SK    SK 
 
 
 EURÓPSKA  
KOMISIA   
V Bruseli 22. 6. 2015  
COM(2015) 304 final  
2015/0135 (NLE)  
  
Návrh  
ROZHODNUTIE RADY  
o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému 
dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých 
látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie s výnimkou aspektov týkajúcich sa 
justičnej spolupráce v občianskych veciach   
SK 2   SK DÔVODOVÁ SPRÁVA  
1. KONTEXT NÁVRHU  
1.1. Úvod  
Zodpovednosť a náhrada za škody vyplývajúce z osobitných druhov činností v rámci 
lodnej prepravy sú regulované na medzinárodnej úrovni sériou dohovorov 
Medzinárodnej námornej organizácie (ďalej len „IMO“), ktoré vychádzajú z tých 
istých hlavných zásad. Medzi tieto zásady patrí: objektívna zodpovednosť majiteľa 
lode, povinné poistenie na pokrytie škôd spôsobených tretím stranám, nárok uplatniť 
svoje práva priamo proti poisťovateľovi v  prípade osôb, ktoré utrpeli škody, 
obmedzenie zodpovednosti a v prípade ropy a nebezpečných a škodlivých látok 
(„HNS“) osobitný kom penzačný fond, ktorý zaplatí za škody, pokiaľ presahujú 
hranice zodpovednosti vlastníka lode.  
Medzinárodný dohovor o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných 
a škodlivých látok na mori z roku 1996 (ďalej len „Dohovor HNS z roku 1996“) je 
posledným z dohovorov IMO zaoberajúcich sa zodpovednosťou, ktorý štáty stále 
neratifikovali a teda nemohol nadobudnúť platnosť. Je dôležitou súčasťou 
medzinárodného režimu námornej zodpovednosti najmä vzhľadom na to, že preprava 
nebezpečných a škodlivých láto k na mori, vrátane skvapalneného zemného plynu 
(„LNG“) a skvapalneného ropného plynu („LPG“), je prosperujúcim obchodom, 
ktorý predstavuje významnú časť sektora námornej dopravy.  
V protokole z roku 2010 (ďalej len „protokol z roku 2010“) k Dohovoru HNS z r oku 
1996 sa uviedli potrebné zmeny, aby sa vyriešili problémy zistené v Dohovore HNS 
z roku 1996. Protokol z roku 2010 a ustanovenia dohovoru v znení zmien vnesených 
protokolom sa majú chápať, vykladať a uplatňovať spolu ako jedna jediná listina, 
ako sa st anovuje v článkoch 2 a 18 protokolu. Konsolidované znenie protokolu 
vypracoval sekretariát organizácie IMO a bolo schválené na úrovni IMO v roku 2011 
na 98. zasadnutí jej právneho výboru a uvádza sa ako „Dohovor HNS z roku 2010“. 
Dohovor HNS z roku 2010, a ko jediná konsolidovaná listina dohovoru, nadobudne 
platnosť potom, čo nadobudne platnosť protokol z roku 2010.  
Podpis, ratifikácia protokolu z roku 2010 zo strany štátu alebo jeho pristúpenie k 
nemu rušia akýkoľvek predchádzajúci podpis alebo ratifikáciu Dohovoru HNS z 
roku 1996 zo strany uvedeného štátu v súlade s článkom  20 ods.  8 protokolu 
(článok  45 ods.  8 Dohovoru HNS z  roku 2010).  
Ani Dohovor HNS z roku 1996, ani protokol z roku 2010 k dohovoru HNS 
nenadobudli platnosť. K tomuto dňu nemá Protokol z r oku 2010 k dohovoru HNS 
žiadne zmluvné strany.  
Je dôležité poznamenať, že spolu so súhlasom s viazanosťou protokolom z roku 2010 
sa musia v súlade s jeho článkom  20 ods.  4 (článok  45 ods.  4 Dohovoru HNS z  roku 
2010) predložiť údaje o celkových množstvách nákladu podliehajúceho príspevku, 
ktoré boli prijaté počas predchádzajúceho kalendárneho roka. Tento predpoklad je 
hlavným dôvodom, prečo žiadny štát doteraz neratifikoval dohovor.  
Po prijatí protokolu z roku 2010 k dohovoru HNS na úrovni IMO vypracovala 
skupina štátov s pomocou sekretariátu medzinárodných fondov na kompenzáciu škôd 
vzniknutých v dôsledku znečistenia ropnými látkami (ďalej len „fondy IOPC“) súbor 
usmernení v  súvislosti s predkladaním správ o náklade nebezpečných a škodlivých 
látok, ktorý po dlieha príspevku. Tieto usmernenia boli schválené právnym výborom 
SK 3   SK IMO na jeho 100. zasadnutí 19. apríla 20131, čím sa vyriešil hlavný praktický 
problém súvisiaci s ratifikáciou dohovoru.  
Korešpondenčná skupina pre nebezpečné a škodlivé látky bola vytvorená  na 101. 
zasadnutí právneho výboru IMO s cieľom pomôcť štátom pri zavádzaní postupov na 
vykonávanie dohovoru, najmä na predkladanie správ o náklade nebezpečných a 
škodlivých látok, ktorý podlieha príspevku, aby sa pripravila cesta pre ratifikáciu. 
Viaceré členské štáty EÚ a Európska komisia sú členmi tejto skupiny.  
1.2. Právomoc EÚ a jej dôsledky  
V súlade s pravidlami o vonkajšej právomoci Únie stanovenými v článku  3 ods.  2 
Zmluvy o fungovaní Európskej únie („ZFEÚ“) patrí protokol z roku 2010 a v 
budúcnosti  Dohovor HNS z roku 2010 do výlučnej právomoci Únie, pretože má vplyv 
na spoločné pravidlá Únie a mení ich rozsah pôsobnosti.  
Ako sa uvádza v bode 1.4 tejto dôvodovej správy, uzavretie protokolu z roku 2010 k 
dohovoru by malo vplyv na rozsah pôsobnosti a pravidlá smernice 2004/35/ES o 
environmentálnej zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych 
škôd2. Okrem toho z dôvodov uvedených ďalej v bode 1.5 by malo uzavretie 
protokolu z roku 2010 vplyv na pravidlá stanovené v nariadení (EÚ) č.  1215 /2012 o 
právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach 
(prepracované znenie nariadenia Brusel I)3.  
Toto prekrývanie medzi pravidlami dohovoru, v znení zmien, a pravidlami 
stanovenými v Únii, pokiaľ ide o justičnú spoluprácu v  občianskych a obchodných 
veciach, takisto predstavovalo právny základ pre rozhodnutie Rady 2002/971/ES, 
ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva splnomocňujú k ratifikácii alebo 
pristúpeniu k dohovoru HNS z roku 19964. Ako je však stanovené v úvode, protokol z 
roku 2010 zmenil Dohovor HNS z roku 1996 a Dohovor HNS z roku 2010 je 
konsolidovanou listinou vyplývajúcou z tejto zmeny. Preto sa vplyv Dohovoru HNS z 
roku 2010 na pravidlá EÚ musí posudzovať vzhľadom na vývoj v právnom poriadku 
Únie, keďže roz hodnutie Rady 2002/971/ES bolo prijaté.  
V prípade, keď v znení dohovoru alebo protokolu chýba ustanovenie o organizácii 
regionálnej ekonomickej integrácie („REIO“), nemôže výlučnú právomoc Únie na 
uzatvorenie protokolu z roku 2010 vykonávať samotná Únia ako samostatný právny 
subjekt. Je na členských štátoch, ktoré podliehajú tejto povinnosti, aby uzavreli túto 
medzinárodnú dohodu v mene Únie. Keďže sa protokol z roku 2010 týka záležitostí 
patriacich do výlučnej právomoci EÚ, členské štáty nemôžu samostatn e rozhodovať o 
podpise a ratifikácii tohto protokolu. Môžu tak urobiť len v mene Únie po 
splnomocnení Radou a súhlase Európskeho parlamentu na základe návrhu Komisie v 
súlade s článkom  218 ods.  6 písm.  a) ZFEÚ.  
                                                 
1 IIMO LEG 100th Session, LEG 100/14, „Report of the Legal Committee on the work of its one 
hundredth session“ (Správa právneho výboru o  činnosti na jeho stom zasadnutí), s.  5 – 6; LEG 100/3, 
dokument predložený Kanadou „Monitoring the Implementation of the HNS Protocol, 2010“ 
(Monitorovanie vykonávania protokolu HNS z roku 2010), príloha 2 „Reporting guidelines on the 
submission of HNS contributing cargo“ (Usmernenia na podávanie správ o predkladaní údajov o 
náklade nebezpečných a škodlivých látok, ktorý podlieha príspevk u). 
2 Ú. v. EÚ L 143, 30.4.2004, s. 56  . 
3 Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012, s. 1  . 
4 Rozhodnutie 2002/971/ES z 18. novembra 2002, ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva 
splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Medzinárodnému dohovoru o ručení a náh rade škody pri 
preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori z roku 1996 (dohovor HNS), (Ú. v. ES L 
337,13.12.2002, s.55).  
SK 4   SK 1.3. Podrobnosti dohovoru  
Protokol z roku 201 0, a tým aj konsolidovaný Dohovor HNS z roku 2010, nadobudne 
platnosť 18 mesiacov po dni, keď ho ratifikuje aspoň 12 štátov, vrátane 4, z ktorých 
každý má aspoň 2 milióny jednotiek hrubej priestornosti, a potom, čo boli 
generálnemu tajomníkovi IMO predlože né príslušné údaje o náklade, ktorý podlieha 
príspevku, čím sa preukáže, že v priebehu predchádzajúceho kalendárneho roka bolo v 
týchto štátoch prijaté celkové množstvo minimálne 40 miliónov ton nákladu, ktorý 
podlieha príspevku v prospech všeobecného účtu  HNS. Podmienky nadobudnutia 
platnosti boli rovnaké aj pri Dohovore HNS z roku 1996.  
Hlavné zmeny medzi Dohovorom HNS z roku 1996 a Dohovorom HNS z roku 2010 
sú: 
a) vyňatie balených HNS z vymedzenia nákladu, ktorý podlieha príspevku do 
fondu HNS, pričom šk ody spôsobené balenými HNS naďalej pokrýva 
dvojstupňový systém kompenzácie stanovený v dohovore (článok  1 ods.  10 
Dohovoru HNS z roku 2010);  
b) zvýšenie hraníc zodpovednosti majiteľa lode v  prípade lodí prepravujúcich 
balené HNS s  cieľom lepšie zohľadniť v ylúčenie balených HNS z nákladu, 
ktorý podlieha príspevku do fondu HNS (článok  9 ods.  1 písm.  b) Dohovoru 
HNS z roku 2010);  
c) stanovenie fyzického prijímateľa LNG za stranu zodpovednú za platbu 
príslušných príspevkov do fondu HNS, pokiaľ neexistuje iná do hoda medzi 
držiteľom oprávnenia a príjemcom (článok  19 ods.1a Dohovoru HNS z roku 
2010);  
d) podmienenie platby náhrady z fondu HNS v prípade krytých udalostí tým, že 
dotknutý štát splní svoju povinnosť predkladať správy o náklade, ktorý 
podlieha príspevku,  za všetky roky pred udalosťou (článok  21a ods. 2 
Dohovoru HNS z roku 2010).  
Týmito zmenami sa odstraňujú hlavné prekážky, ktoré bránili procesu ratifikácie 
Dohovoru HNS z roku 1996.  
Rozsah pôsobnosti:  Dohovor HNS z roku 2010 sa uplatňuje na nároky na náh radu 
škody spôsobenej prepravou nebezpečných a škodlivých látok po mori s výnimkou 
nárokov vzniknutých na základe zmluvy o preprave tovaru alebo cestujúcich. Škody, 
na ktoré sa vzťahuje dohovor, zahŕňajú akékoľvek poškodenie územia – vrátane 
teritoriálnych  vôd – zmluvného štátu, environmentálne škody vo výhradnej 
hospodárskej zóne („VHZ“) zmluvného štátu, akékoľvek škody – iné než 
environmentálne škody – mimo územia a teritoriálnych vôd zmluvného štátu 
spôsobené loďou zaregistrovanou v zmluvnom štáte, ako a j akékoľvek preventívne 
opatrenia prijaté na minimalizáciu uvedených typov škôd. Vojnové lode alebo iné lode 
patriace štátu alebo lode prevádzkované štátom používané na nekomerčné účely sú 
vylúčené z rozsahu pôsobnosti dohovoru, pokiaľ príslušný členský št át nerozhodne 
inak. Okrem toho môže štát vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru lode menšie 
ako 200 ton hrubej priestornosti, ktoré prepravujú HNS výlučne v balenej forme, keď 
vykonávajú plavby medzi prístavmi alebo zariadeniami uvedeného štátu. Táto 
výnimka sa môže uplatňovať aj medzi dvoma susednými štátmi po výslovnej dohode 
oboch štátov. Takéto výnimky týkajúce sa jedného alebo dvoch susedných štátov sa 
musia podľa potreby oznámiť organizácii IMO.  
SK 5   SK Hlavné aspekty zodpovednosti a náhrady: Dohovorom H NS z roku 2010 sa 
zavádza objektívna zodpovednosť vlastníka lode, ktorá prepravuje HNS, za akúkoľvek 
škodu v dôsledku udalosti súvisiacej s prepravou HNS po mori na palube uvedenej 
lode. Existujú obmedzené výnimky z objektívnej zodpovednosti vlastníka, pri čom pri 
ich uplatnení nesie dôkazné bremeno vlastník.  
Objektívna zodpovednosť je spojená s povinnosťou vlastníka uzavrieť poistenie alebo 
iné finančné zabezpečenie na krytie jeho zodpovednosti za škodu podľa dohovoru. 
Zmluvné štáty musia potvrdiť existenci u takéhoto poistenia alebo finančného 
zabezpečenia v súlade s dohovorom.  
Na to, aby príslušné odvetvie podporilo požiadavky na objektívnu zodpovednosť a 
povinné poistenie, sa v dohovore stanovuje aj právo na obmedzenie zodpovednosti 
vlastníka do výšky 100 miliónov zúčtovacích jednotiek v  prípade HNS 
prepravovaných ako voľne ložený náklad a do výšky 115 miliónov zúčtovacích 
jednotiek v prípade balených HNS. Okrem toho tak, ako je to v prípade všetkých 
dohovorov o námornej zodpovednosti, existuje ustanovenie o zákaze uplatňovať 
postih voči vlastníkovi lode za škody, na ktoré sa vzťahuje Dohovor HNS z roku 
2010, „inak ako v súlade s týmto dohovorom“.  
Najväčším príspevkom tohto dohovoru k medzinárodnému režimu, ktorý sa vzťahuje 
na zodpovednosť a  náhradu škôd v  prípade nehôd spôsobených lodnou dopravou, a 
najmä obchodom s HNS na mori, je vytvorenie osobitného kompenzačného fondu. 
Fond HNS je určený na vyplatenie náhrady akejkoľvek osobe, ktorá utrpela škodu v 
súvislosti s prepravou nebezpečných a škodlivých látok  po mori a ktorá nemohla 
dostať plnú alebo primeranú náhradu škody od vlastníka lode ani jeho poisťovateľa. 
Tieto nedostatky môžu vzniknúť v dôsledku rôznych okolností, konkrétne absencia 
zodpovednosti zo strany vlastníka lode, finančná neschopnosť vlastní ka lode a jeho 
poisťovateľa uspokojiť nárok v plnej miere, alebo škoda presahujúca hranice 
zodpovednosti vlastníka lode.  
Celková výška náhrady, ktorá je k dispozícii v rámci tohto dvojstupňového systému, je 
250 miliónov zúčtovacích jednotiek (približne 310  miliónov EUR pri súčasných 
výmenných kurzoch). Na to, aby bola táto suma k dispozícii, sa v rámci Dohovoru 
HNS z roku 2010 zriadil komplexný systém príspevkov, ktoré platia do fondu HNS 
osoby prijímajúce HNS v každom zmluvnom štáte. Zmluvné štáty sú zase zodpovedné 
za presnosť, aktuálnosť a pravidelnosť predkladania správ o náklade, ktorý podlieha 
príspevku do fondu HNS; pričom štát sa môže takisto rozhodnúť, že bude platiť 
splatné príspevky do fondu sám namiesto osoby prijímajúcej HNS.  
Uplatnenie nárokov alebo podanie žalôb na súdoch zmluvného štátu: Dohovor 
HNS z roku 2010 obsahuje pravidlá týkajúce sa právomoci súdov zmluvných štátov, 
pokiaľ ide o nároky zo strany osôb, ktoré utrpeli škodu, na ktorú sa vzťahuje dohovor, 
voči vlastníkovi alebo jeho poisťo vateľovi, alebo voči fondu HNS. Dohovor pokrýva 
aj uznávanie a výkon rozsudkov súdov v  zmluvných štátoch. Tieto prvky, ktoré 
zostávajú nezmenené v porovnaní s Dohovorom HNS z roku 1996, majú za cieľ 
zabezpečiť, aby obete nehôd, na ktoré sa vzťahuje dohovor , mohli využívať jasné 
procedurálne pravidlá a právne istoty na účinnejšie riešenie ich nárokov.  
1.4. Dôsledky pre smernicu 2004/35/ES  
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/35/ES predstavuje od roku 2004 platné 
právne predpisy EÚ v  súvislosti so zodpo vednosťou prevádzkovateľov za pracovné 
SK 6   SK činnosti vrátane námornej dopravy pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych 
škôd na území a vo vodách podliehajúcich jurisdikcii členských štátov.  
Rozsah pôsobnosti oboch dohovorov HNS z roku 1996 aj z roku 2010  sa prekrýva s 
rozsahom pôsobnosti smernice, pokiaľ ide o i) environmentálne škody spôsobené na 
území a v  morských vodách zmluvného štátu [článok  3 písm. a) Dohovoru HNS z 
roku 2010], ii) škody spôsobené kontamináciou životného prostredia vo VHZ alebo v 
ekvivalentnej zóne zmluvného štátu (do 200 námorných míľ od základných línií) 
[článok  3 písm. b) Dohovoru HNS z roku 2010] a iii) preventívne opatrenia – ak sa 
prijmú – na predchádzanie takýmto škodám alebo ich minimalizáciu [článok  3 písm. 
d) Dohovoru HNS z  roku 2010]. Príslušnými ustanoveniami smernice sú článok  2 
ods. 1 o vymedzení pojmu „environmentálna škoda“ a článok  2 ods.  10 o vymedzení 
pojmu „preventívne opatrenia“ v spojení s článkom  3 ods.  1 písm.  a) smernice 
2008/56/ES, ktorou sa ustanovuje rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti morskej 
environmentálnej politiky5, článok 1 ods. 1 smernice 79/409/EHS6 o vtáctve a 
článok  2 ods.  1 smernice 92/43/EHS7 o biotopoch, ako sa uvádza v „Usmernenia 
Komisie pre vytvorenie siete Natura 2000 v morskom prostred í – Uplatňovanie 
smerníc o biotopoch a vtáctve 8. Vymedzenie pojmu „environmentálna škoda“ sa síce 
prekrýva v dohovore a smernici 2004/35/ES vo veľkej miere, nie je však totožné. V 
praxi sa však očakáva, že dohovorom by sa mali stanovovať rovnako vysoké no rmy 
nápravy environmentálnych škôd ako smernicou.  
Vzhľadom na prekrývanie v rozsahu pôsobnosti smernice 2004/35/ES a Dohovoru 
HNS z roku 2010 je jasné, že uzatvorenie protokolu z roku 2010, ktorým sa mení 
Dohovor HNS z roku 1996 a ktorý vyústil do nového p rávneho predpisu (t. j. 
Dohovoru HNS z roku 2010), má vplyv na existujúce predpisy Únie.  
Presnejšie povedané smernica 2004/35/ES výslovne odkazuje na Dohovor HNS z roku 
1996, pričom vylučuje z rozsahu svojej pôsobnosti akékoľvek škody spôsobené 
udalosťou,  na ktorú sa vzťahuje uvedený dohovor vrátane jeho prípadných budúcich 
zmien, za predpokladu, že je tento dohovor platný v príslušnom členskom štáte 
(článok  4 ods.  2 smernice 2004/35/ES a príloha IV k nej). Cieľom je umožniť 
špecializovaným medzinárodným r ežimom, ktoré sa vzťahujú na občianskoprávnu 
zodpovednosť za osobitné pracovné činnosti, aby mali prednosť pred smernicou, 
keďže sa považujú za účinnejšie pri poskytovaní rýchlej a primeranej náhrady za 
environmentálne škody a lepšie vyhovujú charakteru ta kýchto pracovných činností. 
Na protokol z roku 2010, keďže ide o zmenu Dohovoru HNS z roku 1996, sa vzťahuje 
uvedená výnimka z pôsobnosti smernice 2004/35/ES; preto je jasné, že ratifikácia 
dohovoru alebo pristúpenie k nemu budú mať vplyv na rozsah pôsobno sti existujúcich 
predpisov EÚ.  
Okrem výrazného prekrývania medzi pravidlami dohovoru a  smernice existuje aj 
kľúčový konflikt, ktorý vymedzuje vplyv ustanovení dohovoru na predpisy Únie. 
V článku  7 ods.  4 dohovoru HNS (spoločný v oboch zneniach dohovorov z roku 1996 
aj 2010) sa vylučujú akékoľvek nároky na náhradu škody voči vlastníkovi lode iným 
spôsobom – alebo na inom súde – ako je stanovené v rámci dohovoru. To znamená, že 
pokiaľ ide o zodpovednosť vlastníka lode za škody spôsobené nebezpečnými a 
škodliv ými látkami, smernica sa nemôže uplatňovať spolu s dohovorom; preto je 
                                                 
5 Ú. v. EÚ L 164, 25.6.2008, s. 19.  
6 Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva, Ú. v. ES L 103, 25.4.1979, s.  1. 
7 Smernica Rady 92/43/EHS o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín 
(Ú. v. ES L  206, 22.7.1992, s.  7). 
8 http://ec.europa.eu/ environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf   
SK 7   SK rozsah pôsobnosti smernice obmedzený dohovorom a to je relevantné na účel 
uzatvorenia protokolu z roku 2010 členskými štátmi.  
1.5. Dôsledky pre nariadenie (EÚ) č.  1215/2012 [prepracovan é znenie nariadenia (ES) 
č. 44/2001 – „Brusel I“]  
V kapitole IV Dohovoru HNS z roku 2010 sa stanovujú procedurálne pravidlá, ktoré 
sa vzťahujú na uplatnenie nárokov a podanie žalôb podľa dohovoru na súdoch 
zmluvných štátov. Najmä v  článkoch 38, 39 a 40 doh ovoru sa stanovujú pravidlá 
týkajúce sa právomoci súdov a uznávania a výkonu rozsudkov. Tieto články sú 
totožné s článkami 38, 39 a 40 Dohovoru HNS z roku 1996, ktoré predstavovali 
právny základ výlučnej právomoci Spoločenstva odôvodňujúcej rozhodnutie Rad y 
2002/971/ES.  
V nariadení (EÚ) č.  1215/2012 sa stanovujú pravidlá týkajúce sa právomoci a 
uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach medzi členskými 
štátmi EÚ a uvedené ustanovenia dohovoru – pokiaľ nadobudnú účinnosť – budú mať 
vplyv na pravidlá nariadenia. „Návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa členské štáty 
splnomocňujú ratifikovať v záujme Európskeho spoločenstva Medzinárodný dohovor 
o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých látok na 
mori z roku 1996 („doh ovor HNS“)“, KOM (2001) 674 v konečnom znení9, obsahuje 
podrobný prehľad a vysvetlenia prekrývania medzi kapitolou IV dohovoru a 
nariadením Brusel I [nariadenie (ES) č.  44/200110]. 
Okrem toho majú články 37, 41 a 42 v kapitole IV Dohovoru HNS z roku 2010 
doplnkový charakter a teda sa nemôžu vykonávať samostatne ani uplatňovať oddelene 
od ostatných ustanovení dohovoru. Preto sa výlučná právomoc Únie vzťahuje na 
kapitolu IV dohovoru ako na celok.  
Osobitné postavenie Dánska, pokiaľ ide o kapitolu IV dohovoru, s a musí riešiť 
samostatne v súlade s protokolom č. 2211 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k 
zmluvám. Dánsko je vyňaté z uplatňovania tretej časti hlavy V ZFEÚ a v dôsledku 
toho sa nepodieľa na prijímaní navrhnutého rozhodnutia Rady o ratifikácii zo stra ny 
členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému dohovoru o 
zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori 
a o ich pristúpení k nemu v mene Únie so zreteľom na aspekty týkajúce sa justičnej 
spolupráce v občians kych veciach.  
1.6. Záver  
Prijatie a nadobudnutie platnosti medzinárodných pravidiel týkajúcich sa 
zodpovednosti za mimozmluvné škody vyplývajúce z prepravy nebezpečných a 
škodlivých látok po mori sú mimoriadne dôležité vzhľadom na významný podiel, 
ktorý náklad s HNS predstavuje v námornej nákladnej doprave na celom svete.  
Po získaní skúseností s podobnými medzinárodnými režimami upravujúcimi 
zodpovednosť za škody spôsobené lodnou prepravou inou, ako je preprava ropy na 
cisternových lodiach, prijala organi zácia IMO túto medzinárodnú dohodu, zmenenú 
protokolom HNS z roku 2010, aby doplnila systém dohovorov o  námornej 
zodpovednosti špecializovaným nástrojom, prostredníctvom ktorého sa stanovil aj 
nový kompenzačný fond zameraný na škody spôsobené HNS.  
                                                 
9 Ú. v. ES C 51E, 26.2.2002, s. 370.  
10 Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1.  
11 Ú. v. ES C 326, 26.10.2002, s. 299.  
SK 8   SK Na zákla de rozhodnutia Rady 2002/971/ES boli členské štáty splnomocnené na 
ratifikáciu dohovoru HNS z roku 1996. Protokol z roku 2010, ktorým sa mení 
dohovor, musí byť tiež predmetom nového rozhodnutia Rady v súlade so zmluvami a 
s prihliadnutím na vývoj právnych predpisov Únie od roku 2002. Protokol z roku 2010 
vedie k vypracovaniu novej medzinárodnej dohody (pozri najmä článok  45 ods.  8 v 
konsolidovanom znení Dohovoru HNS z roku 2010). V dôsledku toho ratifikáciou 
protokolu z roku 2010 alebo pristúpením k nemu Ún ia splnomocňuje svoje členské 
štáty, aby uplatňovali Dohovor HNS z roku 2010 nielen vo vzťahu k záležitostiam, na 
ktoré sa vzťahuje protokol, ale aj vo vzťahu ku všetkým ostatným záležitostiam, na 
ktoré sa vzťahuje zmenené znenie Dohovoru HNS z roku 2010.  
Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia navrhuje prijať dve samostatné 
rozhodnutia Rady o ratifikácii zo strany členských štátov protokolu z roku 2010 a o 
ich pristúpení k nemu v mene Únie, aby sa zabezpečilo dosiahnutie cieľov zmlúv 
zakotvených v smernici  2004/35/ES a nariadení (EÚ) č.  1215/2012 a súlad 
s ustanoveniami protokolu 22. V súvislosti s uvedeným nariadením, a najmä pokiaľ 
ide o pravidlá, ktoré sa týkajú uznávania a  výkonu rozsudkov vydaných súdom 
členského štátu, musia členské štáty vydávať prís lušné vyhlásenie, ako sa stanovuje v 
prílohe k navrhovanému rozhodnutiu Rady, pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo 
pristúpení k nemu, ktorým sa zaručí pokračovanie v  uplatňovaní pravidiel nariadenia 
(EÚ) č.  1215/2012 o uznávaní a výkone rozsudkov pr i uznávaní a výkone rozsudkov, 
ktoré vydal súd členského štátu, v inom členskom štáte. Vyhlásenie by malo zahŕňať 
aj iné príslušné pravidlá Únie v tejto veci, konkrétne Lugánsky dohovor o právomoci a 
o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných  veciach z 30. októbra 
200712. 
2. VÝSLEDKY  KONZULTÁCIÍ  SO ZAINTERESOVANÝMI  STRANAMI  
A POSÚDENÍ  VPLYVU  
Žiadne formálne posúdenie vplyvu nie je potrebné v tejto fáze procesu, keďže rozsah 
pôsobnosti v prípade opatrení EÚ je už vymedzený uzatvorením rokovaní o  
medzinárodnom nástroji.  
Avšak bolo preskúmaných a zvážených niekoľko možností:  
1. Žiadne opatrenia  
Keďže dohovor HNS doteraz nenadobudol platnosť, smernica 2004/35/ES sa 
uplatňuje na environmentálnu zodpovednosť, ktorá vzniká pri akejkoľvek nehode 
spôsobenej loďou prepravujúcou HNS po mori v EÚ. To znamená, že sa vymedzenie 
pojmu environmentálna škoda stanovené v smernici uplatňuje spolu s právom 
vlastníka lode obmedziť svoju zodpovednosť v súlade s Medzinárodným dohovorom o 
obmedzení zodpovednosti za n ámorné pohľadávky z roku 1976 v znení zmien (ďalej 
len „LLMC“) podľa článku  4 ods.  3 smernice. Toto právo vlastníka lode obmedziť 
svoju zodpovednosť do výšky všeobecných hraníc stanovených v  LLMC má 
vymedzené výnimky, konkrétne úmysel spôsobiť takú škodu a lebo nedbanlivosť. 
Hranice zodpovednosti podľa LLMC sú nižšie než hranice stanovené v článku  9 
Dohovoru HNS z roku 2010. Vzhľadom na to, že neexistuje kompenzačný fond, ako 
je stanovené v kapitole III Dohovoru HNS z roku 2010, v súčasnosti neexistuje v 
rámci smernice žiadne ustanovenie na poskytnutie náhrady obetiam (napr. rybárom, 
miestnym komunitám) znečistenia nebezpečnými a škodlivými látkami na mori, ak 
                                                 
12 Ú. v. EÚ L 339, 21.12.2007, s. 3.  
SK 9   SK škoda prekročí hranice zodpovednosti vlastníka lode. Okrem toho v  existujúcom 
právnom rámci chýba po žiadavka na povinné poistenie, pričom v  článku  12 Dohovoru 
HNS z roku 2010 sa konkrétne stanovuje táto povinnosť vlastníkov lodí spolu s 
právom žiadateľov na priamu žalobu proti poisťovateľovi (článok  12 ods.  8). 
Spoluzákonodarcovia EÚ sa v smernici 2004/3 5/ES rozhodli stanoviť výnimku v 
prospech medzinárodného režimu zodpovednosti za činnosti lodnej prepravy vo 
všetkých príslušných dohovoroch, vrátane dohovoru HNS, a vyňať udalosti, na ktoré 
sa medzinárodné dohovory vzťahujú, z rozsahu pôsobnosti smernice.  Pokiaľ by sa na 
úrovni EÚ neprijalo žiadne opatrenie, ktoré by členským štátom umožnilo ratifikovať 
Protokol HNS z roku 2010 alebo k nemu pristúpiť, aby mohol posledný dohovor IMO 
o zodpovednosti nadobudnúť platnosť, vykryštalizoval by sa nesúlad medzi 
medzinárodným režimom zodpovednosti za činnosti lodnej prepravy a takým režimom 
na úrovni EÚ na úkor právnej istoty a jednotnosti noriem uplatniteľných okrem iného 
na environmentálnu škodu spôsobenú prepravou nebezpečných a škodlivých látok po 
mori.  
2. Zosú ladenie dohovoru HNS s acquis  Únie  
Pokiaľ ide o vymedzenie pojmu environmentálna škoda, smernica 2004/35/ES sa 
úplne nezhoduje s Dohovorom HNS z roku 2010. Konkrétne ide o to, že vymedzenie 
pojmu v smernici je širšie a zahŕňa viacero druhov nápravy, vrátane primárnej obnovy 
poškodených prír odných zdrojov a ich vrátenia do pôvodného stavu, prípadného 
prijatia doplnkových a kompenzačných opatrení, pokiaľ nie je možné vrátiť zdroje do 
pôvodného stavu, a náhrady dočasných strát zdrojov (takéto opatrenia nikdy 
nepozostávajú z peňažnej náhrady, al e vždy ide o opatrenia na zlepšenie stavu 
prírodných zdrojov v poškodenej alebo priľahlej lokalite). Bolo by preto možné 
obhájiť možnosť zmeny dohovoru, aby bola v súlade s ustanoveniami smernice.  
Je však veľmi nepravdepodobné, že by tento návrh získal do statočnú podporu od 
zmluvných štátov IMO, najmä vzhľadom na ťažkosti, ktoré bolo treba vyriešiť 
predtým, než bolo možné schváliť súčasné znenie dohovoru. Aj vymedzenie pojmu 
škoda vzniknutá v dôsledku znečistenia podľa dohovoru bolo starostlivo stanovené v  
súlade s ostatnými existujúcimi režimami zodpovednosti za nehody na mori v  prípade 
rôznych druhov činností lodnej prepravy (napr. Medzinárodný dohovor o 
občianskoprávnej zodpovednosti za škody vzniknuté v dôsledku ropného znečistenia z 
roku 1992 , Medziná rodný dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody 
vzniknuté v dôsledku znečistenia olejom zo zásobníkov z roku 2001). Zmena 
uvedeného vymedzenia pojmu v Dohovore HNS z roku 2010 by vážne narušila 
rovnováhu medzi rôznymi sektormi lodnej prepravy a v I MO by narazila na 
všeobecný odpor.  
3. Vloženie „oddeľovacej doložky“ do dohovoru HNS a následná zmena 
smernice 2004/35/ES  
Bolo by prípadne možné preskúmať aj možnosť zmeny dohovoru vložením 
„oddeľovacej“ doložky s cieľom zabezpečiť, že keď sa členské štát y stanú zmluvnou 
stranou dohovoru, bude sa osobitný vzťah medzi EÚ a jej členskými štátmi aj naďalej 
riadiť podľa pravidiel právnych predpisov Únie. Vo vzťahu k tretím štátom by 
povinnosti vyplývajúce z dohovoru zostali nezmenené.  
Prijatím takejto „oddeľov acej doložky“ by všetky zmluvné strany dohovoru (vrátane 
štátov mimo EÚ) vyjadrili súhlas s tým, že EÚ a jej členské štáty budú vo svojich 
vzťahoch medzi sebou uplatňovať právne predpisy EÚ, pokiaľ sa nimi riadi aj predmet 
úpravy dohovoru. V prípade tejto možnosti sa však uplatňuje rovnaké odôvodnenie, 
SK 10   SK ako je uvedené vyššie, čo znamená, že členské štáty sa touto možnosťou v mene Únie 
nemôžu v rámci IMO realisticky zaoberať.  
Okrem toho by takáto doložka vyžadovala zmenu smernice 2004/35/ES s cieľom 
odstrániť  výnimku, ktorá sa uplatňuje na škody spôsobené udalosťami, ktoré patria do 
rozsahu pôsobnosti dohovoru HNS, z rozsahu pôsobnosti smernice. Smernicou sa však 
rovnakým spôsobom upravujú všetky dohovory o námornej zodpovednosti uvedené v 
prílohe IV k nej. Za vedenie odlišného režimu pre jeden z dohovorov by teda bolo 
v rozpore s  duchom samotnej smernice, najmä preto, že všetky dohovory IMO o 
zodpovednosti spočívajú na rovnakých zásadách, ktorých cieľom je stanoviť rámec 
objektívnej zodpovednosti vlastníka lode  spolu s povinným poistením a dostupnosťou 
dostatočných finančných prostriedkov na náhradu škody vzniknutej znečistením v 
dôsledku udalosti súvisiacej s lodnou prepravou.  
4. Ratifikácia Protokolu HNS z roku 2010  
Uzatvorením protokolu z roku 2010 k dohovor u HNS sa zabezpečí jednotné 
uplatňovanie pravidiel o zodpovednosti a náhrade škody pri nehodách spôsobených 
loďami prepravujúcimi HNS po mori v celej EÚ. Okrem toho sa zabezpečí dostupnosť 
dostatočných finančných prostriedkov na poskytnutie náhrady obetiam  takýchto 
nehôd. Použitie medzinárodného režimu namiesto regionálnych riešení je pre tieto 
účely vhodnejšie vzhľadom na charakter lodnej prepravy ako celosvetovej obchodnej 
činnosti a na pravdepodobný cezhraničný vplyv takýchto nehôd.  
Dospelo sa preto k zá veru, že najlepším postupom je tento návrh rozhodnutia, ktorým 
sa členské štáty splnomocňujú, aby ratifikovali Protokol HNS z roku 2010 a teda 
súhlasili s tým, že budú viazané konsolidovaným znením Dohovoru HNS z roku 2010.  
3. PRÁVNE  PRVKY  NÁVRHU  
Ako už b olo uvedené v úvode, podpis, ratifikácia protokolu z roku 2010 zo strany 
štátu alebo jeho pristúpenie k nemu rušia akýkoľvek predchádzajúci podpis alebo 
ratifikáciu Dohovoru HNS z roku 1996 zo strany uvedeného štátu. Štáty, ktoré 
ratifikujú protokol, vyjad rujú svoj súhlas s tým, že budú viazané konsolidovaným 
znením Dohovoru HNS z roku 2010 ako jedinou konsolidovanou listinou dohovoru, 
ktorá nadobudne platnosť potom, čo nadobudne platnosť protokol z roku 2010.  
Navrhovanými rozhodnutiami Rady sa preto člensk é štáty splnomocnia, aby v mene 
Únie ratifikovali Protokol HNS z roku 2010 alebo k nemu pristúpili a v dôsledku toho 
boli viazané pravidlami Dohovoru HNS z roku 2010.  
Navrhované rozhodnutia Rady vychádzajú z článku 218 ods. 6 ZFEÚ v spojení jednak 
s článko m 81 ZFEÚ, ktorým sa stanovuje hlavný právny základ pre právne predpisy 
EÚ v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach príslušný pre procedurálne 
postupy, ktoré sa uplatňujú na nároky a žaloby podľa kapitoly IV Dohovoru HNS z 
roku 2010, jednak s č lánkom 192 ZFEÚ, ktorým sa stanovuje hlavný právny základ 
pre právne predpisy EÚ v oblasti ochrany životného prostredia.  
Dohovor HNS z roku 2010 sleduje viaceré ciele, ktoré sú neoddeliteľne prepojené bez 
toho, aby jeden z  nich bol druhoradý alebo nepriamy  vo vzťahu k  druhému. 
Kumulácia dvoch právnych základov v jedinom rozhodnutí však nie je možná, ak sú 
postupy stanovené jedným alebo druhým právnym základom vzájomne nezlučiteľné13. 
Platí to aj v tomto prípade vzhľadom na skutočnosť, že záležitosti týkajúce  sa justičnej 
                                                 
13 Pozri nedávny rozsudok Súdneho dvora z 11. j úna 2014 vo veci C -377/12, bod 34.  
SK 11   SK spolupráce v občianskych veciach nie sú záväzné pre Dánsko, čo vedie k rozdielnym 
hlasovacím právam v Rade. Preto sú potrebné dve samostatné rozhodnutia Rady.  
Obe rozhodnutia majú podobnú štruktúru. Článkom  1 sa členské štáty splnomocňujú, 
aby v mene Únie ratifikovali Protokol z roku 2010 k dohovoru HNS alebo k nemu 
pristúpili, pretože EÚ sa nemôže stať zmluvnou stranou takéhoto dohovoru.  
V spoločnom článku  2 sa od členských štátov vyžaduje, aby súhlasili s tým, že budú v 
lehote dvoch rokov od  nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia viazané protokolom 
z roku 2010. Skoré pristúpenie k protokolu z roku 2010 zo strany všetkých členských 
štátov EÚ umožní, aby sa dosiahol prah potrebný pre nadobudnutie platnosti, pokiaľ 
ide o požadovaný počet člens kých štátov IMO a zároveň aj o celkový počet plavidiel 
(12 štátov vrátane 4, z ktorých má každý minimálne 2 milióny jednotiek hrubej 
priestornosti). Ešte dôležitejšie je, že ratifikácia v stanovenej lehote zabráni, aby 
členské štáty, ktoré oneskorene prist úpia k protokolu z roku 2010 a teda aj k Dohovoru 
HNS z roku 2010, získali konkurenčné výhody na úkor rovnakých opravných 
prostriedkov, ktoré sú k dispozícii stranám, ktoré utrpeli škodu spôsobenú udalosťami 
súvisiacimi s prepravou nebezpečných a škodlivýc h látok po mori Výmena informácií 
a osvedčených postupov bude veľkým prínosom v procese ratifikácie alebo 
pristúpenia, najmä pokiaľ ide o podávanie správ o náklade, ktorý podlieha príspevku v 
rámci dohovoru.  
V článku  3 navrhovaného rozhodnutia Rady, ktorým  sa aspekty týkajúce sa justičnej 
spolupráce v občianskych veciach vynímajú z rozsahu pôsobnosti, sa od členských 
štátov vyžaduje, aby pri predkladaní svojej listiny o ratifikácii protokolu z roku 2010 
alebo pristúpení k nemu spravili písomný odkaz na obe rozhodnutia Rady.  
V článku  3 navrhovaného rozhodnutia Rady o aspektoch týkajúcich sa justičnej 
spolupráce v občianskych veciach sa odkazuje na vyhlásenia, ktoré musia členské 
štáty predložiť pri vyjadrovaní súhlasu s tým, že budú viazané protokolom z roku 
2010, pokiaľ ide o uznávanie a výkon rozsudkov vzhľadom na výlučnú právomoc 
Únie v týchto veciach. Vyhlásenie má podobnú formu ako vyhlásenie uvedené v 
článku  2 rozhodnutia Rady 2002/971/ES.  
V spoločnom článku  4 sa stanovuje deň nadobudnutia účinnosti navr hovaných 
rozhodnutí Rady.  
Zo spoločného článku  5 jasne vyplýva, že rozhodnutia sú určené členským štátom v 
súlade so zmluvami, pretože ich účelom je splnomocniť členské štáty k tomu, aby boli 
v mene Únie viazané protokolom z roku 2010.  
4. VPLYV  NA ROZPOČE T  
Žiadny  
SK 12   SK 2015/0135 (NLE)  
Návrh  
ROZHODNUTIE RADY  
o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému 
dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých 
látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie s výnimkou aspektov týkajúcich sa 
justičnej spolupráce v občianskych veciach  
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,  
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie („ ZFEÚ“), a najmä na jej článok 192 
v spojení s  článkom 218 ods. 6 písm. a) bodom v),  
so zreteľom na návrh Európskej komisie,  
so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu14,  
keďže:  
(1) Medzinárodný dohovor o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a 
škodlivých látok na mori z roku 1996 (ďalej len „Dohovor HNS z roku 1996“) bol 
zameraný na zabezpečenie primeranej, okamžitej a účinnej náhrady za škodu osobám, 
ktoré boli poškodené uvoľnením nebezpečných a škodlivých látok pri preprave na 
mori. Dohovor HNS z roku 1996 vyplnil významnú medzeru v medzinárodnej 
regulácií zodpovednosti za znečisťovanie morí.  
(2) V roku 2002 Rada prijala rozhodnutie Rady 2002/971/ES15, ktorým sa členské štáty v 
záujme Spoločenstva splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Dohovoru HNS z 
roku 1996. Rozhodnutie 2002/971/ES zaviazalo členské štáty, aby prijali potrebné 
kroky k ratifikácii alebo pristúpeniu k Dohovoru HNS z roku 1996 do 30. júna 2006. 
Štyri členské štáty následne ratifikovali tento dohovor. Dohovo r HNS z roku 1996 
nikdy nenadobudol platnosť.  
(3) Dohovor HNS z roku 1996 bol zmenený a protokolom z roku 2010. V súlade s 
článkom 2 a článkom 18 ods. 1 protokolu z roku 2010 zmluvné strany protokolu z 
roku 2010 chápu, vykladajú a uplatňujú protokol z roku  2010 a Dohovor HNS z roku 
1996 spolu ako jednu jedinú listinu.  
(4) Konsolidované znenie protokolu z roku 2010 a Dohovoru HNS z roku 1996 
vypracoval sekretariát Medzinárodnej námornej organizácie („IMO“) a schválil 
právny výbor IMO na svojom 98. zasadnutí  (ďalej len „Dohovor HNS z roku 2010“). 
Dohovor HNS z roku 2010 nie je listina otvorená na podpis alebo ratifikáciu. Dohovor 
HNS z roku 2010 nadobudne platnosť potom, čo protokol z roku 2010 nadobudne 
platnosť v členských štátoch.  
                                                 
14 Ú.v. EÚ C 326, 26.10.2012, s. 47.  
15 Rozhodnutie 2002/971/ES z 18. novembra 2002, ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva 
splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Medzinárodnému dohovoru o ručení a náhrade šk ody pri 
preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori z roku 1996 (dohovor HNS), (Ú. v. ES L 
337,13.12.2002, s.55).  
SK 13   SK (5) Vyjadrenie súhlasu št átu s tým, že bude viazaný protokolom z roku 2010 ruší všetky 
predchádzajúce vyjadrenia súhlasu uvedeného štátu v  súvislosti s Dohovorom HNS z 
roku 1996 v súlade s článkom  20 ods.  8 protokolu (článok  45 ods.  8 Dohovoru HNS 
z roku 2010). Výsledkom je, že št áty, ktoré sú zmluvnými stranami Dohovoru HNS 
z roku 1996, nimi prestanú byť v okamihu, keď vyjadria súhlas s tým, že budú viazané 
protokolom z roku 2010 v súlade s článkom  20 protokolu, a najmä s jeho odsekmi 2, 3 
a 4. 
(6) Od prijatia rozhodnutia 2002/971 /ES sa právne predpisy Únie vyvíjali 
prostredníctvom prijímania nových sekundárnych právnych predpisov a zmenou 
zmlúv, ktorú priniesla Lisabonská zmluva. Dohovor HNS z roku 2010 teraz patrí 
v celom rozsahu do výlučnej právomoci Únie.  
(7) Smernica Európskeh o parlamentu a Rady 2004/35/ES16 predstavuje platné právne 
predpisy Únie v  súvislosti so zodpovednosťou prevádzkovateľov za pracovné činnosti 
vrátane námornej dopravy pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych škôd na 
území a v  morských vodách podliehaj úcich jurisdikcii členských štátov. Rozsah 
pôsobnosti oboch dohovorov HNS z roku 1996 aj z roku 2010 sa prekrýva s rozsahom 
pôsobnosti smernice 2004/35/ES, pokiaľ ide o environmentálne škody spôsobené na 
území a v  morských vodách podliehajúcich jurisdikcii  zmluvného štátu [článok  3 
písm. a) a b) Dohovoru HNS z roku 2010] a – ak sa prijmú – preventívne opatrenia na 
predchádzanie takýmto škodám alebo ich minimalizáciu [článok  3 písm. d) Dohovoru 
HNS z roku 2010].  
(8) Okrem prekrývania v rozsahu pôsobnosti Do hovoru HNS z roku 2010 a smernice 
2004/35/ES existuje aj potenciálny konflikt medzi týmito dvomi listinami, ktorý sa 
predvída a rieši v článku  4 ods.  2 uvedenej smernice a v jej prílohe IV. V súlade s 
článkom  7 odsekmi 4 a 5 Dohovoru HNS z roku 2010 sa v d ohovore stanovuje 
objektívna zodpovednosť vlastníka lode za akúkoľvek škodu vyplývajúcu z prepravy 
nebezpečných a škodlivých látok po mori, na ktorú sa dohovor vzťahuje, vychádzajúc 
z prenesenia zodpovednosti na vlastníka lode a zo zákazu vznášania akýchko ľvek 
iných nárokov voči vlastníkovi lode okrem tých, ktoré sú v súlade s uvedeným 
dohovorom. Preto výnimka, ktorá sa vzťahuje na škody pokryté dohovorom podľa 
článku  4 ods.  2 smernice 2004/35/ES a prílohy IV k nej, zabraňuje konfliktu medzi 
článkom  7 dohov oru a uvedenou smernicou.  
(9) Vzhľadom na prekrývanie rozsahu pôsobnosti smernice 2004/35/ES a Dohovoru HNS 
z roku 2010 a na výnimku, ktorá sa vzťahuje na dohovor v súlade so smernicou, je 
jasné, že uzatvorenie protokolu z roku 2010 má vplyv na existujúce  predpisy Únie a že 
súhlas s viazanosťou protokolom z roku 2010 by mal patriť do výlučnej právomoci 
Únie.  
(10) Dohovor HNS z roku 2010 je, tak ako to bolo v prípade jeho predchodcu, obzvlášť 
dôležitý pre záujmy Únie a jej členských štátov, pretože zabezpeč uje zlepšenú ochranu 
životného prostredia a obetí škôd spôsobených znečistením nebezpečnými a 
škodlivými látkami na mori na základe medzinárodných predpisov v súvislosti so 
zodpovednosťou za znečisťovanie morí v súlade s Dohovorom Organizácie Spojených 
národov o morskom práve z roku 1982.  
(11) Na to, aby sa štáty mohli stať zmluvnými stranami protokolu z roku 2010 a tým aj 
Dohovoru HNS z roku 2010, musia predložiť generálnemu tajomníkovi IMO, spolu so 
                                                 
16 Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/35/ES z 21. apríla 2004 o environmentálnej 
zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní enviro nmentálnych škôd (Ú. v. EÚ L 143, 30.4.2004, s. 56).  
SK 14   SK svojím súhlasom, príslušné údaje o celkových množstvách nákladu, ktorý podlieha 
príspevku podľa Dohovoru HNS z roku 2010, za predchádzajúci kalendárny rok v 
súlade s jeho článkom  20 ods.  4. Na tento účel sú štáty povinné zriadiť systém na 
predkladanie správ o náklade, ktorý podlieha príspevku, pred vyjadrením s vojho 
súhlasu s tým, že budú viazané protokolom z roku 2010.  
(12) Výmena informácií a osvedčených postupov medzi členskými štátmi o postupoch, 
ktoré vedú k ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo k  pristúpeniu k nemu, môže 
uľahčiť úsilie členských štátov p ri vytváraní funkčného systému predkladania správ 
v súvislosti s nákladom nebezpečných a škodlivých látok, ktorý podlieha príspevku 
podľa Dohovoru HNS z roku 2010.  
(13) Tak ako to bolo v prípade Dohovoru HNS z roku 1996, iba suverénne štáty môžu byť 
zmluvn ou stranou protokolu z roku 2010 v prípade, keď chýba ustanovenie o 
organizácii regionálnej ekonomickej integrácie („REIO“). Preto Únia zatiaľ nemôže 
ratifikovať protokol z roku 2010 a tým ani Dohovor HNS z roku 2010 ani k nim 
pristúpiť. No zásada lojálnej  spolupráce zaväzuje členské štáty a Úniu v rámci zmlúv k 
dosiahnutiu cieľov Únie v oblasti ochrany životného prostredia a justičnej spolupráce 
v občianskych veciach. V tomto prípade sa od členských štátov vyžaduje, aby sa 
snažili a vynaložili maximálne ús ilie na dosiahnutie pristúpenia Únie k tomuto 
dohovoru.  
(14) Ratifikácia protokolu z roku 2010 všetkými členskými štátmi v stanovenej lehote by 
mala zabezpečiť rovnaké podmienky pre všetky subjekty, ktorých sa týka uplatňovanie 
Dohovoru HNS z roku 2010, a zabrániť konkurenčným výhodám získaným 
odďaľovaním pristúpenia k nemu.  
(15) Členské štáty by preto mali byť oprávnené ratifikovať protokol z roku 2010 s 
výnimkou aspektov týkajúcich sa justičnej spolupráce v občianskych veciach. 
Ustanovenia dohovoru, ktoré  patria do právomoci prenesenej na Úniu v rámci justičnej 
spolupráce v občianskych veciach, budú predmetom rozhodnutia prijatého súbežne 
s týmto rozhodnutím,  
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:  
Článok 1  
Členské štáty sa týmto splnomocňujú na ratifikáciu protokolu z  roku 2010 v mene Únie alebo 
na pristúpenie k nemu s výnimkou aspektov týkajúcich sa justičnej spolupráce v občianskych 
veciach za podmienok stanovených v článkoch 2, 3 a 4 tohto rozhodnutia.  
Článok 2  
1. Členské štáty podniknú potrebné kroky, aby svoje r atifikačné alebo prístupové listiny 
k protokolu z roku 2010 uložili bezodkladne a v každom prípade najneskôr do dvoch 
rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia.  
2. Členské štáty oznámia Rade a Komisii do jedného roka odo dňa nadobudnutia 
účinn osti tohto rozhodnutia predpokladaný termín ukončenia svojich procesov 
ratifikácie alebo pristúpenia.  
3. Členské štáty sa snažia o výmenu informácií o stave svojich procesov ratifikácie 
alebo pristúpenia, najmä vytvorením systému predkladania správ o nákla de, ktorý 
podlieha príspevku podľa protokolu 2010.  
SK 15   SK Článok 3  
Pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo pristúpení k nemu členské štáty písomne informujú 
generálneho tajomníka Medzinárodnej námornej organizácie o tom, že sa taká ratifikácia 
alebo pristúpen ie uskutočnili v  súlade s týmto rozhodnutím a s  rozhodnutím, ktoré sa prijalo 
súbežne s týmto rozhodnutím, pokiaľ ide o aspekty patriace do právomoci prenesenej na Úniu 
v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach17. 
Článok 4  
Toto rozhodnutie nadobú da účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom 
vestníku Európskej únie . 
Článok 5  
Toto rozhodnutie je určené členským štátom v súlade so zmluvami.  
V Bruseli  
 Za Radu  
 predseda  
                                                 
17 Ú. v. EÚ.