SK Úradný vestník Európskej únie C 21/26

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „28. režim – alternatíva umožňujúca tvorbu menšieho počtu právnych predpisov na úrovni Spoločenstva“ (stanovisko z vlastnej iniciatívy)

2011/C 21/05

Spravodajca: Jorge PEGADO LIZ

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa 16. júla 2009 rozhodol v súlade s článkom 29 ods. 2 svojho vnútorného poriadku vypracovať stanovisko z vlastnej iniciatívy na tému

„28. režim – alternatíva umožňujúca tvorbu menšieho počtu právnych predpisov na úrovni Spoločenstva“.

Odborná sekcia pre jednotný trh, výrobu a spotrebu poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 30. marca 2010.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 463. plenárnom zasadnutí 26. a 27. mája 2010 (schôdza z 27. mája 2010) prijal 124 hlasmi za, pričom 8 členovia hlasovali proti a 20 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

1.1 V poslednom čase sa pri mnohých príležitostiach a počas viacerých podujatí ozývajú z občianskej spoločnosti hlasy s otázkou, či by sa mohol prijať voliteľný režim ako alternatíva tradičného spôsobu harmonizácie právnych predpisov v určitých oblastiach, čím by sa dosiahla úplná úprava niektorých právnych vzťahov, konkrétne občianskoprávnych zmlúv.

1.2 Odkazy na možnosť používať takzvaný 28. režim sa začali objavovať aj v rozličných dokumentoch Komisie a Európskeho parlamentu, ktoré sa venujú dôležitým témam, pri ktorých sa očakáva, že želaná úplná harmonizácia nebude ani jednoduchá ani dosiahnuteľná.

1.3 EHSV vo viacerých stanoviskách vyjadril svoju podporu hlbšieho preštudovania tohto mechanizmu a jeho možného uplatňovania v určitých oblastiach.

1.4 Okrem snáh, ktoré sa začali stanoviskom z vlastnej iniciatívy EHSV na tému „Európska poistná zmluva“ (1) a pokračovali projektovom skupinou „Iná formulácia európskeho poistného zmluvného práva“ s nedávnym zverejnením „Zásad európskeho poistného zmluvného práva“ v rámci uplatňovania „spoločného referenčného rámca“, európsky zákonodarca iba pri niekoľkých príležitostiach použil podobný prístup v oblasti obchodného práva, práv duševného vlastníctva a medzinárodného práva.

1.5 Doteraz sa však nediskutovalo podrobnejšie o charaktere, cieli, právnom rámci, oblastiach pôsobnosti, výhodách takéhoto nástroja a s ním spojených ťažkostiach, ani o jeho možnom prínose k dokončeniu jednotného trhu.

1.6 Na tento konkrétny účel a v súlade so svojím stanoviskom na tému „Proaktívny prístup k právu: ďalší krok k lepšej právnej úprave na úrovni EÚ“ (2) sa EHSV rozhodol vypracovať toto stanovisko z vlastnej iniciatívy sprevádzané verejnou diskusiou, na ktorej mali zástupcovia rôznych subjektov, akademickej obce, verejných inštitúcií z rôznych členských štátov a Komisie možnosť vyjadriť svoj názor.

1.7 Berúc do úvahy väčšinu písomných podkladov, stanovísk vyjadrených v posledných niekoľkých rokoch a osobitne názorov z verejnej diskusie EHSV zistil, že pri určovaní a vypracovávaní voliteľného režimu, ktorý prináša výhody z hľadiska lepšej tvorby právnych predpisov a výhody zjednodušeného, pochopiteľného a ústretového regulačného prostredia, by sa mali zohľadňovať niektoré základné parametre.

1.8 Preto by voliteľný režim mal

a) v každom členskom štáte predstavovať druhý režim, teda poskytovať stranám možnosť výberu z dvoch režimov domáceho zmluvného práva;

b) byť definovaný na úrovni EÚ a ustanovený predpismi EÚ;

c) uľahčovať interakciu strán pri návrhu zmluvy;

d) obsahovať kedykoľvek uplatniteľné ustanovenia o záväznom práve zabezpečujúce vysokú úroveň ochrany slabšej strany, aspoň podobné ustanoveniam, ktoré poskytujú záväzné pravidlá EÚ alebo členského štátu;

e) obmedziť stranám možnosť výberu len na celý nástroj, teda zabrániť možnosti selektívneho výberu ustanovení.

1.9 EHSV navrhol niektoré nové smerovania, pokiaľ ide o budúce diskusie o možnom právnom základe na uplatňovanie tohto mechanizmu tvorby predpisov, pričom bral do úvahy, že voľba právneho základu môže závisieť od oblasti pôsobnosti.

1.10 EHSV rozpracoval množstvo výhod pri využívaní tohto nástroja, napr.:

a) zmluvným stranám by umožnil vstupovať do transakcií v celej Európskej únii na základe jednotného režimu zmluvného práva, automaticky by sa prekonali také prekážky jednotného trhu, ako sú právne riziká a náklady spôsobené rozdielmi v právnych systémoch členských štátov;

b) rozhodovanie o jeho uplatňovaní by sa ponechalo trhu a preto by si ho zainteresované strany vyberali iba vtedy, keby ho považovali za výhodu;

c) právne zvyklosti jednotlivých členských štátov by zostali nedotknuté, vďaka čomu by ho politická scéna skôr prijala;

d) dobre pripravený a uplatňovaný v právnych predpisoch EÚ by stranám umožnil využiť ho aj v čisto domácich vzťahoch;

e) súdy by ho nemohli posudzovať ako zvolené zahraničné právo, takže by sa uplatňovali zásady, ako je „iura novit curia“ a dostupnosť národných najvyšších súdov aj Súdneho dvora EÚ by bola neobmedzená, čo často nie je možné, ak sa uplatňuje zahraničné právo alebo všeobecné zásady, a takisto by inštitúcie ponúkajúce mimosúdne mechanizmy reklamácií a odškodnenia nemohli odmietnuť zaoberať sa prípadom na základe argumentu, že vec podlieha zahraničnému právu.

1.11 EHSV si je plne vedomý niektorých ťažkostí pri jeho uplatňovaní:

a) vzájomný vzťah medzi voliteľným nástrojom a európskym medzinárodným súkromným právom, v neposlednom rade pokiaľ ide o pravidlá vyjadrujúce národnú verejnú politiku [Výhrada verejného poriadku – článok 21 nariadenia č. 593/2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I)];

b) dokonca aj odvetvový voliteľný nástroj si vyžaduje rad všeobecných zásad súkromného práva;

c) voliteľný nástroj pokrývajúci iba problematiku súkromného práva nemôže pokryť problémy daňového práva;

d) spotrebitelia musia byť primerane informovaní charaktere, výhodách a nevýhodách voliteľného nástroja;

e) tento 28. režim by sa nemal uplatňovať na pracovné právo, ani na pracovné zmluvy platné v členských štátoch.

1.12 EHSV je preto presvedčený, že táto diskusia by sa mala prehĺbiť na rozličných úrovniach – v akademickej obci, medzi zainteresovanými subjektmi (odborníkmi, spotrebiteľmi atď.), výskumnými ústavmi a inštitúciami EÚ, hlavne v rámci uplatňovania zásady lepšej tvorby právnych predpisov – s cieľom prispieť k dokončeniu jednotného trhu.

1.13 EHSV preto žiada Komisiu, aby uskutočnila štúdiu tejto problematiky v teoretickej i praktickej rovine na určenie podmienok jej schodnosti a užitočnosti.

1.14 EHSV takisto odporúča, aby vo svojom hodnotení ex ante buď Komisia alebo Európsky parlament zvážili možnosť prijať 28. režim pre každú novú legislatívnu iniciatívu. Také isté hodnotenie by sa malo robiť pri už pripravovaných návrhoch, počnúc prebiehajúcou revíziou smernice o balíku cestovných služieb. Takéto hodnotenie by malo starostlivo preskúmať potenciálny vplyv voliteľnej legislatívy na súčasné záväzné pravidlá platné v národnom práve. Musí zhodnotiť riziko toho, že sa použije na obídenie národných záväzných predpisov na úkor slabších strán.

2. Úvod – účel stanoviska

2.1 Lepšia tvorba právnych predpisov a podľa možnosti menšia regulácia je jedným z cieľov vnútorného trhu. Cieľom všetkých iniciatív v rámci projektu „lepšia právna regulácia“, ktorý vyvinula Komisia a Európsky parlament a ktorý EHSV podporil v niekoľkých stanoviskách, je nájsť čo najlepšie spôsoby, akými by sa právne prostredie stalo priaznivejším a zrozumiteľnejším pre podniky, zamestnancov a spotrebiteľov.

2.2 Pomerne nová myšlienka lepšej a zosúladenejšej právnej úpravy dôležitých oblastí na úrovni EÚ sa po prvýkrát objavila v stanovisku EHSV na tému „Európska poistná zmluva“ (3). V tomto stanovisku sa navrhovalo, aby boli právne predpisy v oblasti európskych poistných zmlúv založené na voliteľnom systéme, ktorý poskytuje alternatívu k harmonizácii rozdielnych právnych predpisov jednotlivých štátov.

2.3 V rámci spoločného referenčného rámca projektová skupina „Iná formulácia európskeho poistného zmluvného práva“ vypracovala a predložila Komisii zatiaľ jediný štruktúrovaný návrh modelu voliteľného nástroja v EÚ.

2.4 V posledných rokoch počas mnohých podujatí právnici, akademici a zainteresované subjekty občianskej spoločnosti tvrdili, že táto metóda by mohla byť užitočnou alternatívou k tradičnej harmonizácii v takých oblastiach, ako je sústava dôchodkového zabezpečenia alebo finančné služby.

2.5 Komisia začala postupne odkazovať na možnosť používania metódy „28. režimu“ v rôznych oblastiach a EHSV tomu vyjadril svoju podporu vo viacerých stanoviskách (4).

2.6 Zatiaľ však nebola riadne definovaná koncepcia, ani charakter a rámec jeho uplatňovania. Je osobitne dôležité ukázať nielen jeho uskutočniteľnosť, ale aj to, že ponúka výhody, pokiaľ ide o lepšiu tvorbu právnych predpisov a zjednodušené, pochopiteľné a ústretové regulačné prostredie. To sú ciele tohto stanoviska z vlastnej iniciatívy.

3. Koncepcia 28. režimu

3.1 Charakter a hlavné znaky

3.1.1 Pojmy „28. režim“ a „voliteľný nástroj“, ktoré sa často používajú ako synonymá, sa pokúšajú dať slovnú podobu európskemu zmluvnému alebo súkromnému právu, ktoré by nepotláčalo právo členských štátov, ale predstavovalo by alternatívu tým, že by sa jeho uplatňovanie nechalo na uvážení zmluvných strán.

3.1.2 Aj keď sa pojem „28. režim“ používa v niekoľkých dokumentoch inštitúcií EÚ a vo väčšine článkov zverejnených k tejto problematike, môže byť trochu zavádzajúci, pretože by sa mohol považovať za režim „zahraničného“ práva v protiklade k 27 „národným“ zmluvným právam členských štátov, ktoré sa môžu považovať za „domáce“ právo.

3.1.3 Preto sa zdá byť vhodnejšie hovoriť od „2. režime“ (5) súkromného práva vo všetkých členských štátoch. Tento pojem ozrejmuje, že európsky voliteľný nástroj by do domáceho práva členských štátov prenikol rovnako ako ostatné zdroje európskeho práva. „Druhý režim“ by stranám skrátka poskytol možnosť vybrať si z dvoch režimov domáceho zmluvného práva, pričom jeden bol uzákonený domácim zákonodarným orgánom a druhý európskymi legislatívnymi orgánmi.

3.1.4 Takýto 2. režim by strany mohli používať pri podnikateľskej činnosti v celej Európskej únii. Zmluvné strany by sa preto nemuseli zaoberať právnymi režimami 27 členských štátov, ale ich transakcie by mohli byť založené na spoločnom európskom režime súkromného práva. Bolo by to užitočné, pretože ani jedna zo zmluvných strán by nemusela prijať uplatňovanie práva, ktoré považuje za zahraničné.

3.1.5 Osobitne užitočný by bol 2. režim v oblastiach, v ktorých medzinárodné súkromné právo (Rím I) zakazuje alebo obmedzuje slobodnú voľbu práva stranami, ako je to pri zmluve o preprave (Rím I, článok 5), spotrebiteľských zmluvách (Rím I, článok 6), poistných zmluvách (Rím I, článok 7) a pracovných zmluvách (Rím I, článok 8). Voliteľný nástroj by sa dokonca mohol uplatňovať pri medzinárodných záväzných pravidlách (Rím I, článok 9) za predpokladu, že sa dostatočne budú brať do úvahy záujmy chránené takýmito pravidlami (6). Tento 2. režim by sa však nemal uplatňovať na pracovné právo, ani na pracovné zmluvy platné v členských štátoch Európskej únie.

3.1.6 „Druhý režim“ by teda umožnil podnikateľom v celom Spoločenstve, aby vychádzali z toho istého režimu zmluvného práva dokonca aj v tých oblastiach, v ktorých medzinárodné súkromné právo stanovuje záväzné uplatňovanie pravidiel chrániacich slabšiu stranu.

3.1.7 Takýto voliteľný nástroj bol spomenutý v odôvodnení 14 nariadenia Rím I, v ktorom sa hovorí: „Ak Spoločenstvo prijme v riadnom právnom nástroji normy zmluvného hmotného práva […], v takomto nástroji sa môže ustanoviť, že strany si môžu zvoliť uplatňovanie týchto noriem.“

3.1.8 Keďže voliteľný nástroj by bol 2. režimom zmluvného práva v právnom poriadku každého členského štátu, voľba voliteľného nástroja by sa mala umožniť aj v „čisto domácich prípadoch“. Základom pri domácich i medzinárodných transakciách podnikateľov by sa tak mohol stať 2. režim, čo by pomohlo ďalej znižovať právne náklady na transakcie.

3.1.9 Ďalšou charakteristikou 2. režimu by bola skutočnosť, že súdy by nemohli voliteľný nástroj posudzovať ako „zahraničné“ právo. Uplatňovali by sa teda také zásady, ako je „iura novit curia“ a dostupnosť národných najvyšších súdov by bola neobmedzená, čo často nie je možné, ak sa uplatňuje zahraničné právo alebo všeobecné zásady. Takisto by inštitúcie ponúkajúce mimosúdne mechanizmy sťažnostní a odškodnenia nemohli odmietnuť zaoberať sa prípadom na základe argumentu, že vec podlieha zahraničnému právu. Napríklad nemecký ombudsman v poisťovníctve môže v súlade so svojím rokovacím poriadkom odmietnuť zaoberať sa sťažnosťou, ak sa sťažnosť jednoznačne riadi zahraničným právom (7). Európsky voliteľný nástroj by však bol 2. režimom zmluvného práva v každom členskom štáte, preto by ho nemecký ombudsman v poisťovníctve nemohol považovať za zahraničné právo.

3.1.10 V neposlednom rade by bol voliteľný nástroj uzákonený európskymi zákonodarnými orgánmi predmetom prejudiciálnych konaní Súdneho dvora EÚ, čím by sa zabezpečilo jednotné uplatňovanie voliteľného nástroja súdmi členských štátov EÚ (8).

3.2 Voliteľné zmluvné právo a ochrana slabšej strany

3.2.1 Druhý režim, ako je opísaný vyššie, by ponúkol voľbu, ktorá by nebola obmedzená záväznými právnymi predpismi členského štátu za predpokladu, že dostatočne zohľadní všeobecný záujem chránený týmito predpismi. Z toho vyplýva požiadavka zabezpečiť, aby sa neoslabila ochrana slabšej strany (9), predovšetkým spotrebiteľa, a aby sa nevyužíval na obchádzanie záväzných právnych predpisov členského štátu.

3.2.2 Dá sa to zabezpečiť tromi prostriedkami:

a) po prvé, 2. režim by musel sám stanovovať záväzné predpisy a poskytovať vysokú úroveň ochrany slabšej strany (10);

b) po druhé, musí sa zabrániť každému vyňatiu určitého ustanovenia z 2. režimu dohodou, aby nedošlo k miešaniu právnych predpisov členského štátu s 2. režimom tým, že by sa z každého právneho poriadku vybrala najvoľnejšia norma;

c) po tretie, spotrebitelia by mali byť informovaní o voliteľných nástrojoch všeobecnými informáciami pre spotrebiteľov, ktoré poskytujú spotrebiteľské organizácie, a takisto na základe povinnosti podnikateľa informovať spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy o tom, že ponúknutá zmluva podlieha voliteľnému nástroju.

3.2.3 V dôsledku toho by použiteľnosť 2. režimu nevytvorila pre silnejšiu stranu podnet navrhnúť zmluvnému partnerovi právny predpis so slabšou ochranou. Namiesto toho by sa podnet na voľbu 2. režimu vytvoril možnosťou využiť zmluvné podmienky založené na 2. režime v celom Spoločenstve bez ich prispôsobovania právnym predpisom členských štátov, čo by samo o sebe poskytlo vyššiu úroveň ochrany slabšej strany, než priemerná legislatíva členských štátov.

3.2.4 Voliteľný nástroj, ktorý zavádza vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov poskytne spotrebiteľom výhodu tým, že výrobky uvádzané na európsky trh na základe voliteľného nástroja sa dajú ľahšie porovnávať. Voliteľný nástroj tak v skutočnosti môže zvýšiť transparentnosť.

3.3 Právny základ a forma voliteľného nástroja

3.3.1 Pri diskusii o charaktere a hlavných znakoch tohto nástroja zostáva kľúčovou otázkou právomoc EÚ, pokiaľ ide o jeho prijatie. Niektorí autori zastávajú názor, že právny základ by mohol tvoriť článok 81 Zmluvy o fungovaní EÚ [pôvodne čl. 61, písm. c)] a článok 65 Zmluvy o ES, pretože podľa nich je dôležitá úroveň konfliktu zákonov a nie hmotné právo. EÚ teda potrebuje iba spoľahlivý základ, ktorý by umožnil stranám zvoliť si nástroj ako rozhodné právo, a preto sa potrebuje sústrediť iba na zlučiteľnosť národných právnych predpisov súkromného medzinárodného práva. Nástroj založený na článku 81 Zmluvy o fungovaní EU by sa však týkal iba občianskoprávnych vecí s cezhraničným účinkom a nebol by záväzný pre Spojené kráľovstvo, Írsko a Dánsko.

3.3.2 Iní sú presvedčení, že najvhodnejším právnym základom na to, aby Európska únia získala právomoc k uzákoneniu tohto voliteľného nástroja na dosiahnutie jedného z cieľov stanovených zmluvami je článok 352 Zmluvy o fungovaní EÚ (pôvodne článok 308 Zmluvy o ES), pretože zmluvy údajne neposkytli nevyhnutné právomoci (11).

3.3.3 Nemali by sme však vylúčiť možnosť použiť článok 114 Zmluvy o fungovaní EÚ (pôvodne článok 95 Zmluvy o ES) o aproximácii práva, ktoré majú priamy vplyv na vytváranie alebo fungovanie spoločného trhu a ktorými sa majú dosiahnuť ciele stanovené v článku 26 (pôvodne článok 14 Zmluvy o ES). Okrem toho by európske zákonodarné orgány, ak majú právomoc na aproximáciu zmluvného práva členských štátov na základe článku 114 Zmluvy o fungovaní EÚ, mali mať možnosť prijať voliteľný nástroj, ktorý nakoniec menej zasahuje do režimov členských štátov, čo z neho robí prednostnú voľbu podľa zásady subsidiarity.

3.3.4 Nový článok 118 Zmluvy o fungovaní EÚ stanovuje osobitný právny základ. Jeho pôsobnosť je však obmedzená na práva duševného vlastníctva.

3.3.5 Aby sa zabezpečila čo najväčšia jednotnosť, mal by byť takýto nástroj obsiahnutý v nejakom nariadení (článok 288 ods. 2 Zmluvy o fungovaní EÚ). Ako taký by bol súčasťou hmotného práva každého členského štátu a preto by sa uplatňoval iba vtedy, keby právne predpisy členského štátu platili na určitú zmluvu podľa pravidiel o konfliktoch (Rím I). Muselo by obsahovať celý súbor ustanovení a nielen stanovovať minimálnu normu.

3.3.6 V každom prípade by sa mala dôkladne zhodnotiť zlučiteľnosť nového voliteľného nástroja so zásadou subsidiarity.

3.4 Obsah

3.4.1 Budúci voliteľný nástroj by mal pozostávať zo všeobecnej časti upravujúcej jeho voliteľné používanie a osobitnej časti obsahujúcej zásadné predpisy pre tie oblasti práva, ktoré by pokrýval.

3.4.2 Voliteľný nástroj by mohol mať takúto štruktúru:

I. kapitola: Všeobecné ustanovenia

V prvej kapitole, ktorá by mohla pozostávať iba zo 4 až 5 článkov (12), by sa určil rozsah pôsobnosti voliteľného nástroja a stanovili by sa možnosti strán. Zároveň by sa v nej určili záväzné pravidlá (predovšetkým pravidlá na ochranu slabšej strany). Nakoniec by sa v nej malo zakázať akékoľvek odvolávanie sa na právo niektorého členského štátu a namiesto toho by sa mali medzery zaplniť odvolaním na všeobecné zásady spoločné právnym predpisom členských štátov (13).

II. kapitola: Konkrétne ustanovenia

V druhej kapitole by sa stanovili zásadné pravidlá pre tie oblasti práva, ktoré sú v pôsobnosti voliteľného nástroja.

3.5 Výhody a ťažkosti

3.5.1 Voliteľný nástroj by zmluvným stranám predovšetkým umožnil vstupovať do transakcií v celej Európskej únii na základe jednotného režimu zmluvného práva. Prekonali by také prekážky jednotného trhu, ako sú právne riziká a náklady spôsobené rozdielmi v právnych systémoch členských štátov, ktoré vznikajú spotrebiteľom alebo podnikateľom (14).

3.5.2 Voliteľný nástroj by okrem toho ponúkol výhody v porovnaní so zjednotením a harmonizáciou právnych poriadkov členských štátov.

3.5.2.1 Po prvé, o použití voliteľného nástroja rozhoduje trh. Trh zabezpečí, že sa bude používať iba vtedy, keď to zmluvné strany budú považovať za výhodné. Dá sa očakávať, že voliteľný nástroj budú používať medzinárodné trhové subjekty, kým miestne subjekty ušetria náklady na transpozíciu, hlavne prepracovaním svojich zmluvných podmienok s cieľom prispôsobiť ich novému európskemu režimu.

3.5.2.2 Po druhé, právne zvyklosti jednotlivých členských štátov by zostali nedotknuté. Vďaka tomu by politická scéna voliteľný nástroj skôr prijala. Rovnaký argument platí, pokiaľ ide o právnikov v členských štátoch, ktorí budú pravdepodobne argumentovať proti nahradeniu tradičných právnych predpisov európskym zmluvným právom. Nemali by však žiadny dôvod postaviť sa proti voliteľnému nástroju, ktorý ponecháva právne predpisy členského štátu nedotknuté.

3.5.3 Okrem toho 2. režimy už jestvujú (pozri bod 3.6.3). To jasne ukazuje, že ústavné právo členských štátov nepredstavuje žiadny dôvod na obavy týkajúce sa voliteľných nástrojov.

3.5.4 Vytvorenie voliteľného nástroja v zmluvnom práve alebo iných oblastiach súkromného práva však môže spôsobiť technické problémy. Určite nie je jednoduché vytvoriť možnosť voľby a upraviť vzťah dvoch paralelne jestvujúcich sústav zmluvného práva. Návrh možného budúceho voliteľného nástroja však ukazuje, že technické problémy sa dajú prekonať.

3.6 Podobné nástroje

3.6.1 Voliteľné nástroje už jestvujú celosvetovo aj na európskej úrovni.

3.6.2 Príkladom celosvetových nástrojov je Dohovor OSN o zmluve o medzinárodnom predaji tovaru (1980) (15), Dohovor UNDROIT o medzinárodnom faktoringu (16) a o medzinárodnom finančnom leasingu (17). Tieto dohovory pracujú s modelom opt-out (18).

3.6.3 Na európskej úrovni jestvuje niekoľko voliteľných nástrojov:

— nariadenia o zakladaní európskych spoločností, napríklad nariadenie o európskych spoločnostiach (19), nariadenie o európskom zoskupení hospodárskych záujmov (20) alebo nariadenie o európskych družstvách (21);

— nariadenia o zavedení európskych práv duševného vlastníctva, ako je ochranná známka Spoločenstva (22) a patent Spoločenstva (23);

— nariadenia týkajúce sa európskych občianskoprávnych konaní, napríklad nariadenie o európskom platobnom rozkaze (24) a o konaniach vo veciach s nízkou hodnotou sporu (25).

Navrhnuté sú aj ďalšie voliteľné nástroje, okrem iného európske dedičské osvedčenie (26). Tieto nariadenia a návrhy pridávajú európske nástroje k nástrojom ponúkaných právnymi predpismi členských štátov.

4. 28. režim a lepšia tvorba právnych predpisov

4.1 Dokončenie jednotného trhu

4.1.1 Voliteľný nástroj by veľmi podporil fungovanie jednotného trhu a predstavuje najdokonalejšiu formu dobrovoľnej harmonizácie v súlade so zásadou subsidiarity.

4.1.2 Voliteľný nástroj okrem toho uľahčí voľný pohyb spotrebiteľov a zlepší cezhraničnú mobilitu a hospodársku súťaž podnikov.

4.1.3 Pokiaľ ide o zavedenie voliteľného režimu, nadobudnutím účinnosti Lisabonskej zmluvy sa situácia nezmení.

4.2 Európske zmluvné právo

4.2.1 Sieť CoPECL (spoločné zásady európskeho zmluvného práva) nedávno dokončila svoj návrh spoločného referenčného rámca (27) a predložila ho Európskej komisii. Tieto pravidlá jednoznačne poskytnú európskym legislatívnym orgánom vzor, ktorý by sa mohol použiť pri zavádzaní voliteľného nástroja, ako to odporúča Viviane Reding, členka Komisie (28). Ešte je potrebné vytvoriť pravidlo o voliteľnom používaní spoločného referenčného rámca resp. spoločných zásad v súlade s jestvujúcim návrhom podľa článku 1 ods. 102 Zásad európskeho poistného zmluvného práva (29).

4.3 Budúce oblasti uplatňovania

4.3.1 Potreba voliteľného nástroja je väčšia v tých oblastiach zmluvného práva, v ktorých prevládajú záväzné právne predpisy členských štátov tvoriace právnu prekážku fungovania jednotného trhu (30). Komisia už na to upozornila, pokiaľ ide o finančné služby vrátane poistenia (31). Finančné služby (právne predpisy o bankovníctve a poisťovníctve, pričom návrh týkajúci sa druhej spomenutej oblasti bude dokončený v súlade so spoločným referenčným rámcom) môžu byť hlavnou oblasťou budúceho uplatňovania voliteľného nástroja, pričom sa za všetkých okolností musia brať riadne do úvahy právne predpisy o ochrane spotrebiteľov.

4.3.2 Rovnako by sa uplatnenie 28. režimu mohol predpokladať pri predaji spotrebiteľom (obzvlášť internetový predaj). Pokiaľ však ide o predaj spotrebiteľom, treba dôkladne zvážiť vzťah voliteľného nástroja voči návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady o právach spotrebiteľov (32).

4.3.3 Voliteľné nástroje sa môžu prijať aj v iných oblastiach súkromného práva, než je zmluvné právo: 28. režimu by zjavne mohlo podliehať právo zábezpeky pri hnuteľnom majetku alebo nehmotnom majetku. Návrh Komisie na zavedenie európskeho dedičského osvedčenia (33) ukazuje možné uplatňovanie voliteľných nástrojov v dedičskom práve. Ďalšou oblasťou uplatňovania voliteľného nástroja môže byť v budúcnosti právo upravujúce majetkové pomery manželov.

4.3.4 Potreba voliteľného nástroja je menej naliehavá v oblasti všeobecného zmluvného práva. Návrh spoločného referenčného rámca, ktorý pokrýva všeobecné zmluvné právo v skutočnosti nemá podobu voliteľného nástroja. Napriek tomu tvorcovia návrhu spoločného referenčného rámca v úvode vyzdvihujú, že by sa mohol používať ako základ jedného alebo viacerých voliteľných nástrojov (34). Tento návrh by sa takisto mohol uplatňovať reštriktívne zavedením všeobecných ustanovení návrhu spoločného referenčného rámca do voliteľného nástroja, ktorý platí iba v určitých oblastiach zmluvného práva. Pomohlo by to zabrániť medzerám v úpravách, ktoré by nevyhnutne vznikli, ak by sa zaviedli iba ustanovenia špecifické pre určité druhy zmlúv.

5. Výsledky verejnej diskusie, ktorú stredisko na monitorovanie jednotného trhu uskutočnilo 6. januára 2010

5.1 Pokiaľ ide o 28. režim, jestvuje už niekoľko tematických variantov alebo návrhov v práve európskych spoločností, procesnom práve týkajúcom sa duševného vlastníctva a v dedičskom práve. Všetky presahujú národné obmedzenia, menej zasahujú do práva členských štátov a otvárajú nové možnosti trhovým subjektom v cezhraničnom obchode. Avšak 28. režim musí splniť požiadavku prísnejších predpisov na ochranu spotrebiteľov a zároveň byť nekompromisnejším ako harmonizácia. Kľúčovou problematikou 28. režimu sú dôchodky, pretože okolo 18 miliónov dôchodcov žije mimo svojho členského štátu. 28. režim by sa mal zamerať na dobrú informovanosť a budovanie dôvery (napr. zmluvy) a mal by viesť k zjednodušeniu služieb a produktov (hlavne finančných služieb). V oblasti maloobchodných finančných služieb sa musia uprednostňovať právne predpisy na väčšiu ochranu spotrebiteľov: kríza ukázala potrebu regulovať všetky finančné služby ponúkané spotrebiteľom a ponúkať zjednodušené finančné služby všetkým spotrebiteľom, ktorí si to želajú. Na programe tak či tak zostáva dosiahnutie politického konsenzu, ktorý by umožnil 28. režim ako voľbu, a stanovenie jeho právneho základu. Hodnotenia vplyvu vykonávané Komisiou by mali systematicky zisťovať možnosti voliteľného prístupu, teda prijatia 28. režimu, pričom by mohlo ísť iba o reakciu na určité problémy a nie o všeobecne použiteľnú alternatívu zmluvného práva.

V Bruseli 27. mája 2010 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Ú. v. EÚ C 157, 28.6.2005, s. 1.

(2) Ú. v. EÚ C 175, 28.7.2009, s. 26.

(3) Ú. v. EÚ C 157, 28.6.2005, s. 1.

(4) Ú. v. EÚ C 157, 28.6.2005, s. 1 (spravodajca: Pegado Liz), Ú. v. EÚ C 318, 23.12.2006, s. 200 (spravodajca: von Fürstenwerth), Ú. v. EÚ C 65, 17.3.2006, s. 134 (spravodajca: Ravoet), Ú. v. EÚ C 309, 16.12.2006, s. 26 (spravodajca: Iozia), Ú. v. EÚ C 65, 17.3.2006, s. 13 (spravodajca: Burani), Ú. v. EÚ C 27, 3.2.2009, s. 13 (spravodajca: Grasso), Ú. v. EÚ C 151, 17.6.2008, s. 1 (spravodajca: Iozia), Ú. v. EÚ C 175, 28.7.2009, s. 26 (spravodajca: Pegado Liz).

(5) Pokiaľ ide o vnímanie voliteľného nástroja ako „2. režimu“ pozri Heiss, Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.), Principles of European Insurance Contract Law, (2009) I 45.

(6) Francúzske národné zhromaždenie nedávno schválilo správu o právach spotrebiteľov (spravodajcom bola pani M. Karamanli), v ktorej sa navrhovalo, aby sa v rámci pravidiel Rím I otestoval 28. európsky právny režim.

(7) Pozri Heiss: Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.), Principles of European Insurance Contract Law, (2009) I 47.

(8) Tamže.

(9) Podľa Prof. Hesselinka z Amsterdamskej univerzity sa z hľadiska sociálnej spravodlivosti „môže 28. režim zvoliť kliknutím na modré tlačidlo. Ak by sa návrh spoločného referenčného rámca stal voliteľným nástrojom v zmluvách medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, nespôsobilo by to sociálny damping. Voľba práva pre návrh spoločného referenčného rámca, ak by ju európske zákonodarné orgány dovolili, by mohla pri zmluvách medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi vytvoriť situáciu prospešnú pre obidve strany.“

(10) Pozri Heiss/Downes: Non-Optional Elements in an Optional European Contract Law: Reflections from a Private International Law Perspective, ERPL 13 (2005) 693 (699).

(11) Hesselink/Rutgers/de Booys: The Legal Basis for an Optional Instrument on European Contract Law, Centre for the Study of European Contract Law Working Paper No. 2007/04.

(12) Na základe modelu uvedeného v Zásadách európskych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv, pričom to bude predmetom ďalších diskusií.

(13) S cieľom vyhnúť sa akýmkoľvek nejasnostiam by bolo vhodné definovať tieto všeobecné zásady alebo odvolať sa na všeobecné pravidlá uplatniteľné pri všetkých druhoch zmlúv, ktoré sú obsiahnuté v publikácii „Principles, definitions and model rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference“ (DCFR, Book I-III, outline edition 2009), ak a len čo budú uznané alebo ustanovené právnym nástrojom EÚ.

(14) Pozri napríklad Basedow: Ein optionales Europäisches Vertragsgesetz: Opt-in, opt-out, wozu überhaupt?, ZEuP 2004, 1.

(15) Znenie nájdete na adrese www.uncitral.org

(16) Tamže.

(17) Tamže.

(18) Pozri článok 6 Dohovoru o medzinárodnom predaji tovaru, článok 3 Dohovoru o medzinárodnom faktoringu a článok 5 Dohovoru o medzinárodnom finančnom leasingu.

(19) Nariadenie Rady (ES) č. 2157/2001 z 8. októbra 2001 o stanovách európskej spoločnosti (SE), Ú. v. ES L 294, 10.11.2001, s. 1.

(20) Nariadenie Rady (EHS) č. 2137/85 z 25. júla 1985 o Európskom zoskupení hospodárskych záujmov (EZHZ), Ú. v. ES L 199, 31.7.1985, s. 1.

(21) Nariadenie Rady (EHS) č. 1435/2003 z 22. júla 2003 o stanovách európskeho družstva (SCE), Ú. v. EÚ L 207, 18.8.2003, s. 1.

(22) Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva, Ú. v. EÚ L 78, 24.3.2009, s. 1.

(23) Nariadenie bolo schválené 4. decembra 2009, ale zatiaľ nebolo zverejnené v úradnom vestníku.

(24) Pozri odôvodnenie 14 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze, Ú. v. EÚ L 399, 30.12.2006, s. 1 v doplnenom a zmenenom znení.

(25) Pozri odôvodnenie 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu, Ú. v. EÚ L 199, 31.7.2007, s. 1.

(26) Pozri kapitolu VI návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a verejných listín v oblasti dedenia a o zavedení európskeho dedičského osvedčenia, KOM(2009) 154 v konečnom znení.

(27) Pozri Bar/Clive/Schulte-Nölke et al. (eds.): Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference (DCFR) Outline Edition (2009). Návrh všeobecného referenčného rámca pre poistné zmluvy je obsiahnutý v práci Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (eds.): Principles of European Insurance Contract Law, (2009) I 47.

(28) Vypočutie Viviane Redingovej navrhnutej za členku Komisie zodpovednú za spravodlivosť, základné práva a občianstvo 7.1.2010 v Európskom parlamente.

(29) V článku 1 ods. 102 Zásad európskeho poistného zmluvného práva, ktorý sa venuje ich voliteľnému uplatňovaniu sa v príslušnej časti uvádza, že zásady by sa mali uplatňovať vtedy, keď sa strany bez ohľadu na všetky obmedzenia voľby práva podľa medzinárodného súkromného práva dohodli, že ich zmluva sa týmito zásadami bude riadiť. (BASEDOW, The Optional Application of the Principles of European Insurance Contract Law, in Fuchs (ed.), European Contract Law, ERA Forum Special Issue 2008, vol. 9, 111).

(30) Pozri Heiss/Downes: Non-Optional Elements in an Optional European Contract Law: Reflections from a Private International Law Perspective, ERPL (2005), 693 697 et seq.

(31) Pozri napríklad oznámenie Komisie Európskemu parlamentu a rade z 12. februára 2003„Koherentnejšie európske zmluvné právo: akčný plán“, KOM(2003) 68 v konečnom znení, bod 47 a 48.

(32) KOM(2008) 614 v konečnom znení.

(33) Pozri KOM(2009) 154 v konečnom znení, o ktorom sa hovorí v bode 3.6.3.

(34) Pozri Bar/Clive/Schulte-Nölke et al. (eds.): Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference (DCFR) Outline Edition (2009), Introduction, s. 79.