Poškodené osoby môžu do troch rokov odo dňa, keď sa dozvedeli o chybe požiadať o náhradu škody. Nárok na vznesenie požiadavky na náhradu zaniká po uplynutí 10 rokov po uvedení výrobku do obehu. Poškodené osoby majú nárok na náhradu škody, ak preukážu škodu, chybu a príčinnú súvislosť medzi chybou a škodou.

Smernica sa vzťahuje na všetky hnuteľnosti, aj keď sú začlenené do inej hnuteľnosti a konkrétne zahŕňajú elektrickú energiu. Zavádza sa ňou tiež koncepcia objektívnej zodpovednosti výrobcov. V súlade s právnymi predpismi EÚ v oblasti bezpečnosti sú výrobcovia zodpovední za svoje výrobky. Ak je výrobok chybný a spôsobí škodu na zdraví alebo majetkovú škodu nad 500 EUR na časti majetku určenej hlavne na súkromné účely alebo na spotrebu, výrobcovia nesú zodpovednosť bez ohľadu na to, či chybu spôsobili alebo nie. Výrobok sa považuje za chybný, ak nezaručuje bezpečnosť, ktorú jednotlivec od výrobku právom očakáva.

Navyše, pokiaľ ide o nové digitálne technológie, predbežná analýza toho, ako tieto technológie ovplyvňujú fungovanie smernice, vyvolala množstvo otvorených otázok. Na základe týchto zistení bude Komisia viesť rozsiahle konzultácie, aby dosiahla spoločné porozumenie so všetkými zainteresovanými stranami. Cieľom je vypracovať komplexné usmernenia týkajúce sa spôsobu uplatňovania smernice v súčasnosti. Okrem toho posúdi, do akej miery je v súčasnej smernici možné primerane riešiť otázky súvisiace s novými digitálnymi technológiami. Tieto usmernenia a posúdenie nám pomôžu pripraviť podmienky pre vytvorenie rámca zodpovednosti za výrobky, ktorý bude vhodný pre digitálnu priemyselnú revolúciu.

Vzhľadom na to, že smernica nebola od nadobudnutia účinnosti nikdy predmetom hodnotenia a so zreteľom na tento nedávny technologický rozvoj, Komisia vykonala hodnotenie smernice s cieľom posúdiť jej výkonnosť. Hodnotenie zahŕňa posúdenie nedávneho technologického rozvoja. Presnejšie analyzovala, či smernica: i) naďalej účinne plní svoje pôvodné ciele; ii) je efektívna; iii) je v súlade s príslušnými právnymi predpismi EÚ; iv) je naďalej aktuálna tým, že zohľadňuje nedávne technologické zmeny a v) či právne predpisy EÚ o zodpovednosti za výrobky naďalej poskytujú pridanú hodnotu podnikom a poškodeným osobám.

V smernici sa vyžaduje, aby Komisia každých 5 rokov podávala správy Rade a Parlamentu o jej vykonávaní. Toto je piata správa, ktorá je doplnená o hodnotenie.

Komisia nedostala žiadne sťažnosti ani nezačala žiadne konanie vo veci porušenia predpisov počas obdobia podávania správ za roky 2011 – 2017. Smernica však nezahŕňa ani neharmonizuje všetky aspekty zodpovednosti za výrobky. Existuje priestor na uplatnenie rôznych vnútroštátnych prístupov, napríklad v oblasti systémov na vyrovnanie nárokov na náhradu škody alebo v oblasti predkladania dôkazov o škodách. O týchto záležitostiach rozhodujú členské štáty. Členský štát môže tiež zaviesť alebo zachovať iné vnútroštátne nástroje zodpovednosti výrobcov založenej na zavinení.

Päť členských štátov prijalo „výnimku vývojového rizika“ stanovenú v článku 15 ods. 1 písm. b) smernice, na základe ktorej nesie výrobca zodpovednosť aj v tom prípade, ak stav vedeckých a technických poznatkov v čase, keď sa výrobok uviedol do obehu, neumožňoval odhalenie chyby. Dva členské štáty to uplatňujú vo všetkých sektoroch, zatiaľ čo dva členské štáty predovšetkým vylučujú farmaceutické výrobky a jeden členský štát vylučuje produkty ľudského tela.

Zistenia z hodnotenia naznačujú, že väčšina nárokov na náhradu škody vyplývajúcich zo zodpovednosti za výrobky v období rokov 2000 a 2016 sa v skutočnosti vyrovnala mimosúdne. Priamym rokovaním sa vyriešilo 46 % prípadov, súdnym konaním 32 % prípadov, 15 % prípadov sa vyriešilo pomocou alternatívnych mechanizmov urovnávania sporov a 7 % prípadov pomocou iných prostriedkov, napríklad prostredníctvom poisťovateľa zodpovednej strany. V externej štúdii zadanej na účely hodnotenia bolo zistených 798 nárokov založených na pravidlách týkajúcich sa zodpovednosti za výrobky za obdobie rokov 2000 až 2016. Je však pravdepodobné, že skutočný počet prípadov bol vyšší a nie všetky prípady boli zahrnuté do verejných a súkromných databáz, do ktorých sa nahliadalo. Najviac dotknutými výrobkami sú suroviny (21,2 % prípadov), farmaceutické výrobky (16,1 %), vozidlá (15,2 %) a stroje (12,4 %). Zistené druhy škôd sa vzťahujú na vlastnosti jednotlivých výrobkov.

4. Judikatúra Súdneho dvora v období rokov 2011 – 2017

Zatiaľ čo počet súdnych prípadov na vnútroštátnej úrovni a príslušné odvetvia nepoukazujú na prevahu jedného konkrétneho odvetvia, situácia je odlišná, keď sa pozrieme na záležitosti predložené na Súdny dvor Európskej únie. V rámci obdobia podávania správ sa štyri rozsudky Súdneho dvora týkali zdravotníckych pomôcok a farmaceutických výrobkov, pričom by mohli poukázať na konkrétne problémy pri uplatňovaní smernice na výrobky zdravotnej starostlivosti.

V prípade, keď nemocničné lôžko popálilo pacienta počas operácie, Súdny dvor potvrdil, že smernica sa vzťahuje len na výrobcov, nie na poskytovateľov služieb, ktorí môžu používať výrobky, u ktorých sa zistí chyba. Smernica však nebráni členským štátom, aby v prípade poskytovateľov služieb zaviedli objektívnu zodpovednosť, pokiaľ tým nijako neobmedzia objektívnu zodpovednosť výrobcov za ich výrobky, ako je stanovené v smernici.

Jediným najťažším odrazovým mostíkom k získaniu náhrady škody je dôkazné bremeno, keď poškodená osoba musí preukázať príčinnú súvislosť medzi chybou výrobku a škodou. Súdny dvor tento postup značne uľahčil prijatím vnútroštátnych pravidiel, ktoré pomáhajú poškodenej osobe preukázať tento dôkaz za predpokladu, že to neobmedzuje uloženie dôkazného bremena na poškodenú osobu v súlade so smernicou. Súdny dvor napríklad uviedol, že vnútroštátne predpisy, ktoré zaručujú spotrebiteľom právo požadovať od výrobcu výrobku, aby im poskytol informácie o nepriaznivých účinkoch daného výrobku, možno prijať, pretože nepatria do rozsahu pôsobnosti smernice. Takéto pravidlá uľahčujú poškodenej osobe dokázať zodpovednosť výrobcu. Súdny dvor tiež prijal vnútroštátne pravidlá dokazovania, podľa ktorých môže vnútroštátny súd považovať určité faktické dôkazy za závažné, osobitné a súdržné dôkazy o chybe výrobku, pričom preukazujú príčinnú súvislosť so škodou, aj keď o tom neexistujú žiadne presvedčivé vedecké dôkazy. Najmä v prípade nepriaznivých účinkov farmaceutických výrobkov, v súvislosti s ktorými často neexistujú presvedčivé dôkazy, to môže pomôcť poškodeným ľuďom ľahšie dosiahnuť nápravu. Súdny dvor tiež uviedol, že výrobky jednej skupiny alebo tej istej výrobnej série s potenciálnou chybou sa môžu považovať za chybné bez toho, aby bolo potrebné zistiť skutočnú chybu konkrétneho výrobku. Náklady na zákrok potrebný na odstránenie takýchto potenciálne chybných výrobkov sa v zmysle smernice tiež považujú za škodu.

Príklad: Postupná degradácia kardiostimulátorov. Výrobca kardiostimulátorov informoval lekárov, že komponent používaný na hermetické utesnenie ich kardiostimulátorov môže podliehať postupnej degradácii. Táto chyba by mohla viesť k predčasnému vyčerpaniu batérie, čo by spôsobilo stratu telemetrie a/alebo stratu stimulačného výstupu bez varovania. Výrobca odporúčal, aby sa takého kardiostimulátory v prípade potreby nahradili, a povedal, že nové kardiostimulátory by boli k dispozícii bezplatne. Dvaja pacienti dostali nové kardiostimulátory. Chybné kardiostimulátory boli zničené bez ďalšieho preskúmania. Poisťovňa požadovala náhradu škody od výrobcu v zmysle smernice, a to aj za náklady na operáciu na výmenu kardiostimulátorov.

5.Hodnotenie smernice

Hodnotenie Komisie je založené na externej štúdii, ktorej zistenia sú analyzované v sprievodnom pracovnom dokumente útvarov Komisie. V hodnotení sa analyzovalo: i) či smernica stále plní svoje pôvodné ciele týkajúce sa zabezpečenia zodpovednosti výrobcu, fungovania jednotného trhu a ochrany poškodených osôb a náhrady škôd poškodeným osobám a ii) či preukazuje účinnosť, efektívnosť, súdržnosť, relevantnosť a pridanú hodnotu EÚ.

5.1.Účinnosť

Medzi zainteresovanými stranami existuje rozsiahle povedomie, že výrobcovia sú zodpovední za chyby vo svojich výrobkoch. V priemysle celkove panuje spokojnosť so smernicou ako prostriedkom na zabezpečenie zodpovednosti za chybné výrobky. Spotrebiteľské organizácie naopak kritizujú skutočnosť, že pre poškodené osoby je ťažké preukázať spojenie medzi škodou a chybou, najmä preto, že musia vopred uhradiť akékoľvek náklady súvisiace s predložením tohto dôkazu a pretože sú v nevýhode z hľadiska technických informácií o výrobku. V hodnotení sa to označilo za najťažší odrazový mostík pre spotrebiteľov k získaniu náhrady škody. Je to však požiadavka, ktorú nemožno zrušiť. Hraničná sadzba vo výške 500 EUR a časové lehoty na uplatnenie nároku (najmä v prípade určitých výrobkov, ako sú lieky) tiež obmedzujú počet prípadov, v rámci ktorých môžu spotrebitelia požadovať náhradu škody.

Celkove možno smernicu považovať za prínos k primeranej rovnováhe medzi ochranou poškodených osôb a zabezpečením spravodlivej hospodárskej súťaže na jednotnom trhu. Niektoré koncepcie smernice však vyžadujú usmernenia a/alebo objasnenie, pretože bránia účinnosti smernice. Najmä lepšie spoločné pochopenie pojmov „výrobok“, „škoda“ a „chyba“, ako aj objasnenie dôkazného bremena by zvýšili účinnosť uplatňovania smernice.

Pokiaľ ide o nové technológie, nedostatok informácií o konkrétnych súdnych konaniach, sťažnosti spotrebiteľov alebo relevantné praktické skúsenosti zo strany zainteresovaných strán neumožnili dospieť k akémukoľvek definitívnemu záveru. Vzhľadom na vlastnosti týchto technológií (najmä ich zložitosť a autonómiu) je jasné, že Komisia sa bude musieť podrobne zaoberať všetkými nezodpovedanými otázkami. Niektoré z týchto vlastností môžu viesť k pochybnostiam o tom, či existujúci rámec zodpovednosti za výrobky je vhodný na zabezpečenie účinnej nápravy pre spotrebiteľov a investičnej stability pre podniky. Na základe súčasnej smernice je naopak možné primerane riešiť iné aspekty. Komisia bude podrobne analyzovať akékoľvek potenciálne problémy v nadväznosti na túto správu.

5.2.Efektívnosť

Cieľom smernice je dosiahnuť rovnováhu medzi záujmami poškodených osôb a výrobcov. Ich náklady sú priamym kompromisom: čo sa udelí v prospech poškodených osôb sa odrazí na nákladoch výrobcov a naopak. Hlavné výdavky pre výrobcov spočívajú v objektívnej zodpovednosti. V prípade spotrebiteľov sú náklady spojené s dôkazným bremenom, hraničnou sadzbou vo výške 500 EUR a časovými lehotami. Pojmy sú jednoduché, ale ich uplatňovanie nemusí byť vždy jednoduché.

Celkove sa smernica považuje za účinnú pri poskytovaní stabilného právneho rámca pre jednotný trh a na účely harmonizácie ochrany spotrebiteľa. Rovnováha medzi nákladmi a prínosmi v súvislosti so smernicou však nie je pre poškodené osoby jednotná vo všetkých členských štátov a naprieč odvetviami ani pri jednotlivých druhoch výrobkov. Zložitosť výrobku určuje náklady na preukázanie chyby. Napríklad v prípade farmaceutických výrobkov nie je možné náklady spravodlivo rozdeliť medzi výrobcov a poškodené osoby. Existujú aj ďalšie faktory, ktoré zohrávajú významnú úlohu pri určovaní efektívnosti smernice. Jedným konkrétnym faktorom, ktorý predstavuje najvýznamnejšiu administratívnu záťaž, sú náklady a trvanie súdnych konaní. Tieto faktory sa značne líšia v jednotlivých členských štátoch a priamejšie sa dotýkajú poškodených osôb ako výrobcov. Keďže však nie sú spôsobené bremenom, ktoré samotná smernica ukladá, v tomto ohľade sa nezistila žiadna konkrétna možnosť zjednodušenia.

5.3.Súdržnosť

Smernica neexistuje v právnom vákuu a nemožno ju posudzovať izolovane. Je neoddeliteľnou súčasťou právneho rámca EÚ, ktorého cieľom je zabezpečenie fungovania jednotného trhu, podpora inovácií a rastu prostredníctvom technologicky neutrálnych bezpečnostných pravidiel a ochrana bezpečnosti a dobrých životných podmienok spotrebiteľov.