−zabezpečiť primerané finančné prostriedky, ktoré budú v prípade potreby k dispozícii, a transparentné hospodárenie s nimi, a to v súlade so zásadou, že náklady na nakladanie s rádioaktívnym odpadom alebo vyhoretým palivom znášajú pôvodcovia.

Každý členský štát má právo si určiť svoj energetický mix. V čase, keď členské štáty predkladali správy, bolo v prevádzke 129 jadrových reaktorov v 14 členských štátoch s celkovým výkonom približne 120 GWe a priemerným obdobím prevádzky 30 rokov. Podľa odhadov v jadrovom objasňujúcom programe (PINC) by sa do roku 2025 malo zavrieť viac ako 50 reaktorov v EÚ, ktoré sú v súčasnosti v prevádzke, zatiaľ čo v desiatich členských štátoch sa počíta s novou výstavbou, pričom štyri reaktory sú vo výstavbe vo Fínsku, Francúzsku a na Slovensku. To povedie k vzniku ďalšieho rádioaktívneho odpadu a vyhoretého paliva, s ktorým bude potrebné bezpečne a zodpovedne nakladať aj po skončení tohto storočia.

Vyhoreté palivo je jadrové palivo, ktoré bolo natrvalo odstránené z aktívnej zóny reaktora po ožiarení a ktoré v jeho súčasnej podobe už nie je možné použiť. Vzniká pri prevádzke jadrových reaktorov na účely výroby elektrickej energie, výskumu, odbornej prípravy a demonštrácií. Pokiaľ ide o nakladanie s vyhoretým palivom, členské štáty sa môžu rozhodnúť, že časť materiálu buď zhodnotia jeho prepracovaním – pričom zostávajúci materiál, ktorý je vysokoaktívnym odpadom, sa uloží –, alebo vyhoreté palivo priamo uložia, čo znamená, že ho preklasifikujú na vysokoaktívny odpad. To vysvetľuje, prečo by sa nakladanie s týmto materiálom malo riešiť súčasne s nakladaním s rádioaktívnym odpadom.

Členské štáty mali povinnosť transponovať smernicu vrátane vnútroštátnych politík a vnútroštátnych rámcov do 23. augusta 2013. S cieľom umožniť konkrétne plánovanie dostali členské štáty k dispozícii ďalšie dva roky na zavedenie vnútroštátnych programov s lehotou do 23. augusta 2015. V tej istej lehote mali členské štáty povinnosť predložiť národné správy o celkovom vykonávaní smernice, v ktorých predstavili svoje vnútroštátne politiky, rámce a programy týkajúce sa nakladania s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom.

Hoci smernica umožňuje spoločné riešenia v oblasti ukladania, politiku založenú len na tejto možnosti a bez jasných krokov na jej vykonávanie nemožno považovať za politiku zodpovedajúcu cieľom tejto smernice. Komisia si je vedomá závažných výziev spojených so zavádzaním spoločných riešení do praxe. Takisto ako v prípade budovania akéhokoľvek úložiska, aj v tomto prípade sa vyžaduje zapojenie všetkých zainteresovaných strán aj verejnosti a záväzok na najvyššej politickej úrovni. Ako sa uvádza v smernici a ako uznal aj Európsky dvor audítorov, spoločné využívanie úložísk predstavuje potenciálne prospešnú, bezpečnú a nákladovo efektívnu alternatívu. Komisia preto bude podporovať členské štáty pri posudzovaní ekonomických, právnych a sociálnych vplyvov spoločného využívania úložísk a otvorení diskusie na túto tému s cieľom posúdiť vhodnosť a pripravenosť členských štátov realizovať tento spôsob ukladania.

Najdôležitejšou nevyriešenou otázkou vo veľkom počte členských štátov, pokiaľ ide o vnútroštátne politiky, je rozhodnutie o dlhodobom nakladaní so stredneaktívnym odpadom, vysokoaktívnym odpadom a vyhoretým palivom, a najmä ich uloženie,. Navyše polovica členských štátov zvažuje možnosť spoločných riešení v prípade ukladania, a to buď ako prednostnú, alebo ako alternatívnu možnosť (dvojaký prístup). V žiadnom z programov alebo správ členských štátov sa však nestanovujú konkrétne čiastkové ciele alebo opatrenia na realizáciu tohto riešenia.

Politiky členských štátov sú do značnej miery v súlade so zásadami článku 4 ods. 3 smernice. Vo všeobecnosti členské štáty vo svojich právnych predpisoch požadujú, aby sa tieto zásady v ich politikách dodržiavali. Asi len tretina politík členských štátov je však komplexná z hľadiska riešenia všetkých druhov rádioaktívneho odpadu a vyhoretého paliva, ako aj všetkých fáz nakladania s rádioaktívnym odpadom a vyhoretým palivom. Celkovo sú zásady minimalizácie odpadu a preukazovania bezpečnosti upravené lepšie než zásady uplatňovania odstupňovaného prístupu, zavádzania prvkov pasívnej bezpečnosti v záujme dlhodobej bezpečnosti a zohľadňovania vzájomného prepojenia medzi krokmi nakladania s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom.

Vypracovanie vnútroštátnej politiky má zásadný význam z hľadiska dlhodobého nakladania s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom. V hrubých rysoch by v nej mal byť načrtnutý plánovaný prístup členských štátov k nakladaniu s rádioaktívnym odpadom a vyhoretým palivom, a to od jeho vzniku až po uloženie, pričom by mala byť v súlade so zásadami uvedenými v článku 4 smernice. Vnútroštátne politiky by sa mali premietnuť do konkrétnych plánov opatrení vo vnútroštátnych programoch členských štátov.

Vyraďovanie jadrových elektrární z prevádzky bude v nadchádzajúcich rokoch čoraz dôležitejšou činnosťou európskeho jadrového priemyslu vzhľadom na starnutie jadrových reaktorov, pričom je takisto potrebné investovať do nahradenia existujúcich jadrových elektrární, ako sa preukázalo v jadrovom objasňujúcom programe. Táto skutočnosť bude mať významný vplyv na množstvo vyprodukovaného rádioaktívneho odpadu, najmä veľmi nízkoaktívneho odpadu a nízkoaktívneho odpadu, a preto by sa mala zohľadniť pri plánovaní úložísk a skladov. Pokiaľ ide o stredneaktívny odpad a vysokoaktívny odpad, z hľadiska dostupnosti dostatočnej dlhodobej skladovacej kapacity a rozvoja riešení udržateľného ukladania je bezpečné a zodpovedné nakladanie s týmto odpadom náročné.

Všetko vyhoreté palivo, ktoré sa nachádza v EÚ, sa v súčasnosti skladuje, pretože na svete momentálne nie je v prevádzke nijaké civilné úložisko pre vyhoreté palivo. Hoci historickou a súčasnou praxou v niektorých členských štátoch je prepracovanie vyhoretého paliva, väčšina členských štátov, ktoré prevádzkujú jadrové elektrárne, má v úmysle uložiť svoje vyhoreté palivo v hlbinných geologických úložiskách bez prepracovania v budúcnosti. To povedie k zvýšeniu objemu vysokoaktívneho odpadu určeného na skladovanie a uloženie. Vzhľadom na plánované uzavretie zariadení na prepracovanie odpadu v Spojenom kráľovstve do roku 2020 a dosahy brexitu bude Francúzsko po roku 2020 jediným členským štátom, ktorého priemyselnou politikou je prepracovanie odpadu doma, zatiaľ čo niektoré ďalšie členské štáty prepracúvajú palivo v zahraničí a plánujú v tom pokračovať aj v budúcnosti.

Pokiaľ ide o uloženie stredneaktívneho odpadu, vysokoaktívneho odpadu a vyhoretého paliva, koncepcie uloženia podľa článku 12 ods. 1 písm. d) smernice (napr. výber lokality, vypracovanie projektového riešenia) nemajú vo väčšine členských štátov konkrétnu podobu, často vzhľadom na potrebu politických rozhodnutí, ktoré je potrebné vykonať, alebo lokalít, ktoré sa majú vybrať. Z členských štátov, ktoré v nadchádzajúcich desaťročiach plánujú budovať geologické úložiská, zatiaľ iba Fínsko, Francúzsko a Švédsko vybrali ich lokality, čo svedčí o problémoch pri prechode z fázy plánovania do fázy praktickej realizácie. Vo všeobecnosti je Fínsko prvou krajinou, kde sa začalo s výstavbou hlbinného geologického úložiska, pričom sa očakáva, že do prevádzky bude uvedené do roku 2022. Francúzsko a Švédsko by podľa očakávaní mali spustiť prevádzku do roku 2030 (pozri obrázok 2). Ďalších 12 členských štátov plánuje vybudovať hlbinné geologické úložiská a sú v rôznych fázach realizácie týchto plánov. Väčšina členských štátov bez jadrového programu sa venuje vo svojich vnútroštátnych programoch činnostiam siahajúcim až po dočasné uskladnenie alebo vrátenie vyhoretého paliva (ak je to relevantné) dodávateľovi a zatiaľ nevymedzila politiku ani spôsob nakladania s rádioaktívnym odpadom.



Obrázok 2. Plánované začatie prevádzky hlbinných geologických úložísk

Konkrétne plány na vypracovanie dlhodobých riešení v súvislosti s vysokoaktívnym odpadom, stredneaktívnym odpadom a vyhoretým palivom vrátane výskumných, vývojových a demonštračných činností by sa vo všetkých členských štátoch mali zaviesť čo najskôr, aby sa zabránilo neprimeranému zaťaženiu budúcich generácií. Členské štáty, ktoré v súčasnosti nemajú vo svojich programoch takéto konkrétne plány, by mali zabezpečiť, aby mali naďalej dostatočné voľné skladovacie kapacity a mohli tak bezpečne nakladať so svojím inventárom. Z tohto hľadiska sa v správach členských štátov nie vždy jasne preukazuje, ako je v praxi zohľadnená vzájomná prepojenosť medzi produkciou rádioaktívneho odpadu a vyhoretého paliva na jednej strane a ich kapacitami na spracovanie, skladovanie a ukladanie (vrátane vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu z nových zariadení) na druhej strane. Členské štáty by pri revízii svojich vnútroštátnych programov mali tomuto bodu venovať väčšiu pozornosť a mali by o ňom v budúcnosti informovať.

Pokiaľ ide o členské štáty, ktoré vo svojich vnútroštátnych programoch majú konkrétne plány týkajúce sa nakladania s vysokoaktívnym odpadom, stredneaktívnym odpadom a vyhoretým palivom, Komisia poukazuje na potrebu ďalšej diskusie, pretože nie je vždy jasné, ako tieto členské štáty preukazujú, že prijali primerané opatrenia, aby zabezpečili ďalší pokrok a zabránili neprimeranému zaťaženiu budúcich generácií. Komisia bude dodržiavaniu tejto zásady vo svojich stanoviskách k vnútroštátnym programom jednotlivých členských štátov venovať osobitnú pozornosť. Zameria sa na navrhované časové rámce vývoja riešení, keďže tieto rámce boli v súvislosti s určitými čiastkovými cieľmi v niektorých prípadoch neprimerane dlhé, napríklad v prípade výberu lokalít. Výber lokality úložiska je náročný a dlhodobý proces, pri ktorom je v záujme napredovania nevyhnutná účasť verejnosti na procese rozhodovania. Všetky členské štáty by preto v záujme urýchlenia realizácie mali optimalizovať plánovanie, vyčleniť primerané prostriedky, vykonať potrebné výskumné a vzdelávacie činnosti a zapojiť do procesu verejnosťou a ostatné zainteresované strany.

Ukladanie veľmi nízkoaktívneho odpadu a nízkoaktívneho odpadu

Pokiaľ ide o ukladanie veľmi nízkoaktívneho odpadu a nízkoaktívneho odpadu, Komisia konštatuje, že väčšina členských štátov s jadrovými programami formulovali riešenia, pokiaľ ide o nakladanie s ich veľmi nízkoaktívnym odpadom aj nízkoaktívnym odpadom, a napredujú pri realizácii týchto riešení. V niekoľkých členských štátoch však tento bod stále predstavuje problém. K dnešnému dňu bolo vybudovaných viac než 30 úložísk v 12 členských štátoch a približne polovica všetkých členských štátov plánuje výstavbu nových úložísk v budúcom desaťročí. Zvyšné členské štáty buď nemajú žiadne plány, alebo sa spoliehajú na spoločné riešenia. Vo väčšine členských štátov s výskumnými reaktormi alebo nejadrovými programami sú možnosti uloženia rádioaktívneho odpadu len v koncepčnej fáze a príslušné činnosti týkajúce sa výskumu a lokalizácie boli odložené – v niektorých prípadoch až o niekoľko desaťročí. Niekoľko členských štátov takisto plánuje sanáciu existujúcich úložísk odpadov a kontaminovaných plôch.

Monitorovanie pokroku vo vykonávaní

Pokiaľ ide o všeobecné vnútroštátne programy, asi len tretina členských štátov vymedzila jasné a podrobné čiastkové ciele a časové rámce na dosiahnutie svojich cieľov, ako sa požaduje v článku 12 ods. 1 písm. b) smernice. Vo zvyšných prípadoch neboli dlhodobé čiastkové ciele ani harmonogramy jasne prezentované pre celý program, neuviedli sa fázy rozhodovania, rozhodnutia boli odložené do budúcnosti prípadne boli uvedené harmonogramy zastarané. Hoci celkové harmonogramy vnútroštátnych programov jednotlivých členských štátov sú odlišní, čiastočne možno túto skutočnosť vysvetliť rozsahom inventára a súvisiacich činností. Programy zahŕňajú opatrenia s časovým rozpätím od súčasnosti až po 24. storočie (vrátane období po uzatvorení).

Väčšina členských štátov doteraz jasne nevymedzila kľúčové ukazovatele výkonnosti v súvislosti s monitorovaním pokroku vo vykonávaní vnútroštátnych programov, ako sa požaduje podľa článku 12 ods. 1 písm. g) smernice. Okrem toho väčšina členských štátov musí ešte ďalej špecifikovať, ako plánujú zapracovať výsledky z monitorovania vykonávania svojho programu do preskúmania a aktualizácie svojich programov.





Obdobie po uzatvorení úložísk

Podľa článku 12 ods. 1 písm. e) smernice majú členské štáty vymedziť koncepcie alebo plány na obdobie životnosti úložiska, ktoré nasleduje po jeho uzatvorení, vrátane obdobia, počas ktorého sa ponechá primeraná kontrola, a prostriedky, ktoré sa majú použiť na zachovanie znalostí o zariadení v dlhodobejšom horizonte. Len málo členských štátov s jadrovými programami predložilo podrobné plány na obdobie po uzatvorení úložísk, a to prevažne v súvislosti s úložiskami blízko povrchu, zatiaľ čo s opatreniami po uzatvorení hlbinných geologických úložísk buď nepočítajú, alebo sa im vôbec nevenujú. Informácie o prístupe členských štátov k zachovaniu znalostí po uzatvorení úložísk sú vo väčšine vnútroštátnych programov obmedzené. Ide o oblasť, ktorú by členské štáty mali vo svojich vnútroštátnych programoch ďalej rozvíjať.

Výskum, vývoj a demonštračné činnosti

V súlade s článkom 12 ods. 1 písm. f) smernice majú členské štáty určiť výskum, vývoj a demonštračné činnosti potrebné na vykonávanie svojich vnútroštátnych programov. Malo by teda existovať jasné prepojenie medzi vnútroštátnymi výskumnými činnosťami/časovými rámcami a koncepciami, plánmi a čiastkovými cieľmi vymedzenými v programoch. Vo všeobecnosti väčšina členských štátov s jadrovými programami podala správy o svojich potrebách výskumných činností. Štyri členské štáty prevádzkujú päť podzemných výskumných laboratórií určených na ukladanie vyhoretého paliva, vysokoaktívneho odpadu a stredneaktívneho odpadu a ďalšie štyri plánujú vybudovať takéto laboratóriá po roku 2020. Väčšinu výskumných činností uskutočňuje držiteľ licencie a/alebo špecializované výskumné organizácie. Prepojeniu medzi výskumnými činnosťami uvedenými vo vnútroštátnych programoch a spôsobom, ako v praxi podporujú vykonávanie týchto programov, sa však väčšina členských štátov zvyčajne podrobne nevenovala. Členské štáty zapojené do európskych výskumných iniciatív (napr. Technologická platforma na vykonávanie geologického ukladania rádioaktívneho odpadu do úložísk) by mali vysvetliť, ako tieto projekty v praxi prispievajú k vykonávaniu ich vnútroštátnych programov. Členské štáty s výskumnými reaktormi sa venovali aj opatreniam výskumným a vývojovým opatreniam potrebným na vykonávanie svojich programov, ale jasný plán/čiastkové ciele výskumu týkajúce sa konečného uloženia často chýbali. Žiadny z ostatných členských štátov sa v správach nevenoval výskumným činnostiam potrebným v súvislosti s jadrovým programom. Väčšinou sa tieto programy spoliehajú na spoločné riešenia pri ukladaní.

Dohody s ostatnými členskými štátmi alebo tretími krajinami

Napokon iba niekoľko členských štátov predložilo dohody s inými členskými štátmi alebo tretími krajinami v súlade s článkom 12 ods. 1 písm. k) smernice. Komisia konštatuje, že s cieľom zabezpečiť konzistentnosť s oznámeniami o preprave vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu podľa článku 20 smernice 2006/117/Euratom (napríklad za obdobie rokov 2012 – 2014) mnohé členské štáty musí ešte oznámiť svoje existujúce dohody Komisii. Komisia vedie dialóg s príslušnými členskými štátmi s cieľom objasniť túto záležitosť.

4. VNÚTROŠTÁTNE RÁMCE ZAISŤUJÚCE BEZPEČNÉ NAKLADANIE S VYHORETÝM PALIVOM A RÁDIOAKTÍVNYM ODPADOM

Členské štáty majú povinnosť ustanoviť a spravovať vnútroštátny legislatívny, regulačný a organizačný rámec („vnútroštátny rámec“) pre nakladanie s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom, na základe ktorého sa prideľujú zodpovednosti a zabezpečuje koordinácia medzi príslušnými orgánmi (článok 5 ods. 1 smernice).

Členské štáty predložili právne úpravy vnútroštátnych rámcov, ale iba v niekoľkých prípadoch sa v národných správach uviedli podrobné informácie o tom, ako sa tieto právne predpisy majú vykonávať v praxi. Vnútroštátne rámce sa všeobecne vzťahujú na všetky druhy rádioaktívneho odpadu v rozsahu pôsobnosti príslušných vnútroštátnych programov a na všetky fázy nakladania s týmto odpadom.

Z celkového hľadiska členské štáty zaviedli opatrenia pre bezpečnosť a systémy povolení s rôznymi úrovňami zložitosti a určili organizácie zodpovedné za vykonávanie jednotlivých činností nakladania s rádioaktívnym odpadom a za regulačný dohľad v súlade s článkom 5 ods. 1 smernice. Väčšina členských štátov takisto zriadila osobitnú organizáciu pre nakladanie s rádioaktívnym odpadom (vo väčšine prípadov vo vlastníctve štátu).