V kapitole V o hmotnom práve sa identifikujú tie formy násilia, ktoré si vyžadujú trestnoprávnu reakciu, a od zmluvných strán sa vyžaduje, aby vo svojom trestnom práve upravili niekoľko trestných činov. Patria medzi ne psychické násilie v podobe hrozby alebo nátlaku, prenasledovanie (stalking), fyzické násilie, sexuálne násilie a znásilnenie, nútené manželstvo, mrzačenie ženských pohlavných orgánov, nútené umelé prerušenie tehotenstva/násilná sterilizácia a sexuálne obťažovanie. Zmluvné strany musia prijať opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa „česť“ nedala použiť na ospravedlnenie niektorého z uvedených trestných činov. Dohovorom sa zmluvným stranám ukladá povinnosť ustanoviť za trestný čin napomáhanie pri trestnom čine, navádzanie naň a pokus o jeho spáchanie, ako aj zapríčinenie spáchania týchto trestných činov tretími osobami a stanoviť primerané a odrádzajúce sankcie. Pri určovaní sankcií sa môžu zohľadňovať konečné rozsudky už vynesené inou zmluvnou stranou. Vo vnútroštátnych právnych poriadkoch je potrebné v súlade s dohovorom ustanoviť určité priťažujúce okolnosti. Na základe dohovoru sa takisto vyžaduje, aby zmluvné strany zabezpečili dostatočné občianskoprávne prostriedky nápravy a odškodnenie od páchateľov, ako aj primerané subsidiárne odškodnenie zo strany štátu v prospech obetí vymedzených trestných činov. V súdnych konaniach týkajúcich sa zverenia dieťaťa do osobnej starostlivosti, práva styku s deťmi a bezpečnosti detí treba brať do úvahy incidenty násilia. Z procedurálneho hľadiska sa v dohovore ukladá zmluvným stranám povinnosť ustanoviť právomoc pre činy spáchané na ich území jedným z ich štátnych príslušníkov alebo osobou s obvyklým pobytom na ich území, a vynaložiť úsilie na ustanovenie súdnej právomoci vo vzťahu k trestným činom proti jednému z ich štátnych príslušníkov alebo osobe s obvyklým pobytom na ich území. Napokon, zmluvným stranám sa nepovoľuje ustanoviť povinné postupy alternatívneho riešenia sporov.

V kapitole IV sa stanovujú všeobecné zásady týkajúce sa povahy informácií, podporných služieb a ochrany obetí násilia, ako aj svedkov. Obsahuje zoznam oblastí, v ktorých musia zmluvné strany prijať určité opatrenia. Patria medzi ne dostupnosť všeobecných podporných služieb, ako sú napríklad právne a psychologické poradenstvo, a špecializovaných služieb vrátane zariadení núdzového bývania, bezplatných a trvalo dostupných telefónnych liniek pomoci, konkrétnej lekárskej a forenznej podpory obetiam sexuálneho násilia a posúdenie potrieb detských svedkov. Okrem toho treba zaviesť opatrenia, ktorými by sa podporilo oznamovanie násilia každým svedkom spáchania násilného činu alebo osobou, ktorá má dostatočné dôvody domnievať sa, že k takémuto činu môže dôjsť alebo že sa dajú očakávať ďalšie násilné činy, ako aj pravidlá týkajúce sa podmienok, za ktorých by odborníci pri oznamovaní spáchaných alebo očakávaných násilných činov neporušovali svoju všeobecnú povinnosť zachovávať dôvernosť.

V kapitole III sa podrobne uvádzajú záväzky zmluvných strán v oblasti prevencie. V súlade s celkovou orientáciou dohovoru sú zmluvné strany povinné zaujať mnohostranný prístup, ktorý obsahuje zvyšovanie povedomia, začlenenie rodovej rovnosti a problematiky násilia do formálneho vzdelávania na všetkých úrovniach prostredníctvom vhodných vyučovacích materiálov a učebných osnov a ktorým sa podpora nenásilia a rodovej rovnosti rozširuje na kontext informálneho učenia, šport, kultúru, voľný čas a médiá. Zmluvné strany musia zabezpečiť poskytovanie primeranej odbornej prípravy odborníkom pracujúcim s obeťami a páchateľmi. Je tiež potrebné zaviesť opatrenia na poskytovanie podpory a liečebných programov páchateľom. Médiá a sektor informačných technológií treba nabádať k tomu, aby sa zapojili do vypracovania materiálu a dobrovoľných noriem.

V kapitole II sa uznáva, že samotné právne opatrenia v rámci tzv. „trojbodového“ prístupu – prevencia, ochrana a stíhanie –, ktorý sa zavádza v terajších nástrojoch Rady Európy, nebudú postačujúce na odstránenie násilia na ženách, a preto sa tento prístup dopĺňa o povinnosť zaviesť integrované politiky a poskytovať komplexnú reakciu na daný fenomén. To sa premieta do povinnosti zabezpečiť, aby sa všetky opatrenia zameriavali na práva obetí, a tiež zabezpečiť účinnú spoluprácu medzi všetkými relevantnými subjektmi, t. j. medzi inštitúciami, agentúrami a organizáciami, ako aj na všetkých úrovniach, t. j. na celoštátnej, regionálnej a miestnej. Mimovládne organizácie a občianska spoločnosť musia byť uznané za dôležitých aktérov a zmluvné strany musia podporovať ich prácu. Zmluvné strany musia poskytnúť primerané finančné a ľudské zdroje na vykonávanie integrovaných politík, opatrení a programov na boj proti násiliu a jeho predchádzanie vrátane dostatočného financovania mimovládnych aktérov. Okrem toho sa v dohovore uznáva kľúčová úloha systematického a primeraného zhromažďovania údajov pre efektívnu tvorbu politík a monitorovanie opatrení prijatých v rámci mechanizmu dohľadu na základe spoľahlivých a porovnateľných údajov.

Násilie na ženách je porušovaním ich ľudských práv a extrémnou formou diskriminácie, je posilňované rodovými nerovnosťami a prispieva k ich pretrvávaniu a posilňovaniu. Rovnosť medzi mužmi a ženami je základnou hodnotou a cieľom Európskej únie, ako sa uznáva v zmluvách [články 2 a 3 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ), článok 8 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ)] a v Charte základných práv Európskej únie (článok 23). V charte sa tiež uznáva právo na ľudskú dôstojnosť, právo na život, právo na nedotknuteľnosť osoby a zakazuje neľudské alebo ponižujúce zaobchádzanie, ako aj všetky formy otroctva a nútenej práce (články 1 až 5 charty). Ochrana žien pred násilím je záväzkom aj na základe Dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím, ktorého je EÚ zmluvnou stranou spolu s jej členskými štátmi, a výbor OSN, ktorý monitoruje uplatňovanie tohto dohovoru, odporučil, aby EÚ ratifikovala dohovor Rady Európy ako krok k boju proti násiliu na ženách a dievčatách so zdravotným postihnutím.

Kapitola VI sa týka procesného práva a ochranných opatrení počas vyšetrovania a súdneho konania. Zmluvné strany musia zabezpečiť, aby orgány presadzovania práva rýchlo poskytovali obetiam ochranu vrátane zhromažďovania dôkazov a vykonali posúdenie rizika úmrtia a závažnosti situácie. Osobitnú pozornosť treba venovať tomu, či majú páchatelia prístup k strelným zbraniam. V právnych poriadkoch sa musí ustanoviť možnosť prijať mimoriadne, obmedzujúce alebo ochranné príkazy bez neprimeraného finančného alebo administratívneho zaťaženia pre obeť. Všeobecným pravidlom je, že najzávažnejšie trestné činy nesmú byť závislé od oznámenia alebo sťažnosti zo strany obete. V tejto kapitole dohovoru sa stanovuje neúplný zoznam opatrení určených na ochranu práv a záujmov obetí vrátane ich potrieb ako svedkov vo všetkých štádiách vyšetrovania a súdneho konania. Patria sem napríklad opatrenia na ochranu obetí pred zastrašovaním a opakovanou viktimizáciou, včasné informovanie v prípade úteku alebo prepustenia páchateľov, alebo zamedzenie kontaktu medzi obeťou a páchateľom v čo najväčšom rozsahu. Osobitne treba prihliadať na osobitné potreby detí, ktoré sú obete a svedkovia. Zmluvné strany musia ustanoviť právo na právnu pomoc. Okrem toho, premlčacia lehota sa musí vykladať tak, aby sa v prípade najzávažnejších trestných činov umožnilo účinné začatie konania po tom, čo obeť dosiahne plnoletosť.

V kapitole VII sa zohľadňuje skutočnosť, že migrantky a ženy žiadajúce o azyl sú osobitne zraniteľné, pokiaľ ide o rodovo motivované násilie, a zavádza sa v nej v tomto kontexte rodový aspekt do chápania násilia. Pre migrantky, ktoré sú obete, sa v nej ustanovuje možnosť získať autonómny pobytový status. Rodovo motivované násilie je potrebné uznať za formu prenasledovania a pri posudzovaní postavenia utečenca treba prihliadať na rodový aspekt. Zmluvné strany musia okrem toho zaviesť konanie o azyle zohľadňujúce rodový aspekt. Táto kapitola sa zaoberá aj dodržiavaním zásady zákazu vrátenia alebo vyhostenia voči obetiam násilia na ženách.

Kapitola VIII je venovaná zabezpečeniu medzinárodnej spolupráce medzi zmluvnými stranami. Zmluvné strany spolupracujú pri vykonávaní tohto dohovoru a využívajú príslušné nástroje regionálnej a medzinárodnej spolupráce. Zmluvné strany musia zabezpečiť, aby obete mohli v krajine svojho pobytu podať sťažnosť v prípade trestných činov spáchaných na území druhej zmluvnej strany. V situáciách, keď osobe bezprostredne hrozí násilie, by sa zmluvné strany mali navzájom informovať, aby sa mohli prijať ochranné opatrenia. Táto kapitola zahŕňa záväzok spracúvať osobné údaje v súlade s Dohovorom Rady Európy o ochrane jednotlivcov pri automatizovanom spracovaní osobných údajov (č. 108).

V kapitole IX sa stanovuje mechanizmus monitorovania vykonávania dohovoru. Zriadi sa nezávislá skupina odborníkov („GREVIO“) (pozostávajúca z 10 až 15 členov) zložená z nezávislých a vysokokvalifikovaných odborníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi zmluvných strán. Volebný postup stanovil Výbor ministrov. Členov skupiny GREVIO volí Výbor zmluvných strán.

Zmluvné strany podávajú správu skupine GREVIO, ktorá môže vykonávať aj špecifickejšie skúmania a návštevy krajín. GREVIO predkladá zmluvným stranám návrhy správ na pripomienkovanie. Záverečné správy a závery sa zasielajú dotknutej zmluvnej strane a Výboru zmluvných strán. Výbor zmluvných strán môže rozhodnúť o prijatí odporúčaní určených dotknutej zmluvnej strane. GREVIO môže tiež prijímať všeobecné odporúčania. Národné parlamenty sa vyzvú na účasť na monitorovaní. GREVIO pracuje v súlade so svojím rokovacím poriadkom.

Výbor zmluvných strán pozostáva zo zástupcov zmluvných strán dohovoru. Volí členov skupiny GREVIO. Zasadá, ak ju o to požiada jedna tretina zmluvných strán, predseda Výboru zmluvných strán alebo generálny tajomník Rady Európy.

V kapitole X sa objasňuje, že dohovor nemá vplyv na záväzky zmluvných strán vyplývajúce z iných medzinárodných nástrojov a že zmluvné strany môžu slobodne uzavrieť ďalšie medzinárodné dohody o záležitostiach, na ktoré sa vzťahuje dohovor, s cieľom doplniť alebo posilniť jeho ustanovenia.

V kapitole XI sa stanovuje postup pre vykonanie zmien v dohovore. Tieto zmeny sa konzultujú so zmluvnými stranami, ktoré nie sú členmi Rady Európy.

Kapitola XII obsahuje záverečné ustanovenia. Patrí medzi ne objasnenie, že dohovorom nie sú dotknuté priaznivejšie ustanovenia vnútroštátneho alebo medzinárodného práva, doložka o riešení sporov a ustanovenia týkajúce sa podpisu, ratifikácie, nadobudnutia platnosti a pristúpenia štátov, ktoré nie sú členmi Rady Európy. Dohovor je výslovne otvorený na podpis Európskej únii (článok 75 ods. 1) a podlieha ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu, pričom listiny, ktoré sú na to potrebné, sa uložia u generálneho tajomníka Rady Európy. Každý štát a EÚ môžu pri podpise alebo ratifikácii dohovoru vymedziť územnú pôsobnosť. Výhrady je možné vzniesť k obmedzenému počtu ustanovení, a to na (obnoviteľné) obdobie piatich rokov.

Súčasťou dohovoru je dodatok, v ktorom sa stanovujú výsady a imunity, ktoré sa vzťahujú na členov skupiny GREVIO (a ďalších členov delegácií) počas návštev krajín, ktoré uskutočňujú v rámci výkonu svojich funkcií.

1.3. Politický cieľ EÚ súvisiaci s podpisom dohovoru

Prístup uplatnený v dohovore je v plnej miere v súlade s mnohostranným prístupom Únie k fenoménu rodovo motivovaného násilia a so zameraním opatrení zavedených prostredníctvom vnútorných a vonkajších politík EÚ. Podpisom dohovoru by sa vyslal silný politický signál o záväzku EÚ bojovať proti násiliu na ženách, zosúladila by sa jej vnútorná a vonkajšia činnosť, vytvorila komplementarita vnútroštátnej úrovne a úrovne EÚ a posilnila dôveryhodnosť a zodpovednosť EÚ voči jej medzinárodným partnerom. Zjednotila by sa tým aj činnosť EÚ zameraná na boj proti násiliu na ženách dosiahnutím interne koordinovanejšieho prístupu a EÚ by tak zaujala efektívnejšiu úlohu na medzinárodných fórach.

2.PRÁVNE PRVKY NÁVRHU

2.1. Právomoc EÚ podpísať dohovor

Aj keď majú členské štáty naďalej právomoc vo vzťahu k podstatným častiam dohovoru, najmä pokiaľ ide o väčšinu ustanovení o trestnom práve hmotnom a iné ustanovenia v kapitole V – pokiaľ sú doplnkové, EÚ má právomoc vo vzťahu k značnej časti ustanovení dohovoru, a preto by mala dohovor podpísať spolu s členskými štátmi.

Únia má právomoc predovšetkým v oblasti antidiskriminácie a rodovej rovnosti podľa článku 157 ZFEÚ, ktorá je relevantná pri kapitole I, a pokiaľ ide o sexuálne obťažovanie, na ktoré sa vzťahuje článok 40 dohovoru, v záležitostiach týkajúcich sa zamestnanosti a povolania a prístupu k tovaru a službám a poskytovania tovaru a služieb; takisto existuje právomoc a sekundárne právne predpisy podľa článkov 82 a 84 ZFEÚ vo vzťahu k opatreniam v kapitole IV a kapitole VI, ktoré sa týkajú ochrany obetí a ich podpory, vyšetrovania, stíhania, procesného práva a ochranných opatrení. Čo sa týka sexuálneho vykorisťovania žien a detí, právnym základom pre činnosť je článok 83 ods. 1 ZFEÚ. EÚ má podľa článkov 78 a 79 ZFEÚ právomoc v určitých záležitostiach v oblasti azylu a migrácie, ktoré sú predmetom kapitoly VII dohovoru. Na pobytový status mobilných štátnych príslušníkov EÚ a ich manželov z tretích krajín, ako aj status štátnych príslušníkov tretích krajín s dlhodobým pobytom a ich manželov sa vzťahuje právomoc EÚ v súlade s článkami 18, 21, 46, 50, 78 a 79 ZFEÚ. Pokiaľ ide o aspekty konzulárnej ochrany (pozri článok 18 ods. 5 dohovoru), právomoc EÚ vyplýva z článku 23 ZFEÚ. Napokon, Únia má právomoc podľa článkov 81 a 82 ZFEÚ, pokiaľ ide o cezhraničné občianske a trestné veci, ktorá sa vzťahuje na opatrenia zahrnuté v kapitole VIII o medzinárodnej spolupráci. Táto kapitola tiež obsahuje záväzky týkajúce sa ochrany údajov, t. j. oblasti, v ktorej má Únia právomoc v súlade s článkom 16 ZFEÚ.

Únia prijala množstvo právnych predpisov vo väčšine týchto oblastí: sexuálne obťažovanie v záležitostiach týkajúcich sa zamestnanosti a povolania a prístupu k tovaru a službám a poskytovania tovaru a služieb, práva, podpora a ochrana obetí trestných činov v kontexte trestných konaní vrátane vyšetrovania a stíhania, azyl a migrácia, ako aj pobytový status štátnych príslušníkov tretích krajín, cezhraničná spolupráca v občianskych a trestných veciach, ustanovenia trestného práva hmotného týkajúce sa ochrany detí (na ktoré – t. j. na dievčatá – sa vzťahuje dohovor), ustanovenia týkajúce sa audiovizuálnych mediálnych služieb a ochrany maloletých, zákaz diskriminácie v obchodnej komunikácii a podnecovania k nenávisti založených okrem iného na pohlaví, a ochrana údajov. Existujú aj právne predpisy Únie týkajúce sa aspektov spolupráce členských štátov v oblasti konzulárnej ochrany občanov EÚ.

Záväzky vyplývajú aj z Dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím, ktorého sú EÚ a jej členské štáty zmluvnými stranami. Na základe článkov 6, 7, 15 a 16 uvedeného dohovoru musia štáty, ktoré sú jeho zmluvnou stranou, v rozsahu svojich právomocí zabezpečiť, aby mali ženy a deti so zdravotným postihnutím rovnaké práva a aby boli osoby so zdravotným postihnutím chránené pred vykorisťovaním, násilím a zneužívaním.