SK Úradný vestník Európskej únie C 18/85

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní medzinárodnej ochrany“

(prepracované znenie)

[KOM(2009) 554 v konečnom znení – 2009/0165 (COD)]

2011/C 18/15

Spravodajca: Antonello PEZZINI

Rada sa 26. novembra 2009 rozhodla podľa článku 262 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva prekonzultovať s Európskym hospodárskym a sociálnym výborom

„Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (prepracované znenie)“

KOM(2009) 554 v konečnom znení – 2009/0165 (COD).

Odborná sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 23. marca 2010.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 462. plenárnom zasadnutí 28. a 29. apríla 2010 (schôdza z 28. apríla 2010) prijal 153 hlasmi za, pričom nikto nehlasoval proti a 2 členovia sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

1.1 Európsky hospodársky a sociálny výbor (EHSV) podporuje a oceňuje úsilie, ktoré Komisia vynaložila na prispôsobenie smernice o azylovom konaní návrhom obsiahnutým v zelenej knihe (1) a akčnom pláne (2).

1.2 Prijatím Lisabonskej zmluvy, ktorá o. i. zahŕňa aj Chartu základných práv, sa značne rozšírili úlohy a právomoci Únie v oblasti azylu a prisťahovalectva.

1.3 EHSV je presvedčený, že Komisia v takej zložitej veci, akou je otázka azylu, vykonala chvályhodnú harmonizáciu predchádzajúcich smerníc.

1.4 EHSV sa domnieva, že v rámci „sociálnej Európy“ treba vytvoriť „azylovú Európu“ pomocou kultúrneho procesu, právnych a administratívnych postupov a formou spolupráce s členskými štátmi a tretími krajinami.

1.5 V stále komplexnejšom a rýchlo sa meniacom kontexte, a to aj v dôsledku globalizácie a hospodárskej a environmentálnej krízy, sa prejavuje a narastá zásadný význam mimovládnych organizácií. EHSV žiada, aby v očiach spoločnosti a verejných činiteľov nadobúdali stále významnejšie a presnejšie vymedzené postavenie.

1.6 Prirodzeným poslaním MVO je poskytovať pomoc a podporu tým najviac znevýhodneným skupinám. EHSV pokladá ich prínos vo forme pomoci a sprostredkúvania medzi kultúrami za neodmysliteľný vo všetkých fázach postupov stanovených európskymi i vnútroštátnymi predpismi.

1.7 EHSV sa nazdáva, že Komisia by mala pri svojom úsilí o harmonizáciu postupov a metód postupovať veľmi pozorne a citlivo, keďže sa týkajú ľudí, ktorí sa viac než ostatní zo zrejmých dôvodov nachádzajú v ponižujúcej situácii a núdzi.

1.8 EÚ by mala v každom prípade zabrániť návratu utečencov do krajín, v ktorých je ohrozená ich telesná a duševná nedotknuteľnosť, alebo kde nie sú dodržiavané základné práva.

1.9 V rámci azylového konania je nevyhnutné, aby mali žiadatelia o azyl možnosť komunikovať vo svojom materinskom jazyku a aby im bolo vo všetkých fázach konania poskytnuté bezplatné právne poradenstvo.

1.10 Zamietnutie žiadosti o medzinárodnú ochranu musí byť jasne zdôvodnené a obsahovať pokyny, vrátane spôsobu a lehôt, ako predložiť prípadné odvolanie.

1.11 Vyhostenie musí byť v každom prípade pozastavené, až kým nebudú známe výsledky prípadného odvolania.

1.12 Členské štáty by podľa EHSV mali aj prostredníctvom cielenej výmeny skúseností vynaložiť všemožné úsilie zamerané na to, aby žiadatelia o azyl mali možnosť vykonávať pracovnú, vzdelávaciu a kultúrnu činnosť v primeranom sociálnom prostredí.

1.13 EHSV sa domnieva, že musí rozhodne ostať nedotknutá zásada nevyhostenia a že treba vyvíjať spoločné snahy o rozšírenie kategórií osôb, ktoré si vyžadujú medzinárodnú ochranu, o prenasledované ženy, zraniteľné osoby či environmentálnych utečencov.

1.14 EHSV sa nazdáva, že v členských štátoch by sa mal podnecovať pocit spoluzodpovednosti s ohľadom na spoločné znášanie finančnej záťaže a deľbu záväzkov, aby sa predišlo nelegálnemu prisťahovalectvu z ekonomických dôvodov a aby sa zlepšila pomoc určená tým, ktorí ju skutočne potrebujú.

1.15 Podľa EHSV je zrejmé, že členské štáty by mali dať Komisii k dispozícii viac finančných prostriedkov, aby sa zlepšila politika v oblasti integrácie žiadateľov o azyl.

1.16 Úsilie o harmonizáciu, ktoré prejavila Komisia nedávnymi návrhmi prepracovaného znenia smerníc, sa musí prejaviť aj v analogickej snahe členských štátov, ktoré by mali zodpovedajúco upraviť svoje vnútroštátne predpisy.

1.17 EHSV je presvedčený, že vybudovanie „azylovej Európy“ v rámci „sociálnej Európy“ závisí najmä od politickej vôle a citlivého prístupu členských štátov, ktoré od Komisie získajú podporu v podobe navrhnutého jednotného, dobre štruktúrovaného postupu.

1.18 EHSV upozorňuje na špecifické postavenie žien, ktoré pri žiadaní o azyl a získavaní postavenia utečenca narážajú na oveľa väčšie ťažkosti než muži. Preto vyzýva Komisiu, aby v spolupráci s členskými štátmi vynaložila všemožné úsilie na dosiahnutie rovnoprávneho postavenia mužov a žien, ktoré je tradične dlhoročnou srdcovou záležitosťou Európy.

1.19 Vhodne usmernené výchovné procesy, ktoré v historických a náboženských tradíciách európskych krajín nachádzajú svoje východisko a pevný oporný bod, by podľa výboru mohli posilniť kolektívne povedomie, aby spoločnosť akceptovala tých, ktorí si vyžadujú najväčšiu pomoc a podporu.

2. Úvod

2.1 Historické pozadie

2.1.1 Korene práva na azyl siahajú do starovekého Grécka, v ktorom dve mestá navzájom priznávali svojim občanom imunitu pred akýmkoľvek nátlakom, resp. ju mesto udeľovalo významným osobnostiam ako napríklad veľvyslancom a pod. (3)

2.1.2 Aj v starom Ríme existovalo spolu so zavedením cudzineckého práva (ius gentium) právo na azyl súvisiace s občianstvom (4).

2.1.3 Vývoj práva na azyl sa postupne v dejinách prelína s vývojom rôznych podôb a prejavov prenasledovania, spočívajúceho v represáliách zo strany vládnuceho aparátu z náboženských, filozofických dôvodov alebo pre politické názory pokladané za nebezpečné pre štátne zriadenie.

2.2 Zákaz diskriminácie a ochrana ľudských práv

2.2.1 Vývoj právnej kultúry viedol k postupnému rozšíreniu práva na azyl. Ústavy moderných demokratických štátov konkrétne spravidla obsahujú ustanovenia prikazujúce vláde zamietnuť vydanie cudzinca, ak oň bolo požiadané pre politické trestné činy.

2.2.2 Z tohto dôvodu charty základných práv v súčasnosti platné v európskych štátoch stanovujú, že právo na azyl na území tohto štátu má cudzinec, ktorému bolo v krajine pôvodu zakázané plne uplatňovať v praxi demokratické slobody.

2.2.3 Tieto ustanovenia sa explicitne odvolávajú na uznanie nedotknuteľných ľudských práv a zásadu nediskriminácie. Zákaz diskriminácie je navyše výslovne zakotvený v článku 14 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP) (5).

2.2.4 Od tohto zákazu sa však nesmie odstúpiť v zmysle článku 15 EDĽP, pokiaľ je toto prípadné odstúpenie nezlučiteľné s ostatnými záväzkami vyplývajúcimi z medzinárodného práva.

2.2.5 Dôsledkom toho je zrušenie vnútroštátnych klauzúl vylučujúcich právo na azyl (tzv. opt-out), aj s cieľom umožniť plné a konkrétne uplatňovanie Ženevského dohovoru z 28. júla 1951 o právnom postavení utečencov, ktorý bol zmenený a doplnený newyorským protokolom z 31. januára 1967.

2.2.6 Lisabonská zmluva rozšírila právomoci EÚ v oblasti azylu a prisťahovalectva. Zahŕňa chartu základných práv, ktorou sa

— zaručuje právo na azyl,

— vytvárajú predpoklady na vypracovanie spoločných pravidiel,

— zavádza integrovaný systém správy vonkajších hraníc,

— uznáva význam spolupráce s tretími krajinami,

— rozširujú právomoci Súdneho dvora EÚ v oblasti azylu a prisťahovalectva.

3. Zhrnutie navrhovaného prepracovaného znenia smernice

3.1 V predloženom návrhu sa uvažuje o dokončení druhej etapy spoločného európskeho azylového systému (CEAS) a jeho zavedení v rámci jednotného konania do roku 2012.

3.2 Cieľom je v prvom rade odstrániť medzery a nedostatky súčasných minimálnych noriem ktoré sa ukázali po mnohých stránkach ako málo prístupné, efektívne a spravodlivé a nezohľadňujúce konkrétne okolnosti (6).

3.3 Zámerom navrhovaných zmien a doplnení je predovšetkým lepšia harmonizácia procesných pravidiel. Navrhujú sa ďalšie procesné záruky pre žiadateľov o azyl, s osobitným dôrazom na fázu skúmania žiadostí o medzinárodnú ochranu a príslušný rozhodovací postup, ako to vyplýva z vývoja konkrétnej judikatúry Súdneho dvora EÚ a Európskeho súdu pre ľudské práva.

4. Všeobecné pripomienky

4.1 Budovanie „azylovej Európy“ v rámci „sociálnej Európy“

4.1.1 Budovanie „azylovej Európy“ v rámci „sociálnej Európy“ sa opiera o plnohodnotné výchovné procesy zamerané už na mládež v predpubertálnom veku, ktoré by mali neskôr ostať v živej pamäti spoločnosti a politických činiteľov členských štátov.

4.1.2 Európska únia rešpektujúc základné práva a dodržiavajúc zásady uznané Chartou základných práv Európskej únie prijala smernicu Rady 2003/9/ES z27. januára 2003, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl v členských štátoch.

4.1.3 V nedávnej minulosti však rýchlo postupujúca globalizácia paradoxne vniesla do hry kŕčovité hľadanie nových vymedzení identity, čo má za následok neschopnosť pretvoriť právny systém na taký, aký zaviedlo rímske právo, t. j. ktorý by vychádzal zo zásady univerzálnosti.

4.1.4 Stret rôznych národov a súčasná klíma obáv zo stykov s inými kultúrami sú preto dôvodom nových znepokojení a neistoty, čo vedie takmer všetky európske krajiny k tomu, že zaujímajú reštriktívny postoj k otázke občianstva, a tým i azylu.

4.1.5 Tento postoj je však v rozpore s požadovaným procesom integrácie jednotlivých národov a s cieľom vybudovania takej Európy, ktorá by bola aj „sociálnou Európou“.

4.1.6 Preto by sa malo rozhodne trvať na zachovaní zásady nevyhostenia (non-refoulement) a dokonca ísť ďalej a navrhnúť rozšírenie kategórií osôb, ktoré by mali byť uznané ako osoby vyžadujúce si medzinárodnú ochranu. Veď medzičasom už viaceré smernice EÚ uznávajú za špecifické kritérium prenasledovanie, ktorého obeťami sú ženy a iné zraniteľné osoby.

4.1.7 Ak sa však v súčasnej situácii pochopiteľne musí zamietnuť priznanie postavenia utečenca osobám, ktoré sú pokladané výlučne za prisťahovalcov z ekonomických dôvodov, pre ktorých existujú príslušné predpisy, oveľa komplikovanejšie je v súčasnosti postavenie environmentálnych utečencov.

4.1.8 V skutočnosti ide o osoby donútené čeliť nástrahám nedobrovoľného presunu z dôvodu radikálneho zhoršenia životného prostredia, čo má za následok závažné ohrozenie uplatňovania základných ľudských práv, ako právo na život, na stravu a na rozvoj (7).

4.1.9 Na tieto otázky by sa prípadne mohla zamerať pozornosť pri prepracovaní znenia smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004. Tieto nové témy by si zaslúžili dôkladnejšie zohľadnenie aj v návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa zriaďuje Európsky podporný úrad pre azyl [KOM(2009) 66, v konečnom znení].

4.2 Osobitné konanie

4.2.1 Pri konaní o priznávaní postavenia utečenca sa musí nevyhnutne zohľadniť na jednej strane celý rad legislatívnych opatrení v oblasti bezpečnosti zameraných na potláčanie nelegálnej imigrácie a riešiť otázky verejného poriadku a bezpečnosti súvisiace s migráciou.

4.2.1.1 Na druhej strane však v súlade so záväzkami Európskeho paktu o prisťahovalectve a azyle z roku 2008 je potrebné organizovať legálne prisťahovalectvo, pričom treba brať ohľad na dané priority, potreby a prijímaciu kapacitu jednotlivých členských štátov a podporovať integráciu legálnych prisťahovalcov.

4.2.1.2 So zreteľom na budovanie azylovej Európy by bolo okrem iného vhodné vytvoriť partnerstvo podľa zásady spoločného znášania záťaže (burden sharing), t. j. uplatňujúc zásadu solidarity pri prijímaní a rozdelení žiadateľov o azyl na celé územie Európskej únie.

4.2.1.3 Postupy navrhnuté v prepracovanom znení týkajúce sa preskúmania žiadostí o medzinárodnú ochranu a odňatie a ukončenie priznaného postavenia utečenca, ako aj postupy vo veci odvolaní proti rozhodnutiam obsiahnuté v prepracovanom znení smernice o azylovom konaní sú v súlade s medzinárodnými záväzkami a záväzkami vyplývajúcimi z právnych predpisov EÚ.

4.2.1.4 EHSV sa nazdáva, že presadzovanie a podpora mimovládnych organizácií má kľúčový význam aj vo fázach uplatňovania postupov v oblasti podávania a skúmania žiadostí o prijatie, odňatie a ukončenie postavenia utečenca a odvolania sa proti rozhodnutiam. V tejto súvislosti navrhuje, aby sa do odôvodnení, ako aj do normatívnej časti návrhu doplnilo explicitné ustanovenie v tomto zmysle.

4.2.1.5 V terminológii EÚ medzinárodná ochrana zahŕňa priznanie postavenia utečenca podľa Ženevského dohovoru, ako aj doplnkovú ochranu určenú tým osobám, ktoré napriek tomu, že nespĺňajú podmienky na to, aby mohli byť uznaní za utečencov, nemôžu byť vrátené do krajiny pôvodu, pretože by boli vystavené vážnemu ohrozeniu.

4.2.1.6 V právnych predpisoch jednotlivých štátov, ktorými sa implementuje uvedená smernica o azylovom konaní, možno vo všeobecnosti pozorovať tri úrovne rozdelenia právomoci medzi orgánmi verejnej správy, ktoré sú poverené prijímaním a preskúmaním žiadostí a vydávaním príslušných rozhodnutí.

4.2.1.7 Prístup ku konaniu sa v každom prípade riadi zásadou, podľa ktorej má každý žiadateľ právo zostať na území, pričom bude pri zaobchádzaní s ním zaručené plné rešpektovanie ľudskej dôstojnosti, počas celého obdobia, ktoré je potrebné na preskúmanie žiadosti, s výnimkou prípadov vylúčenia z konania (európsky zatykač atď.). V záujme rešpektovania ľudskej dôstojnosti by pobyt v prijímacích strediskách nemal byť pravidlom, ale skôr výnimkou, kým sa nenájde lepšie riešenie.

4.2.1.8 Okrem toho sa zavádzajú viaceré záruky na ochranu žiadateľa o azyl: žiadateľ má byť vhodne informovaný o postupe, ktorý treba sledovať, ako aj o výsledku konania, má mať možnosť komunikovať s úradom vysokého komisára OSN pre utečencov, má nárok na tlmočnícku službu, na osobný pohovor so zodpovednou komisiou, ktorej personál má primerané vedomosti alebo prešiel potrebným školením.

4.2.1.9 EHSV sa nazdáva, že by sa malo vynaložiť osobitné úsilie na vyškolenie odborného personálu agentúry FRONTEX s cieľom:

— zvýšiť operačnú spoluprácu medzi členskými štátmi,

— vytvoriť spoločné normy v oblasti odbornej prípravy,

— poskytnúť členským štátom potrebnú pomoc na zabezpečenie prijímania a odsunu prisťahovalcov s podporou mediátorov medzi kultúrami,

— zabezpečiť odbornú prípravu personálu v oblasti humanitárnych práv a azylu, ktoré vypracovala EÚ aj so zreteľom na budúcu zriadenie agentúry pre azyl.

4.2.1.10 EHSV sa nazdáva, že prijímacie strediská by sa mali využívať len výnimočne a na obmedzený čas, v plnom súlade s Chartou základných práv. Žiadatelia o medzinárodnú ochranu by mali mať možnosť viesť po všetkých stránkach adekvátny život: z hľadiska ľudskosti, služieb zdravotnej starostlivosti, spoločenských kontaktov a príležitosti na trhu práce.

4.2.1.11 Smernica Rady 2003/9/ES z 27. januára 2003, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl v členských štátoch nestanovuje presné podmienky prístupu k zamestnaniu. EHSV sa nazdáva, že akékoľvek obmedzenie v oblasti zamestnanosti vedie k ponižovaniu človeka ako ľudskej bytosti a podporuje rozmach nelegálnej práce, ktorá spôsobuje sociálne nerovnosti.

4.2.1.12 Napokon sa v návrhu poskytuje možnosť odvolania proti rozhodnutiu s bezplatným poradenstvom tak po právnej ako aj administratívnej stránke. EHSV sa domnieva, že by sa mala posilniť bezplatná právna a administratívna pomoc tým, že sa stane povinnou spolu s jazykovou asistenciou vo všetkých fázach konania.

5. Konkrétne pripomienky

5.1 Navrhnuté zmeny a doplnenia sú v súlade s cieľom je harmonizácia a aktualizácia postupov v súvislosti s priznávaním postavenia utečenca.

5.2 V tejto súvislosti by bolo vhodné kriticky sa zamyslieť o dôvodoch, ktoré viedli k odstráneniu priamej zmienky o azyle z návrhu smernice.

5.3 Požiadavka odvolať sa v novom znení na azyl by sa mohla naďalej považovať za uznanie práva na vstup na územie štátu, aj na účely začatia konania na získanie postavenia utečenca, kým sa neoverí, či žiadateľ spĺňa požiadavky na udelenie tohto postavenia, s následným zákazom vyhostenia počas tohto obdobia.

5.4 Okrem toho by odvolanie na právo na azyl poslúžilo členským štátom ako opodstatnenie uplatňovať novú smernicu aj v prípadoch, ktoré nepatria do jej rozsahu pôsobnosti (pozri články 3, 4, 11 a 12 návrhu), z vážnych humanitárnych dôvodov, ktoré by zabraňovali návratu do krajiny pôvodu bez ohľadu na špecifický druh prenasledovania (8).

5.5 EHSV súhlasí s navrhovanými zmenami a doplneniami, keďže sú v súlade s uvedenými cieľmi.

5.5.1 Možno však formulovať tieto pripomienky:

5.5.1.1 Odôvodnenie 38: Bolo by vhodné stanoviť, že vykonávanie tejto smernice by sa malo hodnotiť v pravidelných intervaloch, avšak uviesť presnejší časový údaj.

5.5.1.2 Odôvodnenie 41: Bolo by potrebné bližšie určiť zásadné zmeny a doplnenia predchádzajúcej smernice, ktoré treba povinne zaviesť.

5.5.1.3 Článok 2 písm. f): Bolo by potrebné presnejšie vymedziť pojem rozhodujúci orgán vzhľadom na to, že v mnohých vnútroštátnych právnych poriadkoch sa nevyskytuje pojem „kvázi súdny orgán“.

5.5.1.4 Článok 3 ods. 3: Na ilustráciu by mali byť uvedené možné prípady uplatňovania smernice v pri rozhodovaní o žiadosti o ochranu, ktorá nepatrí do jej rozsahu pôsobnosti (treba tu pripomenúť konštatovania uvedené v súvislosti s novým javom tzv. environmentálnych utečencov.)

5.5.1.5 Článok 6: Ustanovenie, ktoré členským štátom poskytuje možnosť vyžadovať, aby sa žiadosti o azyl predkladali na určenom mieste, je v zjavnom rozpore s ustanoveniami nasledujúceho článku 7, a v každom prípade je obmedzujúca s ohľadom na požadovaný a plánovaný rozšírený prístup ku konaniu.

5.5.1.6 Článok 10 ods. 13 (9): V prípade zamietavého rozhodnutia sa musia žiadateľovi, ako aj jeho právnym zástupcom, v jeho rodnom jazyku oznámiť nielen dôvody zamietnutia žiadosti, ale aj informácie o (primeraných a prijateľných) lehotách, spôsoboch a postupoch napadnutia rozhodnutia a odvolania sa proti nemu.

5.5.1.7 Článok 12 ods. 19 písm. d) (10): Možnosť prehľadať žiadateľa i jeho osobné veci, ktorá sa poskytuje príslušným orgánom, by mohla byť v rozpore s ústavnými zárukami zakotvenými v právnych poriadkoch niektorých členských štátov.

5.5.1.8 Článok 34 písm. c): Bolo by potrebné presnejšie vymedziť pojem vážne dôvody, ktoré uvádza žiadateľ, aby sa vylúčilo, že tretia krajina považovaná za bezpečnú ňou v skutočnosti nie je. Hoci sa EHSV nazdáva, že je v niektorých prípadoch ťažké stanoviť také vymedzenie pojmu „bezpečná tretia krajina“, s ktorým by všetci súhlasili.

5.5.1.9 V tejto súvislosti by ako zdroj inšpirácie mohol poslúžiť rozsudok Súdneho dvora Európskej únie zo 6. mája 2008 (Vec C-133/06), ktorým sa zrušil článok 29 ods. 1 a 2 a článok 36 ods. 3 smernice Rady 2005/85/ES o azylovom konaní.

V Bruseli 28. apríla 2010 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) KOM(2007) 301 v konečnom znení.

(2) KOM(2008) 360 v konečnom znení.

(3) Imunita okrem toho poskytovala ochranu utečencom, ktorí nesmeli byť zajatí v určitých chrámoch, ktoré boli pokladané za nedotknuteľné a od ktorých je odvodená etymológia slova „azyl“.

(4) Právo na občianstvo sa zovšeobecnilo ediktom, ktorý vydal Caracalla v roku 212 n. l. a ktorým sa odstránili rozdiely v zaobchádzaní s rímskymi občanmi a ostatnými slobodnými obyvateľmi ríše.

(5) Tento dohovor podpísaný 4. novembra 1950 v Ríme bol spolu s príslušnými dodatkovými protokolmi ratifikovaný a zavedený do praxe nielen v členských štátoch EÚ, ale aj v početných európskych tretích krajinách, pre ktoré majú tieto ustanovenia širšiu záväznú hodnotu v rámci medzinárodného práva a vnútroštátnych právnych poriadkov.

(6) Zdá sa, že dôvodom chýbajúcej spravodlivosti v azylovom konaní jednotlivých štátov je najmä nadmerný rozsah diskrečných právomocí, ktoré boli ponechané členským štátom podľa smernice o azylovom konaní z roku 2005.

(7) Preto by sa mal rozšíriť rozsah kritéria bezpečnosti ako kritéria, ktoré predstavuje pre človeka jednu zo základných hodnôt. Environmentálni utečenci sú obeťami zničeného životného prostredia a súvisiaceho narušenia vyrovnaných spoločenských pomerov, čo možno pozorovať napríklad v prípade postupnej dezertifikácie celých rozsiahlych oblastí v subsaharskom regióne pod vplyvom nových foriem agresívnych špekulácií.

(8) V prípade utečencov, ktorí opúšťajú svoju krajinu nie z dôvodu osobnej diskriminácie, ktorej sú vystavení, ale keď dochádza k vážnym udalostiam (občianska vojna, všeobecné násilie, útoky zvonka, prírodne katastrofy, environmentálne dôvody atď.), sa bežne neráta s možnosťou žiadať o priznanie postavenia utečenca. Právne predpisy v oblasti prisťahovalectva však umožňujú čeliť humanitárnym núdzovým situáciám spôsobeným mimoriadnymi udalosťami tým, že rátajú s opatreniami na udelenie dočasnej ochrany s cieľom urýchlene a primerane prijať vyhostené obyvateľstvo.

(9) V slovenskej verzii to zodpovedá článku 10 ods. 2.

(10) V slovenskej verzii to zodpovedá článku 12 ods. 2 písm. d).