OZNÁMENIE KOMISIE

Finančné sankcie v konaniach o nesplnení povinnosti

(2023/C 2/01)

1. ÚVOD – VÝVOJ PRIMERANÉHO A ODRÁDZAJÚCEHO PRÍSTUPU

Podľa Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“), ak sa Komisia obráti na Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „Súdny dvor“) vo veci nesplnenia povinnosti, ktorá vyplýva zo zmlúv, členským štátom, môže Súdnemu dvoru navrhnúť uloženie finančných sankcií danému členskému štátu v dvoch situáciách:

— ak členský štát neprijal potrebné opatrenia, aby vyhovel predchádzajúcemu rozsudku Súdneho dvora, v ktorom sa konštatuje porušenie práva Únie (článok 260 ods. 2 ZFEÚ) (1),

— ak členský štát nesplnil svoju povinnosť oznámiť opatrenie, ktorým transponoval smernicu prijatú v súlade s legislatívnym postupom (článok 260 ods. 3 ZFEÚ).

V oboch prípadoch sa sankcia uložená Súdnym dvorom môže skladať z paušálnej pokuty v dôsledku pokračovania v neplnení povinnosti až do vynesenia alebo úplného vykonania rozsudku Súdneho dvora, ak bol rozsudok vynesený skôr, a denného penále s cieľom motivovať dotknutý členský štát, aby neplnenie povinnosti ukončil čo najskôr po vynesení rozsudku. Hoci Komisia navrhuje výšku finančných sankcií Súdnemu dvoru, Súdnemu dvoru prináleží, aby pri výkone svojej diskrečnej právomoci (2) stanovil sumy, ktoré sú prispôsobené okolnostiam a primerané zistenému porušeniu, ako aj platobnej schopnosti dotknutého členského štátu (3).

Možnosť Súdneho dvora ukladať členským štátom finančné sankcie – a Komisie požadovať uloženie takýchto sankcií – bola stanovená už v Maastrichtskej zmluve z roku 1992. Komisia v záujme zabezpečenia transparentnosti a rovnakého zaobchádzania uverejnila od roku 1996 niekoľko oznámení a vyhlásení, v ktorých načrtla svoju politiku a metodiku, ktorú uplatňuje pri výpočte finančných sankcií (4).

Toto oznámenie predstavuje preskúmanie všetkých oznámení Komisie o finančných sankciách prijatých v rokoch 1996 až 2021 (zoznam pozri v prílohe II). Nahrádza a preberá ich obsah a v prípade potreby ich aktualizuje vzhľadom na najnovšiu judikatúru Súdneho dvora. Ide najmä o odstránenie všetkých odkazov na inštitucionálnu váhu dotknutého členského štátu pri výpočte finančných sankcií, ktoré Súdnemu dvoru navrhla Komisia (pozri oddiel 3.4).

Toto oznámenie sa uplatňuje aj vo vzťahu k Zmluve o Euratome, pokiaľ sa podľa jej článku 106a uplatňuje článok 260 ZFEÚ na záležitosti, na ktoré sa vzťahuje Zmluva o Euratome.

2. VŠEOBECNÉ ZÁSADY

Hoci konečné rozhodnutie o uložení sankcií stanovených v článku 260 ZFEÚ prináleží Súdnemu dvoru, Komisia zohráva rozhodujúcu úlohu, keďže vec predkladá Súdnemu dvoru spolu s návrhom výšky finančných sankcií. Komisia v záujme transparentnosti a rovnakého zaobchádzania dôsledne uverejňuje kritériá, ktoré uplatňuje pri navrhovaní finančných sankcií.

Komisia sa domnieva, že uložené finančné sankcie by mali vychádzať z troch základných kritérií (5):

— závažnosti nesplnenia povinnosti,

— jeho trvania,

— potreby zabezpečiť, aby samotná finančná sankcia odrádzala od ďalšieho neplnenia povinností.

Aby sa zabezpečila účinnosť sankcií, je dôležité stanoviť sumy, ktoré sú dostatočne vysoké na to, aby mali odradzujúci účinok. Uloženie len symbolických sankcií by zbavilo sankčný mechanizmus podľa článku 260 ZFEÚ, ktorý dopĺňa postup v prípade nesplnenia povinnosti, jeho užitočného účinku a predstavuje odvrátenie sa od jeho konečného cieľa, ktorým je zabezpečiť plný súlad s právom Únie.

Sankcie, ktoré Komisia navrhuje Súdnemu dvoru, by mali byť konzistentné a predvídateľné pre členské štáty a stanovené podľa metódy, ktorá rešpektuje zásadu proporcionality, ako aj zásadu rovnakého zaobchádzania so všetkými členskými štátmi. Jasná a jednotná metóda je zároveň zárukou, že Komisia riadne odôvodní výpočet výšky sankcií, ktoré navrhuje Súdnemu dvoru (6).

Komisia systematicky navrhuje Súdnemu dvoru, aby dotknutému členskému štátu uložil paušálnu pokutu aj penále. To platí v prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ (nevyhovenie predchádzajúcemu rozsudku Súdneho dvora), ako aj na základe článku 260 ods. 3 ZFEÚ (neoznámenie opatrení, ktorými sa transponuje legislatívna smernica).

Preto, ak členský štát napraví nesplnenie povinnosti počas konania Súdneho dvora, Komisia nestiahne svoju žalobu, ale trvá na uložení paušálnej pokuty, ktorá sa vzťahuje na trvanie nesplnenia povinnosti až do jeho nápravy. Komisia sa snaží neodkladne informovať Súdny dvor vždy, keď členský štát ukončí neplnenie povinnosti, a to v akejkoľvek fáze súdneho konania. Rovnako postupuje, keď členský štát v súlade s rozsudkom vyneseným podľa článku 260 ods. 2 alebo 3 ZFEÚ napraví situáciu a povinnosť platiť sankciu sa skončí.

Finančné sankcie platené členskými štátmi, ako to nariadil Súdny dvor, či už vo forme paušálnej pokuty, alebo penále predstavujú „iné príjmy“ Únie v zmysle článku 311 ZFEÚ a rozhodnutia 2007/436/ES, Euratom (7).

2.1. Zásada proporcionality

Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora (8) by finančné sankcie mali byť prispôsobené okolnostiam a primerané zistenému porušeniu, ako aj platobnej schopnosti dotknutého členského štátu. Komisia dôsledne v každom jednotlivom prípade skúma, ako najlepšie zohľadniť tieto zásady pri uplatňovaní rôznych kritérií použitých pri výpočte sankcií, ktoré navrhuje Súdnemu dvoru. Sankcie by podľa potreby mali najmä vopred zohľadňovať možnú zmenu okolností (9).

Zo zásady proporcionality a konkrétnejšie zo zásady navrhnutia sankcií prispôsobených okolnostiam možno vyvodiť viaceré dôsledky.

Môžu nastať situácie, keď je vhodné navrhnúť sankcie na základe matematického degresívneho vzorca, aby sa zohľadnil pokrok členského štátu pri plnení jeho záväzkov voči Únii. Možným príkladom je situácia, keď členský štát porušil právo Únie tým, že prevádzkuje viacero nelegálnych skládok odpadov, pretože niektoré z jeho miest neplnia normy kvality komunálnych odpadových vôd, alebo tým, že má nevyhovujúce zóny kvality ovzdušia. Ak je možné matematicky posúdiť pokrok členského štátu v dosahovaní súladu (napríklad ako percentuálny podiel celkového počtu skládok odpadov, miest alebo zón kvality ovzdušia uvedených do súladu), pokiaľ ide o tieto porušenia charakterizované povinnosťou spočívajúcou výlučne „vo výsledku“, Komisia môže Súdnemu dvoru navrhnúť degresívny vzorec (10).

Môžu nastať aj situácie, keď Komisia navrhuje, aby sa príslušné sankcie platili až v neskorších pravidelných intervaloch, napríklad šesť mesiacov alebo jeden rok potom, ako Súdny dvor vyniesol rozsudok podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ (11). To môže byť vhodné v prípade, že sa súlad dá posúdiť len v pravidelných intervaloch alebo že metóda posudzovania súladu závisí od dostupnosti výsledkov monitorovania. Môže to byť stanovené v príslušných právnych predpisoch. Cieľom je zabezpečiť, aby sankcia navrhnutá Komisiou skutočne zodpovedala počtu dní, počas ktorých neplnenie povinnosti pretrvávalo, čo niekedy možno určiť až po uplynutí určitého obdobia a keď sú k dispozícii dostatočné informácie o súlade.

2.2. Zásady týkajúce sa článku 260 ods. 3 ZFEÚ

Účelom článku 260 ods. 3 ZFEÚ (12) je motivovať členské štáty, aby transponovali smernice prijaté v súlade s legislatívnym postupom (13) v lehotách stanovených zákonodarcom Únie, a tak zabezpečiť skutočnú účinnosť právnych predpisov Únie. Nejde len o ochranu všeobecných záujmov, ktoré sledujú právne predpisy Únie, ale aj, a najmä o ochranu záujmov európskych občanov, ktorým z týchto právnych predpisov vyplývajú práva a výhody. Oneskorenia sú neprijateľné v oboch prípadoch. Ak členský štát transponuje právne predpisy Únie do vnútroštátneho práva neskôr, než by mal, je v konečnom dôsledku ohrozená dôveryhodnosť práva Únie ako celku.

To znamená, že v prípade porušení, na ktoré sa vzťahuje článok 260 ods. 3 ZFEÚ, konkrétne neoznámenie opatrení, ktorými sa transponuje smernica prijatá v súlade s legislatívnym postupom, sú veci postúpené Súdnemu dvoru priamo sprevádzané žiadosťou, aby Súdny dvor uložil dotknutému členskému štátu finančné sankcie. Na rozdiel od porušení, ktoré patria výlučne do rozsahu pôsobnosti článku 258 ZFEÚ, nie je v prípade takýchto porušení na uloženie finančných sankcií potrebný druhý samostatný postup.

V článku 260 ods. 3 ZFEÚ sa výslovne uvádza, že finančné sankcie uložené Súdnym dvorom nesmú prekročiť sumu navrhnutú Komisiou.

Komisia vždy zastávala postoj, že sankčný mechanizmus stanovený v článku 260 ods. 3 ZFEÚ by sa mal použiť v zásade vo všetkých veciach týkajúcich sa prípadov, keď si členský štát nesplní povinnosť, na ktorú sa vzťahuje dané ustanovenie. Dôležitosť toho, aby členské štáty zabezpečili transpozíciu smerníc v lehotách stanovených danými smernicami, sa týka všetkých legislatívnych smerníc rovnako. Komisia si stanovila cieľovú lehotu 12 mesiacov na postúpenie prípadov nesplnenia povinnosti Súdnemu dvoru v prípade, že netransponovanie smernice pretrváva.

Článok 260 ods. 3 ZFEÚ sa nevzťahuje na prípad, keď členský štát neoznámi opatrenia, ktorými sa transponujú smernice, ktoré nie sú prijaté v súlade s legislatívnym postupom. Ak členský štát poruší svoju povinnosť oznámiť opatrenia v súvislosti s takýmito nelegislatívnymi smernicami, Komisia postupuje takéto porušenie Súdnemu dvoru najprv prostredníctvom postupu v prípade nesplnenia povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, a ak členský štát nevyhovie rozsudku, v ktorom sa konštatuje nesplnenie povinnosti, prostredníctvom druhého postúpenia veci Súdnemu dvoru podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ. Podobne nemožno použiť článok 260 ods. 3 ZFEÚ v prípade, že členský štát neoznámi opatrenia, ktorými sa transponujú smernice prijaté podľa článkov 31 a 32 Zmluvy o Euratome. V takýchto prípadoch Komisia uplatňuje rovnaký dvojitý postup postúpenia veci ako pri nelegislatívnych smerniciach prijatých podľa ZFEÚ.

Článok 260 ods. 3 ZFEÚ sa vzťahuje na úplné aj čiastočné neoznámenie opatrení na transponovanie legislatívnej smernice. Prípad čiastočného nesplnenia povinnosti môže nastať buď v prípade, keď sa oznámené transpozičné opatrenia nevzťahujú na celé územie dotknutého členského štátu, alebo keď je oznámenie neúplné, pretože neobsahuje všetky transpozičné opatrenia zodpovedajúce niektorej časti smernice.

Povinnosť členského štátu oznámiť transpozičné opatrenia uvedená v článku 260 ods. 3 ZFEÚ zahŕňa povinnosť poskytnúť dostatočne jasné a presné informácie (14) o tom, ktorými vnútroštátnymi ustanoveniami sa transponujú zodpovedajúce ustanovenia smernice. Neposkytnutie takýchto jasných a presných informácií môže byť sankcionované podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ.

Komisia sa domnieva, že oznámenia transpozičných opatrení, v ktorých sa jednoznačne neuvádza pre každé ustanovenie smernice, ktorým vnútroštátnym ustanovením sa zabezpečuje jej transpozícia, sú dôvodom na postúpenie veci podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ. Bez týchto informácií nie je Komisia schopná overiť, či členský štát skutočne a úplne transponoval danú smernicu. Ak je však oznámenie samovysvetľujúce, Komisia by v súlade so zásadou proporcionality nemala nárok postúpiť vec podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ ani v prípade, že by sa v danom oznámení neuvádzalo zodpovedajúce vnútroštátne transpozičné opatrenie pre každé ustanovenie legislatívnej smernice. Komisia preto pristupuje k postúpeniu veci podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ len v prípade, že nie je jasné uvedené, ktorými ustanoveniami vnútroštátneho práva sa transponujú jednotlivé ustanovenia smernice. Tieto informácie by sa mali poskytnúť formou vysvetľujúcich dokumentov, v ktorých sú ustanovenia smernice systematicky spárované s ustanoveniam vnútroštátneho práva a ku ktorým možno pripojiť tabuľku zhody.

Smernice zvyčajne obsahujú doložku, ktorá zaväzuje členské štáty odkazovať na smernicu buď priamo v ustanoveniach vnútroštátneho práva prijatého na účely transpozície smernice, alebo pri ich uverejnení (tzv. prepojovacia doložka). Táto povinnosť umožňuje dotknutým osobám poznať rozsah svojich práv a povinností v konkrétnej oblasti upravenej právom Únie.

Súdny dvor opakovane rozhodol, že v prípade prepojovacej doložky sa vyžaduje osobitné transpozičné opatrenie (15). Pri oznamovaní transpozičných opatrení Komisii nemožno samotný odkaz členského štátu na už existujúce vnútroštátne právne predpisy považovať za osobitné transpozičné opatrenie. Akty vnútroštátneho práva, ktoré predchádzajú smernicu, možno považovať za osobitné transpozičné opatrenie za predpokladu, že členský štát na ne odkazuje v úradnom uverejnení, v ktorom sa jednoznačne uvádzajú už existujúce zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia, na základe ktorých sa domnieva, že spĺňa povinnosti vyplývajúce zo smernice. Takéto úradné uverejnenie by malo byť uvedené v oznámení Komisii.

Každý spor týkajúci sa primeranosti oznámených transpozičných opatrení, t. j. otázka, či tieto opatrenia predstavujú správnu transpozíciu zodpovedajúcich ustanovení smernice, sa rieši podľa postupu stanoveného v článku 258 ZFEÚ.

3. PENÁLE

Penále, ktoré má zaplatiť členský štát, je suma vypočítaná v zásade za každý deň omeškania, a to bez toho, aby tým bolo dotknuté akékoľvek iné referenčné obdobie v osobitných prípadoch, a plynie odo dňa, keď Súdny dvor vynesie svoj rozsudok podľa článku 260 ods. 2 alebo 3 ZFEÚ až do dňa, keď tento členský štát ukončí neplnenie povinnosti. Cieľom penále je motivovať dotknutý členský štát, aby ukončil porušovanie svojich povinností čo najskôr po vynesení rozsudku Súdnym dvorom.

Výška denného penále sa vypočíta takto:

— paušálna suma sa vynásobí koeficientom závažnosti a koeficientom trvania,

— získaný výsledok sa vynásobí sumou určenou pre každý členský štát (faktor n), ktorá odráža platobnú schopnosť dotknutého členského štátu.

Výsledná metóda výpočtu penále je vyjadrená týmto vzorcom:

Dp = (F-Rap × Cs × Cd) × n kde: Dp = denné penále; F-Rap = paušálna suma „penále“; Cs = koeficient závažnosti; Cd = koeficient trvania; n = faktor „n“, ktorý odráža platobnú schopnosť dotknutého členského štátu.

3.1. Paušálna suma

Paušálna suma je definovaná ako fixná suma, na ktorú sa uplatňujú multiplikačné koeficienty. Sankcionuje porušenie zásady zákonnosti, ktorá sa vzťahuje na všetky veci podľa článku 260 ZFEÚ. Je stanovená na takej úrovní, ktorou sa zabezpečuje, aby:

— Komisia mala dostatočný priestor na voľné uváženie pri uplatňovaní koeficientu závažnosti,

— suma bola primeraná vo vzťahu k všetkým členským štátom,

— suma vynásobená koeficientom závažnosti bola dosť vysoká na udržanie dostatočného tlaku na dotknutý členský štát.

Paušálna suma uplatniteľná na penále je stanovená v bode 1 prílohy I.

3.2. Uplatnenie koeficientu závažnosti (faktor vo výške od 1 do 20)

Nesplnenie povinnosti týkajúce sa nevyhovenia rozsudku alebo neoznámenia opatrení, ktorými sa transponuje smernica prijatá v súlade s legislatívnym postupom, zo strany členského štátu sa vždy považuje za závažné. S cieľom prispôsobiť výšku sankcie osobitným okolnostiam veci Komisia určuje koeficient závažnosti na základe dvoch parametrov: dôležitosť porušených alebo netransponovaných pravidiel Únie a účinky nesplnenia povinnosti na všeobecné a osobitné záujmy.

Vzhľadom na úvahy uvedené ďalej v texte sa závažnosť nesplnenia povinnosti určuje koeficientom stanoveným Komisiou vo výške od minimálne 1 do maximálne 20.

3.2.1. Nevyhovenie rozsudku (článok 260 ods. 2 ZFEÚ)

3.2.1.1. Dôležitosť porušených ustanovení

S cieľom určiť dôležitosť porušenia práva Únie, ktoré pretrváva, Komisia zohľadňuje skôr povahu a rozsah dotknutých ustanovení ako ich postavenie v hierarchii právnych noriem. Napríklad porušenie zásady nediskriminácie by sa vždy malo považovať za veľmi závažné, bez ohľadu na to, či je porušenie dôsledkom nedodržania zásady stanovenej zmluvou alebo nedodržania zásady stanovenej nariadením alebo smernicou. Porušenia, ktoré majú vplyv na základné práva alebo na štyri základné slobody chránené zmluvou, by sa vo všeobecnosti mali považovať za mimoriadne závažné a mali by viesť k primeranej sankcii.

Ak Komisia podá žalobu podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ, skutočnosť, že členský štát nevyhovel rozsudku, ktorý je súčasťou ustálenej judikatúry (napríklad ak rozsudok vychádza z podobných rozsudkov vynesených v konaní o nesplnení povinnosti alebo v reakcii na prejudiciálne konanie), by sa mala považovať za priťažujúcu okolnosť. Platí to najmä v prípade, keď Súdny dvor už predtým rozhodol, že dotknutý členský štát porušuje podobné ustanovenia práva Únie.

Podobne skutočnosť, že členský štát v plnej miere nespolupracuje s Komisiou počas postupu, ktorý vedie k postúpeniu veci Súdnemu dvoru podľa článku 260 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ, predstavuje priťažujúcu okolnosť.

Skutočnosť, že členský štát prijal opatrenia, ktoré považuje za dostatočné na nápravu údajného porušenia ale ktoré Komisia považuje za nedostatočné, by sa mala posudzovať odlišne ako situácia, keď členský štát neprijme vôbec žiadne opatrenie na nápravu porušenia (čím členský štát zjavne porušuje článok 260 ods. 1 ZFEÚ).

Napokon by sa mali zohľadniť také poľahčujúce okolnosti, ako je skutočnosť, že rozsudok, ktorý sa má vykonať, nastoľuje reálne otázky týkajúce sa výkladu alebo že existujú skutočné osobitné ťažkosti, pokiaľ ide o jeho vykonanie v krátkom časovom úseku (napríklad nevyhnutnosť naplánovať, schváliť, financovať a vybudovať infraštruktúru na dosiahnutie súladu).

3.2.1.2. Účinky nesplnenia povinnosti na všeobecné a osobitné záujmy

Účinky nesplnenia povinností na všeobecné alebo osobitné záujmy by sa mali merať individuálne s prihliadnutím napríklad na:

— stratu vlastných zdrojov Únie,

— závažné poškodenie finančných záujmov EÚ,

— vplyv nesplnenia povinnosti na spôsob, akým Únia funguje (napríklad porušenia týkajúce sa výlučných právomocí Únie podľa článku 2 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 3 ZFEÚ, ako aj porušenia ovplyvňujúce schopnosť vnútroštátnych justičných systémov prispievať k účinnému presadzovaniu práva EÚ),

— závažné alebo nenapraviteľné poškodenie zdravia ľudí alebo životného prostredia,

— hospodárska alebo iná ujma spôsobená jednotlivcom a hospodárskym subjektom,

— finančné dôsledky nesplnenia povinnosti,

— akákoľvek finančná výhoda, ktorá plynie členskému štátu z nevyhovenia rozsudku Súdneho dvora,

— relatívna dôležitosť nesplnenia povinnosti s prihliadnutím na obrat alebo pridanú hodnotu dotknutého hospodárskeho odvetvia,

— počet obyvateľov dotknutých nesplnením povinnosti,

— zodpovednosť Únie voči tretím krajinám,

— povaha nesplnenia povinnosti, t. j. systémová alebo štrukturálna povaha nesplnenia povinnosti alebo pretrvávajúce nesprávne uplatňovanie práva EÚ členským štátom.

Ďalšie faktory na zváženie by mohli zahŕňať to, či ide o jednorazové nesplnenie povinnosti alebo opakované nesplnenie povinnosti.

Pri zohľadňovaní záujmov jednotlivcov na účely výpočtu výšky sankcie nie je cieľom Komisie dosiahnuť náhradu škody a ujmy v dôsledku nesplnenia povinnosti, pretože takúto náhradu možno dosiahnuť prostredníctvom konaní pred vnútroštátnymi súdmi. Zámerom Komisie je skôr zohľadniť účinky nesplnenia povinnosti z hľadiska dotknutých jednotlivcov alebo hospodárskych subjektov. Preto napríklad účinky nie sú rovnaké, ak sa nesplnenie povinnosti týka konkrétneho prípadu nesprávneho uplatňovania (neuznanie kvalifikácie) alebo netransponovania smernice o uznávaní kvalifikácie, čím by boli ohrozené záujmy celej profesie.

3.2.2. Neoznámenie transpozičných opatrení (článok 260 ods. 3 ZFEÚ)

Pokiaľ ide o žaloby podané podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ, Komisia systematicky uplatňuje koeficient závažnosti vo výške 10 v prípade úplného neoznámenia transpozičných opatrení. V Únii založenej na rešpektovaní právnych noriem sa všetky legislatívne smernice majú považovať za rovnako dôležité a má sa vyžadovať ich úplná transpozícia členskými štátmi v rámci lehôt, ktoré sú v nich stanovené.

V prípade čiastočného neoznámenia transpozičných opatrení treba pri stanovovaní koeficientu závažnosti, ktorý je nižší ako 10, zohľadniť závažnosť nedostatočnej transpozície. Okrem toho sa môžu zohľadniť účinky nesplnenia povinnosti na všeobecné a osobitné záujmy (pozri úvahy uvedené v oddiele 3.2.1.2).

3.3. Uplatnenie koeficientu trvania

Na účely výpočtu výšky penále, ktorá odráža trvanie nesplnenia povinnosti:

— sa v prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ zohľadňuje obdobie, ktoré začína dňom prvého rozsudku Súdneho dvora a končí dňom, keď Komisia rozhodne o postúpení danej veci Súdnemu dvoru,

— sa v prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 3 ZFEÚ zohľadňuje obdobie, ktoré začína dňom uplynutia lehoty na transpozíciu danej smernice a končí dňom, keď Komisia rozhodne o postúpení danej veci Súdnemu dvoru.

Koeficient trvania je vyjadrený ako multiplikačný koeficient vo výške 1 až 3. Je vypočítaný v sadzbe 0,10 mesačne odo dňa prvého rozsudku alebo odo dňa nasledujúceho po uplynutí lehoty na transpozíciu danej smernice.

Súdny dvor (16) potvrdil, že trvanie nesplnenia povinnosti sa musí zohľadniť v prípade penále aj paušálnej pokuty vzhľadom na osobitný účel každej sankcie.

3.4. Platobná schopnosť členského štátu

Výškou penále by sa malo zabezpečiť, aby sankcia bola primeraná a zároveň odrádzajúca. Odradzujúci účinok penále má dva aspekty. Sankcia musí byť dostatočne vysoká, aby sa zabezpečilo, že:

— členský štát ukončí neplnenie povinnosti (musí byť preto vyššia ako výhoda, ktorá plynie členskému štátu z nesplnenia povinnosti),

— členský štát nezopakuje nesplnenie povinnosti.

Úroveň sankcie, ktorá má mať odradzujúci účinok, sa líši v závislosti od platobnej schopnosti členského štátu. Tento odradzujúci účinok je vyjadrený faktorom n. Je definovaný ako vážený geometrický priemer hrubého domáceho produktu (HDP) (17) dotknutého členského štátu v porovnaní s priemerom HDP členských štátov, ktorý má váhu dva, a počtu obyvateľov dotknutého členského štátu v porovnaní s priemerom populácie členských štátov, ktorý má váhu jedna. Predstavuje platobnú schopnosť členského štátu vo vzťahu k platobnej schopnosti ostatných členských štátov:

Spôsob výpočtu faktora n podľa tohto oznámenia predstavuje zmenu v porovnaní s predchádzajúcim spôsobom výpočtu faktora n. V predchádzajúcich oznámeniach sa zohľadňovalo HDP členských štátov aj ich inštitucionálna váha. Inštitucionálna váha bola vyjadrená prostredníctvom zástupného ukazovateľa, naposledy to bol počet miest v Európskom parlamente pridelený každému členskému štátu.

Súdny dvor rozsudkom z 20. januára 2022 vo veci Komisia/Grécko (18) preskúmal prvky, ktoré sa považujú za relevantné na posúdenie platobnej schopnosti členského štátu na účely uloženia finančných sankcií na základe článku 260 ZFEÚ. V uvedenom rozsudku Súdny dvor rozhodol, že „(…) bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť Komisie navrhnúť finančné sankcie, ktoré sa zakladajú na viacerých kritériách s cieľom umožniť najmä zachovanie primeraného rozdielu medzi jednotlivými členskými štátmi, je potrebné vychádzať z HDP Helénskej republiky ako prevládajúceho prvku na účely posúdenia jej platobnej schopnosti bez toho, aby sa na účely stanovenia dostatočne odrádzajúcich a primeraných sankcií zohľadnila inštitucionálna váha Helénskej republiky […].“ (19) Súdny dvor uviedol, že „cieľ spočívajúci v stanovení sankcií, ktoré budú dostatočne odrádzajúce, si nevyhnutne nevyžaduje zohľadnenie inštitucionálnej váhy dotknutého členského štátu v Únii“ a „(z)ohľadnenie inštitucionálnej váhy dotknutého členského štátu sa preto nezdá byť nevyhnutné na zabezpečenie dostatočného odradenia a prinútenia tohto členského štátu k zmene svojho súčasného alebo budúceho konania […].“ (20)

Komisia sa preto rozhodla revidovať svoju metódu výpočtu faktora n, ktorá teraz vychádza najmä z HDP členských štátov a sekundárne z ich počtu obyvateľov ako demografického kritéria, čo umožňuje zachovať primeranú odchýlku medzi rôznymi členskými štátmi. Zohľadnením počtu obyvateľov členských štátov ako tretiny výpočtu faktora n sa v primeranej miere znižujú rozdiely medzi faktormi n členských štátov v porovnaní s výpočtom založeným výlučne na HDP členských štátov. Zároveň pridáva do výpočtu faktora n prvok stability, keďže je nepravdepodobné, že počet obyvateľov sa bude z roka na rok výrazne meniť. Naopak, HDP členského štátu môže podliehať vyšším ročným výkyvom, najmä v obdobiach hospodárskej krízy. Keďže HDP členského štátu stále predstavuje dve tretiny výpočtu, zostáva hlavným faktorom na účely posúdenia platobnej schopnosti daného členského štátu.

Faktory n pre každý členský štát sú stanovené v bode 3 prílohy I.

4. PAUŠÁLNA POKUTA

S cieľom v plnej miere zohľadniť odradzujúci účinok paušálnej pokuty a zásad proporcionality a rovnakého zaobchádzania návrh Komisie Súdnemu dvoru zahŕňa:

— stanovenie pevnej minimálnej paušálnej pokuty a

— metódu výpočtu na základe dennej sumy vynásobenej počtom dní trvania nesplnenia povinnosti; táto metóda sa uplatňuje, ak je výsledná suma vyššia ako stanovená minimálna paušálna pokuta.

4.1. Minimálne paušálne pokuty

Vždy, keď Komisia postúpi vec Súdnemu dvoru podľa článku 260 ZFEÚ, navrhne aspoň pevnú minimálnu paušálnu pokutu, ktorá je pre každý členský štát stanovená podľa jeho faktora n, a to bez ohľadu na výsledok výpočtu uvedeného v oddiele 4.2.

Táto pevná minimálna paušálna pokuta odráža zásadu, že každý prípad pretrvávajúceho nevyhovenia rozsudku Súdneho dvora členským štátom alebo každé netransponovanie legislatívnej smernice členským štátom, nezávisle od akýchkoľvek priťažujúcich okolností, ohrozuje zásadu zákonnosti v spoločenstve založenom na právnom štáte a vyžaduje si účinnú sankciu. Minimálna paušálna pokuta takisto bráni návrhu čisto symbolických súm, ktoré by nemali žiaden odradzujúci účinok a mohli by skôr oslabiť ako posilniť váhu rozsudkov Súdneho dvora.

Minimálna paušálna pokuta pre každý členský štát je stanovená v bode 5 prílohy I.

4.2. Metóda výpočtu paušálnej pokuty

Paušálna pokuta sa vypočíta spôsobom, ktorý je vo všeobecnosti podobný metóde výpočtu penále, konkrétne:

— vynásobením paušálnej sumy koeficientom závažnosti,

— vynásobením výsledku faktorom n,

— vynásobením výsledku počtom dní trvania nesplnenia povinnosti (pozri oddiel 4.2.1).

Metóda výpočtu paušálnej pokuty je vyjadrená týmto vzorcom:

LS = F-Rals × Cs × n × dy kde: LS = paušálna pokuta; F-Rap = paušálna suma „paušálnej pokuty“; Cs = koeficient závažnosti; n = faktor, ktorý odráža platobnú schopnosť dotknutého členského štátu; dy = počet dní trvania nesplnenia povinnosti.

Ak výsledok tohto výpočtu presahuje minimálnu paušálnu pokutu pre dotknutý členský štát, Komisia navrhne paušálnu pokutu Súdnemu dvoru s použitím tohto vzorca.

4.2.1. Počet dní trvania nesplnenia povinnosti

Pri výpočte paušálnej pokuty sa má denná suma vynásobiť počtom dní trvania nesplnenia povinnosti. Počet dní trvania nesplnenia povinnosti je vymedzený takto:

— v prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ je to počet dní od dátumu vynesenia prvého rozsudku do dňa skončenia neplnenia povinnosti alebo, ak nenastane náprava, do dňa vynesenia rozsudku podľa článku 260 ZFEÚ,

— v prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 3 ZFEÚ je to počet dní odo dňa uplynutia lehoty na transpozíciu stanovenej v danej smernici do dňa skončenia neplnenia povinnosti alebo, ak nenastane náprava, do dňa vynesenia rozsudku podľa článku 260 ZFEÚ.

V prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ je to deň, od ktorého začína plynúť obdobie, ktoré sa má zohľadniť pri výpočte paušálnej pokuty, definovaný ako deň vynesenia rozsudku, v ktorom sa konštatuje, že dotknutý členský štát porušil právo Únie (21).

Podľa Súdneho dvora musí členský štát vyhovieť takémuto rozsudku „bezprostredne“, aby sa plnenie „dovŕšilo v čo najkratšej možnej lehote“ (22). Samozrejme pred podaním žaloby podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ musí Komisia poskytnúť členskému štátu dostatočne dlhé obdobie, určené vzhľadom na dané porušenie, na vyhovenie takémuto rozsudku. Ak však bolo členskému štátu poskytnuté primerané obdobie a rozsudok nebol v plnej miere vykonaný, usudzuje sa, že členský štát si odo dňa prvého rozsudku, v ktorom sa konštatovalo nesplnenie povinnosti, nesplnil svoju povinnosť ihneď začať s výkonom rozsudku a čo najskôr ho dokončiť.

V prípade žalôb podaných na základe článku 260 ods. 3 ZFEÚ je dňom, od ktorého začína plynúť príslušné obdobie, deň uplynutia lehoty na transpozíciu stanovenej v danej smernici.

4.2.2. Ďalšie prvky metódy výpočtu paušálnej pokuty

Pri výpočte paušálnej pokuty Komisia uplatňuje rovnaký koeficient závažnosti a rovnaký pevne stanovený faktor n ako pri výpočte penále (pozri oddiely 3.2 a 3.4). Komisia v rámci zisťovania závažnosti netransponovania zohľadní pri určovaní výšky paušálnej pokuty podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ rozsah transpozície.

Paušálna suma paušálnej pokuty je nižšia ako paušálna suma penále. Považuje sa za spravodlivé, aby bola denná suma penále vyššia ako paušálna pokuta, pretože konanie dotknutého členského štátu je škodlivejšie po vynesení rozsudku podľa článku 260 ZFEÚ, keďže je spojené s pretrvávajúcim nesplnením povinnosti po vynesení takéhoto rozsudku.

Paušálna suma vzťahujúca sa na paušálnu pokutu je stanovená v bode 2 prílohy I.

Na rozdiel od výpočtu penále sa pri výpočte paušálnej pokuty neuplatňuje koeficient trvania, keďže trvanie nesplnenia povinnosti je zohľadnené vynásobením dennej sumy počtom dní trvania nesplnenia povinnosti.

5. PRECHODNÉ PRAVIDLÁ PRE SPOJENÉ KRÁĽOVSTVO

Spojené kráľovstvo vystúpilo z Únie 31. januára 2020. V súlade s dohodou o vystúpení, ktorá nadobudla účinnosť 1. februára 2020, bolo však stále viazané uplatňovať a dodržiavať právo Únie až do konca prechodného obdobia (ktoré uplynulo 31. decembra 2020).

Okrem toho podľa článku 12 ods. 4 protokolu o Írsku/Severnom Írsku a článku 12 Protokolu o výsostných územiach Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska na Cypre si Komisia a Súdny dvor ponechávajú právomoci, ktoré im boli zverené zmluvami v súvislosti s uplatňovaním práva Únie uplatniteľného podľa uvedených protokolov na Spojené kráľovstvo a v ňom, pokiaľ ide o Severné Írsko a výsostné územia. Podľa článku 160 dohody o vystúpení si Súdny dvor ponecháva právomoc podľa článkov 258, 260 a 267 ZFEÚ, pokiaľ ide o výklad a uplatňovanie určitých ustanovení piatej časti dohody o vystúpení.

V súlade s týmito ustanoveniami môže Komisia požadovať od Súdneho dvora, aby uložil finančné sankcie Spojenému kráľovstvu po 31. decembri 2020. Komisia v takomto prípade navrhne finančné sankcie, ktoré sú primerané závažnosti daného porušenia, trvaniu tohto porušenia a platobnej schopnosti Spojeného kráľovstva. Komisia na tento účel použije rovnaký vzorec, ako sa uvádza v tomto oznámení pre členské štáty (23).

6. DÁTUM, KU KTORÉMU NADOBÚDA ÚČINNOSŤ POVINNOSŤ ZAPLATIŤ SANKCIU

Pokiaľ Súdny dvor uloží členskému štátu sankciu podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ, dátum, ku ktorému nastáva povinnosť zaplatiť túto sankciu, zvyčajne zodpovedá dňu vynesenia rozsudku Súdnym dvorom.

Pokiaľ Súdny dvor uloží členskému štátu sankciu podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ, v uvedenom ustanovení sa uvádza, že povinnosť platiť „nadobudne účinnosť ku dňu, ktorý Súdny dvor Európskej únie určí vo svojom rozsudku“. To umožňuje Súdnemu dvoru stanoviť dátum, ku ktorému nadobúda účinnosť táto povinnosť, buď ako deň vynesenia rozsudku, alebo neskorší dátum. Súdny dvor ešte nevyužil možnosť stanoviť dátum nasledujúci po dni vynesenia rozsudku.

7. DÁTUM UPLATŇOVANIA

Komisia bude uplatňovať pravidlá a kritériá uvedené v tomto oznámení na všetky rozhodnutia o postúpení veci Súdnemu dvoru podľa článku 260 ZFEÚ po uverejnení tohto oznámenia v úradnom vestníku.

(1) Alebo ak členský štát neprijal potrebné opatrenia, aby vyhovel rozsudku, v ktorom sa konštatuje porušenie rozhodnutia o štátnej pomoci podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ.

(2) Táto diskrečná právomoc je obmedzená v prípade vecí podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ, keď Súdny dvor môže stanoviť sumu najviac vo výške navrhnutej Komisiou.

(3) Pozri rozsudky z 12. júla 2005, Komisia/Francúzsko, C-304/02, EU:C:2005:444, bod 103; zo 14. marca 2006, Komisia/Francúzsko, C-177/04, EU:C:2006:173, bod 61; z 10. januára 2008, Komisia/Portugalsko, C-70/06, EU:C:2008:3, bod 38.

(4) Pozri prílohu II s názvom Zoznam predchádzajúcich oznámení o finančných sankciách.

(5) Súdny dvor schválil podstatu týchto kritérií v ustálenej judikatúre. Pozri okrem iného rozsudok zo 4. júla 2000, Komisia/Helénska republika, C-387/97, EU:C:2000:356, bod 92; rozsudok z 25. februára 2021, Komisia/Španielsko, C-658/19, EU:C:2021:138, bod 63; rozsudok zo 16. júla 2020, Komisia/Írsko, C-550/18, EU:C:2020:564, bod 81; rozsudok z 25. februára 2021, Komisia/Španielsko, C-658/19, EU:C:2021:138, bod 73.

(6) Pozri rozsudok zo 16. júla 2020, Komisia/Rumunsko, C-549/18, EU:C:2020:563, bod 51.

(7) Rozhodnutie Rady 2007/436/ES, Euratom zo 7. júna 2007 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev (Ú. v. EÚ L 163, 23.6.2007, s. 17).

(8) Vec C-658/19, Komisia/Španielsko, EU:C:2021:138, bod 63; vec C-550/18, Komisia/Írsko, EU:C:2020:564, bod 81; vec C-658/19, Komisia/Španielsko, EU:C:2021:138, bod 73.

(9) Pozri rozsudok z 25. novembra 2003, Komisia/Španielsko, C-278/01, EU:C:2003:635.

(10) Pozri vec C-278/01, Komisia/Španielsko, týkajúcu sa noriem kvality vody určenej na kúpanie stanovených smernicou 76/160/EHS, kde, ako podotýka Súdny dvor, „pre členské štáty je mimoriadne ťažké dosiahnuť úplné vykonanie smernice“ a „môže žalovaný členský štát v značnej miere zvýšiť stupeň vykonania smernice bez toho, aby v krátkej dobe dosiahol jej úplné vykonanie“. Za týchto podmienok, ako konštatoval Súdny dvor, „by sankcia, ktorá by nezohľadňovala prípadný pokrok členského štátu v plnení jeho povinností, nebola primeraná okolnostiam a ani primeraná zistenému nesplneniu povinností“.

(11) Pozri rozsudok vo veci C-278/01, Komisia/Španielsko, body 43 až 46 a rozsudok vo veci C-304/02, Komisia/Francúzsko, body 111 a 112.

(12) Pozri rozsudok z 8. júla 2019 vo veci C-543/17, Komisia/Belgicko, EU:C:2019:573, v ktorom Súdny dvor po prvýkrát uplatnil sankčný systém podľa článku 260 ods. 3 ZFEÚ.

(13) Ide o smernice prijaté v súlade s riadnym alebo mimoriadnym legislatívnym postupom stanoveným zmluvami. Vylúčené sú najmä delegované a vykonávacie smernice prijaté Komisiou podľa článkov 290 a 291 ZFEÚ, ako aj smernice prijaté podľa Zmluvy o Euratome.

(14) Pozri vec C-543/17, Komisia/Belgicko, body 51 a 59.

(15) Rozsudky z 29. októbra 2009, Komisia/Poľsko, C-551/08, EU:C:2009:683, bod 23; z 11. júna 2015, Komisia/Poľsko, C-29/14, EU:C:2015:379, bod 49; rozsudok zo 4. októbra 2018, Komisia/Španielsko, C-599/17, EU:C:2018:813, bod 21; a zo 16. júla 2020, Komisia/Írsko, C-550/18, EU:C:2020:564, bod 31.

(16) Pozri bod 84 rozsudku vo veci C-304/02, Komisia/Francúzsko.

(17) Zdroj: nominálny HDP – Eurostat. Eurostat pravidelne uverejňuje údaje o HDP členských štátov (nama_10_gdp).

(18) Rozsudok z 20. januára 2022, Komisia/Grécko, C-51/20, EU:C:2022:36.

(19) Vec C-51/20, Komisia/Grécko, bod 116.

(20) Vec C-51/20, Komisia/Grécko, body 113 a 115.

(21) Pozri vec C-304/02, Komisia/Francúzsko.

(22) Pozri rozsudok z 12. novembra 2019, Komisia/Írsko, C-261/18, EU:C:2019:955, bod 123.

(23)