EURÓPSKA KOMISIA V Štrasburgu19. 1. 2016 COM(2016) 6 final SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní rámcového rozhodnutia Rady 2009/315/SVV z 26. februára 2009 o organizácii a obsahu výmeny informácií z registra trestov medzi členskými štátmi



Úvod V európskom priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti je potrebné vynaložiť maximálne úsilie na zabezpečenie toho, aby sa na úrovni Európskej únie realizovala účinná reakcia na trestnú činnosť, a to, najmä na závažnú cezhraničnú trestnú činnosť a terorizmus. Európsky program v oblasti bezpečnosti zdôrazňuje potrebu maximalizovať opatrenia EÚ v oblasti výmeny informácií a operačnej spolupráce. Rýchla a účinná výmena informácií z registra trestov medzi príslušnými orgánmi členských štátov je dôležitá, ak sa chceme vyhnúť tomu, aby vnútroštátne súdy vydávali rozsudky len na základe predchádzajúcich odsúdení zaznamenaných do vnútroštátnych registrov trestov, bez akýchkoľvek poznatkov o odsúdeniach v iných členských štátoch, čím sa páchateľom umožňuje uniknúť pred svojou minulosťou sťahovaním sa do iných členských štátov. Rámcové rozhodnutie 2008/675/SVV od členských štátov vyžaduje, aby zabezpečili, že sa predchádzajúce rozsudky v priebehu trestného konania zohľadnia. Cieľom rámcového rozhodnutia Rady 2009/315/SVV o organizácii a obsahu výmeny informácií z registrov trestov medzi členskými štátmi (ďalej len „rámcové rozhodnutie“ alebo „RR“) je odstrániť tieto nedostatky tým, že stanovuje, že informácie o odsúdení ktoréhokoľvek občana akýmkoľvek trestným súdom v EÚ budú dostupné pre všetky súdy členských štátov a orgány činné v trestnom konaní na predsúdne a súdne konania a výkon odsúdenia. Tým, že sa odsudzujúcemu členskému štátu a členskému štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, ukladajú série povinností, zabezpečuje rámcové rozhodnutie, aby každý členský štát mohol na žiadosť iného členského štátu poskytnúť o svojich občanoch vyčerpávajúce a úplné informácie z registra trestov. Rámcové rozhodnutie je založené na zásade, že každý členský štát uchováva všetky odsúdenia vynesené voči jeho štátnym príslušníkom vrátane tých, ktoré boli vynesené v iných členských štátoch. Výmena informácií medzi ústrednými orgánmi určenými členskými štátmi sa realizuje decentralizovane, a to na účely trestného konania alebo na iné účely v súlade s vnútroštátnym právom. Prispieva tak k vykonávaniu zásady vzájomného uznávania rozsudkov v trestných veciach a takisto umožňuje vnútroštátnym orgánom získavať informácie z registra trestov, ktoré môžu byť relevantné pre určité činnosti (napr. zamestnanie v oblasti starostlivosti o deti). V rámcovom rozhodnutí sa poskytol základ pre počítačový systém umožňujúci rýchlejší a jednoduchší prenos informácií o odsúdeniach za trestné činy. Európsky informačný systém registrov trestov (ECRIS) bol zriadený rozhodnutím Rady 2009/316/SVV a funguje od apríla 2012. V súčasnosti si prostredníctvom systému ECRIS vymieňa informácie 25 členských štátov . Ročný objem výmeny dosiahol do konca roka 2015 viac ako 1,8 mil. správ (vrátane oznámení, žiadostí a odpovedí na žiadosti). V priemere sa každý mesiac zaznamená 24 000 žiadostí, pričom viac ako 30 % vedie k pozitívnej lustrácii. Hodnotenie vykonávania V súlade s článkom 13 rámcového rozhodnutia dostala Komisia oznámenia o vnútroštátnych transpozičných zákonoch z 22 členských štátov: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK a UK. Táto správa vychádza z transpozičných predpisov týchto členských štátov. Ak sa v tejto správe používa spojenie „všetky členské štáty“, odkazuje sa na členské štáty, ktoré oznámili transpozíciu do vnútroštátnych právnych predpisov. Šesť členských štátov (DK, EL, IE, IT, MT a RO) ešte neoznámilo opatrenia na transpozíciu povinností podľa rámcového rozhodnutia, päť z nich (DK, EL, IE, IT a RO) však realizuje výmenu informácií z registrov trestov prostredníctvom systému ECRIS. Členské štáty zaujali k transpozícii rámcového rozhodnutia do svojich vnútroštátnych právnych predpisov rôzne prístupy. AT, BG, CZ, DE, FR, HU, SE a SK zmenili viaceré vnútroštátne zákony. EE, NL, PL a PT zmenili svoje vnútroštátne zákony o registroch trestov. Okrem týchto zmien FI a BE prijali alebo navrhli osobitné vykonávacie zákony. ES a LU iba prijali osobitný vykonávací zákon. HR, LV a LT prijali nové právne predpisy upravujúce záležitosti týkajúce sa registrov trestov vo všeobecnosti a niektoré osobitné sekundárne zákony. Dva členské štáty prijali nové právne predpisy, ktoré mali širší rozsah pôsobnosti (SI: zákon o medzinárodnej spolupráci v trestných veciach; UK: zákon o trestnom práve a ochrane údajov). CY začlenil znenie rámcového rozhodnutia priamo do vnútroštátnych právnych predpisov. V súlade s článkom 10 ods. 3 Protokolu č. 36 o prechodných ustanoveniach, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii (ZEÚ) a k Zmluve o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), právomoci Komisie podľa článku 258 Zmluvy o fungovaní Európskej únie sú plne uplatniteľné od 1. Decembra 2014. Od tohto dňa je teda Komisia v pozícii začať konanie vo veci porušenia práva voči členským štátom, ktoré netransponovali rámcové rozhodnutie, alebo ho netransponovali správne. 1. Vymedzenie pojmu „odsúdenie“ Pojem „odsúdenie“ vymedzený v článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia sa vzťahuje na každé právoplatné rozhodnutie trestného súdu voči fyzickej osobe za trestný čin, ak sa tieto rozhodnutia zaznamenávajú v registri trestov odsudzujúceho členského štátu. „Register trestov“ je vnútroštátny register, v ktorom sa zaznamenávajú tieto odsúdenia. Členské štáty môžu mať viacero registrov. V súlade s článkom 12 ods. 5 rámcového rozhodnutia sa môžu dohodnúť dvojstranne alebo mnohostranne na širšom rozsahu informácií, ktoré sa majú vymieňať. Niektoré členské štáty (AT, CY, CZ, FI, PL, PT, SK a UK) prijali vymedzenie pojmu uvedené v rámcovom rozhodnutí. V prípade BG a HU to možno vyvodiť zo všeobecného kontextu právnej úpravy. V značnom počte členských štátov (BE, DE, EE, HR, LU, NL, SE a SI) sa pojem „odsúdenie“ neobmedzuje len na rozhodnutia trestných súdov. NL by do výmeny informácií zahrnulo aj rozhodnutia prokurátora a v niektorých prípadoch aj súdne údaje o vyšetrovaniach alebo ešte neuzavretých prípadoch. Viaceré členské štáty (ES, FR, LT a LV) neposkytli výslovnú definíciu toho, čo považujú za „odsúdenie“ na účely rámcového rozhodnutia. 2. Ústredné orgány V 17 členských štátoch (BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, IT, LU, NL, PL, PT, SI a SK) sú za registre trestov zodpovedné ministerstvá spravodlivosti a v 11 (AT, CY, DK, HU, IE, LT, LV, MT, RO, SE a UK) ministerstvá vnútra. Na ministerstvách spravodlivosti väčšina členských štátov určila úrady pre registre trestov ako ústredné orgány na účely tohto rámcového rozhodnutia. Na ministerstvách vnútra členských štátov boli určené príslušné oddelenia polície. V súlade s článkom 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia dva členské štáty určili na vnútroštátnej úrovni viac ako jeden ústredný orgán: štyri v prípade CY a dva v prípade CZ. 3. Povinnosti odsudzujúceho členského štátu 3.1. Zaznamenávanie informácií o štátnej príslušnosti odsúdenej osoby Podľa článku 4 ods. 1 RR musí každý členský štát zabezpečiť, aby pri zaznamenávaní údajov do registra trestov boli v prípade všetkých odsúdení štátnych príslušníkov iného členského štátu uvedené aj informácie o štátnej príslušnosti alebo štátnych príslušnostiach odsúdenej osoby. V opačnom prípade by odsudzujúci členský štát nemal možnosť poskytnúť informácie členskému štátu, ktorého je osoba štátnym príslušníkom, a zásada centralizácie informácií na jednom mieste by nefungovala.

Takmer všetky členské štáty (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SI, SK a UK) začlenili do svojich vnútroštátnych registrov trestov aj priamy odkaz na štátnu príslušnosť zahrnutím údaja „štátna príslušnosť“ do zoznamu identifikačných údajov o odsúdenej osobe, ktoré sa majú zaznamenať v registri trestov, a/alebo zavedením ustanovenia výslovne ukladajúceho takúto povinnosť. V CZ a SE možno túto povinnosť vyvodiť zo všeobecného kontextu týchto legislatívnych aktov. HU, LU a NL zaznamenávajú tiež informácie o predchádzajúcich štátnych príslušnostiach. NL má ustanovenie zabezpečujúce výmenu týchto informácií medzi členskými štátmi v prípade zmeny štátnej príslušnosti páchateľa. 3.2. Oznámenia o odsúdeniach Rámcové rozhodnutie ukladá odsudzujúcemu členskému štátu povinnosť zasielať informácie o odsúdeniach vynesené na jeho území („oznámenia“) čo najskôr členskému štátu, ktorého je páchateľ štátnym príslušníkom. Ak má osoba viacero štátnych príslušností, oznámenie by sa malo zaslať všetkým príslušným členským štátom, aj keď je táto osoba tiež štátnym príslušníkom odsudzujúceho členského štátu. Takmer všetky členské štáty (AT, BE, BG, CY, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK a UK) v plnej miere transponovali povinnosť oznamovania. Zatiaľ čo väčšina uviedla, že oznámenie je potrebné zasielať „bezodkladne“, „okamžite“, „čo najskôr“ alebo „keď budú informácie zaznamenané v registri trestov“, tri uviedli konkrétny termín na zaslanie. Tento termín sa pohybuje v rozsahu od „najneskôr v nasledujúci pracovný deň“ (LT) až po 10 dní (CZ) resp. dva mesiace po zaznamenaní informácií do registra trestov (ES). Zdá sa, že DE a PT vo svojom vnútroštátnom práve nestanovili, kedy sa má takéto oznámenie zasielať. V praxi však DE požiadavku uvedenú v článku 4 ods. 2 RR dodržiava. Podľa článku 11 ods. 1 RR má odsudzujúci členský štát vo svojom oznámení členskému štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, uviesť „povinné informácie“, a to informácie o odsúdenej osobe, formálne informácie o odsúdení, informácie o trestnom čine, ktorý viedol k odsúdeniu, a obsahu odsúdenia. Má tiež poskytnúť „nepovinné“ informácie, ak takéto informácie boli zaznamenané v registri trestov, a „dodatočné“ informácie, ak ich ústredný orgán má k dispozícii. Zatiaľ čo väčšina členských štátov (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, PT, SI, SK a UK) zaznamenáva a poskytuje všetky povinné informácie, v štyroch prípadoch (CZ, FI, LV a SE) sú vykonávacie ustanovenia všeobecnejšie alebo zahŕňajú niektoré osobitné podmienky. FI napríklad uvádza „dátum, miesto a štát narodenia“ iba v prípade chýbajúceho „osobného identifikačného kódu“ a LV uvádza „dátum narodenia“, len ak chýba takýto kód. Len niekoľko členských štátov zaviedlo výslovné právne ustanovenia, ktoré umožňujú zaznamenávanie a poskytovanie „nepovinných“ a „dodatočných“ informácií. S cieľom zabezpečiť, aby mohli byť informácie o odsúdeniach zaslané členskému štátu, ktorého je osoba štátnym príslušníkom, musia sa čo najskôr nachádzať v registri trestov. Na tento účel niektoré členské štáty (napr. CZ, DE, EE, LU a LV) nad rámec svojich právnych povinností podľa rámcového rozhodnutia uložili súdom dodatočné povinnosti, aby poskytovali informácie o odsúdeniach do registra trestov. 3.3. Aktualizácie Na zaistenie toho, aby boli informácie vyčerpávajúce a aktuálne, sa podľa článku 4 ods. 3 RR od odsudzujúceho členského štátu vyžaduje, aby okamžite informoval členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, o akejkoľvek následnej zmene alebo výmaze informácií uvedených v predchádzajúcich oznámeniach. Takmer všetky členské štáty (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, PL, PT, SE, SI, SK a UK) toto ustanovenie implementovali, pričom výslovne uviedli, že sa týka zasielania aktualizácií. V prípade CZ sa táto povinnosť dá vyvodiť z kontextu. NL zahrnulo ustanovenie o oprave a vymazaní „nepresných údajov“ uvedených v predchádzajúcich oznámeniach. 3.4. Poskytovanie dodatočných informácií Na žiadosť členského štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, a v individuálnych prípadoch je odsudzujúci členský štát povinný predložiť kópiu odsúdení a následných opatrení, ako aj iné relevantné informácie. Členské štáty môžu určiť ďalší ústredný orgán na účely poskytovania takýchto informácií. Väčšina členských štátov (AT, BE, BG, CY, CZ, FI, HR, LT, LU, LV, NL, SI, SK a UK) transponovala článok 4 ods. 4 RR v plnom rozsahu. Zdá sa, že BG zasiela prepisy rozsudkov nie na žiadosť v jednotlivých prípadoch, ale automaticky v prípade všetkých oznámení. V mnohých členských štátoch nie sú kópie rozsudkov priamo k dispozícii ústredným orgánom ani v registri trestov. Niektoré členské štáty (CZ, LT, LV a SK) preto uložili svojim súdom alebo príslušným štátnym orgánom výslovnú povinnosť poskytnúť ústredným orgánom požadované informácie. AT postupuje takéto žiadosti svojim súdom na ďalšie konanie. CZ a CY vymenovali ďalšie ústredné orgány, ktoré majú priamy prístup ku kópiám rozsudkov na účely vybavovania žiadostí podľa článku 4 ods. 4 RR. PT výslovne neuvádza povinnosť odpovedať na takéto žiadosti, ale jeho ústredný orgán môže požiadať súdy, ktoré vyniesli rozsudky, o kópie rozsudkov na účely odpovedania na žiadosti z iných členských štátov. Značný počet členských štátov (DE, EE, ES, FR, HU, PL a SE) neprijal príslušné ustanovenia. FR a PL informovali Komisiu, že takéto informácie zasielajú, avšak prostredníctvom kanálov vytvorených na základe dohovoru o vzájomnej právnej pomoci, pretože ich ústredné orgány nemajú priamy prístup ku kópiám rozsudkov. 4. Povinnosti členského štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom 4.1. Uchovávanie informácií na účely opätovného poskytnutia V článku 5 ods. 1 RR sa vyžaduje, aby členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, uchovával všetky informácie poskytnuté na účely opätovného poskytnutia, ale ponecháva sa na každom členskom štáte, aby sa rozhodol, ako sa budú informácie uchovávať. Keďže sa informácie o odsúdeniach vynesených v iných členských štátoch uchovávajú len na účely opätovného poskytnutia, mali by sa uchovávať bez ohľadu na to, či určitý trestný čin podlieha trestu aj podľa práva členského štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom. Takmer všetky členské štáty (AT, BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SK a UK) zaviedli do svojich právnych predpisov výslovné ustanovenie o povinnosti uchovávať informácie. Väčšina štátov stanovila, že všetky informácie získané od iných členských štátov musia byť uchovávané v registroch trestov, t. j. bez ohľadu na to, či trestný čin podlieha trestu aj podľa ich právnych predpisov. AT, LT a PT to výslovne uviedli vo svojich ustanoveniach. Zdá sa, že SI nezahrnulo do svojich právnych predpisov ustanovenie o povinnosti uchovávať informácie. V článku 11 ods. 2 RR sa stanovuje, ktoré kategórie informácií získaných z odsudzujúceho členského štátu vo vzťahu k osobe odsúdenej v zahraničí má členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, uchovávať. Zatiaľ čo väčšina členských štátov (AT, BE, BG, CY, DE, EE, FI, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, SK a UK) uchováva všetky požadované informácie, tri štáty (CZ, LV a SE) prijali vykonávacie ustanovenia, ktoré nešpecifikujú, aké informácie sa musia uchovávať, ale sú skôr všeobecné, alebo uvádzajú osobitné podmienky. ES a PT nepredložili zoznamy uchovávaných informácií, ale stanovili všeobecnú povinnosť uchovávať všetky informácie poskytnuté inými členskými štátmi. Takmer všetky členské štáty zaznamenávajú informácie o odsúdeniach občanov v zahraničí získané od iných členských štátov do svojich existujúcich databáz registrov trestov. Štyri členské štáty (BG, FI, HU a PT) sa rozhodli vytvoriť osobitnú evidenciu uchovávania takýchto odsúdení na účely opätovného poskytnutia. V prevažnej väčšine existuje jeden úrad registra trestov s jedným alebo viacerými registrami trestov. Niektoré štáty (napr. BG) majú decentralizovanú štruktúru subjektov zodpovedných za ukladanie údajov.

4.2. Aktualizácia informácií Ak členský štát dostane oznámenie o akejkoľvek zmene alebo výmaze informácií, ktoré boli predtým oznámené odsudzujúcemu členskému štátu, na základe článku 5 ods. 2 a 3 RR je povinný informácie zodpovedajúcim spôsobom zmeniť alebo vymazať. Nesmie to však viesť k tomu, že sa s osobami bude zaobchádzať menej priaznivo než v prípade ich odsúdenia vnútroštátnym súdom. Ak napríklad vnútroštátne pravidlá týkajúce sa uchovávania a vymazávania informácií budú vyžadovať vymazanie určitého odsúdenia, členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, už nebude môcť použiť tieto informácie v rámci vnútroštátneho konania, stále však musí mať možnosť odovzdať tieto informácie inému členskému štátu na jeho žiadosť. Rámcové rozhodnutie teda stanovuje zásadu „duálneho právneho režimu“ v závislosti od toho, či sa informácie používajú interne v členskom štáte, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, alebo sa poskytujú do iného členského štátu. Veľká väčšina členských štátov (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, ES, FI, FR, HR, HU, LV, NL, PL, PT, SK a UK) tieto ustanovenia implementovala, pričom výslovne uvádza zaznamenávanie aktualizácií. Niektoré štáty (napr. BE, HR, HU a UK) stanovili, že sa opätovne môžu poskytovať len aktualizované informácie. FR a PT podrobnejšie rozpracovali zásadu „duálneho právneho režimu“, a to tak že stanovili, že výmaz zahraničného odsúdenia z ich vnútroštátnych registrov v súlade s vnútroštátnymi pravidlami nebráni poskytnutiu týchto informácií do iného členského štátu, ak toto odsúdenie nebolo vymazané aj v odsudzujúcom členskom štáte. V LT možno povinnosť aktualizovať vyvodiť z kontextu ustanovení, hoci v nich nie je uvedená výslovne. SE neuvádza zaznamenávanie zmien, len vymazávanie. V EE možno z odkazu na príslušné právne predpisy vyvodiť len povinnosť vymazania, ale nie povinnosť zmeniť záznamy. Dva členské štáty stanovili povinné vymazávanie zahraničných odsúdení ich občanov po maximálne piatich rokoch (DE) alebo 20 rokoch (SE) od dátumu odsúdenia, ak medzitým neboli doručené informácie o výmaze od odsudzujúceho členského štátu. Zdá sa, že LU a SI nemajú upravenú povinnosť aktualizovať informácie. Okrem aktualizácie uchovávaných informácií NL zaviedlo osobitnú formu aktualizácie informácií poskytnutých predtým na základe žiadosti do iného členského štátu, ak sa tieto informácie zmenili do roka od poskytnutia. 5. Odpovede na žiadosti o poskytnutie informácií 5.1. Žiadosti na účely trestného konania Rámcové rozhodnutie ukladá členskému štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, povinnosť odpovedať na žiadosti iných členských štátov o informácie o jeho štátnych príslušníkoch na účely trestných konaní. Trestné konanie zahŕňa predsúdne konanie a súdne konanie a výkon odsúdenia. Odpoveď zahŕňa informácie o vnútroštátnych odsudzujúcich rozsudkoch, odsudzujúcich rozsudkoch vynesených v iných členských štátoch a povinne poskytnutých po 27. apríli 2012, alebo zaslaných pred týmto dátumom a zaznamenaných v registri trestov. Táto povinnosť sa vzťahuje aj na odsúdenia vynesené v tretích krajinách a zapísané do registra trestov členského štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom. Všetky členské štáty (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK) transponovali článok 7 ods. 1 RR do svojich právnych predpisov v plnom rozsahu. Väčšina prevzala presný zoznam kategórií informácií uvedených v tomto článku. Ostatné štáty stanovili povinnosť poskytnúť odpoveď s príslušnými informáciami uvedenými v ich registri (DE, EE, FI, HU, LV, NL a PL) alebo vo vnútroštátnom výpise vydanom na účely trestného konania (FR a LU). EE tiež zasiela kópiu odsúdenia. 5.2. Žiadosti na iné účely ako trestné konania V článku 7 ods. 2 RR sa stanovuje, že ak sa požadujú informácie na iné účely ako trestné konanie (to sa týka približne 20 % všetkých žiadostí), ústredné orgány môžu odpovedať v súlade s vnútroštátnym právom. Informácie, ktoré možno zahrnúť do odpovede, môžu byť rovnaké ako v prípade žiadosti na účely trestného konania, a to v závislosti od vnútroštátneho práva, ktoré môže inak upravovať rozsah informácií alebo opatrenia na ich poskytovanie. Okrem toho sú v rámcovom rozhodnutí stanovené osobitné pravidlá poskytovania informácií, ktoré odsudzujúci členský štát označil za informácie, ktoré sa nemôžu opätovne poskytnúť na iné účely ako trestné konanie. V takýchto prípadoch členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, bude musieť informovať žiadajúci členský štát, aby sa priamo obrátil na odsudzujúci členský štát. Tým sa zabezpečuje vysoká úroveň ochrany osobných údajov, ktoré odsudzujúci členský štát poskytuje tomu členskému štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom. Smernica 2011/93/EÚ o boji proti sexuálnemu zneužívaniu a sexuálnemu vykorisťovaniu detí obsahuje v článku 10 ods. 3 osobitné ustanovenia stanovujúce povinnosť pre členské štáty poskytovať na základe žiadosti podľa článku 6 RR informácie o odsúdeniach za trestný čin zneužitia dieťaťa a o zákazoch vykonávania aktivít vyplývajúcich z odsúdenia za tieto trestné činy. Účelom je zabezpečiť zamestnávateľom možnosť získať informácie o týchto odsúdeniach pri nábore osoby na výkon profesionálnych alebo dobrovoľných aktivít, pri ktorých dochádza k priamemu a pravidelnému kontaktu s deťmi. Vykonávaniu týchto osobitných ustanovení zo strany členských štátov sa bude venovať osobitná správa o vykonávaní smernice 2011/93/EÚ. Všetky členské štáty transponovali článok 7 ods. 2 RR do svojho vnútroštátneho práva, ale v podrobnostiach sa ich ustanovenia značne líšia. Väčšina štátov (BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FR, HR, LT, NL, SE, SI a UK) na žiadosti o informácie na iné účely odpovedá v súlade s vnútroštátnymi predpismi, a to konkrétne: BE reaguje v súlade s belgickým trestným poriadkom; CZ a DE nezasielajú niektoré odsúdenia vydané v iných členských štátoch, ktoré ich vnútroštátne súdy nepovažujú tiež za odsúdenia; DE a ES zasielajú informácie na rovnaké účely a v rovnakom rozsahu ako ich príslušným vnútroštátnym orgánom; EE odpovedá, ak mu to umožňuje jeho zákon o registri trestov; FR sa odvolalo na informácie obsiahnuté vo vnútroštátnom výpise vydanom na iné účely ako trestné konanie; HR odpovedá v určitých špecifických situáciách; LT odpovedá bez súhlasu odsúdenej osoby, ak vnútroštátne predpisy obmedzujú práva a slobody tejto osoby v konkrétnom prípade z dôvodu jej odsúdenia; v opačnom prípade je potrebný súhlas danej osoby; NL stanovilo, že odpoveď možno poskytnúť po starostlivom vyhodnotení každého prípadu, pričom rozsah poskytovaných informácií závisí od tohto posúdenia;

SE informácie poskytuje, ak SE má tiež právo získať takéto informácie od žiadajúceho členského štátu; okrem toho existujú určité kategórie informácií, ktoré nemôžu byť poskytované na iné účely, ako trestné konania; SI si vymieňa informácie len o vnútroštátnych odsúdeniach za trestné činy a o odsúdeniach vynesených v tretích krajinách, ale nie o odsúdeniach vynesených v iných členských štátoch, ktoré mu boli doručené; UK stanovilo, že možno zasielať len „zahladené“ odsúdenia, ako sú vymedzené vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Tri členské štáty navyše vyžadujú súhlas dotknutej osoby, ak sa má poskytnúť odpoveď: v ES to platí vždy, okrem prípadu, keď zákon ukladá danej osobe, aby predložila výpis z registra trestov; v LT sa vyžaduje súhlas v prípadoch, v ktorých práva a slobody danej osoby nie sú obmedzené podľa právnych predpisov LT z dôvodu jej odsúdenia; v LU sa výmena informácií vykonáva len na účely práce s deťmi a vždy sa vyžaduje súhlas. AT, LV, PL a SK neuvádzajú v odpovediach na žiadosti o poskytnutie informácií na iné účely odkaz na vnútroštátne právne predpisy, ani žiadne iné obmedzenia informácií − takto umožňujú poskytovanie informácií, ktoré je porovnateľné s poskytovaním informácií na účely trestného konania. Štyri členské štáty neposkytujú informácie na iné účely ako trestné konanie, okrem žiadostí od jednotlivcov (FI, HU a PT) alebo žiadostí na účely práce s deťmi (čím sa vykonáva smernica 2011/93/EÚ) (LU). Dva z týchto štátov (HU a LU) spolu so SI, ktoré nezasiela odsúdenia vynesené v iných členských štátoch, nezahrnuli do svojich ustanovení obmedzenia ďalšieho poskytovania informácií v súlade s pravidlami stanovenými odsudzujúcim členským štátom. FI, HU, LU, SI, EE, FR a NL nezahrnuli povinnosť uviesť odsudzujúci členský štát, z ktorého možno získať informácie, na ktoré sa vzťahuje obmedzenie. Zatiaľ čo niektoré členské štáty (napr. BG, EE a SE) stanovili, že pri zasielaní oznámení o odsúdeniach vynesených na ich území môžu ďalšie poskytovanie týchto informácií obmedziť len na účely trestného konania, pričom oznámenia z ES a PT by boli vždy takto obmedzené. 5.3. Žiadosti z tretej krajiny Členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, môže na základe článku 7 ods. 3 RR pri odpovediach na žiadosti tretích krajín (t. j. krajín mimo EÚ) − s výhradou splnenia podmienok uvedených v článku 7 ods. 1 a 2 − poskytovať informácie získané od iných členských štátov. V právnych predpisoch členských štátov sa poskytovanie informácií z registra trestov do tretích krajín riadi dohovormi o vzájomnej právnej pomoci, inými medzinárodnými dohodami alebo osobitnými ustanoveniami zákonov o registri trestov. Veľká väčšina členských štátov (BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, HR, HU, LV, NL, PL, SE, SI, SK a UK) výslovne začlenila podmienku uvedenú v článku 7 ods. 3 do svojich právnych predpisov. V prípade LT sa to dá vyvodiť z kontextu. PT zabezpečuje, aby sa na žiadosti z nečlenských krajín EÚ odpovedalo podľa platných medzinárodných dohôd, pod podmienkou reciprocity. AT, FR a LU neprijali ustanovenia v tejto oblasti. 5.4. Žiadosti inému členskému štátu, ako je členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom Môže nastať situácia, že žiadosť o informácie je adresovaná inému členskému štátu, než je členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom. Napríklad odsudzujúci členský štát môže byť požiadaný o informácie o odsúdeniach vynesených pred nadobudnutím účinnosti rámcového rozhodnutia, ktoré možno neboli zaslané členskému štátu, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, alebo sa žiadosť o informácie môže týkať štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý nemá štátnu príslušnosť v EÚ. V článku 7 ods. 4 RR sa vyžaduje, aby dožiadaný členský štát odpovedal poskytnutím informácií, ktoré má vo svojom registri trestov, a ktoré sa týkajú odsúdení vynesených na jeho území a odsúdení štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti. Odpoveď podlieha rovnakým podmienkam, aké sú uvedené v článku 13 Dohovoru o vzájomnej právnej pomoci, t. j. odpoveď je povinná a musí obsahovať všetky informácie (v prípade žiadosti na účely trestného konania) alebo byť v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi (v prípade žiadosti na iné účely). Pokiaľ ide o štátnych príslušníkov tretích krajín, mechanizmus ECRIS v rámci ktorého sa zasiela plošne žiadosť všetkým členským štátom s cieľom určiť, kde daná osoba bola odsúdená, je spolu s povinnosťou odpovedať podľa článku 7 ods. 4 RR obrovskou administratívnou záťažou pre všetky členské štáty vrátane (väčšiny) členských štátov, ktoré požadované informácie nemajú. Z tohto dôvodu Komisia navrhuje zmenu smernice o výmene informácií z registra trestov v prípade štátnych príslušníkov tretích krajín odsúdených v EÚ. Veľká väčšina členských štátov (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LV, NL, PL, PT, SE a UK) vykonala článok 7 ods. 4 RR v plnom rozsahu. Väčšina štátov (AT, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, LT, NL, PL a SE) nerozlišovala medzi odpoveďou na žiadosti týkajúce sa vlastných občanov, občanov iných členských štátov a občanov tretích krajín na účely trestného konania alebo iné účely. Všetky prípady upravujú rovnaké všeobecné ustanovenia. Okrem týchto ustanovení dva členské štáty stanovili konkrétne, že informácie sa majú poskytovať podľa Dohovoru o vzájomnej právnej pomoci (HU) alebo medzinárodných zmlúv (LV). FI, HU a PT by odpovedali na žiadosti len na účely trestného konania). BE, BG, CY, HR a UK prijali samostatné ustanovenie, v ktorom sa vo všeobecnosti reprodukuje obsah článku 7 ods. 4 RR, najmä pokiaľ ide o odpovede na žiadosti týkajúce sa občanov iných členských štátov. Dva ďalšie členské štáty majú podobné osobitné ustanovenie, ale v SI sa takéto ustanovenie zaoberá len odpoveďami týkajúcimi sa štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti (nie občanov iných členských štátov) a SK stanovilo len to, že informácie sa majú poskytovať v rozsahu, v akom si to vyžadujú medzinárodné dohody. Zdá sa, že LU toto ustanovenie netransponovalo. 5.5. Lehoty na odpoveď Odpovede na žiadosti na účely trestného konania a na iné účely by sa mali poskytnúť bezodkladne a v každom prípade do desiatich pracovných dní alebo 20 pracovných dní, ak žiadosť podáva osoba, ktorá žiada informácie uvedené v jej zázname. Ak členský štát, ktorý dostane žiadosť, potrebuje ďalšie informácie na identifikáciu osoby, ktorej sa žiadosť týka, má bezodkladne konzultovať žiadajúci členský štát a odpovedať do desiatich pracovných dní po získaní informácií. Takmer všetky členské štáty (AT, BE, CY, CZ, BG, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, SI, SK a UK) transponovali ustanovenia o termínoch. HU a PL neprijali podrobné ustanovenia o žiadaní o doplňujúce informácie. CZ, NL a SK uplatňujú termín desiatich dní aj v prípade žiadostí jednotlivcov. SE upravilo v právnych predpisoch odpovede na žiadosti o informácie na účely trestného konania, ale nie na iné účely. DE neuviedlo termín na odpovedanie na žiadosti podané v súlade s článkom 6 ods. 1 RR, len na žiadosti od jednotlivcov. Zdá sa, že PT vo svojich právnych predpisoch termíny nestanovilo.