[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 30.4.2007 KOM(2007) 225 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE A EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV priebežnom hodnotení šiesteho environmentálneho akčného programu {SEK(2007) 546}{SEK(2007) 547} O B S A H 1. Úvod 4 2. Stav životného prostredia 5 3. Hospodársky rast, pracovné príležitosti a životné prostredie 5 4. Hodnotenie prioritných oblastí 6. EAP 7 4.1. Zmena klímy 7 4.2. Príroda a biodiverzita 9 4.3. Životné prostredie, zdravie a kvalita života 10 4.4. Prírodné zdroje a odpady 11 5. Výhľady v rámci lepšej tvorby politík 12 5.1. Posilňovanie medzinárodnej spolupráce 12 5.2. Využívanie princípov lepšej právnej úpravy pri vytváraní politiky životného prostredia 14 5.3. Presadzovanie integrácie politík 17 5.4. Lepšia implementácia a presadzovanie 18 6. Závery 19 1. ÚVOD Poslaním Európskej únie je priniesť európskym občanom prosperitu a bezpečnosť pri zachovaní princípu sociálnej solidarity a politika životného prostredia sa nachádza v centre tohto úsilia. Rok 2006 znamenal prelom a problémy životného prostredia sa dostávajú čoraz viac do popredia. „Európa výsledkov“ je jednou z hlavných priorít súčasnej Komisie a politika životného prostredia v rámci EÚ sa považuje za jeden z úspechov Únie v tom zmysle, že priniesla európskym občanom hmatateľné výsledky. Takmer 80 % vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti životného prostredia je založených na právnych predpisoch EÚ v tejto oblasti. Vďaka týmto predpisom došlo k veľkému zlepšeniu kvality ovzdušia a vody a odstráneniu znečisťujúcich látok, napríklad olova v benzíne. To umožňuje Európskej únií zaujať popredné miesto vo svete v takých oblastiach, akou je napríklad zmena klímy. S cieľom zaistiť udržateľnosť európskeho hospodárstva je potrebné, aby sa okrem iného riadilo environmentálnymi zásadami a právne predpisy EÚ v oblasti životného prostredia takýto základ ustanovujú. Snaha Komisie o vysoký stupeň ochrany životného prostredia je spojená aj s ekologickými inováciami, a v prípade, že sa ich podarí dosiahnuť, posilňuje sa aj hospodárska účinnosť a tvorba nových pracovných miest. Problémy súvisiace so životným prostredím z veľkej časti znepokojujú európsku verejnosť. Podľa Eurobarometra je 72 % občanov EÚ presvedčených, že faktory súvisiace so životným prostredím majú na kvalitu ich života „veľmi veľký“ alebo „dosť veľký“ vplyv[1]. Ľudia si uvedomujú, že znečistenie sa nezastaví pri hraniciach štátu a životné prostredie predstavuje jednu z oblastí politiky, v ktorej majú opatrenia prijaté na úrovni EÚ širokú podporu verejnosti[2]. Za obdobie posledných 30 rokov sa EÚ podarilo vybudovať komplexný rámec právnych noriem v oblasti ochrany životného prostredia a tento proces bol sprevádzaný strategickými environmentálnymi akčnými programami. V šiestom environmentálnom akčnom programe Spoločenstva (6. EAP)[3] sa stanovuje rámec Spoločenstva pre politiku životného prostredia pre obdobie od júla 2002 do júla 2012. Predstavuje environmentálny aspekt stratégie EÚ pre udržateľný rozvoj, stanovuje priority pre oblasť životného prostredia a zároveň sa zameriava na štyri hlavné problémy: - zmena klímy; - príroda a biodiverzita; - zdravie a kvalita života a - prírodné zdroje a odpady. Pre každú z týchto prioritných oblastí sa v 6. EAP stanovujú špecifické ciele a opatrenia. 6. EAP je zameraný aj na množstvo prierezových problémov, ktoré zahŕňajú celkovú formuláciu a implementáciu politiky životného prostredia. Zároveň sa v ňom stanovuje množstvo dôležitých zásad. V tomto priebežnom hodnotení sa rozoberajú tri odlišné otázky. Po prvé sa hodnotí miera, do akej Únia v súčasnosti plní záväzky prijaté v rámci 6. EAP. Po druhé ide o skúmanie najnovších vedeckých dôkazov s cieľom posúdiť, či na základe postupu stanoveného v pôvodnom 6. EAP bude možné riešiť súčasné problémy v oblasti životného prostredia. Po tretie sa zvažuje možnosť, či by sa strategický postup EÚ v oblasti životného prostredia mal prehodnotiť vo svetle zmeny politických súvislostí od roku 2002, a zároveň by sa mala zohľadniť nedávno prepracovaná stratégia EÚ pre udržateľný rozvoj, Lisabonská stratégia pre hospodársky rast a zamestnanosť a program Komisie pre lepšiu právnu úpravu. Vo svetle tohto hodnotenia sa dospelo k záverom, na základe ktorých sa určila miera, do akej sa priority Spoločenstva musia prehodnotiť pre obdobie do júla 2012. 2. STAV žIVOTNÉHO PROSTREDIA Vedecké poznatky o stave životného prostredia predstavujú východiskový bod pre politiku životného prostredia. Tvorcovia politiky musia poznať mieru, do akej sa problémy životného prostredia zlepšujú, alebo zhoršujú. V prípadoch, keď sa situácia zhoršuje, je nevyhnutné rozvinúť nové a ambiciózne odpovede politiky. Jedným z hlavných zistení, ktoré sa týkajú súčasného stavu životného prostredia v Európe[4] je, že sa vďaka politikám životného prostredia v rámci EÚ zlepšila kvalita života občanov, a že sa dosiahol významný pokrok v oblastiach, ako je zníženie emisií skleníkových plynov, zachovanie mokradín, udržateľné lesné hospodárstvo a odpadové hospodárstvo. Avšak konečný záver znie, že napriek dosiahnutému pokroku sa závažnosť mnohých problémov v oblasti životného prostredia stupňuje a v Európe sa ešte nenastúpila cesta smerom k zabezpečeniu skutočne udržateľného rozvoja. 3. HOSPODÁRSKY RAST, PRACOVNÉ PRÍLEžITOSTI A žIVOTNÉ PROSTREDIE V júni 2006 Rada Európskej únie prijala obnovenú stratégiu pre udržateľný rozvoj (SDS) pre potreby rozšírenej EÚ[5]. Potvrdila, že udržateľný rozvoj je spoločným cieľom Európskej únie, ktorým sa určujú všetky unijné politiky a aktivity. 6. EAP predstavuje environmentálny aspekt SDS[6]. Koncepcia udržateľného rozvoja je posilnená vďaka súčinnosti hospodárskych, sociálnych a environmentálnych prvkov. Čisté a zdraviu prospešné životné prostredie je nevyhnutným predpokladom pre dobré životné a sociálne podmienky pre ľudí. Avšak dobre navrhnutá politika životného prostredia môže prispieť aj k napĺňaniu ďalších cieľov, akými sú napríklad zvyšovanie konkurencieschopnosti, posilnenie hospodárskeho rastu a podpora tvorby nových pracovných miest. Náklady spojené s nečinnosťou Znečistenie životného prostredia je možné chápať ako príklad „zlyhania trhu“, ktoré má za následok veľmi reálne hospodárske náklady. Pri vytváraní politiky je preto nevyhnutné, aby sa určili „náklady spojené s nečinnosťou“, a aby sa následne riešili. Napríklad znečistenie ovzdušia má za následok zníženie produktivity a výdavky v oblasti zdravotnej starostlivosti, ktoré ročne dosahujú 14 miliárd eur[7]. Je takisto potrebné zvážiť fakt, že náklady vynaložené na včasné preventívne opatrenia sú častokrát nižšie, ako náklady potrebné na nápravu už existujúcich škôd. Tento fakt bol zdôraznený v hodnotiacej správe Nicholasa Sterna o hospodárskych dôsledkoch zmeny klímy v októbri 2006 a na jej základe sa došlo k záveru, že obmedzenie zvyšovania teploty na bezpečnú úroveň by sa rovnalo približne 1 % celosvetového HDP, kým náklady vynaložené v prípade pokračovania bez zmien by boli päťnásobne vyššie. Prostredníctvom hodnotenia ekosystému na prahu nového tisícročia sa potvrdila nielen strata ekosystémových služieb, ale takisto sa došlo k záveru, že to má za následok veľké hospodárske straty. Hnacia sila pre inováciu a účinnosť prírodných zdrojov Potreba zlepšiť výkon životného prostredia môže spustiť proces inovácií, ktorý obratom prispieva k zvýšeniu konkurencieschopnosti. Spoločnosti môžu dosiahnuť „výhodu prvého ponúkajúceho“ tým, že predajú svoje inovácie a návrhy riešení v oblasti životného prostredia iným spoločnostiam. Vhodným príkladom je využitie veternej energie, kde EÚ zohráva vedúcu úlohu vo svetovom meradle. Pomocou zníženia miery znečistenia sa môžu tiež vyvinúť efektívnejšie výrobné procesy. Vďaka následnému zlepšeniu v oblasti účinnosti energií a prírodných zdrojov sa môže zvýšiť produktivita, a zároveň znížiť závislosť na dodávateľoch mimo EÚ. Politika v oblasti životného prostredia napomohla rozvoju silnejúceho odvetvia environmentálnych technológií. Ročný obrat európskych ekologických priemyselných odvetví je 227 miliárd eur, čo predstavuje približne 2, 2 % HDP EÚ. Tento sektor predstavuje 3,4 milióna pracovných miest na plný úväzok alebo 1, 7 % celkovej zamestnanosti v rámci EÚ[8]. Normy EÚ v oblasti životného prostredia takisto prispievajú k prosperite v Európe tým, že posilňujú jednotný trh. Bez spoločných noriem riskujeme vytvorenie „ekologickej ochrany“, kvôli ktorej budú vnútroštátne právne predpisy fungovať ako prekážky pri vzájomnom obchode. Tým, že sa do tvorby podnikových stratégií začlenia aj úvahy o životnom prostredí, môže to priniesť úžitok aj jednotlivým spoločnostiam. Okrem zvýšenej miery inovácie a produktivity to môže viesť k silnejšej obchodnej značke, vylepšenému podnikovému imidžu a novým možnostiam na trhu (napríklad využívaním možností, ktoré sa ponúkajú v rámci ekologického verejného obstarávania). Riešenie problémov v oblasti životného prostredia si tiež vyžaduje koordinovaný medziodborový výskum a inovácie. Toto zváženie je jedným z hlavných dôvodov, prečo Komisia predložila návrh na vytvorenie Európskeho technologického inštitútu, úlohou ktorého by bolo zhromaždiť najlepšie zdroje informácií a odborné poznatky s cieľom riešiť problémy životného prostredia na technologickej úrovni. 4. HODNOTENIE PRIORITNÝCH OBLASTÍ 6. EAP S cieľom nájsť odpovede v rámci vedeckej reality, priniesť „Európu výsledkov“ v oblasti, v ktorej občania požadujú väčšiu mieru konania a zaistiť udržateľný hospodársky rast, potrebuje EÚ politiku životného prostredia, ktorá by bola ambicióznejšia a výrazne zameraná do budúcnosti. V každej z prioritných oblastí, určených v rámci 6. EAP, sa vyskytujú obzvlášť významné problémy, ktoré je potrebné riešiť. 4.1. Zmena klímy Na základe 6. EAP sa zmena klímy chápe ako „ obzvlášť významný problém pre obdobie nastávajúcich 10 rokov a v období po ňom “ a prejavujú sa snahy prispieť k naplneniu dlhodobého cieľa „ stabilizovať koncentrácie skleníkových plynov v atmosfére na takej úrovni, na ktorej by sa zabránilo nebezpečným zásahom človeka do klimatického systému“ [9]. Od prijatia 6. EAP sa naše chápanie rizík spojených so zmenou klímy zlepšilo a podľa toho sa musia zmeniť aj naše reakcie. V rámci EÚ môžeme hovoriť o troch hlavných problémoch. V prvom rade musíme „pozametať pred vlastným prahom“ a snažiť sa znížiť emisie skleníkových plynov v rámci EÚ a posunúť sa smerom k vytvoreniu hospodárstva s nízkym obsahom uhlíka. Každý z členských štátov sa zaviazal, že bude plniť právne záväzné ciele v rámci dohody o rozdelení povolených emisií[10] za účelom dosiahnutia cieľov stanovených podľa Kjótskeho protokolu. Systém obchodovania s emisiami pre celú EÚ (ETS)[11] bol úspešne spustený a predstavuje mechanizmus, ktorý môže prerásť až do podoby celosvetového systému na obmedzenie emisií. Pokrok smerom k naplneniu záväzkov EÚ v súlade s Kjótskym protokolom znížiť emisie je z väčšej časti na dobrej ceste, ale dosiahnutie stanoveného cieľa si bude vyžadovať zvýšené úsilie[12] zo strany všetkých odvetví hospodárstva, konkrétne v oblasti energetiky, dopravy, priemyslu a poľnohospodárstva. V marci 2007 Európska rada schválila návrh Komisie, ktorý sa týka balíka opatrení pre oblasť energetiky a klímy. Zaviazala sa znížiť emisie skleníkových plynov najmenej o 20 % do roku 2020 a usúdila, že tento cieľový percentuálny podiel by sa mal zvýšiť na 30 % v kontexte medzinárodnej dohody, ktorá by zahŕňala ďalšie rozvinuté krajiny. V rámci balíka opatrení Rada stanovila cieľovú hodnotu, ktorá sa má dosiahnuť do roku 2020 a ktorá predstavuje 20 % pre produkciu obnoviteľnej energie a 10 % pre spotrebu biopalív. Takisto zdôraznila potrebu zvýšiť energetickú účinnosť v rámci EÚ[13] a stanovila cieľ znížiť spotrebu energie v EÚ o 20 % v porovnaní s odhadmi pre rok 2020. Hlavnou výzvou pre EÚ bude prinášať výsledky v oblasti týchto politických záväzkov a uskutočniť ďalšie významné kroky na rozšírenie záberu ETS, do ktorého bude zahrnutých viac odvetví (ako napríklad letecký priemysel) a väčšie množstvo plynov. Komisia sa takisto bude zaoberať možnosťami ako zlepšiť účinnosť ETS, okrem iných prostriedkov aj využívaním dražby vo väčšej miere. EÚ musí podporiť pokračovanie využívania obnoviteľných zdrojov energie a zvýšiť výskum v rámci nových technológií, akými sú napríklad zachytávanie a ukladanie uhlíka, využívanie vodíka ako paliva a biopalivá druhej generácie[14]. V procese rozvíjania nových technológií bude potrebné vypracovať podporný regulačný rámec. Aby Komisia išla príkladom pre ostatné verejné inštitúcie, určí stratégiu na zníženie emisií svojich skleníkových plynov do konca roku 2007. Aby sa problémy súvisiace so zmenou klímy mohli riešiť účinne, bude potrebné znížiť emisie skleníkových plynov na celosvetovej úrovni a to v oveľa väčšej miere, a preto v druhom rade hovoríme o „diplomatickom spôsobe riešenia problémov, ktoré súvisia so zmenou klímy“. EÚ sa pripisuje zodpovednosť za približne 14 % z celosvetového množstva emisií skleníkových plynov[15], pričom sa tento percentuálny podiel zníži, ak sa krajiny ako Čína alebo India budú rozvíjať aj naďalej. EÚ má záväzok zapojiť do spolupráce aj tretie krajiny s cieľom podporiť dosiahnutie celosvetovej dohody o určení obmedzenia pre emisie skleníkových plynov na obdobie po ukončení prvej fázy Kjótskeho protokolu v roku 2012. To znamená potrebu presvedčiť Spojené štáty a ďalšie krajiny, že je v ich vlastnom záujme, aby boli na prednom mieste v boji proti zmene klímy. Odpoveď v celosvetovom meradle takisto znamená, že sa musí nájsť spôsob, ktorý by umožnil rozvojovým krajinám pokračovať v hospodárskom raste pri čo najmenšom narušení hospodárskej súťaže a zároveň znižovať množstvo emisií. Bude potrebné zvýšiť presun poznatkov v oblasti technológií a technickej pomoci. Zmena klímy predstavuje v čoraz väčšej miere súčasť kľúčovej vonkajšej politiky EÚ vo všetkých svojich aspektoch (energetika, rozvoj, doprava a zdravotníctvo). Ak máme definovať odpoveď v celosvetovom meradle, potom tak Komisia ako aj členské štáty budú musieť primeraným spôsobom stanoviť diplomatické priority (a vyčleniť zdroje). Na základe konkrétnych a naliehavých výziev sa vyvinie mechanizmus s cieľom zastaviť a následne zvrátiť proces odlesňovania na celom svete, ktorý je zodpovedný za 20 % emisií skleníkových plynov z ich celkového množstva. V treťom rade sa problémy týkajú prispôsobenia sa zmene klímy. Očakávané zmeny teploty a atmosférických zrážok spolu so zvýšenou premenlivosťou klímy budú pôsobiť na spôsoby poľnohospodárskej produkcie. Riziko výskytu extrémnych výkyvov počasia, akými sú napríklad horúčavy, povodne, suchá a lesné požiare, v budúcnosti vzrastie. Pri budovaní infraštruktúry sa bude musieť zohľadniť stúpanie hladiny morí. Pri zmenách teploty sa rozšíri škála ochorení. My iba začíname pozorovať skutočný dopad zmeny klímy, ale potreba prispôsobiť sa musí byť súčasťou všetkých významných európskych a vnútroštátnych politík. V roku 2007 Komisia predloží zelenú knihu o prispôsobení sa zmene klímy, v ktorej navrhne možné opatrenia. 4.2. Príroda a biodiverzita V 6. EAP sa potvrdil cieľ EÚ zastaviť úbytok biodiverzity v Európe do roku 2010. V celosvetovom meradle EÚ zdieľa cieľ podstatne znížiť úbytok globálnej biodiverzity do toho istého dátumu. V máji 2006 Komisia uverejnila stratégiu, pomocou ktorej sa tieto ciele dajú dosiahnuť. Dospela k záveru, že vo vnútri EÚ sa rámec na vytváranie politiky z väčšej časti už uplatňuje, a to hlavne realizáciou siete chránených území NATURA 2000. Prioritou pre EÚ musí byť uplatňovanie súčasných právnych noriem účinným spôsobom a v plnej miere. Sieť NATURA 2000 je základným kameňom našej politiky na ochranu biodiverzity v Európe. Stanovuje model ochrany prírody, ktorý je právne vymožiteľný, jeho základnou stavebnou jednotkou sú ekosystémy a jeho hnacou silou je veda. Vďaka štyrom hlavným výzvam sa zabezpečí, že dostupné fondy EÚ sa v plnej miere využijú na ochranu prírody, a tým sa rozšíri sieť NATURA 2000 aj na morské oblasti, dokončí sa označenie miest určených na ochranu v členských štátoch, ktoré vstúpili do Európskej únie od roku 2004 a vyvinie sa úsilie pochopiť a následne reagovať na dôsledky zmeny klímy v rámci siete NATURA. Na základe tejto stratégie sa určujú oblasti, v ktorých by sa mali vyvinúť nové iniciatívy pri vytváraní politiky. Jednou z nich bude snaha riešiť vplyv obchodu na biodiverzitu. Ďalšou bude snaha EÚ reagovať na problémy spojené s invazívnymi druhmi. S cieľom zlepšiť proces rozhodovania na úrovni EÚ a na vnútroštátnej úrovni je potrebné vyvinúť lepší spôsob hodnotenia nákladov a prínosov spojených s prírodným kapitálom a službami ekosystému. Stratégia sa taktiež vzťahuje na problém celosvetového úbytku biodiverzity, v rámci ktorého sa aj napriek činnosti vykonanej v súvislosti s Dohovorom o biologickej diverzite dosiahol len určitý pokrok. Škála výziev, ktorým sa musí čeliť, je taká široká, že je potrebné nájsť dodatočné riešenia a zo všetkého je najväčšmi potrebné nájsť spôsob, ktorým by sa ochrana biodiverzity stala hospodársky príťažlivou. Odvolávať sa na vnútornú hodnotu prírody samo o sebe nebude stačiť. EÚ sa bude snažiť, aby sa urýchlila práca spojená so zabezpečením prístupu ku genetickým zdrojom a s režimom zdieľania z nich prameniacich výhod. Toto tiež znamená, že rozvinuté krajiny by mali zvýšiť finančné prostriedky z fondov rozvoja na projekty určené na podporu biodiverzity, a zároveň by sa mali zaviazať, že budú naďalej odstraňovať dotácie, ktoré majú za následok poškodenie životného prostredia. Bude nevyhnutné, aby EÚ zvýšila svoje úsilie pri zastavení odlesňovania, ktoré okrem toho, že má veľký vplyv na zmenu klímy, je aj jedným z najdôležitejších dôvodov celosvetového úbytku biodiverzity. Nelegálna ťažba dreva je jedným z hlavných problémov a Komisia nedávno začala rokovania s Malajziou, Ghanou a Indonéziou v rámci dohody o vymožiteľnosti lesného práva, správe a obchode (FLEGT). Cieľom je zaistiť, aby sa ťažba dreva dovezeného z partnerských krajín uskutočňovala legálnym spôsobom. V snahe doplniť tento proces Komisia predloží ďalší návrh o predaji tropického dreva. Komisia tiež preskúma inovačné prístupy, ako napríklad pridanie ekonomickej hodnoty za účelom zastaviť celosvetový proces odlesňovania. Používanie vlečných sietí na lov veľkou mierou poškodzuje dná morí a oceánov a vystavuje morskú biodiverzitu značnému riziku. Valné zhromaždenie OSN prehodnotilo význam tohto kľúčového problému a vydalo usmernenie[16], ktoré sa týka opatrení na ochranu citlivých morských ekosystémov. Komisia navrhne právne predpisy s cieľom implementovať toto uznesenie stanovením právnych požiadaviek na hodnotenie a zabránenie vplyvu spojeného s využívaním vlečných sietí, označenie a uzatvorenie citlivých oblastí a zdieľanie informácií. Cieľom Komisie je naďalej spolupracovať s členskými štátmi, aby bolo možné zaviesť ekologicky založený manažment v rámci rybárskeho priemyslu na celom svete, a aby sa odstránilo využívanie zničujúcich spôsobov rybolovu na otvorenom mori. Európska únia bude aj naďalej podporovať trvajúce medzinárodné moratórium na komerčný lov veľrýb. 4.3. Životné prostredie, zdravie a kvalita života Cieľom 6. EAP je „... zabezpečiť taký stav životného prostredia, v ktorom miera znečistenia nebude mať škodlivé účinky na zdravie ľudí a na životné prostredie “[17]. Štyri právne predpisy vytvárajú základ stanoviska EÚ o obmedzení hrozby životného prostredia na zdravie ľudí: Rámcová smernica o vodách[18] (prijatá v roku 2000), právne predpisy o registrácií, hodnotení a povoľovaní chemikálií (REACH)[19] prijaté v roku 2006, súčasný návrh smernice o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom vzduchu pre Európu[20] a návrh rámcovej smernice o pesticídoch[21]. Tieto iniciatívy sú buď pomerne nové, alebo sa stále nachádzajú v legislatívnych kanáloch inštitúcií EÚ. Spolupráca so zainteresovanými stranami s cieľom zaistiť ich účinnú implementáciu predstavuje strednodobú prioritu. Je potrebné zvýšiť úsilie pri implementácií rámcovej smernice o vodách na vnútroštátnej úrovni a na dosiahnutie tohto cieľa je nevyhnutné, aby vnútroštátne orgány uvoľnili dostatočné množstvo finančných prostriedkov. Vďaka lepšej implementácií smernice o čistení komunálnych odpadových vôd[22] a právnym predpisom, ktoré sa týkajú spodných vôd, sa značne obmedzia bodové zdroje emisií. Tematická stratégia o znečistení ovzdušia[23] obsahuje návrh opatrení, ako postupovať v prípadoch znečistenia ovzdušia malými časticami a pri iných formách znečistenia. Aby sa podarilo dosiahnuť ciele stanovené v tejto stratégií, bude potrebné prijať a následne implementovať smernicu o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom vzduchu pre Európu a zároveň prijať podporné opatrenia Spoločenstva, ako napríklad právne predpisy o emisiách z ťažkých nákladných vozidiel a prepracovanie súčasných právnych predpisov o emisiách z priemyselných odvetví (smernica IPPC). Cieľom právnych predpisov REACH je zaistiť vysokú úroveň ochrany ľudského zdravia a životného prostredia, vrátane presadzovania alternatívnych metód určených na hodnotenie nebezpečných látok a zabezpečiť voľnosť obehu látok na vnútornom trhu a zároveň podporovať konkurencieschopnosť a inovácie. REACH povedie k lepšiemu a skoršiemu určovaniu vlastností chemických látok (a nových látok) a k určovaniu a uplatňovaniu primeraných opatrení rizikového manažmentu. V snahe vytvárať ďalšiu generáciu politík životného prostredia bude Komisia hodnotiť, či súčasné opatrenia obsahujú medzery, ktoré je potrebné vyplniť, ako napríklad problémy spojené s „kokteilovým účinkom“ chemických látok. Komisia bude pri rešpektovaní princípu subsidiarity pokračovať vo svojej snahe nachádzať spôsoby, ako zlepšiť životné prostredie v mestách (kde sídli viac ako 70 % populácie EÚ). Komisia sa taktiež bude snažiť zlepšiť informovanosť verejnosti o znečistení životného prostredia a nepriaznivých vplyvoch na ľudské zdravie. 4.4. Prírodné zdroje a odpady Cieľom 6. EAP je „ zaistiť lepšiu efektívnosť prírodných zdrojov a zdokonaliť hospodárenie s prírodnými zdrojmi a odpadové hospodárstvo a pomôcť zabezpečiť udržateľné modely výroby a spotreby “[24]. Stúpajúce ceny komodít naznačujú, že ponuka prírodných zdrojov nie je nekonečná. Sociálny a hospodársky vývoj v EÚ sa musí udržať v rámci únosných možností ekosystémov. Množstvo odpadu sa neustále zvyšuje a pretrvávajúce reálne obavy vyvoláva neschopnosť prelomiť spojenie medzi hospodárskym rastom na jednej strane a dôsledkami využívania prírodných zdrojov na životné prostredie na strane druhej, a takisto prepojenie spotreby a veľkého množstva odpadov. Tematická stratégia predchádzania vzniku odpadu a jeho recyklovania[25] predstavuje základ budúcej politiky odpadového hospodárstva EÚ. Implementácia tejto stratégie, vrátane navrhovanej rámcovej smernice o odpadoch[26], smernice o skládkach odpadu a právnej úpravy prepravy odpadov, bude predstavovať prioritnú oblasť v nadchádzajúcich rokoch. Najväčšia pozornosť sa bude venovať odvetviam, ktoré sú zodpovedné za využívanie prírodných zdrojov v najväčšej miere (bytová výstavba, doprava a výroba potravín) a oblastiam, v ktorých sa objavili implementačné medzery. Komisia sa zaviazala zastaviť nelegálnu prepravu nebezpečného odpadu do tretích krajín a tiež chce prijať opatrenia potrebné na lepšiu implementáciu právnych predpisov EÚ v tejto oblasti. Cieľom 6. EAP je oddeliť hospodársky rast od zhoršovania stavu životného prostredia. Tematická stratégia o udržateľnom využívaní prírodných zdrojov[27] poskytuje dlhodobý rámec, ktorý umožňuje dosiahnuť tento cieľ a zároveň predstavuje prvý krok k premene EÚ na najúčinnejšie hospodárstvo v oblasti zdrojov. Tematická stratégia predchádzania vzniku odpadu a jeho recyklácie a s ňou úzko spojená prepracovaná rámcová smernica o odpadoch prispievajú k dosahovaniu tohto cieľa. Zdôrazňujú význam princípu životného cyklu pri implementácií tzv. odpadovej hierarchie, ktorá sa ako hlavná zásada v oblasti politiky týkajúcej sa odpadov zakladá na troch krokoch – predchádzanie vzniku odpadov, ich opätovné použitie ako druhotnej suroviny a recyklácia – v zostupnom poradí. V roku 2007 Komisia takisto predloží návrh zelenej knihy EÚ pre udržateľnú výrobu a spotrebu s cieľom zvrátiť neudržateľné modely výroby a spotreby v príslušných odvetviach a zohľadnia sa pritom následky do celého životného cyklu výrobkov. 5. VÝHľADY V RÁMCI LEPšEJ TVORBY POLITÍK 5.1. Posilňovanie medzinárodnej spolupráce Dôležitosť medzinárodného aspektu politiky životného prostredia narastá z viacerých vzájomne prepojených dôvodov. Väčšina najvážnejších problémov životného prostredia, akým je napríklad zmena klímy, má globálny charakter. Kvalita životného prostredia v Európe závisí aj od prístupu našich susedov. Snaha zlepšiť kvalitu prostredia Stredozemného, Baltského a Čierneho mora bude úspešná len vtedy, ak sa prijmú opatrenia na regionálnej úrovni[28]. Niektoré aspekty globalizácie, vrátane liberalizácie obchodu, by mohli mať za následok poškodenie životného prostredia, v prípade, že sú nekontrolované. Taktiež existuje jednoznačne jasné prepojenie medzi úpadkom životného prostredia a celosvetovou chudobou a medzi bezpečnosťou životného prostredia a politickou bezpečnosťou. Podpora udržateľného rozvoja u našich medzinárodných partnerov nám pomôže pri napĺňaní ďalších cieľov vonkajšej politiky – vrátane rozvojových cieľov na prahu ďalšieho tisícročia. V protiklade s týmito súvislosťami sa na základe európskeho konsenzu o rozvoji vytýčil cieľ skoncovať s chudobou v kontexte udržateľného rozvoja ako základný a hlavný cieľ rozvojovej spolupráce v rámci EÚ. Európa je husto osídleným a hospodársky vyspelým kontinentom, čo znamená, že využívame viac prírodných zdrojov, ako sme schopní vyrobiť. Tento problém sa musí riešiť, ak EÚ plánuje znížiť svoj podiel na celosvetovom znečisťovaní a vyčerpávaní zdrojov. Zároveň sme závislí na využívaní prírodných zdrojov tretích krajín a máme veľký záujem o to, aby sa tieto zdroje využívali udržateľným spôsobom. Keď sa zohľadnia všetky spomenuté fakty, vyplýva z nich, že vonkajšie opatrenia EÚ v rámci politiky životného prostredia musia riešiť dané problémy na viacerých rozličných úrovniach. V nadchádzajúcich rokoch sa Komisia bude sústreďovať na: - Podporu udržateľného rozvoja v celosvetovom meradle a ďalšie uplatňovanie environmentálneho hľadiska vo všetkých vonkajších politikách EÚ, nie len v rámci našej rozvojovej pomoci, ale tiež v oblasti obchodu a spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. V reakcii na správu Dvora audítorov z roku 2006, v ktorej sa zdôraznili nedostatky rozvojových politík budú programy a projekty zohľadňovať environmentálne požiadavky[29] a vypracuje sa nová stratégia integrácie životného prostredia. - Účinnú „diplomaciu v oblasti životného prostredia“, ktorá bude znamenať prepojenie cieľov stanovených pre oblasť životného prostredia v rámci ďalších medzinárodných rokovaní. Bude potrebné využiť plný potenciál dohôd o obchode a spolupráci na regionálnej a bilaterálnej úrovni. EÚ bude naďalej podporovať záležitosti súvisiace s udržateľným rozvojom v kontexte rokovaní na úrovni WTO. V rámci súčasného kola mnohostranných obchodných rokovaní na úrovni WTO sa Komisia snaží o prijatie záväzkov s cieľom liberalizovať obchod s environmentálnymi tovarmi a službami. Okrem toho sa Komisia bude snažiť zaistiť väčšiu spojitosť medzi postojmi prijatými na rôznych medzinárodných fórach, akými sú napríklad Svetová obchodná organizácia a Dohoda o biologickej diverzite. Komisia bude vyvíjať úsilie, aby sa dosiahlo užšie prepojenie s činnosťami hlavných medzinárodných finančných inštitúcií. - Rokovania o dohodách o voľnom obchode s partnermi v Ázii a Latinskej Amerike budú predstavovať možnosť na podporu obchodovania s udržateľnými tovarmi a službami. EÚ využije tieto nadchádzajúce rokovania na diskusiu o špecifických záväzkoch, ktoré sa týkajú liberalizácie obchodu a z ktorých vyplývajú priame výhody v oblasti životného prostredia, a takisto o záväzkoch účinne implementovať mnohostranné dohody o životnom prostredí. - Presadzovanie našich politík životného prostredia a ich požiadaviek. Jedným z najväčších prínosov EÚ k ochrane životného prostredia je podpora šírenia našich vlastných prioritných požiadaviek. Vďaka intenzívnej príprave bolo po rozšírení 12 nových členských štátov schopných prijať politiky a normy životného prostredia EÚ[30]. Podobná príprava pokračuje aj v súčasných kandidátskych a potenciálnych kandidátskych krajinách. Všetky akčné plány v rámci európskej susedskej politiky zahŕňajú konkrétne opatrenia na presadzovanie dobrej správy v oblasti životného prostredia, zbližovanie s EÚ a začleňovanie životného prostredia do sektorálnych politík. Environmentálne normy EÚ sa podporujú aj v rámci súčasných aktivít realizovaných s Ruskom. - Presadzovanie presunu technológií a/alebo prírodných zdrojov do rozvojových krajín ako stimulu na riešenie celosvetových problémov, akým je napríklad zmena klímy. EÚ by mala zohrávať vedúcu úlohu pri presadzovaní a rozvíjaní tohto princípu a nástrojov, ktoré zabezpečujú jeho fungovanie, vrátane podporného režimu na ochranu práv duševného vlastníctva. S cieľom zvýšiť spoluprácu s rozvojovými krajinami v oblastiach prispôsobenia sa a zmiernenia zmeny klímy bude založená Aliancia pre politiku v oblasti globálnej klímy. - Spoluprácu s členskými štátmi s cieľom rozvíjať stratégie na podporu krajiny a regiónov, ktoré vhodným spôsobom riešia problémy spojené so životným prostredím a správou prírodných zdrojov. - Spolu s členskými štátmi posilňovanie dialógu s hlavnými rýchlo sa rozvíjajúcimi hospodárstvami, akými sú napríklad Čína, India, Brazília, Ukrajina a Južná Afrika. V nadchádzajúcich rokoch bude hlavnou prioritou posunúť sa od dialógu smerom k rozvoju a implementácií spoločných programov v oblastiach, ktoré vyvolávajú obavy, napríklad zmena klímy, odpadové hospodárstvo a nelegálna ťažba dreva. - Zlepšenie medzinárodného riadenia v oblasti životného prostredia s prioritou zaktualizovať Program OSN pre životné prostredie (UNEP) tým, že by sa založila Organizácia SN pre životné prostredie (UNEO) s posilneným mandátom a primeraným a transparentným financovaním. - Založenie medzinárodnej skupiny pre udržateľné využívanie prírodných zdrojov a podporu vytvorenia celosvetového systému na kontrolu úrovne biodiverzity (konkrétne čo sa týka lesov). - Zabezpečenie toho, že problémy spojené s európskou politikou pre životné prostredie sa budú riešiť aj v koordinácii s členskými štátmi na úrovni špecializovaných organizácií, akými sú napríklad Medzinárodná námorná organizácia a Medzinárodná organizácia civilného letectva. 5.2. Využívanie princípov lepšej právnej úpravy pri vytváraní politiky životného prostredia Lepšia právna úprava znamená dosahovanie cieľov politiky, akým je napríklad ochrana životného prostredia, najúčinnejšie, ako je to len možné, a zároveň zabezpečenie toho, aby bolo možné vyhnúť sa zbytočným administratívnym prekážkam. Lepšie a zjednodušené právne predpisy sú tiež jedným z najlepších spôsobov, ako zdokonaliť implementáciu, na základe ktorej sa následne zlepšila kvalita životného prostredia. V nadchádzajúcich rokoch sa Komisia bude sústrediť na posilňovanie programu lepšej právnej úpravy pri vytváraní politiky životného prostredia: - využívaním trhu na dosahovanie výsledkov v oblasti životného prostredia, - zjednodušovaním súčasného regulačného rámca v oblasti životného prostredia a znižovaním administratívnych nákladov, - intenzívnou spoluprácou s občianskou spoločnosťou pri rozvíjaní environmentálnych politík a rozvíjaním úzkeho pracovného vzťahu s priemyselnými odvetviami s cieľom podporovať program udržateľného rozvoja; - presadzovaním šírenia dobrých regulačných postupov a - zjednodušením požiadaviek na predkladanie správ a zdokonaľovaním kvality informácií o životnom prostredí. Dosahovanie výsledkov v oblasti životného prostredia pri využití trhu Dobre navrhnutá právna úprava tvorí základ politík EÚ pre životné prostredie, ale pri vytváraní politiky sa môžu využiť aj trhové mechanizmy s cieľom dosiahnuť ciele v oblasti životného prostredia účinným spôsobom z hľadiska nákladov a prispieť k účinnej implementácií. Systém obchodovania s emisiami predstavuje jeden z príkladov a Komisia nedávno prijala zelenú knihu o trhovo orientovaných nástrojoch na účely environmentálnej politiky a súvisiacich politík[31]. V rámci prepracovania smernice IPPC v roku 2007 sa bude zvažovať, či sa trhovo orientované mechanizmy môžu využívať na posilnenie implementácie a podporu inovácií. Pri využití trhu je tiež možné nájsť mechanizmus, prostredníctvom ktorého sa zabezpečí správne ocenenie environmentálnych tovarov a služieb. Jedným z dôležitých nástrojov, pomocou ktorých je možné ovplyvniť správanie spotrebiteľov, je optimálne využitie zdanenia v súvislosti so životným prostredím[32]. Tieto dane je ale potrebné zaviesť tak, aby sa predišlo narušeniu fungovania vnútorného trhu, a aby sa dosiahla čo najvyššia možná miera výhod v oblasti životného prostredia. Takisto existuje názor, že daňové zaťaženie by sa malo presunúť z oblastí, ktoré sa EÚ snaží podporovať, napríklad zamestnanosť, na oblasti spotreby energií a prírodných zdrojov a/alebo znečistenia. EÚ sa zaviazala k odstráneniu dotácií, ktoré majú za následok poškodenie životného prostredia a do roku 2008 predloží Komisia plán reformy týchto dotácií vo všetkých sektoroch s cieľom ich úplného odstránenia. Pri zohľadnení týchto súvislostí by bolo prospešné, aby tvorcovia politiky boli schopní hodnotiť pokrok, bohatstvo a životné podmienky spôsobom, ktorý zahŕňa náklady a výhody v sociálnej oblasti a oblasti životného prostredia. Hrubý domáci produkt (HDP) je uznávaným prostriedkom hodnotenia výkonu hospodárstva a často sa považuje za náhradný ukazovateľ vývoja a životných podmienok ľudí. Avšak vzťah medzi hospodárskym rastom, hodnoteným prostredníctvom HDP, a inými aspektmi udržateľného rozvoja nie je priamočiary[33]. Aby sa tieto problémy dostali do popredia v rámci diskusie o životnom prostredí, bude Komisia sponzorovať významnú konferenciu v roku 2007. V nadväznosti na odporúčania prijaté v rámci stratégie udržateľného rozvoja sa Komisia bude snažiť zlepšiť výkon životného prostredia pre výrobky a výrobné procesy a podporovať ich využívanie tak spoločnosťami, ako aj spotrebiteľmi. Komisia navrhne rozšíriť systém označovania výkonu elektrických spotrebičov a automobilov o ďalšie skupiny výrobkov. Komisia bude zohrávať vedúcu úlohu pri systematickom porovnávaní výkonov ekologického verejného obstarávania v celej EÚ s cieľom dosiahnuť v EÚ do roku 2010 priemernú úroveň ekologického verejného obstarávania, ktorá dosahuje súčasnú úroveň v členských štátoch s najlepšími výsledkami. Zjednodušenie, kodifikácia a zníženie administratívnej záťaže Komisia zvažuje prepracovanie určitého množstva dôležitých právnych nástrojov s výhľadom ďalšieho zjednodušenia, kodifikácie a zníženia administratívnej záťaže, Cieľom bude zlepšiť účinnosť týchto nástrojov pri dosahovaní cieľov v oblasti životného prostredia a zároveň znížiť náklady spojené s administratívou a implementáciou vo sfére obchodu. Úzka spolupráca so zainteresovanými stranami Komisia bude naďalej úzko spolupracovať s občianskou spoločnosťou pri formulácií politiky životného prostredia. Mimovládne organizácie (MVO) predstavujú inštitúcie, ktorým verejnosť dôveruje najviac, pokiaľ ide o problémy životného prostredia[34]. MVO častokrát disponujú odbornými technickými znalosťami, ktoré sú nevyhnutné v procese navrhovania účinných politík. Takisto môžu poskytnúť neoceniteľné prepojenie medzi európskymi občanmi a tvorcami politiky. Lepší prístup k právnej úprave si vyžaduje taktiež dobrý pracovný vzťah s predstaviteľmi priemyselného sektora, ktorí sú v konečnom dôsledku zodpovední za implementáciu väčšiny právnych predpisov v oblasti životného prostredia. Mnohí z nich zapracovali agendu v oblasti životného prostredia do svojich obchodných modelov a Komisia vstúpi s týmito vedúcimi spoločnosťami do aktívneho dialógu. Komisia bude tiež rozvíjať dialóg s predstaviteľmi obchodu, odborových organizácií a MVO s cieľom vyvolať pozitívnu odozvu spoločností, ktorou je napríklad podávanie správ v podnikoch, a ktoré presahujú súčasné minimálne právne požiadavky. Je potrebné, aby Komisia spolu s členskými štátmi pokračovala v úsilí podporovať ekologické inovácie a technológie v oblasti životného prostredia, keďže priemyselné odvetvia môžu významným spôsobom prispievať k ochrane životného prostredia. Kľúčom k dosiahnutiu tohto cieľa je úplná implementácia akčného plánu pre technológie v oblasti životného prostredia a doplňujúce opatrenia. Komisia sa bude snažiť o to, aby sa podpora environmentálnych výrobkov, služieb a procesov zohľadnila pri vytváraní priemyselnej politiky aj politiky životného prostredia. Pri opätovnom preskúmaní politiky pre výskum a technológie v rámci Únie v roku 2008 by sa mala životnému prostrediu venovať ešte väčšia pozornosť. Je taktiež potrebné, aby sa zlepšilo používanie dobrovoľných nástrojov, ktoré boli vytvorené pre potreby priemyslu: EMAS (európsky systém auditu a ekologického manažmentu) a Ecolabel (európska environmentálna značka na označenie výrobkov). Tieto nástroje v sebe skrývajú veľký potenciál, ale ešte sa nerozvinuli v plnej miere. Komisia prepracuje oba tieto systémy s cieľom podporiť ich využívanie a znížiť administratívnu záťaž spojenú s ich riadením . Presadzovanie najlepších postupov pri právnej úprave Komisia sa bude snažiť zdokonaliť kontrolu účinnosti politík a presadzovať viac štruktúrované šírenie najlepších postupov. Výskum Európskej environmentálnej agentúry preukázal, že administratívne náklady spojené s implementáciou právnych predpisov týkajúcich sa životného prostredia sú v niektorých členských štátoch oveľa nižšie, ako v ostatných štátoch. Premenou najlepších postupov na štandardné postupy by sa nám podarilo znížiť tieto náklady, a zároveň zvýšiť účinnosť politík v oblasti životného prostredia. Zjednodušenie a zlepšenie informovanosti v oblasti životného prostredia Rozvíjanie a implementácia politiky v oblasti životného prostredia závisí na poskytovaní prehľadných a spoľahlivých informácií o stave životného prostredia, o následkoch a hnacej sile, z ktorej vyplývajú zmeny. V súčasnosti ostávajú poskytované informácie nespoľahlivé a kvalita údajov sa mení. Vyvinie sa väčšie úsilie, aby sa zmodernizoval spôsob vytvárania a výmeny informácií, konkrétne prostredníctvom spoločného systému informácií v oblasti životného prostredia, ktorý vznikne s cieľom zabezpečiť, aby boli informácie potrebné na rozvíjanie a implementáciu politiky v oblasti životného prostredia ľahko dostupné, a aby sa zároveň znížila zbytočná administratívna záťaž pre príslušné orgány v členských štátoch. 5.3. Presadzovanie integrácie politík Jednou z hlavných zásad politiky životného prostredia je uplatňovanie environmentálneho hľadiska v ostatných oblastiach politiky. Táto zásada je obsiahnutá v článku 6 Zmluvy o založení EÚ, ale dosiahnuté výsledky sú veľmi rôznorodé. V sektore poľnohospodárstva sa za uplynulých 15 rokov uskutočnili významné reformy, na základe ktorých sa zmenilo vnímanie poľnohospodárov a tí sa teraz považujú za správcov prírody. Uplatňovanie environmentálneho hľadiska v ostatných oblastiach politiky bolo však menej úspešné. Cardiffský proces, ktorý sa začal v roku 1998, a ktorý si kládol za cieľ inštitucionalizovať tento typ integrácie, nenaplnil očakávania. Hodnotenia vplyvu predstavujú v súčasnosti typickú vlastnosť v procese vytvárania politiky a priestor na zlepšenie hodnotenia vplyvu životného prostredia, ktorý budú mať ostatné politiky, je naozaj široký. Komisia sa zaviazala, že na základe týchto hodnotení bude možné ľahšie určovať environmentálne, hospodárske a sociálne dôsledky návrhov politiky. Rada pre hodnotenie vplyvu bude predstavovať dôležitý nástroj na dosiahnutie tohto cieľa a malo by sa uvoľniť primerané množstvo zdrojov, aby sa zaistilo, že všetky hodnotenia vplyvu budú obsahovať aj hodnotenie účinkov na udržateľný rozvoj. S cieľom zlepšiť hodnotenie vplyvu životného prostredia na vnútroštátnej úrovni Komisia preskúma účinnosť smerníc o hodnotení vplyvu životného prostredia a o strategickom hodnotení životného prostredia. Komisia sa bude snažiť urýchliť tento proces, a zároveň zaistiť, aby sa nenarušila ochrana životného prostredia[35]. Komisia preskúma všetky možnosti ďalšieho uplatnenia environmentálneho hľadiska v ostatných oblastiach politiky, napríklad v oblasti poľnohospodárskej politiky, politiky pre výskum a rozvojovej politiky. Plány a projekty financované EÚ musia byť v súlade s právom EÚ, vrátane právnych predpisov v oblasti životného prostredia. Ukázalo sa, že systém krížového plnenia je účinný a prispieva k uplatňovaniu environmentálneho hľadiska v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky. Komisia preskúma, či by sa tento nástroj dal využiť aj v ostatných oblastiach politiky, akými sú napríklad rybné hospodárstvo a doprava. Komisia vytvorí strategický rámec s cieľom riešiť problémy spojené s integráciou politík. Osobitnú pozornosť bude venovať hlavne sektorom, ktoré predstavujú najlepšie možnosti pre súčinnosť politík s cieľom zlepšovať kvalitu životného prostredia (poľnohospodárstvo, rybné hospodárstvo, doprava, energetika, regionálna a priemyselná politika a vonkajšie vzťahy EÚ). Na úrovni členských štátov by mali rôzne konfigurácie Rady predložiť výročné správy o tom, ako plnili požiadavku uplatňovať environmentálne hľadisko vo svojej práci. 5.4. Lepšia implementácia a presadzovanie Spoločný rámec v oblasti politiky životného prostredia sa v súčasnosti uplatňuje po 35 rokoch právneho vývoja. Veľký počet sťažností a postupov použitých pri porušení predpisov je znakom toho, že implementácia právnych predpisov v oblasti životného prostredia je menej ako uspokojivá. Napĺňať ciele stanovené v oblasti životného prostredia bude možné len vtedy, keď sa zabezpečí správna implementácia acquis . Účinná implementácia je takisto kľúčovým prvkom programu pre lepšiu právnu úpravu a je potrebná na zamedzenie narušenia hospodárskej súťaže a na hladké fungovanie trhu. Predstavuje jednu z najväčších výziev po rozšírení, ktorej musia čeliť členské štáty pri spracovávaní acquis jedným razom. Komisia bude spolupracovať s členskými štátmi s cieľom zlepšiť schopnosť inštitúcií, pôsobiacich v oblasti životného prostredia, úspešne implementovať normy EÚ. Komisia bude tiež podporovať členské štáty, aby využili možnosti získania finančných prostriedkov z fondov EÚ s cieľom zabezpečiť, aby ich plánované výdavky pri využití rôznych nástrojov[36] prispievali k lepšej implementácii právnych predpisov EÚ v oblasti životného prostredia. V roku 2007 vypracuje Komisia návrh prepracovanej stratégie pre implementáciu a presadzovanie právnych predpisov ES v oblasti životného prostredia. Táto stratégia bude osobitne zameraná na zistené zlyhania v procese implementácie a podporí sa ňou využitie tak právnych, ako aj neprávnych nástrojov. Pri zohľadnení príslušného rozsudku Súdneho dvora[37] a naliehavosti problému, ktorý demonštruje životu nebezpečné vysýpanie toxického odpadu pri Pobreží slonoviny predložila Komisia návrh smernice o ochrane životného prostredia prostredníctvom trestného práva[38] a cieľom tejto smernice je zlepšiť situáciu pri odrádzaní a trestnom stíhaní v prípade zločinov spáchaných v oblasti životného prostredia. 6. ZÁVERY Po uplynutí 50 rokov „budovania Európy“ predstavovala politika životného prostredia jeden z najväčších úspechov. Podarilo sa podstatne znížiť množstvo škodlivých emisií vypúšťaných do vody a vzduchu, dosiahnuť lepšie hospodárenie s odpadmi a znížil sa aj počet škodlivých chemických látok. Vďaka tomu sa zlepšilo aj zdravie ľudí a európsky priemysel sa dostal na popredné miesto vo svete v mnohých sektoroch s vysokým hospodárskym rastom a zároveň sa vytvorilo nespočetné množstvo pracovných miest. Napriek dosiahnutému pokroku musí byť EÚ vo viacerých oblastiach ešte ambicióznejšia. 5. akčný plán pre životné prostredie bol prijatý v roku 1992 pod názvom „Na ceste k udržateľnosti“ a v roku 1999 bol udržateľný rozvoj zmluvne zakotvený ako jeden z cieľov Európskej únie. EÚ však ešte nenastúpila cestu udržateľného rozvoja v oblasti životného prostredia. V prípade zásadných problémov, akými sú napríklad uplatňovanie environmentálneho hľadiska v ostatných oblastiach politiky a zlepšenie presadzovania právnych predpisov EÚ, sa dosiahol len obmedzený pokrok Tlak súvisiaci s problémami životného prostredia sa v skutočnosti stále zvyšuje: množstvo globálnych emisií skleníkových plynov sa zvyšuje, úbytok biodiverzity pokračuje rýchlejším tempom, znečistenie stále negatívne vplýva na zdravie ľudí, množstvo odpadu vyprodukovaného v rámci EÚ naďalej rastie a ekologické dôsledky ľudského konania sa neustále zhoršujú. Zmena klímy, biodiverzita, zdravie a využívanie zdrojov ostávajú naliehavými problémami životného prostredia a 6. EAP predstavuje naďalej správny rámec pre budúce opatrenia na úrovni Spoločenstva. EÚ je vo všeobecnosti na dobrej ceste, keď prijíma opatrenia navrhnuté v akčnom programe. Keďže uplynulo len päť rokov z celkovej desaťročnej doby trvania programu, je stále príliš skoro, aby bolo možné pozorovať výsledky opatrení, ktoré boli navrhnuté v rámci 6. EAP. Mnohé z nich boli prijaté len nedávno a zaistenie ich implementácie bude preto jednou z hlavných priorít Spoločenstva. Pri vedeckom preskúmaní súčasnej situácie sa odhalilo niekoľko medzier, ktoré existujú medzi cieľmi stanovenými v rámci 6. EAP a opatreniami, prostredníctvom ktorých sa tieto ciele majú dosahovať. V týchto oblastiach bude potrebné buď posilniť súčasné opatrenia, alebo prijať nové. Životné prostredie je oblasťou politiky, v rámci ktorej EÚ môže občanom priniesť hmatateľné výsledky v podobe zlepšovania životných a pracovných podmienok. Takisto predstavuje oblasť politiky, v ktorej prevažná väčšina európskych občanov podporuje viac účinnejších opatrení. Pri oslavách svojho 50. výročia hľadí EÚ do budúcnosti na nasledujúcich 50 rokov a je jasné, že rozvíjanie a implementácia politík, pomocou ktorých je možné účinne chrániť životné prostredie v Európe, sa bude nachádzať v samotnom jadre európskeho „projektu“. Až do roku 2012 bude v centre týchto snáh implementácia a činnosti, ktoré vyplývajú zo 6. EAP. [1] Špeciálna štúdia Eurobarometra 217 „Postoje európskych občanov k životnému prostrediu“, práca v teréne, november 2004, uverejnenie, apríl 2005. [2] Na základe prieskumu Eurobarometra z mája 2006 sa zistilo, že 72 % európskych obyvateľov verí, že rozhodovací proces na úrovni EÚ v oblasti ochrany životného prostredia by sa mal uplatňovať vo väčšej miere. [3] Rozhodnutie 1600/2002/ES (Ú. v. L 242/1, 19.9.2002). [4] Správa Európskej environmentálnej agentúry o stave životného prostredia „Životné prostredie, stav a výhľad na rok 2005“ je hlavným vedeckým dokumentom, ktorý sa použil počas prípravy oznámenia, ale od doby uverejnenia 6. EAP sa vedecké poznatky o rozsahu a potrebe riešiť problémy životného prostredia značne zlepšili, z veľkej časti vďaka pracovnej činnosti medzinárodnej skupiny pre zmenu klímy, správe Nicholasa Sterna o hospodárskych dôsledkoch zmeny klímy a uverejneniu hodnotenia ekosystému na prahu nového tisícročia. [5] Rada Európskej únie, 9. jún 2006, dokument 10917/06. [6] Pozri 6. EAP článok 2 ods. 2. [7] V tejto čiastke nie sú zohľadnené náklady spojené s poškodením ekosystému a so znížením produktivity poľnohospodárstva, ktoré sú spôsobené znečistením ovzdušia. [8] Európska komisia, GR pre životné prostredie, „Ekologické priemyselné odvetvia, ich rozsah, pracovné príležitosti, perspektívy a bariéry v raste v rozšírenej EÚ“, september 2006, konečná správa. [9] Pozri 6. EAP článok 2 ods. 2. [10] Rozhodnutie 2002/358/ES (Ú. v. L 130/1, 15.5.2002). [11] Smernica 2003/87/ES (Ú. v. L 275/ 32, 25.10.2003). [12] Podľa Kjótskeho protokolu sa EÚ do roku 2008—2012 zaviazala k zníženiu emisií skleníkových plynov o 8 % v porovnaní s úrovňou z roku 1990. [13] Konkrétne v prípade nových členských štátov existujú možnosti na významné potenciálne úspory energie. [14] Biopalivá prvej generácie vyrábané hlavne z potravinárskych plodín a využívajúce najefektívnejšie výrobné metódy celkovo viedli k zníženiu skleníkových emisií (o 30 - 50 % menej, ako tradične používané palivá, ktoré nahrádzajú). Avšak zníženie skleníkových plynov a celkový vplyv na životné prostredie je závislý na spôsoboch výroby, vrátane využívania plodín ako východiskových surovín. Pestovanie plodín na výrobu biopalív prvej generácie môže takisto zvýšiť nátlak na odlesňovanie v rozvojových krajinách v prípade, že si to vyžaduje dodatočné zaberanie lesnej pôdy. Vyššie úspory skleníkových emisií sa očakávajú v súvislosti s biopalivami druhej generácie (až do 90 %). [15] http://ec.europa.eu/environment/climat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf [16] Uznesenie 61/105. [17] Pozri 6. EAP článok 2 ods. 2. [18] Smernica 2000/60/ES (Ú. v. L 327/1, 22.12.2000). [19] Nariadenie 1907/2006/ES z 18. decembra 2006 (Ú. v. L 396/1 z 30.12.2006). [20] KOM(2005) 447 z 21.9.2005. [21] KOM(2006) 373 z 12.7.2006. [22] Smernica 91/271/EHS z 21. mája 1991 (Ú. v. ES L 135, 30.5.1991). [23] KOM(2005) 446 z 21.9.2005. [24] Pozri 6. EAP článok 2 ods. 2. [25] KOM(2005) 666 z 21.12.2005. [26] KOM(2005) 667 z 21.12.2005. [27] KOM(2005) 670 z 21.12.2005. [28] KOM(2007) 160: Čiernomorská synergia – nová iniciatíva regionálnej spolupráce [29] Európsky dvor audítorov: Osobitná správa č. 6/2006: Environmentálne aspekty rozvojovej spolupráce Komisie. [30] Konečným dôsledkom bolo značné zlepšenie stavu životného prostredia v EÚ. [31] KOM(2007) 140 z 28.3.2007. [32] Hospodársky rast, konkurencieschopnosť a pracovné príležitosti: Výzvy a výhľady do 21. storočia – Biela kniha, KOM(93) 700, kapitola 10. [33] Napríklad pomocou HDP sa nehodnotí udržateľnosť hospodárskeho rastu a štát môže dosiahnuť dočasne vysokú úroveň HDP tým, že využíva prírodné zdroje v príliš veľkej miere, alebo zle rozdeľuje investície. Dokonca aj prírodné katastrofy veľkého rozsahu, ako napríklad tsunami v južnej Ázií alebo hurikán Katrina, môžu mať pre HDP pozitívne dôsledky (vo zvrátenom zmysle slova). [34] EUROBAROMETER 217 „Postoje európskych občanov k životnému prostrediu“ (apríl 2005). [35] Napríklad Komisia v rámci prioritného plánu pre vzájomné prepojenie, ktorý je súčasťou energetického balíka prijatého Komisiou 10. januára 2007, už predložila návrh na skrátenie plánovacích a schvaľovacích postupov na maximálnu dobu trvania 5 rokov pre projekty TEN, ktoré sú v centre európskeho záujmu. [36] Nástroje kohéznej politiky, Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka, Európsky fond regionálneho rozvoja, Európsky sociálny fond, Európsky fond pre rybné hospodárstvo, rámcové programy pre výskum a konkurencieschopnosť a inovácie a nový jednotný nástroj pre oblasť životného prostredia LIFE+. [37] C-176/03, 13. septembra 2005. [38] KOM(2007) 51.