SK Úradný vestník Európskej únie C 67/16

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Inkluzívnejšie občianstvo otvorené pre prisťahovalcov“ (stanovisko z vlastnej iniciatívy)

2014/C 67/04

Spravodajca: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa 14. februára 2013 rozhodol podľa článku 29 ods. 2 rokovacieho poriadku vypracovať stanovisko z vlastnej iniciatívy na tému

„Inkluzívnejšie občianstvo otvorené pre prisťahovalcov“

(stanovisko z vlastnej iniciatívy).

Odborná sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 3. októbra 2013.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 493. plenárnom zasadnutí 16. a 17. októbra 2013 (schôdza zo 16. októbra 2013) prijal 176 hlasmi za, pričom 10 členovia hlasovali proti a 14 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Odporúčania a návrhy

1.1 EHSV konštatuje, že za posledných desať rokov boli v EÚ podniknuté dôležité kroky zamerané na zrovnoprávnenie práv, slobôd a záruk týkajúcich sa štatútu európskeho občianstva, čím sa posilnilo kritérium pobytu týkajúce sa štátnej príslušnosti. Európske občianstvo sa vyvíja smerom k občianstvu súvisiacemu s pobytom, ktoré je viazané na Chartu základných práv a hodnoty a zásady Zmluvy (ZFEÚ).

1.2 Výbor usudzuje, že nastal čas vyhodnotiť a zanalyzovať nedokončené úlohy a prekážky, ktoré ešte stále pretrvávajú s cieľom zabezpečiť, aby bolo inkluzívnejšie, participatívnejšie a aktívnejšie európske občianstvo otvorené začleňovaniu všetkých osôb s trvalým pobytom.

1.3 Európania 21. storočia musia čeliť veľkej výzve: rozšíriť základ našich demokracií a začleniť do neho nových občanov s rovnakými právami a povinnosťami, aby právo na štátnu príslušnosť členských štátov a na európske občianstvo zahŕňalo všetky osoby prisťahovaleckého pôvodu, ktoré prinášajú veľkú národnú, etnickú, náboženskú a kultúrnu rozmanitosť. Výbor sa domnieva, že európske demokracie sú slobodné a otvorené spoločnosti, ktoré musia byť založené na začleňovaní všetkých občanov, bez ohľadu na ich korene a pôvod.

1.4 EHSV navrhuje začať úvahu o tom, či sú súčasné normatívne a politické základy, na ktorých je založená európska politika v oblasti prisťahovalectva, občianstva a integrácie, dostatočné pre súčasné európske spoločnosti, ktoré sú čoraz pluralitnejšie a rozmanitejšie.

1.5 Hospodárska kríza vylúčila z politického programu témy ako ochrana základných práv, integrácia a boj proti diskriminácii. EHSV upozorňuje na riziká nárastu neznášanlivosti, rasizmu a xenofóbie voči prisťahovalcom a menšinám. Politici, predstavitelia spoločnosti a médiá musia konať zodpovedne, s veľkou politickou a sociálnou kultúrou, aby sa takýmto prejavom predchádzalo, a inštitúcie EÚ musia konať rozhodne v záujme ochrany základných práv.

1.6 Výbor chce vyslať jasný signál tým, ktorí definujú národnú a európsku identitu z hľadiska vylučujúceho nacionalizmu, čím nerešpektujú občianske práva miliónov osôb so slabým právnym postavením na základe ich národného pôvodu. Treba zlepšiť kvalitu demokracie v Európe prostredníctvom rozšírenia prístupu k štátnemu občianstvu členských štátov a európskemu občianstvu.

Odporúčania členským štátom:

1.7 Keďže mnohé členské štáty majú reštriktívne právne predpisy pre prístup k štátnemu občianstvu, EHSV odporúča, aby prijali pružnejšie právne predpisy a administratívne postupy, aby štátni príslušníci tretích krajín, ktorí majú štatút osoby s dlhodobým pobytom (1) mohli získať toto občianstvo.

1.8 Výbor vyzýva členské štáty, aby s krajinami pôvodu prisťahovalcov podpísali dohody, na základe ktorých by mohli získať dvojaké občianstvo.

1.9 Členské štáty musia podpísať a ratifikovať Európsky dohovor o občianstve z roku 1997, Dohovor o zapojení cudzincov do verejného života na miestnej úrovni z roku 1992, a vo svojich politikách nadobudnutia a straty štátneho občianstva dodržiavať zásady proporcionality, účinnej súdnej ochrany a nediskriminácie.

1.10 EHSV berie na vedomie, že vo viacerých členských štátoch stále existujú prekážky pre politické práva, ako sú právo voliť, združovať sa a právo na politickú účasť, a odporúča, aby zmenili svoje právne predpisy tak, aby štátni príslušníci tretích krajín s dlhodobým pobytom mali politické práva.

Návrh na reformu Zmluvy:

1.11 Výbor navrhuje Európskej únii, aby v budúcnosti, keď sa začne nový proces reformy Zmluvy (ZFEÚ), zmenila článok 20, aby sa za občanov Únie považovali aj osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín a majú trvalý pobyt v EÚ, ako aj štatút osoby s dlhodobým pobytom.

1.12 Kritérium pobytu osôb sa musí používať na získanie občianstva Únie. Ako už EHSV uviedol v inom stanovisku (2), v európskom práve je pobyt kritériom pre priznanie rôznych hospodárskych, sociálnych, kultúrnych a občianskych práv a slobôd občanom tretích krajín. Mnohé z týchto práv majú podobný charakter ako európske občianstvo. V súčasnosti však medzi ne nepatria niektoré politické práva, napríklad volebné právo. EHSV pripomína, že legálny trvalý pobyt musí byť zároveň spôsobom na získanie občianstva Európskej únie (3).

Návrh pre európske inštitúcie:

1.13 Charta základných práv EÚ má záväzný charakter a vytvára nový rámec pre európsku politiku v oblasti prisťahovalectva, integrácie a občianstva. Komisia musí preskúmať, akým spôsobom charta ovplyvňuje štatút a práva príslušníkov tretích krajín s cieľom spustiť nové iniciatívy, ktoré zosúladia právne predpisy v oblasti prisťahovalectva so zárukami obsiahnutými v charte.

1.14 Charta stanovuje všeobecný základ novej koncepcie aktívneho občianstva (spoločný súbor základných práv a povinností) pre štátnych príslušníkov tretích krajín. Výbor navrhuje, aby bol rozvoj tohto aktívneho občianstva jednou z priorít nového politického programu, ktorý od roku 2014 nahradí Štokholmský program.

1.15 EÚ musí prijať kódex prisťahovalectva, ktorý prinesie väčšiu transparentnosť a právnu istotu, pokiaľ ide o práva a slobody štátnych príslušníkov tretích krajín žijúcich v EÚ. Výbor sa domnieva, že európske právne predpisy v oblasti prisťahovalectva musia zaručovať rovnaké zaobchádzanie a zásadu nediskriminácie.

1.16 Komisia musí posúdiť problémy, ktoré pretrvávajú v prístupe členských štátoch, s cieľom chrániť základné práva štátnych príslušníkov tretích krajín, najmä pokiaľ ide o sociálne práva, mobilitu a prístup k účinnej právnej ochrane.

1.17 Komisia by mala preskúmať prekážky, ktoré v niektorých členských štátoch pretrvávajú pri uplatňovaní štatútu dlhodobého pobytu a modrej karty (4), a účinne ukončiť konania vo veci porušenia proti tým členským štátom, ktoré nedodržiavajú právne predpisy EÚ.

1.18 Komisia musí v rámci agendy v oblasti integrácie vyhodnotiť postupy a prekážky členských štátov pri nadobudnutí a strate štátneho občianstva, a ich vplyv na občianstvo Únie.

1.19 Výbor vyzýva Európsku komisiu, aby vypracovala správu o stave rokovaní v EÚ v súvislosti s Dohovorom OSN o ochrane migrujúcich pracovníkov a ich rodín (5). Komisia musí pripraviť podmienky na jeho ratifikáciu.

2. Európske občianstvo

2.1 Rok 2013 bol vyhlásený za „Európsky rok občanov“. Občianstvo Únie je jedným z najúčinnejších nástrojov na vytvorenie spoločnej identity všetkých Európanov. Výbor považuje za mimoriadne aktuálnu politickú filozofiu, ktorá sa uplatňovala v počiatkoch EÚ, kedy Jean Monnet povedal, že „nespájame štáty, ale zjednocujeme ľudí“.

2.2 Európske občianstvo nie je bezvýznamný koncept, ale predstavuje konkrétny právny a politický štatút, ktorý sa skladá z práv a slobôd. Podľa článku 2 Zmluvy o Európskej únii patria medzi základné hodnoty Únie demokracia, sloboda, právny štát, rovnosť a ľudské práva.

2.3 EHSV sa domnieva, že v súčasných ťažkých časoch poznačených vážnou hospodárskou, sociálnou a politickou krízou, ktorá zasiahla Európu, je nevyhnutné zaviesť inovačné stratégie na podporu otvorenejšieho a inkluzívnejšieho občianstva a posilniť dôveru všetkých ľudí, ktorí žijú v Európskej únii.

2.4 Európska komisie uverejnila druhú správu o európskom občianstve s názvom Občania EÚ: vaše práva, vaša budúcnosť, v ktorej analyzuje niektoré prekážky a súčasné problémy. EHSV víta správu Komisie, ale poukazuje na nedostatok politickej činnosti, pokiaľ ide o štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí majú podobné európske práva a slobody, ale nie plné občianstvo.

2.5 Výbor zavádza niekoľko iniciatív na podporu aktívnejšieho európskeho občianstva, pričom však upozorňuje na závažnosť problému spočívajúceho v tom, že mnohí mladí ľudia, ktorí sú potomkami prisťahovalcov druhej alebo tretej generácie, čelia vážnej diskriminácii a vylúčeniu, ktoré výrazne oslabujú najmä pocit spolupatričnosti k spoločnosti, ktorá ich považuje za „druhotriednych občanov“.

3. Európsky program integrácie: zapojenie prisťahovalcov do demokratického procesu

3.1 EHSV už pred 10 rokmi navrhol, aby bola integrácia hlavnou súčasťou spoločnej prisťahovaleckej politiky a žiadal o vytvorenie európskej agendy. Rada v roku 2004 schválila základné spoločné zásady pre integráciu, v ktorých sa uvádza: „Prístup prisťahovalcov k inštitúciám, ako aj k súkromným a verejným tovarom a službám na báze rovnosti s občanmi hostiteľských krajín a nediskriminačným spôsobom je nevyhnutným základom pre lepšiu integráciu.“ a „Účasť prisťahovalcov na demokratickom procese a tvorení integračných politík a opatrení, najmä na miestnej úrovni, podporuje ich integráciu.“.

3.2 Európska komisia v spolupráci s EHSV vypracúva európsku agendu v oblasti integrácie a podporuje množstvo aktivít zameraných na podporu členských štátov. EHSV a Komisia spustili Európske fórum pre integráciu (6) s cieľom zjednodušiť účasť prisťahovalcov a organizácií občianskej spoločnosti.

3.3 Výbor prispel k agende v oblasti integrácie tým, že vypracoval viaceré stanoviská (7).

3.4 V rámci tohto fóra sa analyzoval význam, ktorý má pre integráciu zapojenie prisťahovalcov do demokratického procesu, a usúdilo sa, že tie členské štáty, ktoré prisťahovalcom uľahčujú prístup k občianskym právam, prispievajú k zlepšeniu integrácie. Výbor preto odporúča, aby členské štáty v rámci svojich vnútroštátnych právnych predpisov prijali pružnejšie predpisy, aby príslušníci tretích krajín, ktorí majú štatút osoby s dlhodobým pobytom, mohli získať štátne občianstvo.

3.5 Výbor oceňuje, že odbory, zamestnávateľské a mimovládne organizácie zaujali prointegračný postoj a uľahčujú zapojenie prisťahovalcov do demokratického života svojich organizácií. Občianska spoločnosť sa zameriava na štátnych príslušníkov tretích krajín, aby sa stali aktívnymi členmi organizácií.

3.6 Integrácia je dvojsmerný spoločenský proces vzájomného prispôsobovania sa medzi prisťahovalcami a prijímajúcou spoločnosťou, ktorý treba podporiť prostredníctvom dobrej správy vecí verejných v Európskej únii na národnej, regionálnej a miestnej úrovni. Spoločný európsky prístup má veľkú pridanú hodnotu, pretože integráciu prepája s hodnotami a zásadami Zmluvy, s rovnakým zaobchádzaním a nediskrimináciou, s Chartou základných práv, Európskym dohovorom o ľudských právach a stratégiou Európa 2020.

3.7 Európske právne predpisy v oblasti prisťahovalectva musia zaručovať rovnaké zaobchádzanie a zásadu nediskriminácie. V tejto súvislosti treba spomenúť aj otázku týkajúcu sa práva a možností používať jazyk a praktizovať náboženstvo. Výbor sa domnieva, že Komisia návrhom smernice (8), v ktorej navrhuje zjednodušenie výkonu práv európskych zamestnancov v rámci voľného pohybu, prijala veľmi pozitívnu iniciatívu.

3.8 EHSV však navrhol, aby sa so všetkými osobami žijúcimi v EÚ zaobchádzalo spravodlivo bez ohľadu na ich prisťahovalecký štatút alebo štátnu príslušnosť, pričom na tento účel je potrebné odstrániť niektoré súčasné obmedzenia štatútu občianstva Únie.

4. Štátna príslušnosť, pobyt a občianstvo Európskej únie

4.1 Výbor má v úmysle aktualizovať úvahy o povahe európskeho občianstva, pokiaľ ide o osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín s legálnym a trvalým pobytom v EÚ. Treba sa vrátiť k pôvodnému prístupu stanovenému v záveroch zo zasadnutia Rady v Tampere (9). Spravodlivé a rovnaké zaobchádzanie s európskymi občanmi a štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ktoré bolo definované v Tampere (10), je aj naďalej jednou z politických priorít, keďže tieto ciele sa za 14 rokov rozvoja spoločnej politiky v oblasti prisťahovalectva nepodarilo dosiahnuť.

4.2 Členské štáty sú oprávnené priznávať štátne občianstvo na základe svojich právnych predpisov, pretože Zmluva neudeľuje EÚ žiadnu právomoc, pokiaľ ide o harmonizáciu právnych predpisov, ktorá je teda vecou národnej suverenity.

4.3 Vo všetkých členských štátoch však prisťahovalecké organizácie, odbory a mimovládne organizácie rozvíjajú iniciatívy a vedú diskusie zamerané na skrátenie doby, zavedenie pružnejších postupov naturalizácie, prístup prisťahovalcov k štátnemu občianstvu a zjednodušenie integrácie so zreteľom na skutočnosť, že spoločnosti a štáty, ktoré neposkytujú rovnaké zaobchádzanie a právo na účasť osobám s trvalým pobytom, nevyvíjajú integračné úsilie.

4.4 Pojem európskeho občianstva je pevne zakotvený v zmluvách, v práve EÚ a v Charte základných práv. V Zmluve (ZFEÚ), a najmä jej článku 20, sa uvádza: „Občanom Únie je každá osoba, ktorá má štátnu príslušnosť členského štátu. Občianstvo Únie dopĺňa štátne občianstvo a nenahrádza ho.“. Štátne občianstvo, ktorého udelenie a strata sa stanovuje v každom vnútroštátnom právnom poriadku, je teda „hlavným kľúčom“ k získaniu občianstva EÚ (11).

4.5 Úzka súvislosť medzi štatútom európskeho občianstva a štátnym občianstvom členských štátov bola predmetom mnohých diskusií a kritiky už od zavedenia európskeho občianstva v roku 1992 Maastrichtskou zmluvou. Toto prepojenie v zásade spôsobuje, že štátni príslušníci tretích krajín s legálnym pobytom v EÚ sú z občianstva Únie formálne vylúčení, v dôsledku čoho sú tieto osoby v európskych rozpravách o občianstve a v rámci zapojenia do politického a demokratického života naďalej „neviditeľné“.

4.6 Zúžený výklad občianstva Únie potvrdzuje, že existuje ucelená a jasne identifikovateľná skupina ľudí nazvaných európski občania a ďalšia skupina osôb označených ako štátni príslušníci tretích krajín, ktorí nie sú považovaní za európskych občanov.

4.7 Kto sú však títo európski „občania“? Je vhodné obmedziť osobnú pôsobnosť občianstva Únie na osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi členských štátov? Majú už štátni príslušníci tretích krajín niektoré práva a slobody podobné a porovnateľné s európskymi občanmi? Aké sú súčasné obmedzenia a výzvy občianstva Únie? Akú úlohu majú v tejto súvislosti politická účasť a hlasovacie právo? Prečo sú mnohí mladí ľudia, ktorí sú potomkami prisťahovalcov, aj naďalej „druhotriednymi občanmi“? Ak zapojenie prisťahovalcov do demokratického procesu zjednoduší ich integráciu, prečo sú z neho vylúčení?

4.8 Členské štáty až doteraz nepriamo rozhodovali o tom, kto je alebo nie je občanom Únie. To sa musí zmeniť, aby bolo občianstvo Únie jadrom európskej integrácie.

5. Aktívne európske občianstvo

5.1 Charta základných práv stanovuje všeobecný základ pre nový pojem aktívneho, inkluzívneho a participatívneho občianstva, ktoré je podľa výboru potrebné rozvinúť.

5.2 Komisia uviedla, že Charta základných práv je základom pre rozvoj pojmu „aktívneho občianstva“ pre štátnych príslušníkov tretích krajín (so spoločným súborom základných práv a povinností).

5.3 Charta základných práv EÚ má záväzný charakter a podobnú právnu váhu ako Zmluvy. Charta zmenila a upevnila prvky štatútu občianstva Únie. Jej osobná pôsobnosť sa vzťahuje na európskych občanov, ako aj na štátnych príslušníkov tretích krajín. Hlava V je venovaná právam občanov, ale aj tu článok 41 (právo na dobrú správu vecí verejných) a článok 45 ods. 2 (sloboda pohybu a pobytu) zahŕňajú aj štátnych príslušníkov tretích krajín.

5.4 EHSV zdôrazňuje, že ostatné ustanovenia charty sa vzťahujú na všetky osoby bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť. Charta obmedzuje právomoc členských štátov v otázkach týkajúcich sa bezpečnosti pobytu, zlúčenia rodiny, vyhostenia a tiež nadobudnutia a straty štátneho občianstva. Jedným zo základných aspektov je hlava VI venovaná spravodlivosti, ktorá zahŕňa právo na účinný prístup k spravodlivosti a na spravodlivý proces v prípade porušenia niektorých základných práv a občianstva.

5.5 EHSV sa domnieva, že kombinácia občianstva Únie a charty môže mať významný vplyv pri rozširovaní osobnej pôsobnosti štatútu európskeho občianstva. Jednou z hlavných výziev, ktoré treba vyriešiť, je zabezpečenie prístupu k účinnej súdnej ochrane štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorých základné práva a slobody boli predmetom výnimky alebo porušenia zo strany členských štátov a ich orgánov v oblasti európskeho práva (12).

5.6 EHSV prijal počas prípravy Európskeho dohovoru uznesenie, v ktorom navrhol, že treba zlepšiť politiky zamerané na integráciu prisťahovalcov. Výbor žiada, aby sa v dohovore preskúmala možnosť udelenia občianstva Únie štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí majú štatút osoby s dlhodobým pobytom (13).

5.7 Komisia vo svojom oznámení o európskej politike v oblasti prisťahovalectva (14) stanovila cieľ rozvíjať európsky legislatívny rámec pre prijímanie a pobyt štátnych príslušníkov tretích krajín a spoločný právny štatút založený na zásade zabezpečenia práv a povinností na základe zrovnoprávnenia s európskymi občanmi, ktoré by sa však líšili v závislosti od dĺžky pobytu.

5.8 Povolenie emigrantom získať občianstvo po uplynutí minimálneho obdobia piatich rokov by mohlo byť dostatočnou zárukou pre úspešné uplatnenie mnohých prisťahovalcov v spoločnosti, alebo by mohlo byť prvým krokom k získaniu štátneho občianstva členského štátu.

5.9 EHSV vo svojom stanovisku o prístupe k občianstvu Európskej únie uviedol, že rozsiahla definícia európskeho občianstva je v súlade s definíciou, ktorú prijala Európska komisia pod názvom „aktívne občianstvo“.

5.10 EHSV súhlasí s tým, že „aktívne občianstvo“ by sa na európskej úrovni malo chápať ako „participatívne a inkluzívne občianstvo“ pre všetky osoby s trvalým pobytom na území Únie, v rámci ktorého je jedným z hlavných aspektov zásada rovnosti všetkých osôb pred zákonom. EHSV už vo svojom stanovisku o prístupe k občianstvu Európskej únie zdôraznil, že týmto spôsobom by sa dosiahol záväzok spravodlivého zaobchádzania s cieľom podporiť a zjednodušiť integráciu štátnych príslušníkov tretích krajín s legálnym a trvalým pobytom v niektorom z členských štátov Európskej únie (rovnosť pred zákonom), čím by sa vyriešila súčasná diskriminácia, ktorej čelia občania tretích krajín.

6. O desať rokov neskôr ešte stále pretrvávajú problémy, ktoré treba vyriešiť

6.1 Európa v poslednom desaťročí zaviedla politiky, prijala právne predpisy a vypracovala judikatúry, ktoré majú veľký význam pre občianstvo Únie, ako aj pre štatút príslušníkov tretích krajín. Tieto procesy viedli k postupnému rozširovaniu práv, slobôd a záruk vyplývajúcich z európskeho občianstva na základe pobytu. EHSV sa však domnieva, že toto rozširovanie nie je úplné a má príliš veľa obmedzení.

6.2 Jedným z najdôležitejších opatrení v legislatívnej oblasti bolo prijatie smernice o občianstve 2004/38, ktorou sa prostredníctvom jediného právneho nástroja harmonizoval rozptýlený a fragmentovaný európsky právny rámec v oblasti voľného pohybu a pobytu. EÚ bola mimoriadne aktívna najmä v oblasti uznávania práv a protidiskriminačných ustanovení pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú rodinnými príslušníkmi európskych občanov. Smernica pre týchto rodinných príslušníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, výslovne stanovuje rôzne práva a slobody, ktoré sú v zásade veľmi podobné právam európskych občanov.

6.2.1 EHSV súhlasí s názorom Komisie, ktorá poukázala na to, že jednou z najdôležitejších úloh je sprístupniť práva stanovené v tejto smernici všetkým ľuďom v ich každodennom živote, odstrániť niektoré neprimerané vnútroštátne postupy a poskytnúť účinnú právnu ochranu tým, ktorých občianske slobody boli porušené.

6.2.2 Aj keď tieto „občianske práva“ vyplývajú priamo z rodinného vzťahu, ich prístup môže byť aktivovaný len v prípade voľného pohybu alebo migrácie európskych občanov a ich rodinných príslušníkov do iného členského štátu. Mobilita v rámci Európy je aj naďalej jednou z podmienok poskytnutia ochrany vyplývajúcej rodinným príslušníkom z európskeho občianstva (15). V smernici sa uznáva aj právo na trvalý pobyt týchto rodinných príslušníkov po uplynutí päťročného obdobia pobytu.

6.2.3 EHSV sa však domnieva, že vnútroštátne orgány ešte stále využívajú právne predpisy a postupy, ktoré sú prekážkou pre slobodu pohybu a pobytu rodinných príslušníkov európskych občanov. Pretrváva aj obrátená diskriminácia voči cudzím rodinným príslušníkom európskych občanov, ktorú je potrebné vyriešiť (16).

6.3 Súdny dvor Európskej únie bol veľmi aktívny a pozitívne prispel k ochrane a proaktívnemu výkladu normatívnych úskalí a individuálnych práv vyplývajúcich z európskeho občianstva (17). Súdny dvor potvrdil, že európske občianstvo má byť základným štatútom európskych občanov (18).

6.3.1 EHSV víta judikatúru, ktorú vydal luxemburský súd o občianstve, a zdôrazňuje, že prijatím smernice sa začlenila väčšia časť judikatúry Súdneho dvora EÚ, keďže smernica prevzala najdôležitejšie rozsudky v sporoch týkajúcich sa voľného pohybu a európskeho občianstva, ktoré sa vyskytli do roku 2004.

6.3.2 Súdny dvor EÚ vypracoval aj rozsiahlu judikatúru o zásadách európskeho práva (19), ako sú zásady týkajúce sa proporcionality a nediskriminácie, ktoré sa vzťahujú na všetky osoby bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť alebo štatút prisťahovalca, na ktoré majú vplyv tieto opatrenia alebo právo Únie. Táto judikatúra sa vzťahovala aj na právomoci členských štátov v otázkach nadobudnutia a straty štátneho občianstva a ich vplyvu na európske občianstvo a súvisiace práva.

6.3.3 Súdny dvor pri viacerých príležitostiach zdôraznil, že členské štáty sú pri vykonávaní právomocí v otázkach štátneho občianstva povinné venovať osobitnú pozornosť dôsledkom svojich právnych predpisov a rozhodnutí v rámci európskeho práva v oblasti občianstva a voľného pohybu, najmä pokiaľ ide o plné uplatňovanie práv a slobôd vyplývajúcich z občianstva Únie (20).

6.4 Od roku 2003 platí balík európskeho práva v oblasti prisťahovalectva obsahujúci právne nástroje týkajúce sa podmienok vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré poskytujú práva a záruky, pričom niektoré z nich sú podobné tým, ktoré poskytuje európske občianstvo. Smernica 2003/109 (21) o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom, stanovila spoločný právny štatút pre príslušníkov tretích krajín s legálnym a nepretržitým pobytom na území členského štátu počas obdobia piatich rokov.

6.4.1 EHSV zdôrazňuje, že účelom smernice bola aproximácia štatútu európskych občanov a štátnych príslušníkov tretích krajín s dlhodobým pobytom, ako aj ochrana bezpečnosti ich pobytu v Únii. Spoločný štatút však týmto osobám ešte nezabezpečuje rovnosť a plné občianstvo, ale ide o „kvázi rovnosť“ alebo „kvázi občianstvo tretieho stupňa“, na ktoré sa vzťahuje viacero podmienok (22). Ako už Európska komisia uviedla vo svojej správe o uplatňovaní smernice (23), zatiaľ čo v článku 11 smernice sa stanovuje „kvázi rovnaké zaobchádzanie“ medzi osobami s dlhodobým pobytom a štátnymi príslušníkmi, v súvislosti so spôsobom jeho uplatňovania je tu závažný nedostatok informácií, čo spôsobuje problémy pri jeho účinnom uplatňovaní v praxi.

6.4.2 V smernici sa okrem toho ako jeden z aspektov jej pridanej hodnoty spomína možnosť voľného pohybu alebo mobility do iného členského štátu a získanie kvázi rovnakého zaobchádzania. Začlenenie európskeho rozmeru mobility alebo voľného pohybu pripomína aj samotný model občianstva Únie, ktorým sa riadilo európske právo v oblasti občianstva s cieľom podporiť európsku mobilitu.

6.5 Ďalšie smernice týkajúce sa európskeho práva v oblasti prisťahovalectva takisto obsahujú cieľ a rozmer „mobility v rámci Európy“, podobne ako v prípade štatútu osoby s dlhodobým pobytom, a to s cieľom zvýšiť atraktivitu európskych trhov práce. Príkladom je smernica 2009/50 o modrej karte pre vysokokvalifikovaných prisťahovalcov.

6.6 EHSV sa však domnieva, že v dôsledku nesprávneho uplatňovania smerníc niektorými členskými štátmi nemožno podmienky a kritériá vzťahujúce sa na štátnych príslušníkov tretích krajín a ich rodiny, pokiaľ ide o pobyt a prácu v inom členskom štáte, ako je ten, v ktorom im bolo udelené európske povolenie, ani zďaleka porovnať so slobodou cezhraničnej mobility európskych občanov.

6.7 Fragmentovaný a odvetvový charakter právneho rámca v oblasti legálneho prisťahovalectva tiež neprispieva k rovnakému zaobchádzaniu a jednotnému právnemu rámcu pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žijú a chcú sa voľne pohybovať v rámci EÚ (24).

7. Dialóg s krajinami pôvodu

7.1 Výbor v ďalších stanoviskách navrhol potrebu zlepšenia politického a spoločenského dialógu s krajinami pôvodu prisťahovalcov, ktorí prichádzajú do Európy. EHSV víta podpísanie rôznych dohôd.

7.2 Tento dialóg sa musí týkať aj občianskych práv. Výbor sa domnieva, že dohody medzi členskými štátmi, ktoré povoľujú dvojité občianstvo, sú veľmi pozitívne z toho hľadiska, že štátni príslušníci tretích krajín budú môcť disponovať občianskymi, sociálnymi a politickými právami.

7.3 Niektoré členské štáty však tieto politické práva podmieňujú reciprocitou. Výbor poukazuje na to, že hoci ide o pozitívny nástroj, v niektorých prípadoch môže obmedziť práva osôb v prípade, že krajiny pôvodu nesúhlasia s kritériom reciprocity.

7.4 EHSV by si želal, aby sa vonkajšia politika EÚ plne zaviazala k podpore celosvetového riadenia medzinárodnej migrácie v rámci Organizácie spojených národov, okrem iného na základe medzinárodných vykonávacích právnych nástrojov, Všeobecnej deklarácie ľudských práv, Medzinárodného dohovoru OSN o ochrane práv všetkých migrujúcich pracovníkov a členov ich rodín (výbor navrhol (25), aby ho EÚ ratifikovala), Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach, Medzinárodného paktu o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach a dohovorov MOP.

V Bruseli 16. októbra 2013 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Henri MALOSSE

(1) Smernica 2003/109.

(2) Ú. v. EÚ C 208, 3.9.2003, s. 76.

(3) Ú. v. EÚ C 208, 3.9.2003, s. 76, bod 4.3.

(4) Smernica 2009/50.

(5) Valné zhromaždenie OSN z 18.12.1990.

(6) http://ec.europa.eu/ewsi/en/policy/legal.cfm.

(7) Ú. v. EÚ C 318, 29.10.2011, s. 69 – 75; Ú. v. EÚ C 48, 15.2.2011, s. 6 – 13; Ú. v. EÚ C 354, 28.12.2010, s. 16 – 22; Ú. v. EÚ C 347, 18.12.2010, s. 19 – 27; Ú. v. EÚ C 128, 18.5.2010, s. 29 – 35; Ú. v. EÚ C 27, 3.2.2009, s. 95 – 98; Ú. v. EÚ C 318, 23.12.2006, s. 128 – 136; Ú. v. ES C 125, 27.5.2002, s. 112 – 122.

(8) COM(2013) 236 final.

(9) Zasadnutie Európskej rady v Tampere, závery predsedníctva, 15. a 16. októbra 1999.

(10) V bode 18 záverov sa uvádza, že Európska únia musí zabezpečiť spravodlivé zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi tretích krajín s legálnym pobytom na území jej členských štátov. Aktívnejšia integračná politika by sa mala zamerať na udeľovanie práv a povinností týmto osobám porovnateľných s právami a povinnosťami občanov Európskej únie. Táto politika by mala tiež podporiť opatrenia proti diskriminácii v hospodárskom, sociálnom a kultúrnom živote a rozvíjať opatrenia proti rasizmu a xenofóbii.

V bode 21 záverov Rady sa ako priorita stanovuje, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by sa malo priblížiť k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov. Európska rada schválila cieľ, aby štátni príslušníci tretích krajín s dlhodobým legálnym pobytom mali možnosť získať štátne občianstvo v členskom štáte, v ktorom žijú.

(11) De Groot, G.R. (1998), „The relationship between the nationality legislation of the Member States of the European Union and European Citizenship“, kapitola VI, M. La Torre (ed.), „European Citizenship: An Institutional Challenge“, The Hague: Kluwer International Law.

(12) S. Carrera, M. De Somer a B. Petkova (2012), „The Court of Justice of the European Union as a Fundamental Rights Tribunal: Challenges for the Effective Delivery of Fundamental Rights in the Area of Freedom, Security and Justice“, CEPS Policy Brief, Centre for European Policy Studies, Brusel.

(13) Ú. v. EÚ C 61, 14.3.2003, s. 170, bod 2.11.

(14) COM(2000) 757 final.

(15) Guild, E. (2004), „The Legal Elements of European Identity: EU Citizenship and Migration Law“, The Hague: Kluwer Law International, European Law Library.

(16) Výročná európska správa o voľnom pohybe pracovníkov v Európe za obdobie rokov 2010 – 2011, K. Groenendijk a kol., január 2012, Európska komisia, GR pre zamestnanosť. Pozri http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=475&langId=en.

(17) Kostakopoulou, T. (2007), „European Citizenship: Writing the Future“, European Law Journal, špeciálne vydanie o občianstve EÚ, Zv. 13, č.o5, s. 623 – 646.

(18) C-184/99, Grzelczyk.

(19) De Groot, G.R. (2005), „Towards a European Nationality Law“, H. Schneider (ed.), „Migration, Integration and Citizenship: A Challenge for Europe’s Future“, Zv. I, s. 13 – 53.

(20) Pozri napríklad veci C-369/90, Micheletti, C-192/99, Kaur, alebo C-135/08, Rottmann. Pozri J. Shaw (ed) (2012), „Has the European Court of Justice Challenged Member States Sovereignty in Nationality Law?“, EUI Working Paper RSCAS 2011/62, EUDO Citizenship Observatory, Florencia.

(21) Analýzu smernice a jej pôvodu pozri v S. Carrera (2009), „In Search of the Perfect Citizen? The intersection between integration, immigration and nationality in the EU“, vydavateľstvo Martinus Nijhoff Publishers: Leiden.

(22) Pozri článok 11 smernice. Groenendijk, K. (2006), „The Legal Integration of Potential Citizens: Denizens in the EU in the final years before the implementation of the 2003 directive on long-term resident third country nationals“, R. Bauböck, E. Ersboll, K. Groenendijk a H. Waldrauch (eds), „Acquisition and Loss of Nationality“, Zv. I: „Comparative Analyses: Policies and Trends in 15 European Countries“, Amsterdam: vydavateľstvo Amsterdam University Press, s. 385 – 410.

(23) COM(2011) 585, Správa o vykonávaní smernice 2003/109/ES.

(24) S. Carrera a kol. (2011), „Labour Immigration Policy in the EU: A Renewed Agenda for Europe 2020“, CEPS Policy Brief, Centre for European Policy Studies, Brusel.

(25) Ú. v. EÚ C 302, 7.12.2004, s. 49.