V porovnaní so situáciou na trhu v čase prijatia smernice sa trh s vozidlami s vodíkovým palivovým článkom rozvíjal so značnou mierou rastu, aj keď z veľmi nízkeho východiskového bodu. Zatiaľ čo osobné vozidlá, dodávky a autobusy s palivovými článkami sú technologicky vyspelé, miera ich evidencie zostáva stále veľmi nízka. Dostupnosť modelov ľahkých vozidiel s palivovými článkami dosahuje iba postupný pokrok: napríklad v roku 2020 sa v EÚ ponúkali štyri modely automobilov s palivovými článkami, ale nie vo všetkých členských štátoch. Európski výrobcovia pôvodných zariadení neoznámili významné investície do osobných vozidiel a dodávok s vodíkovými palivovými článkami. O niečo lepšia je situácia, pokiaľ ide o autobusy: rôzni európski výrobcovia začali vyrábať a veľa miest a regiónov začalo využívať vozové parky autobusov s vodíkovými palivovými článkami. Hoci v súvislosti s nákladnými vozidlami trh nezaznamenal veľký potenciál rastu, situácia sa v súčasnosti mení. Po nadobudnutí platnosti nových emisných noriem CO2 začínajú rôzni výrobcovia pôvodných zariadení masívne investovať do riešení nákladných vozidiel s vodíkovými palivovými článkami so zámerom ich sériovej výroby na účely diaľkovej nákladnej cestnej dopravy po roku 2025. EÚ s Európskou alianciou pre čistý vodík dáva silný podnet na lepšiu koordinačnú činnosť účastníkov trhu prostredníctvom koncepcie úplného hodnotového reťazca, ktorou by sa mal pozdvihnúť aj rozvoj trhu s nákladnými vozidlami s palivovými článkami a takisto trh s autokarmi.

V porovnaní so situáciou na trhu v čase prijatia smernice sa trh s elektrickými vozidlami výrazne rozvinul, najmä v prípade ľahkých elektrických vozidiel a autobusov (tak s pohonom na elektrickú batériu, ako aj plug-in hybridov). V období 2010 až 2020 zaznamenali rýchly rast najmä elektrické vozidlá, a to z hľadiska celkového počtu ich evidencií a rozširovania ponuky dostupných modelov. V 3. štvrťroku 2020 vzrástol ich podiel v rámci predaja všetkých automobilov na 9,9 % v porovnaní s 3 % v predchádzajúcom roku. Zatiaľ čo podiel počtu vozidiel je stále nízky, očakáva sa ďalšie zrýchlenie využívania týchto vozidiel, a to aj v dôsledku potreby spĺňať právne požiadavky emisných noriem CO2 pre ľahké vozidlá, smernice o ekologických vozidlách a v dôsledku tlaku na dodržiavanie právnych predpisov o kvalite ovzdušia. Dostupnosť modelov osobných vozidiel a dodávok, ale aj autobusov sa v posledných rokoch výrazne zlepšila. V nadväznosti na technický vývoj a zvýšenie kapacity batérií dojazdy elektrických vozidiel značne prevyšujú priemernú dennú dĺžku jazdy v EÚ a umožňujú cestovanie na veľké vzdialenosti, čo prispieva k ich zvýšenému prijatiu používateľmi. V prípade nákladných vozidiel sa vyspelosť trhov od roku 2014 vyvíja oveľa pomalšie. Počty vozidiel (vrátane dodatočne modernizovaných) sú stále na veľmi nízkej úrovni. Na trh s dodávkovými nákladnými vozidlami teraz začínajú vstupovať nákladné vozidlá a výrobcovia oznámili, že v najbližších rokoch uvedú na trh nové modely (vrátane modelov s dlhším dojazdom). Očakáva sa ďalšie prenikanie na trh v tomto segmente do roku 2025 aj vzhľadom na potrebu spĺňať právne požiadavky emisných noriem CO2 stanovené pre ťažké úžitkové vozidlá. Značne sa zvýšilo uplatnenie elektrických autobusov, a to najmä autobusov verejnej dopravy v mestských oblastiach, a počet zaevidovaných autobusov sa v roku 2019 viac než zdvojnásobil. Veľa miest si navyše stanovilo veľmi ambiciózne ciele elektrifikovať svoj autobusový vozový park, čo poukazuje na pravdepodobné zrýchlenie tohto trendu.

Z týchto posúdení vyplýva, že ak by členské štáty v plnej miere plnili plánované ciele a vykonávali opatrenia, do roku 2030 by to viedlo k zavedeniu infraštruktúry, ktorá by – z hľadiska súhrnných údajov – potenciálne mohla umožniť existenciu vozového parku vozidiel s pohonom na alternatívne palivá, ktorý je v súlade s predpokladmi plánu dosiahnuť celkové zníženie emisií skleníkových plynov v EÚ o 40 %. Súčasné zavádzanie však nevedie ku komplexnému a úplnému pokrytiu celej Únie sieťou jednoducho použiteľnej infraštruktúry, keďže naďalej pretrvávajú veľké rozdiely medzi plánmi členských štátov a iné druhy dopravy okrem cestnej dopravy sú z nich buď vylúčené, alebo sú v nich nedostatočne zastúpené. V pláne cieľov v oblasti klímy do roku 2030 sa táto ambícia navyše stupňuje zvýšením cieľa EÚ do roku 2030 znížiť emisie skleníkových plynov o 55 %, čo si vyžaduje podstatne výraznejšie zvýšenie počtu vozidiel s nulovými a nízkymi emisiami a tomu primerané zavedenie infraštruktúry.

Európska únia sa zaviazala dosiahnuť najvyššie úrovne ochrany klímy a životného prostredia. V dôsledku toho je zvyšovanie výroby, zavádzania a používania udržateľných alternatívnych palív kľúčovou prioritou európskych politík v oblastiach dopravy, energetiky a klímy. Budovanie hustej, širokej, spoľahlivej a jednoducho použiteľnej infraštruktúrnej siete pre alternatívne palivá v rámci všetkých druhov dopravy je kľúčovým prvkom úsilia o dosiahnutie cieľa klimatickej neutrality do roku 2050 a snahy prispieť k naplneniu cieľa nulového znečistenia, ako sa stanovuje v Európskej zelenej dohode. Táto sieť bude významným prostriedkom umožňujúcim prenikanie vozidiel, plavidiel a lietadiel s nulovými a nízkymi emisiami na trh. V oblasti cestnej dopravy sa v Európskej zelenej dohode stanovuje cieľ mať do roku 2025 v prevádzke aspoň jeden milión verejne prístupných nabíjacích a čerpacích staníc, ktorými sa vytvorí odrazový mostík na potrebné oveľa širšie zavedenie takejto infraštruktúry do roku 2030, ako sa plánuje v stratégii pre udržateľnú a inteligentnú mobilitu. V stratégii sa stanovujú dôležité a ambiciózne míľniky zvyšovania výroby, zavádzania a používania udržateľných alternatívnych palív vo všetkých druhoch dopravy do roku 2030 a 2050 a podľa potreby aj zavádzania potrebnej infraštruktúry.

V smernici sa stanovuje, že pokiaľ sa ceny paliva zobrazujú na čerpacej stanici, na informačné účely by sa malo zobraziť porovnanie príslušných jednotkových cien, najmä v prípade zemného plynu a vodíka. Vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2018/732 zo 17. mája 2018 sa stanovuje spoločná metodika porovnávania jednotkových cien alternatívnych palív. V reakcii na krízu spôsobenú ochorením COVID-19, členské štáty súhlasili s návrhom Komisie odložiť dátum začiatku uplatňovania daného nariadenia na 7. december 2020. Podľa prijatej metodiky sa ceny palív vyjadrujú ako sumy v príslušnej mene na 100 km. Zobrazenie porovnania cien palív na čerpacích staniciach by sa malo zakladať na transparentných vzorkách osobných vozidiel, ktoré sú porovnateľné prinajmenšom z hľadiska ich hmotnosti a ich výkonu. V rámci opatrenia na podporu programu (PSA), ktoré je súčasťou Nástroja na prepájanie Európy (NPE), boli vydané odporúčania na účely harmonizovaného vykonávania tohto postupu členskými štátmi vrátane prípadov, keď sa na to využívajú digitálne nástroje.

V smernici sa od členských štátov vyžaduje, aby do 18. novembra 2019 predložili Komisii národnú správu o vykonávaní svojho národného politického rámca za obdobie od predloženia národného politického rámca aspoň do 31. decembra 2018. Tieto správy obsahujú informácie uvedené v prílohe I k smernici a podľa potreby zahŕňajú príslušnú argumentáciu, ktorá sa týka úrovne dosiahnutia národných cieľov a zámerov uvedených v článku 3 ods. 1. Do 1. mája 2020 Komisia dostala 25 týchto správ. Do 1. októbra 2020 Komisia dostala všetky správy od všetkých členských štátov okrem jedného. Zistenia z posúdenia Komisie sú uvedené v tejto správe a v pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktorý je sprievodným dokumentom k tejto správe.

Na podporu vykonávania národných politických rámcov a v súlade s článkom 10 ods. 6 smernice Komisia 8. novembra 2017 prijala akčný plán EÚ týkajúci sa infraštruktúry pre alternatívne palivá. V pláne sa podporuje vybudovanie základnej infraštruktúry pre alternatívne palivá s plným pokrytím transeurópskej dopravnej siete (TEN-T) do roku 2025 a zvyšovanie investícií do infraštruktúry. V pláne bola oznámená dodatočná podpora vo výške 800 miliónov EUR z Nástroja na prepájanie Európy (NPE) a z programu NER300 na podporu investícií. V akčnom pláne sa poukazuje aj na potrebu zvýšiť úroveň politických ambícií v plánoch členských štátov, najmä pokiaľ ide o zavádzanie infraštruktúry v mestských a cezhraničných oblastiach a o opatrenia na zlepšenie využívania služieb.

V smernici sa od každého členského štátu vyžaduje, aby prijal národný politický rámec pre rozvoj trhu, pokiaľ ide o alternatívne palivá v odvetví dopravy a zavedenie príslušnej infraštruktúry. Národné politické rámce mali obsahovať najmä národné ciele a zámery zavádzania infraštruktúry pre alternatívne palivá so zreteľom na dopyt na vnútroštátnej, regionálnej úrovni a úrovni celej Únie. Okrem toho mali členské štáty zabezpečiť potrebné opatrenia na dosiahnutie národných cieľov a zámerov stanovených v národných politických rámcoch. Svoje národné politické rámce mali členské štáty oznámiť Komisii do 18. novembra 2016.

Prístupnosť informácií

V smernici sa stanovuje, že údaje o geografickom umiestnení verejne prístupných čerpacích a nabíjacích staníc sú otvorene a nediskriminačne dostupné pre všetkých používateľov. Na pomoc členským štátom bolo vypracované opatrenie na podporu programu v rámci nástroja NPE s účasťou 15 členských štátov. Opatrenie sa zameriava na formát identifikačných kódov elektromobility pre prevádzkovateľov nabíjacích staníc a poskytovateľov služieb elektromobility a vytvárajú sa ním základy štruktúrovanej krížovej výmeny informácií medzi členskými štátmi. Obsahuje odporúčania týkajúce sa spôsobu vývoja a realizácie národných IT infraštruktúr, pomocou ktorých budú členské štáty zhromažďovať a sprístupňovať údaje prostredníctvom národných prístupových bodov podľa smernice (EÚ) 2010/40 o inteligentných dopravných systémoch.

Normalizácia infraštruktúry pre alternatívne palivá

Smernica bola doplnená a zmenená delegovaným nariadením Komisie (EÚ) 2019/1745. V nariadení sa stanovujú technické špecifikácie nabíjacích staníc pre motorové vozidlá kategórie L, pobrežného zásobovania plavidiel vnútrozemskej vodnej dopravy elektrinou, zásobovania cestnej dopravy vodíkom a zásobovania cestnej a vodnej dopravy zemným plynom. Nariadením sa mení príloha II k smernici špecifikáciou noriem, ktoré odporučili organizácie CEN a Cenelec v reakcii na žiadosť Komisie o normalizáciu.

Ešte stále neexistuje opatrenie podľa požiadaviek prílohy II, ktoré sa týkajú technických špecifikácií nabíjacích staníc na bezdrôtové nabíjanie motorových vozidiel, výmeny batérií motorových vozidiel a nabíjacích staníc pre elektrické autobusy. Technické špecifikácie bezdrôtových nabíjacích staníc a nabíjacích staníc pre elektrické autobusy však budú predmetom plánovaných delegovaných nariadení v roku 2021.

4. Analýza opatrení prijatých členskými štátmi

V smernici sa od členských štátov vyžaduje, aby stanovili ciele týkajúce sa infraštruktúry pre alternatívne palivá a vypracovali zodpovedajúce opatrenia na dosiahnutie týchto cieľov podľa svojich vnútroštátnych politických rámcov. Hoci smernica jasne stanovuje celkové potreby, pokiaľ ide o cestnú infraštruktúru a prístavy, neposkytuje spoločnú metodiku na stanovenie cieľov a meranie rozvoja.

Z posúdenia vyplýva, že sa dosiahol pokrok čo do množstva a kvality údajov poskytnutých vo väčšine národných správ o vykonávaní v porovnaní s národnými politickými rámcami. Mnohé správy sa však požiadavke smernice na oznamovanie nevenujú úplne a uspokojivo. Pretrvávajú značné rozdiely medzi členskými štátmi v stanovení cieľov a opise opatrení. Tieto rozdiely sťažujú koherentné posúdenie ambícií členských štátov rozvíjať sieť infraštruktúry pre alternatívne palivá v EÚ.

Odhady využívania vozidiel a ciele zavádzania infraštruktúry členských štátov

Zo súhrnu odhadov členských štátov týkajúcich sa počtu vozidiel a cieľov infraštruktúry na základe národných správ o vykonávaní na úrovni EÚ vyplýva, že tieto odhady sú o niečo ambicióznejšie oproti odhadom uvedeným v národných politických rámcoch z roku 2016. Naďalej existujú značné rozdiely medzi členskými štátmi.

Členské štáty odhadujú rýchly nástup využívania elektrických vozidiel, hoci s veľmi výraznými regionálnymi rozdielmi. Z prognóz členských štátov vyplýva, že v roku 2020 by sa mohol dosiahnuť počet 2,5 milióna elektrických vozidiel, v roku 2025 vyše sedem miliónov a v roku 2030 vyše 30 miliónov. Hoci koncom roku 2020 bolo zaevidovaných 1,8 milióna elektrických vozidiel, mnohé členské štáty revidovali ambíciu týkajúcu sa cieľov a príslušných opatrení. Je pravdepodobné, že tieto členské štáty po roku 2020 podporia urýchlenie využívania týchto vozidiel a zavádzania infraštruktúry. V roku 2030 by podľa odhadov celkový podiel elektrických vozidiel predstavoval približne 15 % celkového súčasného počtu vozidiel. Na úrovni jednotlivých členských štátov sa však plánovanie a ambície na rok 2030 pohybujú od menej ako 1 % do viac ako 40 % elektrických vozidiel z celkového počtu vozidiel.

Koncom roku 2020 bolo približne 213 000 verejne prístupných nabíjacích staníc rozmiestnených v EÚ, z nich približne 10 % boli rýchle nabíjacie stanice (>22 kW a až do 350 kW). Presahuje to úroveň súhrnného cieľa členských štátov mať do roku 2020 viac než 180 000 nabíjacích staníc. Väčšina členských štátov, ktoré oznámili svoje ciele, plánuje dosiahnuť v roku 2030 počet nabíjacích staníc k počtu vozidiel približne v pomere 1:12. Použitie tohto pomeru aj v prípade členských štátov, ktoré neoznámili cieľ, by naznačovalo, že členské štáty v súčasnosti smerujú k cieľovému celkovému počtu 2,7 milióna nabíjacích staníc v roku 2030. Očakáva sa však, že rozdelenie uvedených nabíjacích staníc v Európe bude veľmi nerovnomerné s prerušeniami siete, ktoré sa očakávajú najmä v južnej a vo východnej Európe, kde v rozsiahlych častiach základnej siete TEN-T nie sú nabíjacie stanice nainštalované každých 60 km.

Pokiaľ ide o elektrické vozidlá a ich infraštruktúru, v rokoch 2019 a 2020 došlo k oveľa výraznejšiemu zvýšeniu počtu evidencií elektrických vozidiel ako v prípade zavádzania verejne prístupnej nabíjacej infraštruktúry. Tento trend v roku 2020 pokračoval. V skutočnosti sa v roku 2019 počet evidencií elektrických vozidiel v porovnaní s predchádzajúcim rokom zvýšil o 50 % a v roku 2020 o 52 %, zatiaľ čo nabíjacia infraštruktúra sa v uvedených rokoch rozšírila iba o 38 %, resp. o 30 %. Hoci otázku rastúceho využívania vozidiel môže sčasti pomôcť riešiť zavedenie technológie rýchlejšieho nabíjania, pokračovanie tohto trendu by naďalej znamenalo vážne riziko, že zavádzanie infraštruktúry nebude v nasledujúcich rokoch pokračovať rovnakým tempom ako využívanie elektrických vozidiel. To by mohlo mať za následok významné nedostatky, ktoré môžu narušiť celkové využívanie týchto vozidiel.

Zdvojnásobenie počtu vozidiel na stlačený zemný plyn (CNG) do roku 2025 a jeho ďalšie zvyšovanie do roku 2030 na svojom území naznačuje 16 členských štátov, ktoré poskytli odhady počtov týchto vozidiel. Napriek tomuto nárastu a s prihliadnutím na existujúce stavy vozidiel v členských štátoch, ktoré neoznámili odhady rastu, sa však očakáva, že vozidlá na CNG budú do roku 2030 predstavovať približne len 1 % celkového počtu vozidiel v EÚ. Existujúca infraštruktúra približne 3 600 čerpacích staníc v roku 2020 sa javí ako do značnej miery postačujúca na pokrytie budúceho dopytu. To isté platí o súčasnej infraštruktúre pre skvapalnený ropný plyn (LPG), keďže členské štáty neodhadujú podstatné rozšírenie súčasného vozového parku do roku 2030.

Z odhadov, ktoré oznámilo 11 členských štátov, vyplýva, že celkový počet ťažkých úžitkových vozidiel na skvapalnený zemný plyn (LNG) by sa mohol do roku 2030 značne rozšíriť. Aj pri tomto rozšírení však tieto vozidlá budú predstavovať približne iba 1 % celkového počtu nákladných vozidiel EÚ. V roku 2020 bolo v EÚ približne 310 čerpacích staníc LNG, ktoré obsluhovali hlavné koridory transeurópskej dopravnej siete. Zatiaľ čo niektoré nedostatky pretrvávajú, existujúce čerpacie stanice už v podstate umožňujú dostatočnú sieťovú pripojiteľnosť.

Mobilita vodíkových palivových článkov predstavuje stále okrajový segment trhu. Niektoré členské štáty uvádzajú veľké ambície, pokiaľ ide o využívanie vozidiel s vodíkovými palivovými článkami. Uvedené ambície by mohli viesť k počtu 300 000 vozidiel v EÚ do roku 2030. Polovica členských štátov však neposkytla žiadne odhady a zdá sa, že viaceré členské štáty zatiaľ nezaviedli žiadnu vodíkovú stratégiu. V roku 2020 bolo v prevádzke 125 vodíkových staníc, zatiaľ čo ciele členských štátov poukazujú na približne 600 staníc do roku 2030. Keďže polovica členských štátov neplánuje žiadnu infraštruktúru, súčasné vykonávanie smernice by v EÚ malo v prípade vodíkových vozidiel za následok obmedzenú pripojiteľnosť.

Údaje, ktoré členské štáty poskytli o odhadoch plavidiel námornej a vnútrozemskej vodnej dopravy a zavádzaní infraštruktúry boli absolútne nedostatočné. Neumožňujú vypracovať koherentné posúdenie súčasného stavu ani plánovaného rozvoja tankovania LNG a využívania pobrežného zásobovania elektrinou za celú EÚ. Smernica 2014/94/EÚ neobsahuje konkrétne ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na železničnú a leteckú dopravu.

Politické a právne opatrenia na národnej úrovni