Oznámenie Komisie Rade, Európskemu parlamentu, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov Návrh spoločnej správy o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2007 /* KOM/2007/0013 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 19.1.2007 KOM(2007) 13 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Návrh spoločnej správy o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2007 ZÁKLADNÉ INFORMÁCIE Členské štáty po prvý krát predložili jednotné národné správy o stratégiách týkajúcich sa sociálneho začlenenia, dôchodkov, zdravotnej a dlhodobej starostlivosti[1]. Toto predloženie sa viaže na širší kontext súvisaci so starnutím obyvateľstva a zintenzívňujúcou sa globalizáciou. Všetky členské štáty čelia pretrvávajúcim výzvam v oblasti vylúčenia a nerovnosti, ako aj potrebe modernizovať systémy sociálnej ochrany. Východiskové body sa medzi členskými štátmi líšia, ale z analýzy ich správ jasne vyplývajú tieto základné informácie: - Členské štáty reagovali na výzvu zasadnutia Európskej rady na jar roku 2006 znížiť chudobu detí jasným záväzkom prelomiť kruh hmotnej núdze, čo prispeje k silnejšej a udržateľnejšej sociálnej súdržnosti. Je nevyhnutné zabezpečiť prístup ku kvalitnému vzdelávaniu a odbornej príprave pre všetkých, s dôrazom najmä na predškolské vzdelávanie a boj proti predčasnému ukončeniu školskej dochádzky. Špeciálnu pozornosť si vyžaduje situácia prisťahovalcov a etnických menšín. - Aktívne začleňovanie je silným prostriedkom na podporu sociálnej integrácie a integrácie na trhu práce najviac znevýhodneného obyvateľstva. Hlavným prvkom tejto politiky je zvýšená podmienenosť pri udeľovaní dávok, čo však nesmie viesť k ešte väčšiemu sociálnemu vylúčeniu tých, ktorí nie sú schopní pracovať. Zatiaľ čo väčšina členských štátov podporuje vyvážený prístup, v ktorom sa spája individualizovaná podpora na trhu práce s prístupnými, vysoko kvalitnými sociálnymi službami, je potrebné venovať viac pozornosti zabezpečovaniu primeraných úrovní minimálneho príjmu. - Vo svojich prvých európskych plánoch o zdravotnej a dlhodobej starostlivosti členské štáty priznali prioritu potrebe: zabezpečiť rovnaký prístup pre všetkých; znížiť nerovnosti v oblasti zdravia, pokiaľ ide o výsledky; zaručiť bezpečnú a vysoko kvalitnú starostlivosť a riadiť zavádzanie nových technológií pre zdravý a samostatný život. Úspornejšie využívanie prostriedkov je základným faktorom pri zabezpečovaní trvalej udržateľnosti systémov zdravotnej starostlivosti a pri udržovaní vysokej kvality. Niektoré krajiny však možno budú musieť rozšíriť svoje finančné a ľudské zdroje, aby zabezpečili primerané pokrytie všetkých obyvateľov. Zlepšená koordinácia, propagácia zdravých životných štýlov a prevencia by mohli byť všeobecne prospešnými stratégiami, ktorými sa prispeje k zlepšeniu zdravotnému stavu, ako aj zníženiu rastu výdavkov. - Vo väčšine členských štátov je nutné dlhodobú starostlivosť rozšíriť a riadne finančne podložiť. Posilnenou koordináciou medzi zdravotnou starostlivosťou a sociálnymi službami, podporou neoficiálnych opatrovateľov a využívaním nových technológií možno ľuďom pomôcť, aby čo najdlhšie ostali vo svojich vlastných domovoch. - Mnohé krajiny prispôsobujú dôchodkové systémy predlžovaniu priemerného veku a vytvárajú transparentný vzťah medzi príspevkami a dávkami. Starší ľudia často čelia vyššiemu riziku chudoby ako bežné obyvateľstvo. Reformy sa zameriavajú na dosiahnutie primeraných a trvalo udržateľných dôchodkových systémov. Starnutie zapríčiňuje, že primeranosť dôchodku čím ďalej, tým viac závisí od väčšieho počtu pracujúcich – a pracujúcich s dlhším produktívnym vekom. Je preto nevyhnutné, aby najmä starší pracovníci takúto možnosť mali. Účinky reforiem so zreteľom na primeranosť si vyžadujú podrobnejšie monitorovanie. - Napriek súčasným reformám starnutie zvýši do roku 2050 výdavky na dôchodky, zdravotnú a dlhodobú starostlivosť o štyri percentuálne body HDP. Dlhodobá udržateľnosť verejných financií je naďalej riziková. V nedávnej správe Komisie[2] sa ukázalo, že šesť členských štátov čelí vysokému riziku, desať strednému riziku a deväť nízkemu riziku. Vyrovnanie sa s týmto problémom predstavuje kľúčovú politickú výzvu a vyžaduje si stratégiu rozloženú na troch frontoch - zníženie verejného dlhu, zvýšenie zamestnanosti a reformu systémov sociálnej ochrany. V správe o trvalej udržateľnosti sa taktiež zvažuje riziko neprimeraných dôchodkov, čo môže spôsobiť nepredvídaný tlak na zvyšovanie dôchodkov ad hoc alebo zvýšený dopyt po iných dávkach. Z tohto dôvodu sa musia otázky primeranosti dôchodkov, trvalej udržateľnosti a modernizácie posúdiť spoločne. - Členské štáty vo väčšej miere zohľadňujú prepojenia medzi sociálnou a hospodárskou politikou a politikou zamestnanosti na vnútroštátnej úrovni, najmä prostredníctvom dôchodkových reforiem, ktorými sa znižuje možnosť predčasnému odchodu do dôchodku a ktoré podnecujú k predĺženiu pracovného života a zvyšujú možnosti na takéto predĺženie, čo sa následne odzrkadľuje na zvýšených mierach zamestnanosti starších pracovníkov. Budovaním na tejto interakcii pri implementácii národných programov reforiem pre rast a zamestnanosť[3] a stratégií týkajúcich sa sociálnej ochrany a začleňovania je možné dospieť k výsledkom. - Riadenie sociálnych politík na úrovni EÚ a jednotlivých štátov sa posilňuje. Zainteresované strany vrátane ľudí, ktorých sa to priamo týka, sa vo zvýšenej miere podieľajú na príprave sociálnych reforiem. Kvalita účasti by sa však mohla zlepšiť. Úloha zainteresovaných strán by sa mala rozšíriť o implementáciu a následné činnosti. Posilniť by sa mala interakcia medzi vnútroštátnymi a európskymi politickými úrovňami a regionálnymi a miestnymi úrovňami, kde implementácia vo veľkej miere prebieha. Vo všetkých oblastiach európskej spolupráce existuje priestor na vzájomné vzdelávanie. 1. ÚVOD Jednotnou otvorenou metódou koordinácie (OMK) zavedenou v roku 2006[4] sa posilňuje schopnosť EÚ podporovať členské štáty v ich snahe o väčšiu sociálnu súdržnosť v Európe. Začína mať v skutočnosti väčší dosah, čím sa záväzok EÚ k sociálnym hodnotám stáva pre európskych občanov viditeľnejší. OMK pomáha prehlbovať vzájomné vzdelávanie a rozširovať zapojenie zainteresovaných strán na vnútroštátnej a európskej úrovni. Prostredníctvom OMK sa zvýšilo povedomie o viacrozmernosti vylúčenia a chudoby a ukotvil sa spoločný prístup k reformám sociálnej ochrany, ktorý je založený na princípoch prístupnosti, primeranosti, kvality, modernizácie a trvalej udržateľnosti. Po prvý krát sa poukazuje na to, že otázky týkajúce sa zdravotnej a dlhodobej starostlivosti sú vhodné na politickú diskusiu. Národné správy znázorňujú, ako sa spoločným posudzovaním všetkých týchto cieľov zlepšuje účinnosť politiky a kvalita verejných výdavkov. Nové pracovné metódy OMK začínajú prinášať ovocie, i keď je potrebné naďalej vynakladať snahu na európskej a vnútroštátnej úrovni, aby sa využil jej úplný potenciál. 2. ZÁKLADNÉ OTÁZKY TÝKAJÚCE SA POLITIKY SOCIÁLNEJ OCHRANY A ZAČLENENIA Väčšia sociálna súdržnosť Vývoj v poslednom období je povzbudzujúci: reformy na zabezpečenie väčšej udržateľnosti systémov po daňovej a sociálnej stránke a ich pružnosti prispôsobiť sa meniacim sa potrebám ľudí sa vykonali alebo prebiehajú prakticky vo všetkých členských štátoch. Keďže sa uznáva, že je nutné podporovať právo ľudí zohrávať aktívnu úlohu v spoločnosti, dochádza k silnému zbližovaniu smerom k aktívnemu začleňovaniu. V súvislosti s dôchodkovou reformou existuje vôľa pokračovať v dvoch líniách, t. j: v primeranosti a trvalej udržateľnosti. Ústredným zámerom stratégií týkajúcich sa zdravotnej a dlhodobej starostlivosti je zlepšenie prístupnosti, kvality a trvalej udržateľnosti. Ako sa odzrkadľuje v cieľoch OMK, podpora rovnosti medzi mužmi a ženami je pri riešení týchto otázok základným prvkom. Celkovo možno skonštatovať, že členské štáty účinnejšie začleňujú otázky týkajúce sa rovnosti pohlaví a údaje sa čoraz častejšie rozdeľujú podľa pohlavia. Niektoré štáty sú priekopníkmi v systematickom uplatňovaní rodového hľadiska (gender mainstreaming). Naďalej však existuje výrazný priestor na zabezpečenie, aby politické opatrenia lepšie zohľadňovali rodové hľadisko vo všetkých troch oblastiach spolupráce. Interakcia so zamestnanosťou a rastom Členské štáty si jasnejšie uvedomujú, že hospodárske reformy a reformy trhu práce musia prispievať k posilňovaniu sociálnej súdržnosti a sociálnymi politikami je nutné podporovať hospodársky rast a rast zamestnanosti. Aktívnou politikou začleňovania sa môže zvýšiť ponuka pracovnej sily a posilniť súdržnosť spoločnosti. Zvyšovaním blahobytu detí sa umožní väčšiemu počtu ľudí, aby naplno rozvinuli svoj potenciál a v plnej miere prispeli k spoločenskému a hospodárskemu životu. Prebiehajúce dôchodkové reformy a reformy zdravotnej starostlivosti jasne vplývajú na trvalú udržateľnosť verejných financií a správanie trhu práce. Činnosť v oblasti zdravotnej starostlivosti zvyšuje kvalitu života a produktivitu a umožňuje zachovať finančnú udržateľnosť. Napriek tomu sú si členské štáty vedomé, že zdravý hospodársky rast a vytváranie pracovných miest nevedú automaticky k zníženiu nerovnosti v oblasti príjmov, chudoby pracovníkov alebo regionálnych rozdielov. V niektorých národných programoch reforiem sa tiež poukazuje na silnejší záväzok voči najviac znevýhodnenému obyvateľstvu v spoločnosti, napr. riešením otázok týkajúcich sa členenia trhu práce a neistoty pracovných miest a pomáhaním chudobným domácnostiam, aby mali väčší úžitok z rastu zamestnanosti. Opatrenia na zabezpečenie trvalej udržateľnosti verejných financií sú sprevádzané ustanoveniami na ochranu najzraniteľnejších skupín. Je potrebná posilnená a viditeľnejšia interakcia na európskej a vnútroštátnej úrovni. Správa a riadenie Občianska spoločnosť a sociálni partneri sa výraznejšie zapájajú do prípravy vnútroštátnych stratégií a modernizácie sociálnej ochrany. Dôchodkové reformy posilňujú transparentnosť a pochopenie jednotlivcov ich vlastnej pozície. Naďalej však existuje priestor pre ďalšie zlepšovanie kvality ich zapojenia, predovšetkým v čase implementácie a následných činností. Je potrebné posilniť koordináciu medzi európskymi, vnútroštátnymi, regionálnymi a miestnymi úrovňami. V súčasnosti sa všeobecne uznáva dôležitosť účinného monitorovania a hodnotenia, ale existuje len zopár podrobných informácií o presných opatreniach, ktorých realizácia sa v budúcnosti zamýšľa. Došlo k určitému zvýšeniu v používaní ukazovateľov a cieľov a v národných stratégiách sa vo zvýšenej miere prideľujú prostriedky a zodpovednosť opatreniam, ktoré sa pre dané úlohy a ciele pripravujú na mieru, avšak k tomuto sa naďalej pristupuje nesystematickým spôsobom. Zlepšila sa koordinácia medzi implementáciou politík sociálneho začleňovania a zdravotnej starostlivosti a používaním štrukturálnych fondov, predovšetkým Európskeho sociálneho fondu, ale viditeľnosť v tejto oblasti by sa mohla zlepšiť. 3. KĽÚČOVÉ VÝZVY V JEDNOTLIVÝCH ČASTIACH PÔSOBNOSTI OMK 3.1 Boj proti chudobe a sociálnemu vylúčeniu Správy členských štátov sú strategickejšie ako v predchádzajúcich rokoch a zameriavajú sa na vymedzenejšiu zostavu priorít. Naďalej však uznávajú viacrozmernosť vylúčenia a k riešeniu svojich prioritných otázok pristupujú z rôznych uhlov. Prelomenie generačného prenosu chudoby Vo väčšine členských štátov sú deti vystavené väčšiemu ako priemernému riziku chudoby. V niektorých štátoch tomuto riziku čelí takmer každé tretie dieťa. Toto riziko sa ešte väčšmi znásobuje v domácnosti s jedným rodičom alebo v domácnosti bez pracovného pomeru, čo ohrozuje sociálnu súdržnosť a trvalo udržateľný vývoj. U odkázaných detí existuje nižšia pravdepodobnosť ako u ich rovesníkov, že budú v škole prospievať, nevstúpia do systému trestného súdnictva, budú zdravé a začlenia sa do trhu práce a do spoločnosti. Na zasadnutí v marci 2006 požiadala Európska rada členské štáty, aby „podnikli potrebné kroky na rýchle a podstatné zníženie chudoby detí tým, že deťom poskytnú rovnaké príležitosti, odhliadnuc od ich sociálneho zázemia“. Prevažná časť členských štátov si ako prioritu stanovila potrebu vyvinúť jednotný a dlhodobý prístup k prevencii a boju proti chudobe a vylúčeniu medzi deťmi. Členské štáty riešia túto otázku použitím rôznych politík týkajúcich sa rôznych uhlov tohto problému: zvyšovaním príjmu rodiny; zlepšovaním prístupu k službám vrátane slušného bývania; alebo ochraňovaním práv detí. V rámci širšieho univerzálnejšieho prístupu majú členské štáty tendenciu zameriavať sa na najviac znevýhodnené deti a rodiny. Do popredia vystupujú dva prvky: rovnaké príležitosti, pokiaľ ide o vzdelanie (vrátane predškolského vzdelávania a vzdelávania dospelých), a podpora účasti rodičov na trhu práce. Zosúladenie pracovného a rodinného života uľahčuje zlepšenie prístupu ku kvalitnej starostlivosti o deti a pružné pracovné podmienky. Rovnako to vedie k otázke podpory spravodlivejšej deľby práce v domácnosti a zodpovednosti v starostlivosti o dieťa. V priemere 15 % študentov ukončuje školskú dochádzku predčasne; v niektorých krajinách sa to však týka viac než jednej tretiny mladých ľudí. Riešením predčasného ukončovania školskej dochádzky a posilňovaním kvalifikácie mladých ľudí sa znižuje riziko sociálneho vylúčenia a zlepšujú sa vyhliadky na zamestnanie. Niektoré členské štáty si stanovili presné ciele a zavádzajú preventívne opatrenia (predškolské vzdelanie, usmerňovanie a poradenstvo, doučovanie, štipendiá) a vyvažujúce činnosti (napr. školy druhej šance). Ich vyvíjaním do komplexných stratégií je možné dosiahnuť výrazné výsledky. Vo všetkých členských štátoch je miera nezamestnanosti mládeže, najmä medzi mladými ľuďmi prisťahovaleckého pôvodu, dvakrát taká vysoká ako súhrnný priemer (18,7 % pre EÚ-25 v roku 2004). Mladí ľudia sa často ocitnú v začarovanom kruhu „nízkej mzdy – žiadnej mzdy“. Mnohé členské štáty rozširujú ponuku učňovského vzdelávania, poskytujú individualizovanú podporu alebo účinné alternatívne riešenia po krátkych obdobiach nezamestnanosti, pričom sa zameriavajú na sociálne odkázané oblasti alebo zlepšujú prístup ku kľúčovým opatreniam. Podpora aktívneho začleňovania Kvalitné pracovné miesta predstavujú trvalo udržateľný spôsob, ako sa vymaniť z chudoby a sociálneho vylúčenia tým, že posilňujú vyhliadky na budúce zamestnanie, ako aj ľudský a sociálny kapitál. Zdravé a riadne pracovné podmienky umožňujú pracovať väčšiemu počtu ľudí a ostať v práci dlhšie. Členské štáty sa vo zvýšenej miere zameriavajú na „aktívne začleňovanie“[5] s cieľom posilniť sociálnu integráciu. Evidentný je trend k prísnejšiemu podmieňovaniu dávok aktívnej snahe pracovať a k zlepšovaniu motivácie prostredníctvom daňových reforiem a reforiem sociálnej ochrany. V niektorých členských štátoch sa ukazuje, že s cieľom podporovať účasť znevýhodnených ľudí na trhu práce je podmienenie dávok možno úspešne skombinovať s ich postupným znižovaním, ak sa príjemca opätovne začlení do trhu práce, ako aj s daňovými úľavami v prípade nízko ohodnotených pracovných miest. Posilnenie aktívnej politiky trhu práce, možnosti na zvýšenie schopností vrátane IT, snaha riešiť znevýhodnenia v oblasti vzdelávania a poskytovanie vhodného poradenstva sú kľúčovými prvkami vyváženého balíka politík na podporu aktívneho začleňovania. Je dôležité poznamenať, že s cieľom zabezpečiť, aby sprísnenie podmienok neoslabilo podporu pre tých, ktorí nemôžu pracovať, si niektoré členské štáty ako prioritu stanovili rozšírenie pokrytia dávok. Potreba zaručiť primeranú úroveň minimálneho príjmu sa však v mnohých stratégiách nedostatočne uplatňuje. Samotným hospodárskym rastom a rastom zamestnanosti nedôjde k začleneniu ľudí, ktorí sú najviac vzdialení od trhu práce. S cieľom zabezpečiť, aby sa pracovať vyplatilo, niektoré členské štáty zaviedli politiky, ako napr. podpora v práci na udržanie pracovného miesta a postup, školenie na pracovisku a zvýšenie minimálnej mzdy. Sociálne hospodárstvo je kľúčovým zdrojom pracovných miest i pre ľudí s nízkou kvalifikáciou alebo zníženou pracovnou schopnosťou a poskytuje sociálne služby, ktoré trhové hospodárstvo neponúka. Antidiskriminačné opatrenia, boj proti finančnému vylúčeniu a nadmernému zadĺženiu, podpora podnikania a prispôsobivosti, pracovné právo v spojitosti so sociálnym dialógom a zvyšovanie povedomia o výhodách začleňovania na trh práce sú rovnako dôležitými prvkami. Integrácia na trhu práce sa musí často prepojiť s ponukou iných služieb. Niektoré členské štáty vyvíjajú štrukturálnejší prístup, pokiaľ ide o vylúčenie v oblasti bývania a bezdomovstvo , s dôrazom na prevenciu a kvalitu bývania namiesto samotnej otázky spania na ulici. Zosúladenie potreby zaručiť celoplošný prístup ku kvalitným službám za určitých finančných obmedzení bude kľúčovou výzvou. Pokiaľ ide o zvýšenie účasti na trhu práce, Európska rada stanovila postihnutých ľudí ako jednu z prioritných kategórií. Niektoré členské štáty uľahčujú prístup telesne postihnutých ľudí na trh práce, zatiaľ čo iné riešia otázku začleňovania zo širšej perspektívy: presadzovaním politík, podporou samostatného života a zlepšovaním prístupu ku kvalitným sociálnym službám. Menej pozornosti sa však venuje ľuďom trpiacim mentálnymi chorobami a postihnutím. K integrácii migrantov a sociálnemu začleňovaniu etnických menšín , ktoré sú rovnako prioritnými kategóriami, pristupujú viaceré členské štáty komplexnejšie. Zahŕňa to riešenie znevýhodnení v oblasti vzdelávania a rozvoj jazykových schopností, ako aj boj proti diskriminácii a širšiu podporu účasti na občianskom živote. V súčasnosti je osobitnou prioritou ESF posilnenie sociálneho začleňovania znevýhodnených ľudí so zreteľom na ich udržateľnú integráciu na trhu práce. Činnosti možno podporiť v rámci všetkých priorít ESF na roky 2007 – 2013 a plány rovnako zabezpečujú štrukturálnym fondom väčšiu viditeľnosť. EFRR[6] prispeje k zlepšeniu infraštruktúry, ktorá sa týka sociálneho začleňovania a boja proti mestskej chudobe. 3.2 Zdravotná a dlhodobá starostlivosť Počas tohto prvého roku koordinácie zaznamenávajú správy výrazné rozdiely v zdravotných výsledkoch medzi členskými štátmi i v rámci nich. Medzi krajinami sa očakávaná dĺžka života pohybuje medzi 65,7 až 77,9 roka pre mužov a od 75,9 až 82,5 roka pre ženy. V mnohých krajinách je tiež možné identifikovať zreteľný nesúlad na základe socio-ekonomického postavenia. Tieto výsledky sú ovplyvnené mnohými faktormi vrátane životných a pracovných podmienok. Členské štáty sa pokúšajú tieto rozdiely znižovať zlepšovaním prevencie a vzdelania v oblasti zdravia, ako aj prístupu k zdravotnej starostlivosti. (Nerovný) prístup k zdravotnej a dlhodobej starostlivosti Všetky krajiny sa pevne zaviazali zabezpečovať prístup k primeranej zdravotnej a dlhodobej starostlivosti. To sa však bezpodmienečne neodzrkadľuje v celoplošnom prístupe k takejto starostlivosti a výrazné rozdiely naďalej pretrvávajú. Platby „z vlastného vrecka“ neustále stúpajú kvôli vylúčeniu určitých typov starostlivosti z poistenia a zvýšeniu spolufinancovania s cieľom zvýšiť príjem verejných financií a znížiť nadmerné náklady na starostlivosť. S cieľom predísť prekážkam v prístupe k starostlivosti zo strany najzraniteľnejších skupín členské štáty zavádzajú výnimky, zálohy a výdavkové stropy. Poskytovanie starostlivosti je niekedy nerovnomerné. Regionálne odlišnosti v poskytovaní starostlivosti nie sú spôsobené len geografickými činiteľmi, ale aj inštitucionálnou povahou. Zatiaľ čo decentralizácia umožnila prispôsobenie služieb miestnym podmienkam, podnietila aj rozdiely v postupoch a pokrytí ošetrení. Schopnosť financovania sa môže medzi regiónmi tiež líšiť. Štrukturálne fondy EÚ podporujú zlepšovanie infraštruktúry zdravotnej starostlivosti s cieľom tieto rozdiely znížiť. Je potrebné vyvinúť systémy dlhodobej starostlivosti , aby sa pokryl zvyšujúci dopyt. Súčasná ponuka často nepostačuje, čo spôsobuje vysoké osobné náklady a dlhé čakacie doby. Zmena štruktúry rodín, väčšia geografická mobilita a zvýšená účasť žien na trhu práce si vyžadujú formálnejšiu starostlivosť pre starších a postihnutých ľudí. Vzhľadom na všeobecnú zhodu dostávajú prioritu služby domácej starostlivosti a zavádzanie nových technológií (napr. systémy na podporu samostatného života), ktoré ľuďom umožňujú zotrvať vo svojich domovoch čo najdlhšie. Členské štáty zdôrazňujú aj dôležitosť rehabilitácie, ktorá pomôže odkázaným ľuďom vrátiť sa do aktívneho života. V súvislosti s dlhodobou starostlivosťou sa čoraz viac potvrdzuje potreba mať k dispozícii spoľahlivý finančný základ a niektoré členské štáty už týmto smerom vykročili. Zlepšovanie kvality prostredníctvom noriem, medicíny založenej na dôkazoch a zjednotenej starostlivosti Členské štáty využívajú rôzne nástroje na dosiahnutie a udržanie vysokej kvality starostlivosti v celom systéme. Medzi tieto nástroje patria: normy kvality, napr. minimálne štrukturálne a procedurálne požiadavky pre poskytovateľov, ich akreditáciu alebo osvedčovanie, ako aj systémy monitorovania kvality založené na predkladaní správ a kontrolách. Pracovníci v oblasti zdravotnej starostlivosti sa vyzývajú, aby používali ústredne prehodnotené a sprístupnené klinické usmernenia založené na najlepších dostupných dôkazoch. Na úrovni EÚ sa zriadili a spolupracujú vnútroštátne agentúry na posúdenie technológií v oblasti zdravia (EUnet-HTA). Pomáhajú zaručiť účinnosť, bezpečnosť a nákladovú efektívnosť nových zásahov. S cieľom posilniť pružnosť systému a spokojnosť pacientov sa vyvíja vzor starostlivosti ešte väčšmi zameraný na pacientov. Pozostáva z individualizovaných služieb (predovšetkým v rámci dlhodobej starostlivosti) a zabezpečovania práv pacientov, výberu, účasti v rozhodovacom procese a spätnej väzby prostredníctvom prieskumov medzi pacientami. Členské štáty sa zameriavajú na lepšiu koordináciu medzi primárnou, ambulantnou a nemocničnou sekundárnou a terciálnou starostlivosťou a medzi lekárskou, opatrovateľskou, sociálnou a zmierňujúcou starostlivosťou. eZdravotníctvo im v tom môže pomôcť. Tento systém by mal viesť k zlepšeniu pohybu pacientov v systéme, najmä k jeho zefektívneniu, zníženiu neprimeraných zásahov, podpore samostatného života a zvýšeniu spokojnosti a bezpečnosti pacientov. S cieľom riešiť neprenosné ochorenia a zdravotné nerovnosti sa implementujú programy na podporu a prevenciu (napr. programy v boji proti rakovine a kardiovaskulárnym ochoreniam, očkovacie programy). Dosiahnutie finančnej a dlhodobej udržateľnosti Trvalá udržateľnosť zdravotnej a dlhodobej starostlivosti sa viaže na finančné a ľudské zdroje. Zdroje sú dôležité, i keď existujú zarážajúce rozdiely vo výdavkoch (medzi 5 % a 11 % HDP v roku 2003) a počtoch zdravotníckeho personálu (medzi 3 % a 10 % obyvateľstva v produktívnom veku). Zo správ jasne vyplýva potreba kontrolovať výdavky , ktoré narastajú podstatne rýchlejšie ako HDP. Hlavný tlak vyvíjajú najmä nové technológie, cenové trendy, narastajúce očakávania zo strany pacientov, ako aj v budúcnosti očakávané starnutie obyvateľstva. Kľúčovou výzvou je umožniť každému rýchle a spravodlivé využívanie pokroku v zdravotníctve. Väčšina členských štátov podporuje úspornejšie využívanie prostriedkov: napr. prostredníctvom stanovovania celkových výdavkových stropov, spolufinancovania a využívania generických liekov, prijímania usmernení pre zamestnancov a posudzovania technológií v oblasti zdravia. Na zvýšenie účinnosti niektoré členské štáty rozlišujú medzi úlohami poskytovania a financovania zdravotnej starostlivosti a podporujú súťaživosť medzi poskytovateľmi zdravotných služieb. V súčasnosti predstavujú osobné výdavky v priemere 26 % celkových výdavkov na zdravotnú starostlivosť, čo je výsledkom implementácie politiky na kontrolu výdavkov a zvýšeného dopytu ovplyvneného vyšším príjmom na obyvateľa. Členské štáty zrýchľujú reštrukturalizáciu systémov zdravotnej starostlivosti, pričom často narážajú na hlboko zakorenené záujmy, prostredníctvom referenčných systémov, posilňovaním primárnej zdravotnej starostlivosti a jej prepojenia s miestom poskytovania, znižovaním počtu nemocničných lôžok, rozvojom ambulantnej chirurgie a racionalizáciou špecializovanej starostlivosti tým, že sa sústredí do niekoľkých prvotriednych centier. Očakávaný nárast dopytu v oblasti zdravotnej starostlivosti poskytuje významný priestor pre rast zamestnanosti. Zatiaľ čo sú špecializovaní lekári nadbytoční, všeobecných lekárov a zdravotných sestier je nedostatok. Vysoký dopyt po zdravotníckom personále v niektorých krajinách odčerpáva zdravotnícke zdroje z iných krajín, čím sa podčiarkuje potreba spoločného prístupu. Je potrebné prijať opatrenia, pomocou ktorých bude zdravotnícky personál motivovaný zotrvať na svojich miestach a ktoré z dlhodobého hľadiska zabezpečia prísun ďalšej pracovnej sily. Oblasť dlhodobej starostlivosti takisto trpí nedostatkom pracovnej sily. Neformálnych opatrovateľov je potrebné vyškoliť, zabezpečiť im dohľad kolegov, poradenstvo a dočasnú starostlivosť, ako aj možnosť zosúladiť starostlivosť o rodinu so zamestnaním. Vďaka týmto odlišnostiam sa osobitné výzvy, ktorým členské štáty čelia, výrazne líšia. S cieľom zabezpečiť primerané pokrytie obyvateľstva a zároveň zvýšiť účinnosť systému musia niektoré štáty venovať viac prostriedkov na zdravotnú a dlhodobú starostlivosť, zatiaľ čo v iných štátoch bude samotná účinnosť kľúčom k zachovaniu trvalej udržateľnosti systémov. Hľadanie všeobecne prospešnej stratégie Členské štáty si uvedomujú vzájomné prepojenie medzi prístupom, kvalitou a finančnou udržateľnosťou systému: politiky na rozšírenie prístupu sa musia zosúladiť so zlepšením finančnej udržateľnosti, zatiaľ čo dlhodobou udržateľnosťou sa musí pokryť potreba vysoko kvalitnej starostlivosti pre všetkých. Medzi rozličnými politikami existujú kompromisy aj synergie. Sprehľadňovanie kompromisov a vyvíjanie synergií umožňuje zabezpečiť primeranú sociálnu ochranu voči rizikám týkajúcim sa zdravotnej a dlhodobej starostlivosti. Podpora zdravého a aktívneho životného štýlu, zdravia a bezpečnosti v práci, preventívnejšej starostlivosti a zohľadnenie problémov v oblasti zdravia vo všetkých politikách sa považuje za všeobecne prospešnú stratégiu. Kontrolu výdavkov, kvalitu starostlivosti a bezpečnosť pacientov možno takisto zlepšiť posilnením koordinácie medzi rôznymi typmi starostlivosti, ako aj medzi rôznymi úrovňami právomocí (vnútroštátna, regionálna, miestna) a rozšírenejším používaním medicíny založenej na dôkazoch a posudzovaním technológií. 3.3 Primerané a trvalo udržateľné dôchodky Zhodnotenie dôchodkov sa už uskutočnilo v roku 2006. Z komplexnej súhrnnej správy o primeraných a trvalo udržateľných dôchodkoch[7] je zreteľné, že v stratégiách reforiem je nutné zvážiť možné synergie a kompromisy v rámci všeobecnejších cieľov súvisiacich s primeranosťou, trvalou udržateľnosťou a modernizáciou. Všeobecné štrukturálne reformy prebehli vo väčšine krajín v poslednom desaťročí a v niektorých členských štátoch pokračovali v roku 2006. Opierajú sa o prístup založený na cykle života tým, že posilňujú prepojenie medzi príspevkami a dávkami a v systéme zohľadňujú predlžovanie života. Základom tohto prístupu sú aj stratégie aktívneho starnutia, prostredníctvom ktorých sa obmedzuje odchod do predčasného dôchodku a posilňuje motivácia na predĺženie pracovného života. Musí ich sprevádzať pokrok v otváraní trhu práce starším pracovníkom. S cieľom zabezpečiť primeranosť a trvalú udržateľnosť dôchodkových systémov bude musieť pracovať väčší počet ľudí a zároveň si predĺžiť svoj produktívny vek. Pretrvávajúce zvyšovanie mier zamestnanosti starších zamestnancov je povzbudzujúce, ale ešte neexistuje dôvod pre spokojnosť. Všeobecne sa uznáva, že otázky súvisiace s trvalou udržateľnosťou a primeranosťou idú ruka v ruke. Trvalo neudržateľné dôchodkové systémy ohrozujú dôchodky a, naopak, s cieľom predísť chudobe dôchodcov sú neprimerané dôchodky zdrojom nepredvídanej záťaže. Teoretické náhradné sadzby, ktoré ukazujú ako sa môže dôchodok typického zamestnanca do roku 2050 meniť, naznačujú v danom dôchodcovskom veku pokles vo väčšine krajín, predovšetkým v tých, v ktorých sa zaviedli komplexné reformy (a zlepšila sa trvalá udržateľnosť). Členské štáty plánujú vyvážiť tento pokles predĺžením pracovného života alebo zvýšením doplnkového dôchodkového sporenia. V tých krajinách, ktoré počítajú s poskytovaním doplnkových dôchodkov, je dôležité zabezpečiť súkromné dôchodky a rozšíriť pokrytie obyvateľstva. V roku 2006 bola činnosť zameraná na osobitné otázky, ako napr. vyššie riziko chudoby medzi staršími ženami, minimálne dôchodky alebo minimálny príjem v rámci poskytovania sociálnej pomoci. Systémy sa výrazne líšia: v niektorých krajinách sa pokrytie v posledných rokoch podstatne zlepšilo, zatiaľ čo v iných vďaka výnosom z dôchodkových úspor a vyšším mieram zamestnanosti závislosť na minimálnych dôchodkoch klesá. Do budúcnosti potrebujú členské štáty zvážiť prispôsobenie týchto dávok vrátane ich indexácie, aby sa predovšetkým zabezpečilo, že príjemcovia neklesnú hlboko pod priemernú mzdovú úroveň a zároveň si zachovajú motiváciu predĺžiť si produktívny vek a sporiť. Dôraz sa tiež kladie na ponuku pružných riešení na konci pracovného života. Je nesmierne dôležité mať k dispozícii vhodnú finančnú motiváciu na predĺženie produktívneho veku. Účinky takejto motivácie sa môžu časom líšiť v závislosti od štandardného veku odchodu do dôchodku a rozdielnej úrovne príjmu. Tieto systémy majú tendenciu byť komplikované a preto je dôležité podporovať ich transparentnosť a lepšie pochopenie zo strany jednotlivcov. [1] http://cc.europa.eu/employment_social/social_inclusion/naps_en.htm [2] KOM(2006) 574, konečné znenie. [3] Najnovšia výročná správa o pokroku: KOM(2006) 816. [4] Spoločné ciele: http://ec.europa.eu/employment_social/social_inclusion/objectives_en.htm [5] Hĺbková analýza pojmu je k dispozícii v dokumente KOM(2006) 44, konečné znenie. [6] Európsky fond regionálneho rozvoja [7] SEK(2006) 304 z 27. februára 2006.