– po prvé, v návrhu sa stanovuje, že všetky povinné pravidlá odmeňovania v hostiteľskom členskom štáte sa uplatňujú na pracovníkov vyslaných do daného členského štátu. Pravidlá stanovené zákonom alebo vo všeobecne uplatniteľných zmluvách budú povinné pre vyslaných pracovníkov vo všetkých odvetviach hospodárstva. Ak členské štáty v súlade so svojimi vnútroštátnymi predpismi a praxou vyžadujú od podnikov, aby zadávali zákazky len dodávateľom, ktorí zaručia pracovníkom rovnaké podmienky odmeňovania, ako tie, ktoré sa uplatňujú na subdodávateľa, návrh umožňuje členským štátom uplatniť tieto predpisy rovnako na podniky, ktoré vysielajú pracovníkov na ich územie,

Vysielanie pracovníkov preto zohráva dôležitú úlohu v rámci vnútorného trhu, najmä pri cezhraničnom poskytovaní služieb. Komisia sa zaväzuje posilniť vnútorný trh, čo okrem iného znamená, že sa musí uľahčiť najmä sloboda poskytovať služby vo všeobecnosti a sloboda poskytovať služby zo strany podnikov vysielajúcich pracovníkov. To je možné iba v prípade, ak právny rámec, podľa ktorého sa uskutočňuje vysielanie pracovníkov, stanovuje pravidlá, ktoré sú jasné, primerané a vykonateľné.

V súlade so svojím záväzkom zabezpečiť, aby národné parlamenty mali silné postavenie v európskom rozhodovacom procese, Komisia odôvodnené stanoviská dôkladne analyzovala. Pred vyvodením záverov sa Komisia priamo zapojila do diskusie s národnými parlamentmi o nastolených otázkach, najmä v rámci zasadnutia Konferencie parlamentných výborov pre záležitosti Únie z parlamentov Európskej únie (COSAC) z 13. júna 2016, na ktorom prebehla predbežná výmena názorov zameraná na procedurálne aspekty, a zasadnutia COSAC z 11. júla 2016, na ktorom prebehla vecná diskusia v kontexte širšej debaty o sociálnom rozmere EÚ.

Okrem toho šesť národných parlamentov (španielsky parlament Cortes Generales, talianska snemovňa Camera dei Deputati, portugalská parlamentná komora Assembleia da República, Dolná snemovňa Spojeného kráľovstva, francúzsky Sénat a taliansky Senato della Repubblica) zaslali stanoviská v rámci politického dialógu, v ktorých považujú návrh zväčša za zlučiteľný so zásadou subsidiarity.

V tejto súvislosti by Komisia chcela pripomenúť, že jednou z jej priorít je posilnenie väzieb a nadviazanie nového partnerstva s národnými parlamentmi s cieľom viac priblížiť Úniu občanom. Komisia prikladá veľký význam prehlbovaniu znalostí o jednotlivých krajinách v rámci inštitúcie a budovaniu vzájomného porozumenia a účinných komunikačných kanálov medzi vnútroštátnou a európskou úrovňou.

Do termínu stanoveného v článku 6 protokolu č. 2 štrnásť komôr národných parlamentov zaslalo Komisii odôvodnené stanoviská, v ktorých uviedli, že návrh Komisie predložený 8. marca 2016 nie je v súlade so zásadou subsidiarity, čím sa začal postup stanovený v článku 7 ods. 2 uvedeného protokolu. Účelom tohto oznámenia je reagovať na tieto obavy, pokiaľ ide o zásadu subsidiarity.

Protokol č. 2 k zmluvám o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality umožňuje národným parlamentom, aby vydávali odôvodnené stanoviská, ak sa domnievajú, že legislatívny návrh nie je v súlade so zásadou subsidiarity. Ak odôvodnené stanoviská vydané národnými parlamentmi predstavujú minimálne jednu tretinu všetkých hlasov, ktoré im boli pridelené, Komisia musí návrh preskúmať. Na základe tohto preskúmania môže Komisia rozhodnúť, že ponechá, zmení alebo stiahne návrh a musí uviesť dôvody svojho rozhodnutia.

Národné zhromaždenie Bulharskej republiky, český Senát, estónsky parlament, maďarské Národné zhromaždenie, parlament Litovskej republiky, lotyšský parlament, rumunská Poslanecká snemovňa a Národná rada Slovenskej republiky tvrdia, že zosúladenie miezd v členských štátoch by malo byť v dôsledku ďalšieho hospodárskeho rozvoja a nie z dôvodu legislatívnych opatrení Únie. V tejto súvislosti treba poznamenať, že tento návrh nemá za cieľ zosúladenie miezd v členských štátoch. Týmto návrhom sa len zabezpečuje, že povinné pravidlá odmeňovania v hostiteľskom členskom štáte sa uplatňujú aj na pracovníkov vyslaných do daného členského štátu. Okrem toho, skutočnosť, že hospodársky rozvoj môže časom priniesť väčšie zbližovanie miezd, nevylučuje potrebu zabezpečiť – aj dočasne – rovnaké podmienky pre spoločnosti a primeranú ochranu práv vyslaných pracovníkov.

To isté platí pre povinnosť členských štátov uplatňovať rovnaké podmienky pre cezhraničných dočasných agentúrnych pracovníkov a vnútroštátnych dočasných agentúrnych pracovníkov.

Cieľom návrhu je zabezpečiť vyrovnanejšie podmienky medzi vnútroštátnymi a cezhraničnými poskytovateľmi služieb a zabezpečiť, aby pracovníci vykonávajúci prácu na tom istom mieste boli chránení tými istými povinnými pravidlami bez ohľadu na to, či ide o miestneho pracovníka alebo vyslaných pracovníkov, vo všetkých odvetviach hospodárstva. Keďže členské štáty majú možnosť, ale nie povinnosť, uplatňovať tieto pravidlá v odvetviach iných ako stavebníctvo, nepredstavuje to úplné dosiahnutie tohto cieľa. Členské štáty sa môžu za týchto okolností rozhodnúť, že tak neurobia, a preto sa im nedarí poskytnúť rovnaké podmienky a zodpovedajúcu ochranu pre vyslaných pracovníkov v týchto iných odvetviach. Povinnosť všetkých členských štátov uplatňovať tieto pravidlá vo všetkých odvetviach hospodárstva nemožno stanoviť na vnútroštátnej úrovni, ale musí sa stanoviť na úrovni Únie. Komisia sa preto domnieva, že cieľ návrhu v tomto ohľade možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie.

odôvodnenia uvedené v návrhu so zreteľom na zásadu subsidiarity sú príliš stručné (bod 4.2.4.).

V zmysle článku 6 protokolu č. 2 musia národné parlamenty vo svojich odôvodnených stanoviskách uviesť, prečo sa domnievajú, že návrh legislatívneho aktu nie je v súlade so zásadou subsidiarity. Toto preskúmanie sa teda obmedzuje na určenie, či cieľ návrhu pozmeňujúcej smernice možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie.

V súlade s judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie, súdne preskúmanie dodržiavania zásady subsidiarity si vyžaduje určiť, či sa zákonodarca Únie mohol oprávnene domnievať, na základe podrobného vyhlásenia, že cieľ navrhovaného opatrenia možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie. Súdny dvor teda v prípade inštitúcií Únie pripúšťa určitý priestor na voľné uváženie pri posudzovaní súladu so zásadou subsidiarity. Rovnaké právne rozhodnutie je potrebné pri skúmaní legislatívnych návrhov Komisie podľa protokolu č. 2.

Vo všetkých odôvodnených stanoviskách, s výnimkou odôvodneného stanoviska dánskeho parlamentu, sa tvrdí, že cieľ opatrenia by sa mohol lepšie dosiahnuť na úrovni členských štátov, alebo že Komisia dostatočne nepreukázala, že opatrenie by sa malo dosiahnuť na úrovni Únie.

Niektoré národné parlamenty, ktoré predložili odôvodnené stanoviská, tvrdia, že to platí predovšetkým v prípade niektorých navrhovaných pravidiel: rozšírenie uplatňovania všeobecne záväzných kolektívnych dohôd mimo stavebného sektora (bulharské Národné zhromaždenie, česká Poslanecká snemovňa a český Senát) a pravidlá týkajúce sa subdodávateľských reťazcov a dočasných agentúrnych pracovníkoch (poľský Sejm a Senát). Maďarské Národné zhromaždenie sa domnieva, že zavedením pojmu „odmena“ namiesto súčasného pojmu „minimálne mzdové tarify“ neposkytuje návrh žiadnu pridanú hodnotu z toho dôvodu, že pojem „odmena“ údajne nie je dostatočne jasný.

Ako sa uvádza v oddiele 3, ciele návrhu sú uľahčiť správne fungovanie vnútorného trhu, najmä uľahčiť slobodu poskytovať služby a zároveň zabezpečiť vyrovnanejšie podmienky medzi vnútroštátnymi a cezhraničnými poskytovateľmi služieb, zodpovedajúcu ochranu vyslaných pracovníkov a jasnosť a predvídateľnosť právneho rámca, ktorý sa vzťahuje na vyslaných pracovníkov. Komisia sa domnieva, že tieto ciele sú prepojené a možno ich lepšie dosiahnuť na úrovni Únie. Ak by členské štáty konali jednostranne, na úrovni štátu, pokiaľ ide o cielené zmeny navrhnuté v návrhu legislatívneho aktu, ich konanie by mohlo v súvislosti s voľným pohybom služieb viesť k fragmentácii vnútorného trhu.

Zákonodarca Únie už prijatím smernice v roku 1996 a opätovne prijatím smernice o presadzovaní v roku 2014 rozhodol, že uľahčovanie slobody poskytovať služby a zároveň zabezpečovať vyrovnanejšie podmienky medzi vnútroštátnymi a cezhraničnými poskytovateľmi služieb a zodpovedajúcu ochranu vyslaných pracovníkov sa lepšie dosahuje na úrovni Únie. Stanovil regulačný rámec na vysielanie pracovníkov na úrovni Únie, berúc do úvahy, že vysielanie pracovníkov má samo osebe cezhraničnú povahu a zohľadňujúc skutočnosť, že ak by členské štáty konali jednostranne, na úrovni štátu, ich konanie by mohlo v súvislosti s voľným pohybom služieb viesť k fragmentácii vnútorného trhu.

Komisia prostredníctvom tohto návrhu zjednoduší výkon práv zakotvených v článku 57 ZFEÚ, podľa ktorého každá osoba poskytujúca službu môže dočasne vykonávať svoju činnosť v členskom štáte, v ktorom sa služba poskytuje, za rovnakých podmienok, aké tento štát ukladá svojim vlastným štátnym príslušníkom.

Samostatným konaním jednotlivých členských štátov by sa nemohol dosiahnuť ďalší dôležitý cieľ opatrení: zabezpečenie právnej konzistentnosti na celom vnútornom trhu a jasnosti právneho rámca uplatniteľného na vyslaných pracovníkov, keďže ochrana, ktorá im bola poskytnutá, by sa líšila v závislosti od prístupu hostiteľského členského štátu. Skutočnosť, že právny rámec na úrovni Únie nie je dostatočne harmonizovaný, prispieva k nedostatočnej znalosti práv zo strany pracovníkov, užívateľských podnikov a agentúr dočasného zamestnávania.

Z uvedených dôvodov Komisia zastáva názor, že ciele jej návrhu možno najlepšie dosiahnuť na úrovni Únie.

4.2.3. Nedostatočné výslovné uznanie právomocí členských štátov

Z pohľadu dánskeho parlamentu pramenia obavy týkajúce sa subsidiarity zo skutočnosti, že návrh by v rozpore so smernicou 96/71/ES výslovne neodkazoval na právomoc členských štátov, pokiaľ ide o príslušné definície mzdy a podmienky zamestnania.

Návrh Komisie však plne a jednoznačne rešpektuje právomoc členských štátov stanoviť odmeňovanie a ostatné podmienky zamestnania v súlade s ich vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou a výslovne to uvádza. V odôvodnení 12 sa potvrdzuje, že „je v kompetencii členských štátov stanovovať pravidlá o odmeňovaní v súlade s ich právom a praxou.“ Okrem toho v znení navrhnutom s cieľom zmeniť článok 3 ods. 1 sa v prvom odseku spresňuje, že podmienky zamestnania, ktoré sa majú uplatňovať na vyslaných pracovníkov, sú tie podmienky, ktoré sú v členskom štáte, v ktorom sa práca vykonáva, stanovené zákonom alebo vo všeobecne uplatniteľných kolektívnych zmluvách. Navrhovaná zmena definuje odmeňovanie ako odkaz na „všetky prvky odmeňovania, ktoré sa stali povinnými podľa vnútroštátnych zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení, kolektívnych zmlúv alebo arbitrážnych nálezov, ktoré boli vyhlásené za všeobecne uplatniteľné, a/alebo ak neexistuje systém na vyhlásenie kolektívnych zmlúv alebo arbitrážnych nálezov za všeobecne uplatniteľné, podľa iných kolektívnych zmlúv alebo arbitrážnych nálezov v zmysle odseku 8 druhého pododseku, v členskom štáte, na ktorého územie je pracovník vyslaný.“

Návrhom sa teda neupravuje odmeňovanie, ani nedefinuje pojem odmeňovania alebo podstatné znaky odmeňovania na úrovni Únie. Stanovuje sa v ňom len to, že povinné pravidlá odmeňovania, ako sú stanovené členskými štátmi, by sa mali uplatňovať nediskriminačným spôsobom na miestnych aj cezhraničných poskytovateľov služieb a na miestnych a vyslaných pracovníkov.

Dánsky parlament ďalej tvrdí, že návrh vyvoláva pochybnosti o právomoci členských štátov stanoviť podmienky, ktoré sa vzťahujú na dočasných agentúrnych pracovníkov. Dánsky parlament nepopiera možnosť Únie konať v tejto veci, ani skutočnosť, že možnosť, ktorú v súčasnosti poskytuje smernica z roku 1996, sa v návrhu stanovuje ako povinnosť. Je to prístup spočívajúci vo výslovnom odkaze na článok 5 smernice 2008/104/ES, ktorý by podľa dánskeho parlamentu mohol podkopať vnútroštátne právomoci.

S cieľom uľahčiť cezhraničné poskytovanie služieb agentúrami dočasného zamestnávania, a zároveň zabezpečiť rovnaké podmienky a zodpovedajúcu ochranu agentúrnych pracovníkov, je vhodné stanoviť, aby cezhraničným dočasným agentúrnym pracovníkom boli udelené rovnaké práva ako sú práva stanovené v smernici 2008/104/ES pre vnútroštátnych dočasných agentúrnych pracovníkov. Táto zásada sa nedotýka právomoci každého členského štátu určiť takéto práva.

4.2.4. Nedostatočné odôvodnenia

Niektoré národné parlamenty tvrdia, že Komisia nesplnila požiadavky článku 5 protokolu č. 2 k zmluve, v ktorom sa stanovuje, že návrhy legislatívnych aktov sa odôvodnia so zreteľom na zásadu subsidiarity a zásadu proporcionality, a odôvodnenie v dôvodovej správe návrhu považujú za príliš stručné.

Na tento bod poukázali bulharské Národné zhromaždenie, česká Poslanecká snemovňa, český Senát, chorvátsky parlament, maďarské Národné zhromaždenie, lotyšský parlament, poľský Sejm, rumunský Senát a Národná rada Slovenskej republiky.

Podľa judikatúry Súdneho dvora na základe povinnosti podľa článku 296 druhého pododseku ZFEÚ uvádzať odôvodnenia podporujúce právne akty, sa vyžaduje, aby súčasťou dotknutých opatrení bolo uvedenie odôvodnení, na základe ktorých inštitúcia tieto akty prijala, aby ich Súdny dvor mohol preskúmať a aby sa členské štáty a dotknutí občania mohli oboznámiť s podmienkami, za ktorých inštitúcie Únie uplatnili zmluvu. Súdny dvor v tom istom rozsudku akceptoval implicitné a pomerne obmedzené odôvodnenie ako dostatočné na opodstatnenie súladu so zásadou subsidiarity. V novšom rozsudku Súdny dvor jasne uviedol, že dodržiavanie povinnosti uvádzať odôvodnenia, pokiaľ ide o dodržiavanie zásady subsidiarity, sa musí posúdiť nielen vzhľadom na znenie napadnutého aktu, ale aj vzhľadom na jeho kontext a okolnosti konkrétneho prípadu. Súdny dvor audítorov preskúmal najmä to, či návrh Komisie a posúdenie jeho vplyvu zahŕňa dostatočné informácie, na základe ktorých sa jasne a jednoznačne preukazujú výhody opatrenia skôr na úrovni Únie, než na úrovni členských štátov.

V tomto prípade, pokiaľ ide o subsidiaritu, sa v dôvodovej správe uvádza: „Zmenu existujúcej smernice možno dosiahnuť len prijatím novej smernice.“ I keď je toto vyhlásenie stručné, dopĺňajú ho odôvodnenia návrhu smernice a priložená správa o posúdení vplyvu.

V odôvodneniach návrhu smernice sa objasňuje, prečo je v niektorých ohľadoch na zlepšenie regulačného rámca Únie o vysielaní pracovníkov potrebné opatrenie na úrovni Únie.

Ako už bolo uvedené, v odôvodnení 12 sa objasňuje, že zostáva v „kompetencii členských štátov stanovovať pravidlá o odmeňovaní v súlade s ich právom a praxou.“