/* KOM/2011/0306 v konečnom znení */ OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prehodnotenie fungovania ustanovení smernice 2003/88/ES so zreteľom na pracovníkov na palubách morských rybárskych lodí OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prehodnotenie fungovania ustanovení smernice 2003/88/ES so zreteľom na pracovníkov na palubách morských rybárskych lodí





OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prehodnotenie fungovania ustanovení smernice 2003/88/ES so zreteľom na pracovníkov na palubách morských rybárskych lodí 1. ÚVOD Toto oznámenie skúma článok 21 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch úpravy pracovného času[1] (ďalej len „smernica“) pre pracovníkov na palubách morských rybárskych lodí plávajúcich pod vlajkou členského štátu, ako je stanovené v článku 25 uvedenej smernice. Smernica sa vykladá reštriktívnym spôsobom, čo znamená, že sú analyzované len ustanovenia týkajúce sa výlučne pracovníkov na palube morských rybárskych lodí (a nie ostatných pracovníkov). Článkom 21 smernice sa vylučujú pracovníci na palube morských rybárskych plavidiel z pôsobnosti článkov 3 až 6 a 8. Dôsledkom toho je, že všeobecné ustanovenia smernice, ktoré upravujú doby denného odpočinku, prestávky v práci, týždenný odpočinok, maximálnu dĺžku týždenného pracovného času a dĺžku nočnej práce sa na nich nevzťahujú. V článku 21 sa stanovujú osobitné pravidlá vzťahujúce sa na takýchto pracovníkov, pokiaľ ide o: nárok na dostatočný odpočinok a obmedzenie maximálneho pracovného času vrátane osobitných obmedzení maximálneho pracovného času a minimálny čas odpočinku (na konci ods. 1, ods. 2 a 3); nárok na nepretržitý odpočinok, ktorý nie je rozdelený na viac než dve doby s maximálnym intervalom medzi dvomi po sebe nasledujúcimi dobami odpočinku (ods. 4); možnosť povoliť, za určitých okolností, výnimky obmedzení stanovených v ods. 1, 3 a 4 (ods. 5); prácu potrebnú na zabezpečenie bezprostrednej bezpečnosti lode alebo na poskytnutie pomoci lodiam alebo osobám v tiesni na mori (ods. 6); nakoniec, možnosť zladiť nárok na dovolenku za kalendárny rok s obdobím, počas ktorého nesmú byť rybárske lode v prevádzke (ods. 7). Komisia vykonala prešetrovanie na základe odpovedí členských štátov a sociálnych partnerov na európskej úrovni z dotazníka pripraveného na tento účel[2]. Tiež využila informácie dostupné z ostatných zdrojov, ako napr. z nezávislých znaleckých posudkov. Dotazník obsahoval 21 špecifických otázok rozdelených do troch okruhov: i) štruktúra a organizácia odvetvia morského rybolovu; ii) špecifické ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na pracovníkov na palube morských rybárskych plavidiel stanovené v článku 21 uvedenej smernice; a iii) ostatné ustanovenia smernice vzťahujúce sa na pracovníkov na palube morských rybárskych plavidiel. Hlavné výsledky sú zhrnuté v častiach 3 až 9 tohto dokumentu. 2. DOHOVOR MOP O PRÁCI V ODVETVÍ RYBOLOVU Dňa 14. júna 2007 prijala Medzinárodná organizácia práce (MOP) na všeobecnej konferencii dohovor č. 188 (ďalej len „MOP 188“) o práci v odvetví morského rybolovu. Články 13 a 14 tohto dohovoru obsahujú ustanovenia týkajúce sa „ personálu a trvania odpočinku “ s odkazom na záležitosti týkajúce sa smernice. V článku 6 MOP 188 sa uvádza, že: „ žiadne ustanovenie v tomto dohovore nemá vplyv na žiadne právo, kompenzácie ani clá alebo dohody medzi vlastníkmi morských rybárskych plavidiel a rybármi, ktoré zaručuje lepšie podmienky než tie, ktoré sú uvedené v tomto dohovore “. Ratifikácia MOP 188, ktorou sa tiež reguluje koordinácia systému sociálneho zabezpečenia vo výlučnej právomoci EÚ, bola schválená rozhodnutím Rady[3]. Týmto rozhodnutím sa odporučila rýchla ratifikácia MOP 188 členskými štátmi, najlepšie do 31. decembra 2012. Dňa 1. júna 2010, sociálni partneri Výboru pre sociálny dialóg v odvetví morského rybolovu (SSDC Sea Fisheries) rokovania s cieľom začleniť aspekty MOP 188 do práva EÚ prostredníctvom dohody sociálnych partnerov[4]. Pokiaľ by sa dospelo k takejto dohode, mohla by obsahovať ustanovenia týkajúce sa úpravy pracovného času na palube morských rybárskych plavidiel. Sociálni partneri vyjadrili svoj názor k tejto otázke vo svojej odpovedi na konzultáciu. Sociálni partneri „ si okrem zmeny zavedenej dohovorom MOP č. 188 neželajú žiadne ďalšie zmeny na úrovni EÚ “. 3. OBLASť PÔSOBNOSTI, POKIAľ IDE PERSONÁL A MATERIÁL (čLÁNOK 21 ODS.1 PRVÝ PODODSEK) Článok 21 uvedenej smernice sa vzťahuje na všetkých pracovníkov na palube morských rybárskych plavidiel plaviacich sa pod vlajkou členského štátu. Pojem „ pracovník “ sa obmedzuje tých, ktorí majú podľa vnútroštátnych právnych predpisov uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah. V článku 2 sa vymedzuje „ pracovný čas “ ako „ akýkoľvek čas, počas ktorého pracovník pracuje podľa pokynov zamestnávateľa a vykonáva svoju činnosť alebo povinnosti v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo praxou “. Vplyv právnych predpisov týkajúcich sa pracovníkov na palube morských rybárskych plavidiel sa v prípade jednotlivých štátov dosť odlišuje. Niektoré členské štáty nemajú rybolovnú flotilu (Rakúsko, Česká republika, Maďarsko, Luxembursko, Slovensko), pričom ostatné majú dosť početnú rybolovnú flotilu. Päť členských štátov nemá prístup k moru. V niektorých členských štátoch sú praktické skúsenosti s vykonávaním článku 21 uvedenej smernice obmedzené, pretože sa neuplatňuje prostredníctvom vnútroštátnych transpozičných právnych predpisov z dôvodu nedostatku pracovníkov a/alebo morských plavidiel (Maďarsko). Vo všeobecnosti platí, že flotily v Stredomorí pozostávajú z menších plavidiel, pričom v Atlantiku sú to väčšie lode, čo tiež vedie k asymetrii vplyvu. Celková zamestnanosť v odvetví rybolovu v EÚ 27 (vyjadrená v prepočte na plný pracovný čas), bola odhadovaná na 141 110 v roku 2007[5]. Niekoľko členských štátov uviedlo, že nepoznajú presný počet rybárov pracujúcich na morských rybárskych lodiach plaviacich sa pod ich vlajkou. To je spôsobené hlavne tým, že nie všetci pracovníci na rybárskych lodiach sú zamestnanci a veľkú časť malých rybárskych plavidiel prevádzkujú samostatne zárobkovo činní rybári (dobrým príkladom je Grécko, kde 16 576 rybárskych plavidiel z celkového počtu 17 253 sú pobrežné lode, ktoré vykonávajú rybolov so statickým zariadením). Okrem toho, rybolov je často vedľajšou činnosťou, najmä v prípade malého pobrežného rybolovu (ako zdôraznilo Nemecko a Fínsko). Vo Švédsku sa v prípade plavidiel neuplatňuje požiadavka naverbovania, čo znamená, že požadované informácie nie sú k dispozícii. Okrem toho nie sú získané štatistické informácie porovnateľné medzi členskými štátmi vzhľadom na podstatné metodické rozdiely. Napr. niektoré členské štáty odhadujú počet osôb na palubách rybárskych plavidiel použitím upraveného minimálneho zloženia posádky, pričom iné používajú štatistiku zamestnanosti alebo informácie o sociálnom zabezpečení. Dôsledky skutočnosti, že rybári odmeňovaní formou podielu na výnose[6] sú podľa vnútroštátnych právnych predpisov klasifikovaní ako zamestnanci alebo samostatne zárobkovo činné osoby, si zasluhuje zvláštnu pozornosť. V prípade, že rybári, ktorí sú odmeňovaní formou podielu na výnose, sa považujú za samostatne zárobkovo činných, obyčajne sa na nich nevzťahujú vnútroštátne právne predpisy vykonávajúce uvedenú smernicu (ako je to v prípade Spojeného kráľovstva a Malty). Vzťahujú sa však na všetkých rybárov odmeňovaných formou podielu na výnose, ktorí sú považovaní za zamestnancov (čo je prípad Francúzska, Nemecka a Španielska). Využívanie podielového systému má určité zmluvné dôsledky, ako napríklad prevládajúce používanie zmlúv na dobu určitú s cieľom čo najviac zladiť príjmy za prácu a/alebo podiely s časom trvania pracovnej zmluvy (Dánsko). Tento systém navyše motivuje k dlhému pracovnému času (Portugalsko). Vo svojej Správe o praktickom vykonávaní smerníc o ochrane zdravia a bezpečnosti pri práci 93/103/ES (rybárske lode) a 92/29/EHS (lekárska starostlivosť na palubách plavidiel) [7] Komisia uviedla, že „ systém „platov formou podielu“ na väčšine malých plavidiel môže viesť k dlhším pracovným hodinám, dlhšiemu času strávenému na lodi a väčšej námahe. Nie je pravdepodobné, že by efektívne opatrenia boli za takýchto pracovných podmienok prioritou a tento nedostatok môže viesť k väčšiemu výskytu chorôb z povolania a porúch.“ Vzhľadom na túto situáciu sa niektoré členské štáty domnievajú, že rozšírenie oblasti pôsobnosti súčasného nariadenia o pracovnom čase na samostatne zárobkovo činných rybárov by mohlo pomôcť zlepšiť situáciu. Výhody by podľa nich mali byť jasné, pretože pôsobnosť nariadenia o pracovnom čase by sa vzťahovala na väčšinu malých plavidiel (Malta) a rybárov odmeňovaných formou podielu na výnose, ktorých právne zaobchádzanie sa v jednotlivých štátoch odlišuje (Francúzsko), v závislosti od toho, či sú klasifikovaní ako samostatne zárobkovo činní alebo ako zamestnanci[8]. Pôsobnosť MOP 188 sa vzťahuje na samostatne zárobkovo činných rybárov a ratifikácia dohovoru členskými štátmi by teda mohla viesť k ich zahrnutiu do rozsahu pôsobnosti všetkých alebo niektorých ustanovení o pracovnom čase (ako zdôraznili Francúzsko, Dánsko, Poľsko a Spojené kráľovstvo). 4. OBMEDZENIE PRACOVNÉHO čASU A ZÁRUKA ODPOčINKU (čLÁNOK 21 ODS.1 DRUHÝ PODODSEK) Článkom 21 ods.1 druhým pododsekom sa členské štáty zaväzujú prijať všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie odpočinku a obmedzenie pracovného času pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel na priemerných 48 hodín za týždeň, vypočítaného pomocou referenčného obdobia nepresahujúceho 12 mesiacov. Špecifické ustanovenia upravujúce pracovný čas pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel sú aj naďalej oprávnené. Názor sociálnych partnerov je jasný. Obhajovali potrebu osobitných právnych predpisov týkajúcich sa pracovného času pre tento sektor. Vo svojej spoločnej odpovedi v rámci konzultácie tvrdia, že „ by bolo nesprávne využiť smernicu na zavedenie rovnakých obmedzení pracovného času na pracovníkov v oblasti rybolovu, ktorí pracujú na pobreží a na mori . “ Podľa ich názoru „ je nesprávne snažiť sa implementovať opatrenia, ktoré nereflektujú osobitné črty nášho odvetvia “. Okrem toho zdôrazňujú, že „ pracovný čas na palube rybárskych plavidiel by nemal byť ďalej obmedzovaný “, keďže „ by to neslúžilo záujmom rybárov ani ich zamestnávateľov “. Niekoľko členských štátov prijalo osobitné právne predpisy upravujúce pracovný čas pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel, buď v rámci predpisov pre námorníkov (Bulharsko, Estónsko, Fínsko, Poľsko, Švédsko) alebo lodnú dopravu (Maďarsko) a/alebo osobitných nástrojov (Nemecko, Francúzsko, Malta, Poľsko, Španielsko, Litva). V ostatných členských štátoch sa všeobecné pracovné právne predpisy na nich vzťahujú bez akejkoľvek osobitnosti (Rakúsko, Česká republika, Slovensko a Slovinsko). Táto situácia nie je v rozpore s uvedenou smernicou za predpokladu, že platná právne predpisy garantuje minimálne rovnakú úroveň ochrany ako článok 21 uvedenej smernice. Pätnásť členských štátov použilo zákon na transpozíciu uvedenej smernice a len jedna krajina použila administratívne ustanovenia (Dánsko). Len Rakúsko a Taliansko využili kolektívne dohody (aj keď sa zdá, že všeobecné právne predpisy o pracovnom čase naďalej platia subsidiárnym spôsobom). V niektorých členských štátoch v oblasti rybolovu neexistujú kolektívne zmluvy alebo sa nepoužívajú. 5. MAXIMÁLNY PRACOVNÝ čAS A/ALEBO KRITÉRIUM MINIMÁLNEJ DOBY ODPOčINKU (čLÁNOK 21 ODS.2 – 21 ODS. 4) Podľa článku 21 ods.2, možnosť obmedziť maximálny pracovný čas a uložiť minimálnu dobu odpočinku v rámci referenčného obdobia sa môže vykonať len v rámci obmedzení druhého pododseku odseku 1 článku 21 (pozri vyššie). Francúzsko, Švédsko a Portugalsko zdôraznili praktické problémy pri odhadovaní a monitorovaní skutočného pracovného času na palube, ako aj možnosti ľahko obísť obmedzenia. Z tohto dôvodu tvrdia, že referenčné obdobie 12 mesiacov navrhnuté v smernici je veľmi náročné uplatňovať v praxi. S cieľom prekonať túto prekážku, francúzske právo navrhuje ako alternatívne riešenie ročné obmedzenie 225 dní na mori[9], namiesto 48 hodinového obmedzenia pracovného času počas referenčného obdobia nepresahujúceho jeden rok. Články 21 ods.2 a 21 ods.3 uvedenej smernice dávajú členským štátom možnosť buď obmedziť pracovný čas alebo zadefinovať minimálne doby odpočinku v rámci daného referenčného obdobia. Článok 21 ods.4 ďalej obmedzuje možnosť rozdelenia hodín odpočinku na viac ako dve doby a stanovuje obmedzenie maximálne 14 hodín medzi dvomi po sebe idúcimi dobami odpočinku. Väčšina členských štátov definuje minimálne doby odpočinku jediným kritériom (Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Malta, Holandsko a Švédsko) alebo v kombinácii s obmedzeným pracovným časom (Rakúsko, Bulharsko, Nemecko, Španielsko, Maďarsko, Litva, Portugalsko, Grécko). V Dánsku je maximálny pracovný čas obyčajne upravený kolektívnou zmluvou alebo individuálnymi pracovnými zmluvami, pričom minimálne doby odpočinku sú stanovené právnymi predpismi. Všetky krajiny, ktoré uviedli, že používajú dobu odpočinku ako výhradné kritérium pre pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel, majú osobitné právne predpisy vzťahujúce sa na rybárov (alebo na námorníkov a rybárov). Doba odpočinku nie je vždy používaná týmito krajinami ako kritérium vo všeobecných právnych predpisoch týkajúcich sa pracovného času, ktorý sa vzťahuje na pracovníkov v iných oblastiach. Holandsko sa domnieva, že kritérium minimálnej doby odpočinku sa „ najlepšie hodí na pracovné systémy v odvetví rybolovu. “ V Nemecku, aj keď sa používajú obidve kritériá, môže kolektívna zmluva za určitých podmienok stanoviť prekročenie maximálnych pracovných hodín, ale nemôže stanoviť zníženie minimálnych dôb odpočinku. Len Estónsko a Rumunsko uviedli, že používajú maximálny pracovný čas ako výhradné kritérium, pokiaľ ide o pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel. Chytanie a následné spracovanie výrobkov vo veľkej miere závisia od nie vždy predpovedateľných meteorologických a technických podmienkach týkajúcich sa prevádzky rybárskeho vybavenia a námornej bezpečnosti. Toto oprávňuje potrebu flexibility pracovného času vyjadrenú sociálnymi partnermi. Tiež sa uviedlo, že v praxi sa v niektorých situáciách pracovné hodiny predlžujú (Nemecko). Malo by sa zdôrazniť, že MOP 188 používa minimálnu dobu odpočinku ako jediné kritérium obmedzujúce pracovný čas pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel[10]. Francúzsko, Poľsko a Dánsko poskytli odkaz na túto skutočnosť v svojich odpovediach v rámci konzultácii. Len Francúzsko uviedlo praktické problémy pri uplatňovaní článku 21.4. Navrhlo, aby sa ako možné riešenie povolilo ďalšie rozdelenie dôb odpočinku na šesť hodín, čo by sa mohlo implementovať len prostredníctvom kolektívnej zmluvy. 6. VÝNIMKY (čLÁNOK 21 ODS.5 – 21 ODS.6) Podľa článku 21 ods.5 uvedenej smernice, môžu členské štáty povoliť výnimky z obmedzení stanovených v druhom pododseku odseku 1 a odsekoch 3 a 4. Aby k tomu došlo, musia byť splnené dve požiadavky: i) výnimky musia byť v súlade so všeobecnými zásadami ochrany zdravia a bezpečnosti; a ii) môžu byť udelené len z objektívnych alebo technických dôvodov alebo z dôvodov týkajúcich sa organizácie práce. Musí existovať osobitný dôvod a výnimka by mu mala zodpovedať. V rovnakom článku sa odporúča, že takéto výnimky môžu viesť k „častejším alebo dlhším dobám dovoleniek alebo udeľovaniu kompenzačnej dovolenky“. Päť členských štátov uviedlo, že nevyužili možnosť výnimiek (Rakúsko, Estónsko, Fínsko, Portugalsko a Rumunsko). Dánsko, Nemecko, Francúzsko a Poľsko povolili výnimky týkajúce sa rybolovu alebo podmienok pri spracovaní rýb (keď je loď priamo zapojená do rybárskych aktivít a/alebo sa pohybuje v rybárskych loviskách). V týchto prípadoch sa poskytuje kompenzačná doba odpočinku (okrem Poľska). V ostatných členských štátoch sa výnimky udeľujú v mnohých prípadoch v rámci rozdielnych situácii, ktoré sa priamo netýkajú rybolovu alebo spracovania rýb. Vo všetkých prípadoch ich členské štáty, ktoré ich udelili, považujú za trvalé a nie je pravdepodobné, že by sa odstránili v krátkodobom či strednodobom horizonte. Niektoré príklady sú ďalej stručne spomenuté. V Holandsku, výnimka je ratione personae a vzťahuje sa na kapitánov, riadiacich pracovníkov a pomocného personálu na palube morských rybárskych plavidiel. Na Malte sa výnimka týka pobrežného rybolovu, ale jej vplyv je obmedzený vzhľadom na skutočnosť, že všetci rybári na Malte sú samostatne zárobkovo činní. Španielske právne predpisy vo všeobecnosti umožňujú skrátenie doby odpočinku na rybárskych lodiach. Neboli poskytnuté žiadne osobitné dôvody. Okrem toho sa zdá, že toto ustanovenie má skôr nahradiť všeobecné pravidlo, ktoré sa týka rybárskych plavidiel, a nie stanoviť výnimku uplatniteľnú za určitých, prísne definovaných okolností. Bulharsko na odvetvie rybolovu uplatňuje svoje všeobecné právne predpisy upravujúce nadčas. Pracovný čas povolený týmito právnymi predpismi môže v niektorých prípadoch prekročiť obmedzenia stanovené uvedenou smernicou. Avšak ročné obmedzenie nadčasu je stanovené (150 hodín) a okolnosti, za ktorých sa povoľuje, sú prísne definované. Vo všeobecnosti sa výnimky zavádzajú zákonom. V niektorých členských štátoch (napr. Nemecko, Maďarsko a Švédsko) však môžu byť zavedené aj kolektívnymi zmluvami. Článok 21 ods.6 sa týka práva kapitána morskej rybárskej lode požadovať od pracovníkov na palube, aby odpracovali akýkoľvek počet hodín nevyhnutný na bezprostrednú bezpečnosť lode, osôb na palube alebo tovaru alebo na účely pomoci ostatným lodiam alebo osobám v tiesni na mori. Neboli uvedené žiadne problémy týkajúce sa uplatňovania tohto ustanovenia. 7. DOVOLENKA (čLÁNOK 21 ODS.7) Článok 7 uvedenej smernice sa týka nároku na dovolenku a vzťahuje sa na pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel. Jediná osobitná úprava použiteľná výhradne na pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel sa nachádza v článku 21 ods.7, podľa ktorej môžu členské štáty stanoviť, že pracovníci na palubách morských rybárskych plavidiel, ktoré nesmú byť v prevádzke v špecifickom období kalendárneho roka presahujúcom jeden mesiac, musia čerpať dovolenku v uvedenom období. Dvanásť členských štátov uviedlo, že túto možnosť nevyužili (Rakúsko, Bulharsko, Dánsko, Španielsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Nemecko, Maďarsko, Holandsko, Poľsko a Portugalsko). Len Malta a Rumunsko prehlásili, že toto ustanovenie využili. Na Malte je však tento vplyv zanedbateľný z toho dôvodu, že všetci rybári sú tam zárobkovo činní. 8. VšEOBECNÉ OSTANOVENIE SMERNICE UPLATNITEľNEJ NA PRACOVNÍKOV NA PALUBÁCH MORSKÝCH RYBÁRSKYCH PLAVIDIEL (NAJMÄ POKIAľ IDE O NOčNÚ PRÁCU) Článkom 21 ods.1 sa vylučuje uplatňovanie článku 8 o „dĺžke nočnej práce“ smernice na pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel. Články 9 až 11 (o hodnotení zdravotného stavu a presune na dennú prácu, zárukách v súvislosti s prácou v noci a oznámení pravidelného používania pracovníkov v noci) sa naďalej uplatňujú. Preto je potrebné vyhodnotiť či je osobitná úprava dĺžky nočnej práce vykonávanej pracovníkmi na palubách morských rybárskych plavidiel oprávnená. Viaceré členské štáty sa rozhodli uplatňovať svoje všeobecné právne predpisy týkajúce sa nočnej práce na palubách morských rybárskych plavidiel (Španielsko, Portugalsko, Rumunsko, Bulharsko, Fínsko, Maďarsko, Holandsko), aj keď niektoré členské štáty majú osobitné právne predpisy upravujúce ostatné aspekty pracovného času na palubách morských rybárskych plavidiel. Iné členské štáty uviedli, že nezachytili žiadny signál o akýchkoľvek negatívnych účinkoch súčasného nedostatku úpravy, pokiaľ ide o dĺžku nočnej práce, na zdravie a bezpečnosť pracovníkov (Nemecko, Litva). Niektoré rybárske metódy si vyžadujú prevádzku počas noci. Poľsko uviedlo, že voči prísnejším ustanoveniam o nočnej práci na palubách morských rybárskych plavidiel „by tvrdo vystúpili samotní pracovníci“. Nakoniec Spojené kráľovstvo tvrdí, že rybári sú lovci a pokiaľ ide o nočnú prácu, bolo by nepraktické obmedzovať ich aktivity konvenčným rámcom uplatňovaným na pracovníkov na pevnine. Zdôraznilo sa, že by bolo oprávnené sústrediť sa na zdravotný dohľad rybárov, ktorí pracujú v noci (Francúzsko). Aj keď niektoré metódy rybolovu si vyžadujú prácu v noci, pracovníci na palubách morských rybárskych plavidiel nemôžu byť vždy považovaní za „pracovníkov v noci“ v zmysle článku 2 ods. 4 uvedenej smernice, čo si vyžaduje vykonávať určitú časť pracovného času v noci. Je potrebné poznamenať, že osobitné pravidlá sa vzťahujú na mladých pracovníkov podľa smernice 94/33/ES[11]. 9. VšEOBECNÉ HODNOTENIE Členské štáty a sociálni partneri, s ktorými Komisia konzultovala, boli požiadaní, aby predložili svoje celkové hodnotenie článku 21 uvedenej smernice, najmä aby uviedli, či sú jej ustanovenia aj naďalej zodpovedajúce, hlavne pokiaľ ide o zdravie a bezpečnosť. Hlavné závery sú zhrnuté tu: 1. Špeciálne ustanovenia týkajúce sa pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel obsiahnuté v článku 21 uvedenej smernice by sa mali naďalej uplatňovať. Tento článok považuje 12 členských štátov za zodpovedajúci a sociálni partneri veľmi podporujú zachovanie špecifickej úpravy týkajúcej sa pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel. Sociálni partneri však uviedli, že „ jasné obmedzenia stanovené v článku 21 súčasnej smernice týkajúce sa pracovníkov na palubách rybárskych plavidiel musia byť považované za primerane “. 2. Nie všetky štáty však uviedli svoj názor, deväť štátov naznačilo, že súčasný rozsah pôsobnosti uplatňovania smernice považujú za primeraný. 3. Niektoré členské štáty uviedli pochybnosti či bolo kritérium maximálneho pracovného času primerané z hľadiska osobitných pracovných modelov v odvetví rybolovu a problémov pri kontrole a presadzovaní. Problém presne stanoviť skutočné pracovné hodiny na palube sa považuje za najčastejší problém pri inšpekcii. Okrem toho sa inšpekcie obyčajne vykonávajú len v prístavoch. Podľa niektorých členských štátov je jednoduchšie vykonávať monitorovanie dôb odpočinku v praxi. 4. Zosúladenie s požiadavkou neprerušovaných šesťhodinových prestávok predstavuje v niektorých členských štátoch praktické problémy. 5. Vo všeobecnosti sa akceptuje, že článok 8 týkajúci sa dĺžky nočnej práce by sa nemal vzťahovať na pracovníkov morských rybárskych plavidiel. Osobitné právne predpisy vzťahujúce sa na dĺžku nočnej práce pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel sa tiež nepovažujú za oprávnené. 6. Rozsah pôsobnosti na udeľovanie výnimiek zo všeobecných modelov pracovného času stanovených pre pracovníkov na palubách morských rybárskych plavidiel sa považoval za potrebný mechanizmus flexibility. 10. ZÁVERY 7. S plným rešpektovaním autonómie sociálnych partnerov, Komisia bude naďalej sledovať rokovania týkajúce sa začlenenia aspektov MOP 188 do práva EÚ prostredníctvom dohody sociálnych partnerov s cieľom identifikovať, v úzkej spolupráci so sociálnymi partnermi, každú možnú oblasť, v ktorej je opatrenie EÚ potrebné alebo oprávnené. Nadviaže na každé takéto opatrenie so súčasnou revíziou smernice. 8. Výsledkom konzultácií je, že Komisia identifikovala viaceré oblastí, ktoré si vyžadujú ďalšiu pozornosť. Ide o tieto aspekty: 9. Situácia samostatne zárobkovo činných, ktorí obyčajne pracujú na malých lodiach a sú to často rybári odmeňovaní podielmi na výnose, si zasluhuje osobitnú pozornosť, najmä z hľadiska ratifikácie a implementácie MOP 188 členskými štátmi. 10. Informácie poskytnuté členskými štátmi nie sú dostatočné na stanovenie toho či referenčné obdobie nepresahujúce 12 mesiacov uvedené v druhom pododseku odseku 1 článku 21 je vždy poskytnuté a dodržané. 11. MOP 188 odkazuje len na minimálnu dobu odpočinku ako kritérium na obmedzenie pracovného času, pričom uvedená smernica umožňuje ako alternatívu použiť buď minimálnu dobu odpočinku alebo maximálny pracovný čas. Preto by členské štáty mohli buď implementovať len kritérium minimálnej doby odpočinku alebo minimálnu dobu odpočinku aj maximálny pracovný čas s cieľom dostať sa do súladu s obidvoma nástrojmi. Toto riešenie je zlučiteľné s touto smernicou, pokiaľ sú akékoľvek ustanovenia tejto smernice, ktoré sú priaznivejšie pre týchto pracovníkov, dodržané. Právo na nepretržitú dobu odpočinku je obzvlášť dôležité (keďže žiadne podobné ustanovenie v MOP 188 neexistuje) a malo by sa dodržiavať. 12. Osobitná pozornosť by sa mala venovať lekárskemu dohľadu nad námorníkmi pracujúcimi v noci. 13. V jednom prípade (Španielsko) nie je výnimka z pracovného času oprávnená za žiadnych okolností uvedených v článku 21 ods. 5. Výnimky by mali zodpovedať okolnostiam, ktoré ich oprávňujú a nemali by sa vzťahovať na celý rozsah pôsobnosti ustanovenia. Komisia bude venovať zvýšenú pozornosť overovaniu toho, či sa v prípade udelenia výnimiek podľa článku 21 ods. 5 uvedenej smernice tieto zásady dodržiavajú. 14. V širšom kontexte Komisia poznamenáva, že hlavným cieľom stratégie Spoločenstva na roky 2007 – 2012[12] týkajúcej sa zdravia a bezpečnosti pri práci, podporenej uznesením Rady z 25. júna 2007[13] je aj naďalej zlepšovať pracovné podmienky, najmä prostredníctvom značného zníženia pracovných úrazov a chorôb z povolania. Aby sa dosiahol tento cieľ, musí sa posilniť správna a efektívna implementácia právnych predpisov EÚ týkajúcich sa zdravia a bezpečnosti, pričom sa musia podporovať MSP, najmä v najrizikovejších odvetviach ako stavebníctvo, poľnohospodárstvo, rybolov a doprava. Na tento účel Komisia prostredníctvom nového programu PROGRESS a v spolupráci s poradným výborom v súčasnosti pripravuje nezáväzné praktické pokyny na správne uplatňovanie smerníc, najmä v odvetví rybolovu (pre lode s dĺžkou menšou ako 15 m). [1] Ú. v. ES L 299, 18.11.2003, s. 9-19. [2] 25 členských štátov zaslalo odpovede (neodpovedali Belgicko a Írsko). Česká republika a Slovensko netransponovali článok 21, keďže prevádzka morských rybárskych plavidiel nie je pod ich vlajkami povolená. Luxemburg nemá žiadnu morskú rybársku loď registrovanú pod svojou vlajkou. Sociálni partneri, s ktorými sa konzultovalo (ETF, Europeche) predložili spoločnú odpoveď. [3] 2010/321/: Rozhodnutie Rady zo 7. júna 2010, ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o práci v odvetví rybárstva z roku 2007 (dohovor č. 188) [4] Podľa článku 155.2 ZFEÚ. [5] Európska komisia, Fakty a čísla spoločnej rybárskej politiky, vydanie z roku 2010. [6] Tradičný systém odmeňovania v odvetví rybolovu je podiel na výnose alebo podiel na zisku (mínus náklady) alebo podiel plus mzda (zdroj: MOP: Pracovné a životné podmienky rybárov, Ženeva, dok. CFI/4/1988/1 ). S cieľom maximalizovať svoj podiel na výnose, rybári majú tendenciu obmedziť posádku na nutné minimum. [7] KOM(2009) 599 v konečnom znení. [8] Španielsko má zaujímavý hybridný právny pojem nazvaný „ekonomicky závislý samostatne zárobkovo činný“. Charakterizuje ho prakticky výlučná väzba na klienta. Zákon poskytuje radu osobitných práv ako napr. časy odpočinku alebo záruky v prípade zrušenia zmluvy. [9] Obmedzenie 225 dní na mori sa považuje v prípravných dokumentoch k francúzskemu dokumentu za ekvivalent 35 hodín za týždeň, čo je uzákonené obmedzenie pracovného času vo Francúzsku. Existuje možnosť zvýšenia výnimky na 250 hodín na mori, čo je ekvivalent 48 hodín za týždeň. [10] Toto je v rozpore s Dohovorom MOP o pracovnom pomere námorníkov, v ktorom sa voľba medzi maximálnym pracovným časom a minimálnou dobou odpočinku ponecháva ako kritérium týkajúce sa pracovného času námorníkov. [11] Komisia nedávno analyzovala jej praktickú implementáciu v správe (SEK (2010) 1339). [12] Oznámenie Komisie, Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov – Zlepšenie kvality a produktivity práce: stratégia Spoločenstva v oblasti zdravia a bezpečnosti pri práci na obdobie rokov 2007 – 2012 [KOM(2007) 62 v konečnom znení, 21 februára 2007]. [13] Uznesenie Rady z 25.júna 2007 o novej stratégii Spoločenstva v oblasti bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci (2007 – 2012), Ú.v. EÚ C 145, 30.6.2007, s. 1.