva s nízkou úrovňou produkcie uhlíka, ktoré efektívne využíva zdroje na dosiahnutie udržateľného rastu. Za daných okolností sa v stratégii Európa 2020 zdôrazňoval „udržateľný rast“[36] ako jedna z hlavných priorít pre nastávajúce roky: v hlavnej iniciatíve „Európa efektívne využívajúca zdroje“ sa stanovili konkrétne ciele[37] a dlhodobý rámec pre opatrenia. V tomto dlhodobom rámci sa stanovuje kombinácia koordinovaných opatrení v mnohých oblastiach[38] a podporujú sa politické programy pre zmenu klímy, energetiku[39], dopravu, priemysel, suroviny, poľnohospodárstvo, rybné hospodárstvo, biodiverzitu a regionálny rozvoj, ktoré budú prispievať k týmto cieľom: - zvýšiť hospodársku výkonnosť a zároveň znížiť využívanie zdrojov, - identifikovať a vytvoriť nové príležitosti pre hospodársky rast a väčšiu mieru inovácií a zvýšiť konkurencieschopnosť EÚ, - zabezpečiť bezpečnosť dodávok základných zdrojov, - bojovať proti zmene klímy a obmedzovať dôsledky využívania zdrojov na životné prostredie. Mnohým z týchto cieľov sa venuje pozornosť prostredníctvom regulačných alebo všeobecných opatrení, ktoré neobsahujú štátnu pomoc. Okrem toho, podľa ustanovení článku 191 ZFEÚ[40] opatrenia na ochranu životného prostredia EÚ vychádzajú z preventívnej zásady, že environmentálne škody by sa prioritne mali naprávať pri zdroji a že znečisťovateľ by mal platiť, čo má za následok úplnú internalizáciu environmentálnych nákladov znečisťovateľmi, a preto nezahŕňa štátnu pomoc. Ako sa fakticky ustanovuje v iniciatíve „Európa efektívne využívajúca zdroje“, „ zdroje sa často využívajú neúčinne preto, lebo informácie o skutočných nákladoch spoločnosti na ich spotrebu nie sú dostupné. Dôsledkom toho je, že podniky aj jednotlivci nemôžu náležite zmeniť svoje správanie “. V určitých prípadoch, ak neexistuje zásah štátu, sa podniky môžu vyhnúť znášaniu úplných nákladov znečistenia životného prostredia, ktoré vyplývajú z ich činnosti. Trh teda neprideľuje zdroje účinne, čo vedie k tomu, že podniky nemenia svoje správanie v záujme vyššej úrovni ochrany životného prostredia. V takýchto situáciách poskytuje štátna pomoc možnosti, ako reagovať na zlyhanie trhu spojené s negatívnymi vonkajším vplyvmi na životné prostredie. Stimuly pre podniky na zvýšenie ochrany životného prostredia a internalizáciu svojich nákladov sa môžu zaviesť napríklad prostredníctvom trhovo orientovaných nástrojov[41] (ďalej len „trhovo orientované nástroje“, napr. dane) a/alebo regulácia (napr. povinné normy EÚ). Verejná podpora, vrátane štátnej pomoci, môže tiež hrať úlohu, keď zlyhania trhu bránia podnikom dosiahnuť lepšiu ochranu životného prostredia a keď nie je možné použiť ostatné trhovo orientované nástroje[42]. Primárny cieľom kontroly štátnej pomoci v oblasti ochrany životného prostredia[43] je zabezpečiť, aby opatrenia štátnej pomoci viedli k zvýšeniu úrovne ochrany životného prostredia v porovnaní so stavom bez pomoci, a zabezpečiť, aby pozitívne účinky pomoci prevažovali nad jej negatívnymi účinkami, najmä pokiaľ ide o narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod medzi členskými štátmi. Pravidlá štátnej pomoci na ochranu životného prostredia Súčasné usmernenia[44] upravujúce štátnu pomoc na ochranu životného prostredia boli súčasťou balíka opatrení týkajúcich sa zmien klímy z roku 2008. Boli sformulované s cieľom zabezpečiť vykonávanie kontroly štátnej pomoci v kontexte politík EÚ v oblasti ochrany životného prostredia a energetiky. Tieto boli doplnené Všeobecným nariadením o skupinových výnimkách, ktoré prvýkrát obsahovalo v nariadení o skupinových výnimkách osobitné ustanovenia na ochranu životného prostredia. Usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia V súčasných usmerneniach o pomoci na ochranu životného prostredia, ktoré nadobudli účinnosť v apríli 2008, sa Komisia podrobnejšie venuje pravidlám zlučiteľnosti skúmaním niekoľkých zvyčajných opatrení pomoci na ochranu životného prostredia. Aj iné druhy opatrení pomoci sa môžu vyhlásiť za zlučiteľné, ale budú sa posudzovať priamo na základe článku 107 ZFEÚ (preverenie vyváženosti medzi pozitívnymi a negatívnymi vplyvmi). V usmerneniach sa napríklad členské štáty podnecujú, aby podporovali výrobu energie z obnoviteľných zdrojov a energeticky efektívnu spoločnú výrobu elektriny a tepla tým, že sa im povoľuje poskytnúť prevádzkovú pomoc podnikom vyrábajúcim energiu z obnoviteľných zdrojov alebo podnikom zaoberajúcim sa kombinovanou výrobou tepla a elektriny, pričom sa uhrádza úplný rozdiel medzi výrobnými nákladmi a trhovou cenou. Usmernenia obsahujú okrem toho ustanovenia pre pomoc na včasné prispôsobenie sa normám, pomoc na environmentálne štúdie, pomoc na diaľkové vykurovanie, pomoc na odpadové hospodárstvo a pomoc spojenú so systémami obchodovania s povoleniami. Pokiaľ ide o daňové úľavy, v usmerneniach sa úľavy na daniach za energiu vyhlasujú za zlučiteľné, pokiaľ príslušné podniky po úľave platia aspoň minimálnu daňovú úroveň EÚ (a takéto daňové úľavy patria do rámca skupinovej výnimky, pozri ďalej v texte). Aj keď však tieto podniky neplatia aspoň minimálnu úroveň EÚ, oslobodenie od daní môže byť vyhlásené za zlučiteľné s vnútorným trhom, ale členský štát musí dokázať, že nenarúša všeobecný cieľ dane, týkajúci sa ochrany životného prostredia, a že tieto výnimky sú potrebné a primerané. Usmernenia stanovujú štandardné posúdenie a podrobné posúdenie. Opatrenia zahŕňajúce sumy investičnej pomoci presahujúce 7,5 mil. EUR na príjemcu a opatrenia prevádzkovej pomoci s osobitným stropom, ktoré majú najväčší potenciál narušenia hospodárskej súťaže a obchodu, podliehajú podrobnému posúdeniu. Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách obsahuje prvýkrát v nariadení o skupinových výnimkách ustanovenia týkajúce sa pomoci na ochranu životného prostredia a úspory energie. Pravidlá sú zosúladené s usmerneniami o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia. Značný rozdiel medzi usmerneniami a Všeobecným nariadením o skupinových výnimkách je však v tom, že vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách sa vo všeobecnosti stanovuje zjednodušená metodika výpočtu nákladov. Nariadenie umožňuje orgánom poskytnúť významný počet opatrení pomoci na ochranu životného prostredia alebo na riešenie problémov vyplývajúcich zo zmeny klímy: Medzi takéto opatrenia patria, okrem iného, investície do úspor energie, investície do obnoviteľných zdrojov energie a pomoc vo forme úľav na environmentálnych daniach oproti harmonizovanému zdaneniu energií bez povinnosti predchádzajúcej notifikácie Komisii. Ak sa prekročia určité individuálne stropy pre notifikovanie, alebo nie sú splnené podmienky Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, pomoc sa aj tak musí notifikovať Komisii individuálne, aby Komisia analyzovala jej vplyv na hospodársku súťaž a prínos k spoločnému záujmu. Rozhodnutia o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia a prípadové štúdie V období rokov 2004 – 2010 Komisia prijala 347 konečných rozhodnutí o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia, t. j. rozhodnutí o úsporách energie alebo rozhodnutí s inými cieľmi ochrany životného prostredia. To zahŕňalo 320 rozhodnutí o zlučiteľnosti pomoci, 21 rozhodnutí o neexistencii štátnej pomoci a 6 zamietavých rozhodnutí. Veľká väčšina prijatých rozhodnutí (vyše 82 %) sa týkala schém, 6 % sa týkalo individuálnych uplatnení schémy a 11 % sa týkalo ad hoc opatrení. Päť členských štátov sa podieľalo na polovici prijatých rozhodnutí: Taliansko (44), Nemecko (38), Holandsko (36), Spojené kráľovstvo (33) a Česká republika (26). Takmer 140 rozhodnutí bolo prijatých v rokoch 2006 – 2007, pred nadobudnutím účinnosti usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia a Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. Podrobné hospodárske posúdenie bolo zavedené v apríli 2008 v usmerneniach o pomoci na ochranu životného prostredia a v období do konca roku 2010 Komisia prijala 10 kladných rozhodnutí založených na podrobnom posúdení. Členské štáty zaviedli 219 opatrení v rámci skupinovej výnimky, z ktorých 194 boli schémy. Najvyšší počet opatrení zaviedlo Nemecko (40), Taliansko (39), Španielsko (38) a Spojené kráľovstvo (21). Pokiaľ ide o podrobné ciele, ktoré sa presadzujú týmito opatreniami pomoci, najčastejším bola podpora energie z obnoviteľných zdrojov (článok 21 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách), ktorý existoval (ako jediný cieľ alebo jeden z cieľov) v 120 opatreniach v rámci skupinovej výnimky. Za ním nasledovali investície do opatrení zameraných na úsporu energie (článok 21 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách; 101 opatrení), investičná pomoc umožňujúca podnikom ísť nad rámec noriem EÚ na ochranu životného prostredia (článok 18; 71 opatrení), pomoc na environmentálne štúdie (článok 24; 61 opatrení) a investičná pomoc na vysoko efektívnu spoločnú výrobu tepla a elektrickej energie (článok 22; 58 opatrení). Ostatné ciele Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách hrali menej významnú úlohu[45]. [pic] V nasledujúcom rámčeku sa uvádzajú príklady konkrétnych opatrení realizovaných v dvoch členských štátoch s cieľom zlepšiť ochranu životného prostredia. Prvým je nemecké opatrenie na podporu projektu odlučovania a recyklovania emisií CO2 pri procese výroby ocele. Druhý príklad sa týka daňového opatrenia pre priemysel výroby cementu, realizovaného v Dánku. Projekt Top Gas Recycling (TGR) – Pomoc pre ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH (Nemecko, N 450/2009) V roku 2009 Nemecko notifikovalo Komisii svoj zámer poskytnúť pomoc spoločnosti ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH (ďalej len „AMEH“) na podporu rozvoja ukážkového projektu Top Gas Recycling (TGR). TGR je inovačný a environmentálne prijateľný proces, ktorý umožňuje oddelenie CO2 od ostatných emisných plynov, ktoré vychádzajú z pece, a recykluje emisie neobsahujúce CO2 pri výrobe ocele, čo vedie k úsporám energie. TGR je technológia, ktorá sa zatiaľ v priemyselnom meradle v praxi nerealizovala. Keďže výška pomoci 30,18 mil. EUR prevyšuje prahovú hodnotu 7,5 mil. EUR na jeden podnik stanovenú pre investičnú pomoc, vykonalo sa podrobné posúdenie na základe kladných a záporných prvkov príslušnej pomoci. Komisia dospela k záveru, že dotovaný projekt má environmentálne výhody, a preto prispieva k dosiahnutiu cieľov týkajúcich sa zmeny klímy. Neočakávalo sa, že projekt bude viesť k významnému narušeniu hospodárskej súťaže, a pomoc mala stimulačný účinok. Toto opatrenie okrem toho spĺňalo formálne kritériá proporcionality. Intenzita pomoci vo výške 55 % bola nižšia ako maximálna povolená intenzita pomoci vo výške 60 % oprávnených nákladov (pričom úspory nákladov v súvislosti s CO2 sa v súlade s usmerneniami o pomoci na ochranu životného prostredia nezapočítavajú). Komisia uviedla, že vzhľadom na riziká spojené s projektom TGR a vzhľadom na vplyv pomoci na trhy by Komisia mohla v tomto prípade akceptovať navrhovanú výšku pomoci. Komisia opatrenie schválila 9. marca 2010. Komisia opatrenie schválila 9. marca 2010. Oslobodenie od daní pre výrobcov cementu (Dánsko, N 327/2008 a C 30/2009) V júni 2008 Dánsko notifikovalo Komisii dve úľavy z environmentálnych daní pre odvetvie výroby cementu: jednu z novo zavedenej dane z emisií oxidu dusíka (NOx) a úplné oslobodenie od existujúcej dane za odpad pre určité odpady z výroby cementu. Podľa usmernení o ochrane životného prostredia sa pomoc vo forme znížení environmentálnych daní alebo oslobodení od nich bude považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom za predpokladu, že aspoň nepriamo prispieva k zlepšeniu úrovne ochrany životného prostredia, a že zníženia dane a oslobodenia od nej nesťažujú dosiahnutie všeobecného sledovaného cieľa. Pokiaľ ide o zníženie dane z emisií NOx, existuje nepriama environmentálna výhoda, ktorá vyplýva zo skutočnosti, že všeobecná daňová úroveň môže byť vyššia, ako by bola bez zníženia. Pokiaľ ide o sťaženie dosiahnutia všeobecného sledovaného cieľa, Dánsko sa pokúšalo udržať zníženie na minime obmedzením počtu príjemcov a požadovaním, aby príjemca stále platil 53 % z úplnej dane. Komisia dospela k záveru, že toto opatrenie je potrebné a primerané a 28. októbra 2009 schválila navrhované zníženie dane z emisií NOx. V súvislosti s úplným oslobodením od dane za odpad však Komisia mala pochybnosti týkajúce sa nutnosti a primeranosti oslobodenia od dane, najmä z dôvodu, že úplné oslobodenie by malo za následok, že podnik by nemal žiadny stimul prispievať k environmentálnemu cieľu dane z odpadu. Komisia začala 28. októbra 2009 konanie vo veci formálneho zisťovania (v súčasnosti vec C 30/2009) a vyzvala tretie strany, aby predložili pripomienky. Konečné rozhodnutie sa ešte neprijalo. Výdavky štátnej pomoci a ochrana životného prostredia Stratégia Európa 2020 obsahuje takzvané „20/20/20“ ciele ochrany životného prostredia, ktoré sa týkajú: zníženia emisií CO2 o 20 %, 20 % podielu energie z obnoviteľných zdrojov na spotrebe energie v EÚ a zvýšenia energetickej účinnosti o 20 %. Štátna pomoc môže priamo alebo nepriamo prispieť k týmto cieľom, najmä keď sa ňou riešia zlyhania trhu alebo ak dopĺňa nedostatočné stimuly na vyššiu ochranu životného prostredia (napr. všeobecné regulačné opatrenia). Ako sa už vysvetlilo, nie všetky opatrenia verejnej podpory predstavujú štátnu pomoc, napríklad všeobecné daňové opatrenia, keďže nie sú selektívne. Nasledujúce číselné údaje sa týkajú len opatrení podpory, ktoré predstavujú štátnu pomoc. V roku 2009 štátna pomoc týkajúca sa ochrany životného prostredia predstavovala 13,2 mld. EUR (z toho 93 % resp. 12,2 miliardy EUR sa týkalo inej ochrany životného prostredia ako úspory energie, a len 7 % resp. 0,97 miliardy EUR pripadalo na úsporu energie). Pomoc na ochranu životného prostredia predstavovala v relatívnom vyjadrení 22,6 % celkovej pomoci pre priemysel a služby resp. 0,11 % HDP EÚ-27. Len šesť členských štátov poskytlo viac ako priemer EÚ: Švédsko (0,66 % HDP), Nemecko (0,23 %), Dánsko (0,19 %), Fínsko (0,19 %), Holandsko (0,19 %) a Rakúsko (0,13 %). V nominálnom vyjadrení boli najväčšími poskytovateľmi Nemecko (5,7 mld. EUR, 43 % celkovej sumy za EÚ), Švédsko (1,9 mld. EUR, 14 %), Spojené kráľovstvo (1,2 mld. EUR, 9 %) a Holandsko (1,1 mld. EUR, 8 %). Pomoc na ochranu životného prostredia sa vzťahuje na široký okruh cieľov, pričom zahŕňa opatrenia podpory pre energiu z obnoviteľných zdrojov, úspory energie, odpadové hospodárstvo, revitalizáciu kontaminovaných lokalít a zlepšenie výrobných procesov. Pri týchto druhoch opatrení je cieľom pomoci poskytnutej členskými štátmi priamy prospech pre životné prostredie. Výdavky na štátnu pomoc možno preto možno brať ako náhradu na určenie plánovaného prospechu pre životné prostredie. To predstavovalo v roku 2009 35,5 % pomoci na ochranu životného prostredia, rovnajúce sa 4,7 mld. EUR. Krajinami, ktoré sa na tejto sume najviac podieľali, boli: Španielsko (828 miliónov EUR), Spojené kráľovstvo (746 mil. EUR), Rakúsko (358 mil. EUR) a dva škandinávske členské štáty: Dánsko (362 mil. EUR) a Švédsko (343 mil. EUR). Druhou kategóriou opatrení štátnej pomoci, ktoré patria do pôsobnosti usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, sú zníženia alebo oslobodenia od environmentálnych daní. Výdavky v tejto kategórii schémy pomoci vyjadrujú sumu zrieknutých sa daňových príjmov, a preto nemôžu slúžiť ako náhradné meradlo prínosu pre životné prostredie, ktorý priniesli samotné dane. V roku 2009 patrilo do tejto kategórie 56,1 % pomoci na ochranu životného prostredia, čo sa rovná približne 7,4 mld. EUR. V rámci tejto celkovej hodnoty poskytlo najviac Nemecko (približne 5 mld. EUR), za ktorým nasleduje Švédsko (1,6 mld. EUR), Spojené kráľovstvo (0,4 mld. EUR), Fínsko (0,2 mld. EUR), Dánsko (58 mil. EUR) a Slovensko (31 mil. EUR). Keďže sa v usmerneniach o ochrane životného prostredia zaviedli nové prvky pri posudzovaní splnenia požiadaviek nevyhnutnosti a primeranosti pre oslobodenia od daní, ktoré sú nižšie ako minimálne úrovne daní EÚ (harmonizované dane), Komisia schválila len jeden takýto prípad oslobodenia od daní týkajúci sa Dánska (N 327/2008, pozri už uvedený opis)[46]. Členské štáty však musia prijať primerané opatrenia na zosúladenie existujúcich daňových znížení s usmerneniami o ochrane životného prostredia pred 31. decembrom 2012, vrátane prípadov, keď sú dane nižšie ako minimálne úrovne EÚ. Komisia preto môže prijímať notifikácie ďalších prípadov do konca roka 2012. Pomoc v rámci skupinovej výnimky na ochranu životného prostredia, ktorú je možné súhrnne klasifikovať ako prinášajúcu priamy prínos pre životné prostredie, dosiahla v roku 2009 sumu 732 mil. EUR, čo zodpovedá približne 6 % celkovej pomoci na environmentálne ciele (čo je relatívne málo v porovnaní s podielom na ostatné horizontálne ciele). Členské štáty vo všeobecnosti využívali tri (z ôsmich) cieľov Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách v tejto oblasti: podpora energie z obnoviteľných zdrojov (článok 23 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 341 mil. EUR), investície umožňujúce podniku ísť nad rámec noriem EÚ pre ochranu životného prostredia (článok 18, 188 mil. EUR) a investície do opatrení zameraných na úsporu energie (článok 21, 116 mil. EUR). Podiel pomoci v rámci skupinovej výnimky v oblasti ochrany životného prostredia je mimoriadne nízky najmä z dôvodu malého počtu schém oslobodenia od daní schválených v minulosti, ktoré sú tak významné z hľadiska peňažnej hodnoty, že naďalej tvoria väčšinu štátnej pomoci poskytnutej v tejto oblasti. Takmer polovicu (47 %) pomoci v rámci skupinovej výnimky poskytnutej v tejto oblasti poskytlo Nemecko, pričom Španielsko a Belgicko sa spolu podieľali na ďalších 44 %. Keď porovnávame trend výdavkov na štátnu pomoc na ochranu životného prostredia porovnaním dvoch za sebou idúcich období rokov 2004 – 2006 a 2007 – 2009, môžeme si všimnúť, že výdavky klesli v relatívnom vyjadrení (ako percento HDP – z 0,12 % HDP na 0,11 % HDP), ako aj v nominálnom vyjadrení v priemere o 0,6 mld. EUR za rok. Takisto ich podiel na celkovej štátnej pomoci pre priemysel a služby klesol z 25,5 % na 23,3 %. Tento pokles možno zdôvodniť viacerými príčinami. Prvou je vplyv už zavedených trhovo orientovaných stimulov, prostredníctvom ktorých trhové subjekty internalizujú svoje environmentálne náklady, a nie je potrebná žiadna štátna pomoc. Druhým prvkom, ktorý prispieva k zníženiu štátnej pomoci, sú vyššie environmentálne normy EÚ: prispôsobenie sa normám EÚ je pre hospodárske subjekty povinné a majú povinnosť dodržiavať ich bez verejnej podpory. Na záver aj rozpočtové obmedzenia v dôsledku krízy mohli mať vplyv na verejné výdavky vyčlenené na ochranu životného prostredia, aspoň v druhom období uvedenom v predchádzajúcom texte. Počas obdobia rokov 2004 – 2009, keď bolo v EÚ poskytnutých 79 mld. EUR ako pomoc na ochranu životného prostredia, Nemecko a Švédsko (a ich oslobodenia od daní) predstavovali 51 % respektíve 16 % celkovej hodnoty. Oslobodenie od energetickej dane za elektrickú energiu pre odvetvie priemyselnej výroby bolo najvýznamnejším výdavkom na pomoc pre Švédsko od roku 2005 a predstavuje viac ako polovicu pomoci na ochranu životného prostredia vo Švédsku[47]. V Nemecku výdavky neustále rástli do roku 2006 v nadväznosti na schválenie opatrení v roku 2002, ktorými sa predĺžili viaceré oslobodenia od daní, týkajúce sa nemeckých daní za elektrickú energiu a minerálne oleje. Po úpravách týchto oslobodení od daní v Nemecku pomoc poskytnutá na základe schém oslobodenia od environmentálnych daní výrazne klesla, a to o 3,2 miliardy EUR od roku 2006 do roku 2009. V roku 2009 bola jedna tretina všetkej pomoci na ochranu životného prostredia v Nemecku poskytnutá v rámci daňového opatrenia zameraného na užívateľov v odvetví priemyselnej výroby, ktorí intenzívne využívajú energiu. Takmer všetka pomoc na ochranu životného prostredia sa v EÚ poskytuje v rámci schém. Medzi rokmi 2004 a 2009 tvorila individuálna ad hoc pomoc na tento cieľ menej ako 0,5 % celkového objemu. Pokiaľ ide o uprednostnené nástroje pomoci, oslobodenia od daní boli zvolené ako prvé, pričom sa podieľali na 77 % celkovej štátnej pomoci poskytnutej na ochranu životného prostredia od roku 2004 do roku 2009, a za nimi nasledovali priame granty (23 %). Záver o pomoci na ochranu životného prostredia a úsporu energie Z hľadiska stratégie Európa 2020 môže byť štátna pomoc nevyhnutná na dosiahnutie cieľov EÚ v oblasti ochrany životného prostredia, ktoré nie je možné dosiahnuť prostredníctvom trhovo orientovaných stimulov alebo prostredníctvom regulácie. Úlohou kontroly štátnej pomoci je zabezpečiť, aby pomoc na cieľ ochrany životného prostredia neprimerane nenarúšala hospodársku súťaž. Kontrola štátnej pomoci môže tiež dopĺňať zosúlaďovanie schém podpory vo všetkých členských štátoch smerom k vnútornému európskemu trhu s energiou. Kontrola štátnej pomoci môže hrať úlohu najmä na vyššie zosúladenie podpory pre obnoviteľné zdroje energie s cieľom obmedziť narušenie hospodárskej súťaže medzi obnoviteľnými zdrojmi energie vyrábanými v rôznych členských štátoch a zabrániť nadmernej kompenzácii v nasledujúcich rokoch. ŠTÁTNA POMOC NA REGIONÁLNY ROZVOJ Politický kontext Regionálna štátna pomoc, tým že rieši nedostatky znevýhodnených regiónov, podporuje hospodársku, sociálnu a územnú súdržnosť členských štátov a Európskej únie ako celku, a touto cestou prispieva k naplneniu cieľov stratégie Európa 2020. V tomto zmysle je regionálna pomoc odlišná od iných druhov pomoci, keďže je určená najmä na riešenie nerovnováhy súdržnosti, a nielen na zlyhania trhu. Kontrola regionálnej štátnej pomoci sa musí rozlišovať od politiky súdržnosti EÚ. Regionálna štátna pomoc sa v skutočnosti viac sústreďuje na znevýhodnené oblasti ako regionálna politika EÚ, ktorá má v súčasnosti širšie politické ciele a širšie územné pokrytie. Hlavným cieľom regionálnej štátnej pomoci je riešiť územné nerovnováhy z hľadiska bohatstva a zamestnanosti (účinok koncentrácie) pôsobením ako stimul na umiestňovanie hospodárskych činností do podporovaných oblastí (znížený pôsobením iných faktorov ako mzdové náklady, prístup k trhom, daň, produktivita atď.). Regionálna pomoc umožňuje členskému štátu podporovať nové investície, ktoré prispievajú k vytváraniu pracovných miest a vedľajším účinkom, prostredníctvom nepriamej stimulácie hospodárskej činnosti (pákový efekt). Politika súdržnosti EÚ sa zameriava na znižovanie rozdielov medzi úrovňami rozvoja rôznych regiónov a zaostalosti najviac znevýhodnených oblastí. Financuje široký okruh opatrení, od infraštruktúry (doprava, telekomunikácie, energetika, sociálna oblasť) po ľudský kapitál. Výdavková kategória „Podpora na podnikanie a inovácie“, ktorá je najbezprostrednejšie spojená s priamou podporou podnikania a preto zahŕňa štátnu pomoc, predstavuje 20 % celkových výdavkov na politiku súdržnosti. Pravidlá štátnej pomoci sa vzťahujú len na malú časť finančných prostriedkov vynaložených na politiku súdržnosti, keďže väčšina výdavkov hradených zo štrukturálnych fondov sa týka činností, ktoré nespadajú pod definíciu štátnej pomoci, ako napríklad opatrenia v oblasti všeobecnej infraštruktúry. Okrem toho priama finančná podpora podnikom môže zahŕňať rôzne formy (napr. granty, rizikový kapitál, úvery) a účely (napr. inovácia, životné prostredie, vzdelávanie atď.). Značný podiel štátnej pomoci poskytnutej v súvislosti s politikou súdržnosti preto nie je v zmysle usmernení o regionálnej pomoci priamo spojený s regionálnou investičnou pomocou, ale patrí do rámca iných pravidiel štátnej pomoci (napr. VaVaI, životné prostredie, rizikový kapitál atď.). Regionálna štátna pomoc má široké spektrum uplatnenia, ktoré siaha od opatrení prinášajúcich prospech hospodárstvu celého regiónu, ako sú všeobecné opatrenia podpory pre podniky v podporovaných oblastiach (napr. štátna pomoc na začatie činnosti, investičná pomoc), po individualizovanú štátnu pomoc pre veľké investičné projekty, ktorá je potenciálne viac narúšajúca a pre ktorú sa intenzity pomoci automaticky znižujú. Regionálna pomoc môže zohrávať účinnú úlohu iba vtedy, ak vedie k udržateľným činnostiam a sústredí sa na najviac znevýhodnené regióny Únie. Okrem toho výhody pomoci z hľadiska regionálneho rozvoja znevýhodneného regiónu musia prevážiť výsledné narušenia hospodárskej súťaže, t. j. úroveň rizika účinku vytlačenia konkurentov z trhu v dôsledku pomoci poskytnutej konkrétnemu príjemcovi alebo obmedzenej skupine príjemcov. Ako súčasť pravidiel štátnej pomoci EÚ má Komisia výhradnú právomoc rozhodnúť o pomoci na regionálny rozvoj na základe svojho posúdenia zlučiteľnosti s vnútorným trhom. Na rozdiel od toho sa štrukturálne fondy musia používať v súlade s operačnými programami, ktoré navrhne každý príslušný členský štát v spolupráci s Komisiou. Ich realizáciu zabezpečuje vnútroštátny riadiaci orgán, ktorý je v súlade so všeobecným nariadení o štrukturálnych fondoch[48] zodpovedný za zabezpečenie dodržiavania všetkých politík Spoločenstva vrátanie pravidiel štátnej pomoci. Nedodržanie pravidiel štátnej pomoci predstavuje podľa uvedeného nariadenia nezrovnalosť, ktorá vedie k vráteniu spolufinancovania EÚ. Väčšie projekty, ktoré sa týkajú projektov s oprávnenými nákladmi presahujúcimi 50 miliónov EUR, sa musia formálne predložiť Komisii[49]. Komisia potom rozhodne o spolufinancovaní s ohľadom na všetky politiky EÚ. Pravidlá štátnej pomoci na regionálny rozvoj V usmerneniach o regionálnej pomoci sa stanovujú kritériá, ktoré Komisia uplatňuje pri skúmaní zlučiteľnosti regionálnej štátnej pomoci s vnútorným trhom. V usmerneniach o regionálnej pomoci sa zohľadňuje relatívna závažnosť problémov, ktoré vplývajú na rozvoj dotknutých regiónov, zavedením osobitných stropov regionálnej pomoci, ktoré v podstate vyjadrujú vyváženie, ktoré musí Komisia vykonať medzi kladnými a zápornými účinkami pomoci. Ako sa uvádza v usmerneniach o regionálnej pomoci, Komisia prijala v roku 2009 oznámenie, v ktorom sa stanovujú kritériá na dôkladné posúdenie regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty[50], t. j. projekty s oprávnenými investičnými nákladmi minimálne 50 miliónov EUR v súčasnej hodnote. Regionálna pomoc pre veľké investičné projekty prevyšujúca určité stropy sa musí individuálne notifikovať Komisii, keďže môže prinášať vyššie riziko narušenia hospodárskej súťaže. Za určitých okolností Komisia začne konanie vo veci formálneho zisťovania a vykoná dôkladné posúdenie[51]. Usmernenia o regionálnej pomoci na obdobie rokov 2007 – 2013 V usmerneniach o regionálnej pomoci sa špecifikujú pravidlá na poskytovanie štátnej pomoci, ktorou sa podporuje rozvoj znevýhodnených regiónov EÚ, napr. podporou investícií a vytvárania pracovných miest. Na zohľadnenie relatívnej závažnosti problémov vplývajúcich na rozvoj dotknutých regiónov sa rozlišujú dve kategórie regiónov: - Regióny s HDP na obyvateľa neprevyšujúcim 75 % priemeru EÚ a najokrajovejšie regióny [článok 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ] majú právo na najvyššie miery pomoci ako aj na prevádzkovú pomoc (regionálnu pomoc zameranú na zníženie súčasných podnikových nákladov). Miery pomoci sa pohybujú od 30 do 50 % oprávnených nákladov. - Regióny, ktoré členské štáty určia sami v súlade s vnútroštátnou politikou regionálneho rozvoja na základe určitých parametrov spojených najmä s nízkou hustotou osídlenia a/alebo mimoriadne nízkym HDP na obyvateľa a vysokou nezamestnanosťou [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ]. Na tieto regióny môžu členské štáty prideliť regionálnu pomoc s nižšou mierou (v zásade od 10 do 15 % oprávnených nákladov). Vo všetkých podporovaných oblastiach sa miery môžu zvýšiť o 20 percentuálnych bodov, ak sa pomoc poskytuje malým podnikom, a o 10 percentuálnych bodov, ak sa poskytuje stredným podnikom. Hoci je prevádzková pomoc za bežných okolností zakázaná, môže sa za určitých podmienok poskytnúť. S cieľom stimulovať začatie činnosti a začiatočný rozvoj sa pomoc môže počas prvých piatich rokov poskytnúť na podporu fázy zriadenia a fázy rozširovania malých podnikov. Prevádzková pomoc je povolená aj na obranu proti vyľudňovaniu v najmenej osídlených oblastiach a v najokrajovejších regiónoch s cieľom kompenzovať dodatočné náklady vznikajúce pri vykonávaní hospodárskej činnosti v dôsledku nevýhod, ktorým sú vystavené tieto regióny, ako je odľahlosť, izolovanosť, malá rozloha, náročná topografia a klíma a hospodárska závislosť od malého počtu produktov. Na záver sa v usmerneniach o regionálnej pomoci vymedzujú pravidlá pre „veľké investičné projekty“, vrátane „mechanizmu zabezpečenia transparentnosti“ pre určité druhy pomoci. Pokyny pre dôkladné posúdenie regionálnej pomoci pre veľký investičný projekt V usmerneniach o regionálnej pomoci sa stanovuje, že v určitých prípadoch je veľké investičné projekty potrebné individuálne notifikovať Komisii, keďže môžu niesť vyššie riziko narušenia hospodárskej súťaže. Dôkladné posúdenie týchto opatrení je potrebné vtedy, keď príjemca pomoci má vyšší ako 25 % trhový podiel alebo ak výrobná kapacita vytvorená projektom presahuje 5 % trhu (pričom miera rastu relevantného tovarového trhu je nižšia ako miera rastu HDP v EHP), V pokynoch sa stanovuje metodika pre podrobné posúdenie zlučiteľnosti regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty. Zakladá sa na preverení vyváženosti, pri ktorom sa vážia pozitívne vplyvy spôsobené pomocou s negatívnym účinkom potenciálneho narušenia hospodárskej súťaže, ktorý by pomoc mohla spôsobiť. Členské štáty musia preto poskytnúť informácie o pozitívnych účinkoch pomoci, ako aj o jej primeranosti, proporcionalite a stimulujúcom účinku. Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách Vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách sa od notifikovania Komisii oslobodzujú transparentné schémy regionálnej investičnej pomoci a pomoci na podporu zamestnanosti, ktoré dodržiavajú pravidlá pre oprávnené výdavky a maximálne intenzity pomoci určené v mape regionálnej pomoci pre príslušný členský štát. Hmotnoprávne pravidlá pre investičnú pomoc sú rovnaké vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách a v usmerneniach o regionálnej pomoci, aby nevznikla žiadna výhoda pri notifikovaní opatrenia pomoci, ktoré je oslobodené od notifikačnej povinnosti. Všeobecným nariadením o skupinových výnimkách sa od notifikačnej povinnosti oslobodzuje aj regionálna pomoc pre novo vytvorené malé podniky, ktorá predstavuje novú formu regionálnej pomoci zavedenej usmerneniami o regionálnej pomoci. V súlade s ustanoveniami usmernenia o regionálnej pomoci sa vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách stanovujú vyššie miery pomoci pre malé a stredné podniky a od notifikovania sa oslobodzuje pomoc pre novo vytvorené malé podniky. Ad hoc pomoc poskytnutá veľkým podnikom nie je predmetom Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách s výnimkou transparentnej pomoci, pokiaľ je použitá na doplnenie pomoci poskytnutej na základe schém a ad hoc zložka nepresahuje 50 % celkovej výšky pomoci. Ak sú splnené určité podmienky, vyžaduje sa individuálna notifikácia veľkých investičných projektov. Ak podmienky Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách nie sú splnené, pomoc je potrebné notifikovať a bude sa posudzovať na základe usmernení o regionálnej pomoci. Rozhodnutia o štátnej pomoci v oblasti regionálnej pomoci a prípadové štúdie V období rokov 2004 – 2010 Komisia prijala 570 konečných rozhodnutí o opatreniach v oblasti regionálneho rozvoja. To zahŕňalo 523 rozhodnutí o zlučiteľnosti pomoci, 14 rozhodnutí o neexistencii štátnej pomoci a 33 zamietavých rozhodnutí. Iba o niečo viac než polovica prijatých rozhodnutí sa týkala schém (52 %); zvyšok sa týkal ad hoc individuálnych opatrení (takmer 29 %) a individuálnej pomoci v rámci schém (19 %). Šesť z desiatich rozhodnutí sa týkalo piatich členských štátov:. Poľsko (96 rozhodnutí), Nemecko (91), Taliansko (60), Česká republika (46) a Francúzsko (18). Počas toho istého obdobia Komisia vykonala 59 podrobných posúdení veľkých investičných projektov a jedno dôkladné posúdenie na základe pokynov[52]. Relatívne vysoký podiel ad hoc opatrení je zdôvodnený počtom poľských ad hoc prípadov. Počet regionálnych opatrení štátnej pomoci schválených za rok sa v období rokov 2004 – 2009 pohyboval od 60 do 100, s troma vrcholmi: v roku 2004 (92 opatrení), v roku 2006 (96 opatrení) a v roku 2009 (86 opatrení). V roku 2010 nastalo prudké zníženie na približne 50 schválených opatrení. Celkový počet opatrení na regionálny rozvoj v rámci skupinovej výnimky zavedených členskými štátmi dosiahol 778, z čoho 97 % boli schémy. Najvyšší počet schém zaviedli dva členské štáty s decentralizovanými kompetenciami pre štátnu pomoc na úrovni regionálnych správnych orgánov: Taliansko (120) a Španielsko (112), za ktorými nasleduje Česká republika (76), Poľsko (68) a Rakúsko (57). Po najvyššej úrovni v roku 2009, kedy sa celkovo zaviedlo 266 opatrení v rámci skupinovej výnimky, tento počet klesol v roku 2010 na 145. To možno zdôvodniť zavedením nového Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách v roku 2008 a skutočnosťou, že značná časť regionálnej pomoci sa týka opatrení štrukturálnych fondov, pre ktoré boli v predchádzajúcich rokoch schválené operačné programy na obdobie rokov 2007 – 2013. Približne 60 % všetkých opatrení na regionálny rozvoj v rámci skupinovej výnimky bolo zavedených na základe Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (ktoré nadobudlo účinnosť v roku 2008). V tejto skupine predstavovali schémy 96 %. Pokiaľ ide o podrobné ciele Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, 87 % schválených opatrení bolo vymedzených ako schémy regionálnej pomoci (článok 13 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách).Na zostávajúcej časti sa podieľali opatrenia pomoci pre novo vytvorené malé podniky (10 %, článok 14 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách) a opatrenia regionálnej ad hoc pomoci (menej ako 4 %, článok 13 ods. 1 Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách). [pic] V nasledujúcom rámčeku sa uvádzajú príklady opatrení regionálnej pomoci realizovaných v štyroch členských štátoch. Prvým je nemecké opatrenie na podporu investícií v určitých podporovaných regiónoch. V druhom príklade sa uvádza maltské opatrenie zamerané na podporu vytvárania nových podnikov, čo predstavuje možnosť, ktorá bola prvýkrát zavedená v usmerneniach o regionálnej pomoci na roky 2007 – 2013. V treťom príklade sa uvádzajú francúzske opatrenia na kompenzáciu osobitných nevýhod, ktorým sú vystavené najokrajovejšie regióny. Posledným príkladom je veľký investičný projekt realizovaný v Maďarsku. „Investitionszulagengesetz 2007“ (Nemecko, N 357a/2006 a XR 6/2007) V júni 2006 Nemecko notifikovalo Komisii schému nadväzujúcu na opatrenia pomoci plánované na základe zákona o investičných príplatkoch, podľa ktorého sa investičným projektom v nových nemeckých spolkových krajinách a v Berlíne poskytuje daňová podpora. Pôvodná notifikácia sa týkala uplatnenia schémy pre projekty, ktoré začali pred 31. decembrom 2006, ako aj po tomto dátume. Po dohode s nemeckými orgánmi bolo opatrenie rozdelené na dve časti: a) pomoc N 357a/2006, týkajúca sa pôvodných investičných projektov, ktoré začali pred 1. januárom 2007; b) schéma v rámci skupinovej výnimky XR 6/2006 týkajúca sa projektov, ktoré sa začali po 31. decembri 2006. Toto opatrenie bolo oslobodené od notifikačnej povinnosti a Komisia ho nemusela schvaľovať. Celkový rozpočet stanovený pre obe opatrenia je približne 1,74 miliardy EUR. V roku 2009 bolo 20 % celkovej štátnej pomoci vyčlenenej na regionálnu pomoc v EÚ poskytnutej na základe týchto dvoch opatrení: približne 11 % na základe schémy N 357a/2006 a zvyšok na základe opatrenia v rámci skupinovej výnimky. To predstavuje približne tri štvrtiny celkovej regionálnej pomoci v Nemecku. Schéma pomoci pre novo vytvorené malé podniky (Malta, N 622/2007) V októbri 2007 Malta notifikovala Komisii svoj zámer uplatniť schému zameranú na podporu vytvárania nových podnikov vytvárajúcich vysokú pridanú hodnotu, ktoré preukazujú potenciál prispieť k regionálnemu ekonomickému rozvoju v súlade s ustanovením pre cieľ „pomoci pre novo vytvorené malé podniky“ usmernení o regionálnej pomoci. To predstavuje novú formu pomoci, ktorá bola prvýkrát zahrnutá do usmernení o regionálnej pomoci na obdobie rokov 2007 – 2013. Schéma sa vzťahuje na celé územie Malty, ktoré je podľa maltskej mapy regionálnej pomoci na obdobie rokov 2007 – 2013 určené ako podporovaná oblasť oprávnená na vnútroštátnu regionálnu štátnu pomoc na základe výnimky podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ. Pomoc sa môže poskytnúť malým podnikom vytvoreným menej ako tri roky pred dátumom žiadosti podľa schémy a so zamestnancami v počte najmenej troch ekvivalentov plných pracovných úväzkov. Členský štát zaviedol mechanizmus na zabránenie zneužitia pomoci. Toto opatrenie je uplatniteľné len pre určité odvetvia hospodárstva. Pomoc sa poskytuje formou priameho grantu. Celková hodnota grantu na príjemcu je obmedzená na 2 milióny EUR a ročná výška pomoci nesmie presiahnuť 33 % z 2 miliónov EUR na podnik. Po posúdení Komisia dospela k záveru, že schéma spĺňa požiadavky usmernení o regionálnej pomoci, a považuje ju za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Schémy pomoci pre francúzske zámorské departementy (Francúzsko, N 542/2006 a iní) V roku 2007 Komisia schválila desať schém pomoci pre francúzske zámorské departementy. Desať schém pomoci sa týka oslobodení od dane a príspevkov sociálneho zabezpečenia na kompenzáciu osobitných nevýhod, ktorým sú vystavené najokrajovejšie regióny Tieto najokrajovejšie regióny sú oprávnené na základe výnimky v zmysle článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ na obdobie rokov 2007 – 2013. Komisia predtým schválila týchto desať schém pomoci na základe usmernení o regionálnej pomoci na obdobie rokov 2000 – 2006. Podniky môžu za určitých podmienok využívať aj investičnú pomoc s výškou maximálne 60 % pre veľké podniky vo francúzskej Guyane a maximálne 50 % pre veľké podniky na Martiniku, Guadeloupe a Réunion (s prípadným zvýšením pre MSP). Podľa usmernení o regionálnej pomoci je možné poskytnúť aj prevádzkovú pomoc, ale v týchto konkrétnych prípadoch musí byť odôvodnená svojim prínosom k regionálnemu rozvoju a jej výška musí byť primeraná k dodatočným nákladom vyplývajúcim z faktorov stanovených v článku 349 ZFEÚ. Komisia po posúdení dospela k záveru, že celková notifikovaná pomoc sa rovná približne 6,5 % HDP príslušných regiónov a že táto úroveň je primeraná k celkovým dodatočným nákladom, ktoré znášajú podniky v týchto regiónoch. V roku 2009 bolo v rámci týchto 10 schém poskytnutých 22,7 % celkovej regionálnej pomoci poskytnutej v Európe, čo predstavovalo približne 77 % celkovej regionálnej pomoci vo Francúzsku. N 671/2008 – HU – veľký investičný projekt – regionálna investičná pomoc pre Mercedes-Benz Manufacturing Hungary Korlátolt Felelösségü Társaság V decembri 2008 maďarské orgány notifikovali na základe usmernení o regionálnej pomoci svoj zámer poskytnúť regionálnu pomoc pre veľký investičný projekt v prospech Mercedes-Benz Manufacturing Hungary Korlátolt Felelösségü Társaság. Maďarsko malo v úmysle podporovať regionálny rozvoj poskytnutím regionálnej pomoci pre Mercedes-Benz na zriadenie nového závodu na výrobu 180 000 osobných áut. Tento región predstavuje znevýhodnenú oblasť oprávnenú na pomoc podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ ako región s mimoriadne nízkou životnou úrovňou a vysokou nezamestnanosťou. Investičný projekt sa týkal oprávnených nákladov vo výške 548,4 mil. EUR. Približne 400 mil. EUR celkových nákladov na projekt sa bude financovať prostredníctvom úveru od EIB bez štátnej záruky a štátna pomoc tvorí 111,5 mil. EUR. Touto investíciou sa vytvorí 2 500 priamych pracovných miest, ako aj 10 000 až 14 000 nepriamych pracovných miest. Podľa maďarských orgánov tento projekt pomôže znížiť regionálnu mieru nezamestnanosti o 0,5 %. Zámerom Komisie pri posudzovaní regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty je overiť, či trhový podiel príjemcu pomoci a výrobná kapacita vytvorená investíciou zostávajú pod prahovými hodnotami stanovenými v usmerneniach o regionálnej pomoci. Ak nedôjde k prekročeniu týchto prahových hodnôt, usudzuje sa, že účinok pomoci na hospodársku súťaž je vyvážený jej pozitívnym prínosom, pokiaľ ide o regionálny rozvoj. Komisia dospela k záveru, že trhové podiely skupiny Daimler, ktorej závod patrí, zostanú výrazne pod 25 % maximálnou úrovňou na relevantných trhoch, a to pred plánovanou investíciou, ako aj po nej, a dospela k záveru, že dodatočná výrobná kapacita vzniknutá prostredníctvom projektu zostane pod 5 % zjavnej spotreby príslušného výrobku v EHP. Komisia toto opatrenie štátnej pomoci schválila v novembri 2009. Výdavky na štátnu pomoc v oblasti regionálnej pomoci V roku 2009 regionálna štátna pomoc dosiahla 13,9 mld. EUR. Táto suma predstavovala približne 24 % celkovej štátnej pomoci pre priemysel a služby resp. 0,12 % HDP EÚ-27. Približne 4,9 mld. EUR (35 %) bolo poskytnutých prostredníctvom opatrení v rámci skupinovej výnimky. V relatívnom vyjadrení ako percento HDP 12 členských štátov poskytlo viac, ako je priemer EÚ: Grécko (0,57 %), Maďarsko (0,28 %), Slovinsko (0,27 %), Malta (0,25 %), Česká republika (0,23 %), Francúzsko (0,22 %), Írsko (0,18 %), Slovensko (0,17 %), Poľsko (0,17 %), Nemecko (0,15 %), Litva (0,14 %), a Španielsko (0,12 %). Vo vzťahu k celkovej pomoci pre priemysel a služby bola pomoc na regionálny rozvoj mimoriadne dôležitá v krajinách EÚ-12, v ktorých predstavovala úroveň približne 30 % celkovej hodnoty, vyššiu ako úroveň zaznamenanú v EÚ-15 (23 %). To je zdôvodnené skutočnosťou, že tieto členské štáty majú väčší počet oprávnených regiónov, a tým možnosť poskytnúť vyššie intenzity pomoci. Najvyšší podiel pomoci na regionálny rozvoj v pomere k celkovej pomoci pre priemysel a služby bol zistený v Grécku (76 %), Bulharsku (59 %), Litve (51 %), na Slovensku (47 %) a v Českej republike (46 %), kým v štyroch členských štátoch (Dánsko, Holandsko, Cyprus a Fínsko) dosiahol menej ako 2 %. V nominálnom vyjadrení boli najväčšími poskytovateľmi Francúzsko (4,1 mld. EUR, 30 % z celkového objemu EÚ), Nemecko (3,7 mld. EUR, 27 %), Grécko (1,4 mld. EUR, 10 %), Španielsko (1,2 mld. EUR, 9 %) a Taliansko (1 mld. EUR, 7 %). V roku 2009 bola takmer polovica (45 %) celkovej pomoci na regionálny rozvoj v EÚ poskytnutá len v rámci piatich opatrení. Týmito opatreniami sú tri nemecké schémy (dve z nich sú v rámci skupinovej výnimky), ktoré sa sústreďujú na podporu investícií do najchudobnejších regiónov (najmä vo východnom Nemecku), a dve francúzske schémy, ktorými sa poskytuje prevádzková pomoc vo francúzskych zámorských departementoch Porovnaním dvoch za sebou idúcich období rokov 2004 – 2006 a 2007 – 2009, zdá sa, že pomoc na regionálny rozvoj sa zvýšila v nominálnom vyjadrení (o 2,7 mld. EUR), ako aj v relatívnom vyjadrení ako percento HDP z 0,08 % na 0,1 % HDP. Takisto jej podiel na celkovej pomoci pre priemysel a služby sa zvýšil z 19 % na 23 %. Regionálna pomoc bola prvýkrát zahrnutá do nariadenia o skupinových výnimkách v roku 2007. Toto nariadenie bolo prijaté v roku 2006 a účinnosť nadobudlo v roku 2007. Odvtedy bola celkovo poskytnutá štátna pomoc vo výške 11,4 mld. EUR bez predchádzajúcej notifikácie Komisii. Podiel regionálnej pomoci poskytnutej na základe opatrenia v rámci skupinovej výnimky sa postupne zvyšoval, až dosiahol 35 % celkovej regionálnej pomoci udelenej v roku 2009. Opatrenia na základe Všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách predstavovali len 15 % celkových výdavkov na regionálny rozvoj v rámci skupinovej výnimky. V období rokov 2004 – 2010 bolo v EÚ poskytnutých 67 miliárd EUR ako pomoc. Takmer celá táto pomoc bola poskytnutá na základe schém (96 %), kým individuálna ad hoc pomoc tvorila len 4 % celkového objemu. Pokiaľ ide o nástroje pomoci, oslobodenia od daní boli použité pri 55 % celkovej poskytnutej pomoci (s rastúcim trendom počas tohto obdobia), a za nimi nasledovali priame granty (42 %). Záver o štátnej pomoci na regionálny rozvoj Regionálna štátna pomoc bude naďalej prispievať k hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti v Európskej únii. Dôležitosť tohto cieľa sa zvýšila v posledných rokoch, najmä od pristúpenia krajín v rokoch 2004 a 2007. Regionálna štátna pomoc predstavuje v súčasnosti horizontálny cieľ s najväčším podielom na celkovej pomoci pre priemysel a služby. Osobitná pozornosť sa venuje najokrajovejším regiónom v dôsledku špecifických dodatočných nákladov, ktoré vyplývajú zo štrukturálnych nevýhod, ktoré prináša so sebou územná odľahlosť a osobitné prekážky pri začlenení do vnútorného trhu. ŠTÁTNA POMOC PRE MSP Politický kontext V hlavnej iniciatíve „Priemyselná politika vo veku globalizácie“[53] stratégie Európa 2020 sa vyzdvihuje dôležitá úloha malých a stredných podnikov v hospodárstve EÚ ako hnacích síl vytvárania pracovných miest a rastu: „ Na malé a stredné podniky (MSP) pripadajú okolo dve tretiny zamestnanosti v priemysle a veľký podiel potenciálu priemyslu EÚ, pokiaľ ide o rast a tvorbu pracovných miest, spočíva v jeho životaschopných a dynamických MSP . Podpora zakladania, rastu a internacionalizácie MSP musí byť teda stredobodom novej integrovanej priemyselnej politiky EÚ “. Zdôrazňuje sa v nej tiež, že napriek značnému pokroku, ktorý sa v posledných rokoch dosiahol[54], stále existujú závažné a identifikovateľné problémy týkajúce sa inteligentného riadenia a podnikateľského prostredia, najmä pre MSP. Konkrétne „ prístup k financiám väčšina členských štátov označila za dôležitý problém, najmä pre MSP a pokiaľ ide o financovanie inovácií “[55]. V súčasnom prostredí hospodárskeho poklesu a finančnej krízy majú MSP skutočne často ťažkosti pri získaní kapitálu, rizikového kapitálu alebo úverov vzhľadom na neochotu určitých finančných trhov znášať riziko a obmedzený kolaterál, ktorý môžu byť schopné ponúknuť. Ich obmedzené zdroje môžu tiež okrem toho obmedzovať prístup k informáciám, najmä pokiaľ ide o nové technológie a potenciálne trhy. Na zmiernenie týchto ťažkostí musia členské štáty zvýšiť svoje úsilie pri uplatňovaní zásady „najskôr myslieť v malom“ a pri zjednodušení schém podpory. Na podporu MSP môžu verejné správy intervenovať rôznymi spôsobmi, ktoré sa nepovažujú za štátnu pomoc, ako sú všeobecné opatrenia podpory, ktoré môžu zahŕňať všeobecné zníženie zdanenia nákladov práce a sociálnych nákladov, skrátenie oneskorenia platieb s cieľom zlepšiť peňažné toky MSP, zjednodušenie pravidiel s cieľom znížiť administratívnu zaťaž atď. Ak samotné trhové sily nie sú dostatočné, opatrenia štátnej pomoci môžu hrať doplňujúcu úlohu poskytnutím financovania z verejných zdrojov. V hlavnej iniciatíve „Priemyselná politika vo veku globalizácie“ sa to uznáva konštatovaním, že „ koncepcia pravidiel štátnej pomoci okrem toho prispieva k podpore konkurencieschopnosti priemyslu v Európe. Pravidlá štátnej pomoci vytvárajú rámec, ktorý usmerňuje investície členských štátov tak, aby riešili zistené zlyhania trhu “. Kontrola štátnej pomoci je však podstatná na zachovanie rovnakých podmienok pre všetky podniky aktívne na vnútornom trhu bez ohľadu na členský štát, v ktorom sú usadené. Komisia musí dbať o to, aby opatrenia boli dobre cielené. a zabezpečiť, aby pomoc neodrádzala investorov, nebola investovaná na udržanie neefektívnych podnikov nad vodou a nenarúšala hospodársku súťaž. Pravidlá štátnej pomoci pre MSP V súvislosti s Lisabonskou stratégiou pre rast, zamestnanosť a konkurencieschopnosť Komisia zmodernizovala pravidlá štátnej pomoci a posilnila opatrenia určené osobitne pre MSP. MSP sú v súčasnosti oprávnené na všetky kategórie pomoci povolené podľa pravidiel štátnej pomoci EÚ a môžu využívať vyššie intenzity pomoci pre určité opatrenia[56]. Okrem toho sa vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách značne zjednodušili a zefektívnili pravidlá štátnej pomoci a teraz poskytujú členským štátom možnosť zaviesť širokú škálu opatrení pomoci pre MSP s minimálnym administratívnym zaťažením. Komisia podnecuje členské štáty, aby využívali tieto možnosti s cieľom posunúť existujúce rozpočty na pomoc smerom k „lepšie cielenej“ pomoci. V dôsledku vysokého rizika narušenia hospodárskej súťaže však Komisia veľké objemy pomoci posudzuje na individuálnom základe s cieľom analyzovať ich vplyvy na hospodársku súťaž a prínos k spoločenskému záujmu. Vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách sa preto stanovujú rozdielne notifikačné stropy v závislosti od kategórie pomoci a jej pravdepodobných vplyvov na hospodársku súťaž. V roku 2006 Komisia prijala usmernenia o rizikovom kapitáli[57], ktoré predstavujú dôležitý nástroj na financovanie MSP. Akčný plán pre rizikový kapitál bol schválený už v roku 1998, a rizikový kapitál vystupoval ako dôležitý prvok už v Lisabonskej stratégii a zostáva rozhodujúcim aspektom stratégie Európa 2020. Usmernenia o rizikovom kapitáli sú uplatniteľné do 31. decembra 2013, ale stanovuje sa v nich priebežné hodnotenie. V súvislosti s tým Komisia oznámila v oznámení o Únii inovácií, že „preskúma účinnosť dočasných opatrení v oblasti štátnej pomoci […] vrátane posilnenia „ bezpečnej zóny“ pre investície rizikového kapitálu a na základe toho predloží potrebné návrhy “. Toto priebežné hodnotenie sa vykonalo v roku 2010[58] a viedlo k transformácii dočasného zvýšenia stropu bezpečnej zóny, ktoré sa zaviedlo v dočasnom rámci, na trvalé ustanovenie počas zostávajúceho trvania usmernení o rizikovom kapitáli (t. j. do konca roku 2013). V nasledujúcom rámčeku sú zhrnuté hlavné charakteristiky pravidiel vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách pre MSP a v usmerneniach o rizikovom kapitáli. Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách stanovuje jasný rámec, ktorý umožní členským štátom poskytovať pomoc na vytváranie pracovných miest, posilňovanie konkurencieschopnosti a zlepšovanie životného prostredia bez toho, aby musela byť do tohto procesu zapojená Komisia. Opatrenia, ktoré sú uvedené vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách a sú v súlade s podmienkami a kritériami stanovenými v tomto nariadení, sú oslobodené od notifikačnej povinnosti. Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách je osobitne relevantné pre MSP, keďže všetkých 26 opatrení, ktoré sú predmetom tohto nariadenia, môže byť poskytnutých MSP (s osobitnými dodatkami k prípustným intenzitám pomoci), a niektoré sú navrhnuté na prekonanie konkrétnych zlyhaní trhu, ktorým sú vystavené. MSP môžu dostávať pomoc v rôznych fázach svojho rozvoja. Nasledujúce kategórie pomoci sú navrhnuté osobitne a výhradne pre MSP: investičná pomoc a pomoc na podporu zamestnanosti pre MSP, investičná pomoc a pomoc na podporu zamestnanosti pre MSP, pomoc pre MSP na poradenské služby, pomoc na účasť MSP na veľtrhoch, pomoc vo forme rizikového kapitálu, pomoc vo forme príspevkov k nákladom na práva duševného vlastníctva, pomoc na prispôsobenie sa novým environmentálnym normám EÚ alebo pomoc na environmentálne štúdie, pomoc na inovácie, pomoc pre novo vytvorené malé podniky v podporovaných regiónoch a pomoc na podporu podnikania žien. Opatrenia pomoci, ktoré presahujú stropy pre individuálne notifikovanie, sa musia naďalej notifikovať Komisii individuálne, aby Komisia analyzovala ich vplyv na hospodársku súťaž a prínos k spoločnému záujmu. Usmernenia o rizikovom kapitáli Usmernenia o rizikovom kapitáli sledujú dva ciele: stanovenie podmienok pre členské štáty na získanie dodatočného rizikového kapitálu pre MSP v etapách počiatočného rozvoja, keď je možné stanoviť nedostatok vlastného kapitálu, a podpora rozvoja odvetvia rizikového kapitálu spôsobom, pri ktorom je zachovaná spravodlivá hospodárska súťaž. Pomoc pre opatrenia súvisiace s rizikovým kapitálom sa môže poskytovať na rôznych úrovniach: na úrovni súkromných spoluinvestorov, ak využívajú priaznivejšie podmienky ako štát; na úrovni investičného fondu a/alebo jeho správcu, ak sú napríklad poplatky za správu vyššie ako trhové úrovne; a na úrovni podnikov, do ktorých sa investuje, keď sa pomoc poskytuje na iných úrovniach, alebo keď prijímajúce MSP dostávajú kapitálové injekcie, ktoré by trh inak neposkytol. Usmernenia o rizikovom kapitáli sa vzťahujú na rôzne druhy opatrení (zriadenie investičných fondov a/alebo alternatívne trhy cenných papierov, záruky a iné finančné nástroje pre investorov rizikového kapitálu alebo fondy, náklady spojené s výberom vhodného subjektu na investície), ako aj fiškálne stimuly pre fondy a/alebo pre ich správcov, respektíve pre investorov na realizáciu investícií do rizikového kapitálu. Individuálne kapitálové injekcie vykonané štátom však patria mimo rozsah pôsobnosti usmernení o rizikovom kapitáli, ktoré sa vzťahujú len na schémy. Na rozdiel od ostatných pravidiel štátnej pomoci usmernenia o riziko