Prostredníctvom druhého balíka Komisia dokončuje reformu spoločného európskeho azylového systému prijatím ďalších štyroch návrhov: návrh, ktorým sa smernica o konaní o azyle nahrádza nariadením a v ktorom sa zosúlaďujú súčasné rozdielne procesné úpravy vo všetkých členských štátoch a vytvára sa skutočný spoločný postup; návrh, ktorým sa smernica o oprávnení na medzinárodnú ochranu nahrádza nariadením, v ktorom sa stanovujú jednotné normy pre uznávanie osôb, ktoré potrebujú ochranu, a práva udeľované osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana; ako aj návrh na revíziu smernice o podmienkach prijímania zameraný na ďalšie zosúladenie podmienok prijímania v EÚ, zlepšenie perspektívy žiadateľov, pokiaľ ide o integráciu, a obmedzenie sekundárnych pohybov. Komisia napokon v nadväznosti na záväzok posilniť legálne možnosti migrácie do EÚ oznámený 6. apríla 2016 takisto navrhuje štruktúrovaný rámec Únie pre presídľovanie, ktorý znamená posun k viac riadenému prístupu k medzinárodnej ochrane v EÚ, zaisťuje riadne a bezpečné spôsoby migrácie do EÚ pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, s cieľom postupne znižovať motiváciu na neregulárne vstupy.

Komisia stanovila svoje priority štrukturálnej reformy európskeho azylového a migračného rámca vo svojom oznámení zo 6. apríla 2016 „Smerom k reforme spoločného európskeho azylového systému a zlepšeniu možností legálnej migrácie do Európy“, v ktorom načrtla jednotlivé kroky, ktoré by sa mali podniknúť v záujme humánnejšej, spravodlivejšej a účinnejšej európskej azylovej politiky a lepšie riadenej politiky legálnej migrácie.

Nedávne masové príchody ukázali, že Európa potrebuje efektívny a účinný azylový systém schopný zabezpečiť spravodlivé a udržateľné rozdelenie zodpovednosti medzi členské štáty, poskytovať dostatočné a dôstojné podmienky prijímania v rámci celej EÚ, rýchlo a účinne vybavovať žiadosti o azyl podané v EÚ a zabezpečovať vydávanie kvalitných rozhodnutí tak, aby tí, ktorí potrebujú medzinárodnú ochranu, ju skutočne získali. EÚ sa musí súčasne zaoberať neregulárnym a nebezpečným pohybom a zastaviť obchodný model prevádzačov. V záujme dosiahnutia tohto cieľa sa žiadosti osôb, ktoré nemajú nárok na medzinárodnú ochranu, o udelenie azylu musia jednak rýchlo vybaviť a títo migranti sa potom musia rýchlo vrátiť. Na druhej strane sa musia vytvoriť bezpečné a legálne spôsoby, ako sa dostať do EÚ, pre tie osoby z tretích krajín, ktoré potrebujú ochranu. Je to zároveň súčasťou širšieho partnerstva s prioritnými krajinami pôvodu a tranzitu.

Vzhľadom na cieľ návrhu, ktorým je zaistiť, aby členské štáty na jednej strane uplatňovali spoločné kritériá pre spĺňanie podmienok osôb, ktoré skutočne potrebujú medzinárodnú ochranu, a na druhej strane, aby tieto osoby mali vo všetkých členských štátoch k dispozícii spoločný súbor práv, je právnym základom článok 78 ods. 2 písm. a) a b) Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). V týchto ustanoveniach sa uvádza, že Únia tvorí spoločnú politiku v oblasti azylu, doplnkovej ochrany a dočasnej ochrany s cieľom poskytnúť zodpovedajúce právne postavenie každému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý potrebuje medzinárodnú ochranu, a zabezpečiť súlad so zásadou non-refoulement (zákazu vyhostenia alebo vrátenia). Táto politika musí byť v súlade so Ženevským dohovorom z 28. júla 1951 a Protokolom z 31. januára 1967 týkajúcim sa právneho postavenia utečencov, ako aj inými príslušnými zmluvami.

Tento návrh je v súlade s komplexnou dlhodobou politikou v oblasti lepšieho riadenia migrácie, ktorú Komisia stanovila v európskej migračnej agende, v ktorej sa politické usmernenia predsedu Európskej komisie Jeana-Clauda Junckera rozpracovali do súboru ucelených a vzájomne sa podporujúcich iniciatív založených na štyroch pilieroch. Tieto piliere spočívajú v obmedzení motivácie na neregulárnu migráciu, zabezpečení vonkajších hraníc a zachraňovaní životov, ako aj v silnej azylovej politike a novej politike pre legálnu migráciu. Tento návrh, ktorým sa ďalej vykonáva európska migračná agenda, pokiaľ ide o cieľ posilniť azylovú politiku Únie, by sa mal vnímať ako súčasť širšej politiky na úrovni EÚ zameranej na budovanie spoľahlivého a účinného systému pre udržateľné riadenie migrácie do budúcnosti, ktorý je spravodlivý pre hostiteľské spoločnosti a občanov EÚ aj pre dotknutých štátnych príslušníkov tretej krajiny a krajiny pôvodu a tranzitu.

3.Zabezpečenie toho, že ochrana sa poskytne len na obdobie, pokiaľ trvajú dôvody prenasledovania alebo vážneho bezprávia, bez toho, aby to ovplyvnilo vyhliadky danej osoby na integráciu. Týmto návrhom sa členským štátom ukladá povinnosť vykonávať systematické a pravidelné preskúmanie postavenia v prípade významných zmien situácie v krajine pôvodu, ako aj v prípade, že zamýšľajú obnoviť povolenie na pobyt, a to po prvý raz pri utečencoch a prvý a druhý raz pri osobách, ktorým sa poskytla doplnková ochrana. Zároveň je zásadné, aby členské štáty v rámci nároku uvedených osôb na ochranu presadzovali ich integráciu do spoločnosti. V tejto súvislosti sa v návrhu objasňuje rozsah pôsobnosti práv a povinností osôb, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Poskytujú sa v ňom aj stimuly na ich aktívnu integráciu v čase poskytovania ochrany tým, že členským štátom umožňuje podmieniť poskytnutie určitej sociálnej pomoci účinnou účasťou sa na integračných opatreniach v súlade s akčným plánom pre integráciu. Napokon rozhodnutia o ukončení postavenia utečenca alebo postavenia doplnkovej ochrany nadobudnú účinnosť až po troch mesiacoch, čím sa osobám, ktorých postavenie bolo odňaté, poskytne skutočná možnosť požiadať o iné právne postavenie, napríklad na pracovné účely.

Navrhované zmeny neprekračujú rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie vytýčených cieľov, a týkajú sa oblasti, v ktorých bude mať ďalšia harmonizácia výrazný vplyv. Nové ustanovenia požadujúce, aby rozhodujúce orgány v členských štátoch zohľadňovali spoločnú analýzu a usmernenia, ktoré poskytla Agentúra Európskej únie pre azyl o situácii v danej krajine pôvodu, navyše reagujú na potrebu chýbajúceho primeraného zbližovania, pokiaľ ide o prijímané rozhodnutia o azyle. Posilnenie ustanovení o zániku postavenia utečenca alebo postavenia doplnkovej ochrany je reakciou na skutočnosť, že takéto ustanovenia síce boli obsiahnuté v prepracovanom znení smernice o oprávnení na medzinárodnú ochranu, ale členské štáty ich systematicky neuplatňovali. Zároveň sa navrhuje objasniť pravidlá týkajúce sa spĺňania podmienok na priznanie postavenia osoby, ktorej sa poskytla medzinárodná ochrana, a obsahu takéhoto postavenia so zreteľom na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie, objasniť rozsah poskytnutých práv, a v prípade potreby zabezpečiť harmonizáciu, najmä pokiaľ ide o platnosť a formát povolení na pobyt, a stanoviť motivačné faktory na integráciu v súvislosti so sociálnou pomocou. V neposlednom rade sa navrhuje zmena smernice o osobách s dlhodobým pobytom v EÚ s cieľom odradiť osoby, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana, od nelegálneho pohybu v rámci EÚ bez toho, aby sa prekročil rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie odrádzajúceho účinku.

Získavanie a uplatňovanie informácií o krajine pôvodu a zoznamov bezpečných krajín pôvodu, ako aj posúdenie dôveryhodnosti žiadateľa počas posudzovania jeho opodstatnenej obavy z prenasledovania alebo vážneho bezprávia sa považuje za jeden z hlavných dôvodov rozdielov v miere uznávania v EÚ. Štúdia dospela aj k záveru, že pri zosúlaďovaní obsahu práv poskytovaných osobám, ktorým sa poskytla doplnková ochrana, a utečencom sa dosiahla vyššia úroveň harmonizácie (napr. pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, prístup k vzdelaniu alebo prístup k zdravotnej starostlivosti). V postupoch členských štátov sa však naďalej vyskytujú rozdiely pri udeľovaní práv utečencom a osobám, ktorým sa poskytla doplnková ochrana, pokiaľ ide o udeľovanie povolení na pobyt, vydávanie cestovných dokladov, sociálnu pomoc, druh a kvalitu integračných programov, ako aj pomoc pri repatriácii. Takéto rozdiely sú na jednej strane dôsledkom odlišného výkladu ustanovení a na druhej strane súvisia s tým, do akej miery členské štáty transponovali do vnútroštátnych právnych predpisov niektoré nepovinné ustanovenia – vo forme nepovinných obmedzení alebo možnosti priaznivejších pravidiel.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Účasť Spojeného kráľovstva, Írska a Dánska na dojednaniach stanovených v tomto návrhu, ktorým sa zrušuje prepracované znenie smernice o oprávnení na medzinárodnú ochranu 2011/95/EÚ, sa stanoví v priebehu rokovaní v súlade s danými protokolmi. Tieto protokoly hlavne Spojenému kráľovstvu a Írsku umožňujú, ale nevyžadujú to od nich, aby sa rozhodli zapojiť do iniciatív v oblasti politiky slobody, bezpečnosti a spravodlivosti pri súčasnom rešpektovaní ich funkčnosti.

Navrhuje sa nahradiť súčasné prepracované znenie smernice o oprávnení na medzinárodnú ochranu nariadením. Obsah smernice sa však zmenil len a) vzhľadom na politické ciele uvedené v bode 1; b) v rozsahu, ktorý bol potrebný na prispôsobenie jej znenia tomu, aby bolo priamo uplatniteľné; c) do tej miery, do akej bolo prípadne potrebné objasniť existujúce ustanovenia so zreteľom na príslušnú judikatúru. Vysvetlenia uvedené ďalej sa preto týkajú iba tých ustanovení, v ktorých sa v porovnaní so súčasným prepracovaným znením smernice o oprávnení na medzinárodnú ochranu zavádzajú podstatné zmeny.

Osobitne sa zohľadnili práva detí a žien počas tehotenstva, pôrodu a v popôrodnom období. V návrhu sa zohľadňujú aj záväzky členských štátov na základe Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu (Istanbulský dohovor). So zreteľom na návrhy Komisie na rozhodnutia Rady o podpise a uzavretí Istanbulského dohovoru, a s cieľom zaručiť vhodnú úroveň ochrany ženám, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, ktoré boli vystavené násiliu založenému na rodovej príslušnosti, by sa mal pri výklade a uplatňovaní tohto nariadenia prijať prístup zohľadňujúci rodové hľadisko, pričom tento prístup sa bude v každom prípade vyžadovať po uzavretí Istanbulského dohovoru zo strany EÚ.

Navrhovaným nariadením sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady uznané najmä Chartou základných práv Európskej únie (ďalej aj „charta“). Cieľom tohto nariadenia je predovšetkým zabezpečiť úplné rešpektovanie ľudskej dôstojnosti a práva na azyl žiadateľov o azyl a ich sprevádzajúcich rodinných príslušníkov, ako aj podporiť uplatňovanie článkov charty týkajúcich sa ľudskej dôstojnosti, rešpektovania súkromného a rodinného života, slobody prejavu a práva na informácie, práva na vzdelanie, slobodnej voľby povolania a práva na prácu, slobody podnikania, práva na azyl, nediskriminácie, práv detí, sociálneho zabezpečenia a sociálnej pomoci, zdravotnej starostlivosti, a malo by sa preto vykonávať zodpovedajúcim spôsobom. Návrh rešpektuje povinnosť dodržiavať zákaz vyhostenia alebo vrátenia, ako sa stanovuje v článku 19 Charty základných práv Európskej únie, a to aj pri posudzovaní žiadostí o azyl vo vzťahu k medzinárodnej ochrane. Návrhom sa posilňujú procesné záruky, pričom sa stanovuje, že bremeno preukázania dostupnosti vnútroštátnej ochrany spočíva na rozhodujúcom orgáne a že posúdenie sa má vykonať po tom, ako sa stanovilo, že inak by sa uplatňovali kvalifikačné kritériá.

Koordinátori Výboru pre občianske slobody Európskeho parlamentu varovali pred akýmkoľvek znižovaním noriem. V súvislosti s navrhovaným preskúmaním postavenia zazneli obavy z toho, aký vplyv by malo na vyhliadky osôb, ktorým sa poskytla ochrana, na integráciu. Zároveň sa zdôraznilo, že každé opatrenie, ktoré sa má prijať, musí byť primerané a v súlade s Európskym dohovorom o ľudských právach a Chartou základných práv Európskej únie. Napokon v súvislosti s právami na voľný pohyb sa poznamenalo, že osoby, ktorým sa poskytla ochrana, by mali byť oprávnené na získanie postavenia osôb s dlhodobým pobytom v EÚ (smernica 2003/109/ES) skôr, ako uplynie súčasné päťročné obdobie, aby sa im umožnilo uplatňovať si práva na voľný pohyb.

V článku 29 sa stanovuje všeobecné pravidlo, že osoba, ktorej sa poskytla medzinárodná ochrana, je povinná mať pobyt v členských štátoch, ktoré poskytli ochranu, a spolu s článkom 44 sa v ňom stanovujú odrádzajúce faktory, keď sa zistí, že osoba sa nachádza v inom členskom štáte bez práva na pobyt alebo práva zdržiavať sa na jeho území. V článku 29 ods. 2 sa odkazuje na navrhované ustanovenia dublinského nariadenia [článok 20 ods. 1 písm. e)] v tejto oblasti. Okrem toho sa navrhuje zmeniť smernicu 2003/109/ES o osobách s dlhodobým pobytom a stanoviť, aby 5-ročné obdobie, po uplynutí ktorého sú osoby, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana, oprávnené na postavenie osoby s dlhodobým pobytom, začalo znovu plynúť vždy, keď sa zistí, že osoba sa nachádza v inom členskom štáte, než členskom štáte, ktorý jej poskytol medzinárodnú ochranu, a to bez práva na pobyt alebo práva zdržiavať sa na jeho území v súlade s príslušným právom Únie alebo vnútroštátnym právom. Očakáva sa, že toto navrhované opatrenie bude osoby, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana, motivovať k dodržiavaniu predpisov a k tomu, aby sa vyhli neoprávneným sekundárnym pohybom, pretože inak by riskovali predĺženie čakacej lehoty na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom a súvisiaceho práva na voľný pohyb v rámci EÚ.

(13)Na poskytnutie primeranej podpory úsiliu členských štátov pri zavádzaní noriem stanovených týmto nariadením, a to najmä tých členských štátov, ktoré predovšetkým z dôvodu ich geografickej alebo demografickej situácie čelia osobitnému a neúmernému tlaku na ich azylové systémy, by sa mali použiť zdroje Fondu pre azyl, migráciu a integráciu.

(12)Pokiaľ ide zaobchádzanie s osobami, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia, členské štáty sú viazané záväzkami na základe nástrojov medzinárodného práva, ktorých sú zmluvnou stranou, a to aj predovšetkým tých, ktoré zakazujú diskrimináciu.

(10)Vyhovujúcim kandidátom na presídlenie by sa mala poskytnúť medzinárodná ochrana. Ustanovenia tohto nariadenia týkajúce sa obsahu medzinárodnej ochrany vrátane pravidiel zameraných na odradenie od sekundárneho pohybu by sa mali uplatňovať zodpovedajúcim spôsobom.

(5)V záujme dobrého fungovania CEAS vrátane dublinského systému by sa malo dospieť k výraznému pokroku, pokiaľ ide o zbližovanie vnútroštátnych azylových systémov, s osobitným zreteľom na odlišné miery uznaných žiadostí a druh postavenia ochrany v členských štátoch. Okrem toho by sa mali posilniť pravidlá týkajúce sa preskúmania postavenia, aby sa zabezpečilo, že ochrana sa poskytne len tým, ktorí ju potrebujú, a len na tak dlho, ako bude potrebná. Navyše by sa malo zabrániť rozdielnym postupom, pokiaľ ide o trvanie povolení na pobyt, a mali by sa lepšie objasniť a harmonizovať.práva udeľované osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana.

(3)Spoločný európsky azylový systém je založený na spoločných normách pre konania o azyle, uznávanie a ochranu poskytované na úrovni Únie, podmienky prijímania a systém na určenie členského štátu zodpovedného za žiadateľov o azyl. Napriek pokroku, ktorý sa doteraz dosiahol v postupnom vytváraní spoločného európskeho azylového systému, stále existujú značné rozdiely medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o druhy používaných postupov, mieru uznaných žiadostí, druh poskytovanej ochrany, úroveň materiálnych podmienok prijímania a dávky poskytované žiadateľom o medzinárodnú ochranu a osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Tieto rozdiely sú významnou pohnútkou na sekundárne pohyby a zároveň maria dosiahnutie cieľa, ktorým je zabezpečiť, aby sa so všetkými žiadateľmi zaobchádzalo rovnako, bez ohľadu na to, kde v Únii podajú žiadosť.

(14)Agentúra Európskej únie pre azyl by mala poskytovať primeranú podporu pri uplatňovaní tohto nariadenia, najmä poskytovaním expertov, ktorí budú pomáhať orgánom členských štátov pri prijímaní, registrácii a posudzovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu, poskytovaním aktualizovaných informácií o tretích krajinách vrátane informácií o krajine pôvodu a iných príslušných usmernení a nástrojov. Pri uplatňovaní tohto nariadenia by orgány členských štátov mali zohľadniť operačné normy, orientačné usmernenia a najlepšie postupy vypracované Agentúrou Európskej únie pre azyl (ďalej len „agentúra“). Pri posudzovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu by orgány členských štátov mali zohľadňovať predovšetkým informácie, správy, spoločnú analýzu a usmernenia o situácii v krajinách pôvodu, ktoré na úrovni Únie vypracúva agentúra a európske siete pre informácie o krajine pôvodu v súlade s článkami 8 a 10 nariadenia.

(15)Pri vykonávaní tohto nariadenia by sa mal v prvom rade zohľadňovať „najlepší záujem dieťaťa“ v súlade s Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989. Pri posudzovaní najlepšieho záujmu dieťaťa by orgány členských štátov mali náležite zohľadňovať najmä zásadu celistvosti rodiny, blaho a sociálny rozvoj maloletej osoby, hľadiská ochrany a bezpečnosti a názory maloletej osoby s ohľadom na jej vek a vyspelosť.

(16)Pojem rodinní príslušníci by mal zohľadňovať rôzne konkrétne okolnosti týkajúce sa závislého postavenia a osobitnú pozornosť treba venovať presadzovaniu najlepšieho záujmu dieťaťa. Mal by tiež odzrkadľovať realitu súčasných migračných trendov, podľa ktorých žiadatelia často prichádzajú na územie členských štátov po dlhšom období tranzitu. Tento pojem by mal preto zahŕňať rodiny, ktoré boli založené mimo krajiny pôvodu, ale pred ich vstupom na územie členského štátu.

(17)Týmto nariadením nie je dotknutý Protokol o azyle pre štátnych príslušníkov členských štátov Európskej únie pripojený k Zmluve o Európskej únii (Zmluva o EÚ) a ZFEÚ.

(18)Priznanie postavenia utečenca je deklaratórnym aktom.

(19)Konzultácie s Vysokým komisárom Organizácie Spojených národov pre utečencov môžu orgánom členských štátov poskytnúť cenné usmernenie pri určovaní postavenia utečenca v súlade s článkom 1 Ženevského dohovoru.

(20)Mali by sa stanoviť normy pre vymedzenie postavenia utečenca a jeho obsah s cieľom usmerniť príslušné vnútroštátne orgány členských štátov pri uplatňovaní Ženevského dohovoru.

(21)Je potrebné zaviesť spoločné kritériá pre uznávanie žiadateľov o azyl za utečencov v zmysle článku 1 Ženevského dohovoru.

(22)Osobitne je potrebné zaviesť spoločné koncepcie potreby ochrany vznikajúcej na mieste, zdrojov bezprávia a ochrany, vnútroštátnej ochrany a prenasledovania vrátane dôvodov pre prenasledovanie.

(23)Pri spĺňaní podmienok stanovených v tomto nariadení môžu ochranu poskytovať buď štát alebo strany či organizácie vrátane medzinárodných organizácií, ak o to majú záujem a je to v ich možnostiach, ktoré kontrolujú región alebo väčšiu oblasť v rámci územia štátu. Takáto ochrana by mala byť účinná a nemala by byť dočasná.

(24)Vnútroštátna ochrana pred prenasledovaním alebo vážnym bezprávím by mala byť žiadateľovi účinne dostupná v časti krajiny pôvodu, kam môže bezpečne a legálne odcestovať, získať možnosť prijatia a kde možno reálne očakávať, že sa usadí. Posúdenie, či takáto vnútroštátna ochrana existuje, by malo byť neoddeliteľnou súčasťou posúdenia žiadosti o medzinárodnú ochranu, a malo by sa vykonať po tom, čo rozhodujúci orgán stanovil, že inak by sa uplatňovali kvalifikačné kritériá. Bremeno preukázania, že vnútroštátna ochrana je dostupná, by malo spočívať na rozhodujúcom orgáne.

(25)Keď sú pôvodcami prenasledovania alebo vážneho bezprávia štát alebo verejné subjekty, malo by sa predpokladať, že účinná ochrana nie je žiadateľovi dostupná. Ak je žiadateľom maloletá osoba bez sprievodu, súčasťou posúdenia, či je ochrana účinne dostupná, by mala byť dostupnosť primeraných opatrení v oblasti starostlivosti a opatery, ktoré sú v najlepšom záujme maloletej osoby bez sprievodu.

(26)Pri posudzovaní žiadostí maloletých osôb o medzinárodnú ochranu je potrebné, aby rozhodujúce orgány zohľadňovali osobitné formy prenasledovania detí.

(27)Jednou z podmienok, ktoré treba splniť na priznanie postavenia utečenca v zmysle článku 1 písm. A Ženevského dohovoru je existencia príčinnej súvislosti medzi dôvodmi prenasledovania, ako sú rasa, náboženstvo, národnosť, politické názory alebo príslušnosť k určitej sociálnej skupine, a aktmi prenasledovania alebo chýbajúcou ochranou pred takýmito aktmi.

(28)Rovnako je potrebné zaviesť spoločnú koncepciu prenasledovania z dôvodu „príslušnosti k určitej sociálnej skupine“. Na účely vymedzenia pojmu určitej sociálnej skupiny je potrebné náležite zohľadniť skutočnosti vyplývajúce z rodovej príslušnosti žiadateľa vrátane rodovej identity a sexuálnej orientácie, ktoré môžu súvisieť s určitými právnymi tradíciami a zvykmi a ktorých dôsledkom môže byť napríklad mrzačenie pohlavných orgánov, nútená sterilizácia či nútené potraty, a to do tej miery, do akej súvisia s opodstatnenou obavou žiadateľa z prenasledovania.

(29)V súlade s príslušnou judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie pri posudzovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu by mali príslušné orgány členských štátov používať metódy na posúdenie dôveryhodnosti žiadateľa spôsobom, ktorý rešpektuje práva jednotlivca zaručené chartou, najmä práva na rešpektovanie ľudskej dôstojnosti a rešpektovanie súkromného a rodinného života. Najmä pokiaľ ide o homosexualitu, individuálne posúdenie dôveryhodnosti žiadateľa by nemalo vychádzať zo stereotypných predstáv o homosexuáloch a žiadateľ by nemal byť vystavený podrobným otázkam alebo vyšetreniam v súvislosti s jeho sexuálnymi praktikami.

(30)Činy, ktoré sú v rozpore s účelmi a zásadami Organizácie Spojených národov, sú uvedené v preambule a článkoch 1 a 2 Charty Organizácie Spojených národov a sú okrem iného začlenené v rezolúciách Organizácie Spojených národov týkajúcich sa opatrení na boj proti terorizmu, ktoré vyhlasujú, že „činy, metódy a praktiky terorizmu sú v rozpore s účelmi a zásadami Organizácie Spojených národov“ a že „vedomé financovanie, plánovanie a podnecovanie teroristických činov je takisto v rozpore s účelmi a zásadami Organizácie Spojených národov“.

(31)Spáchanie politického trestného činu nie je v zásade dôvod na vylúčenie z postavenia utečenca. V súlade s príslušnou judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie najmä neľudské trestné činy, ak je predmetný čin neprimeraný vo vzťahu k údajnému politickému cieľu, a teroristické činy, ktoré sa vyznačujú násilím voči civilnému obyvateľstvu, hoci sú spáchané s údajne politickým cieľom, by sa mali kvalifikovať ako nepolitické trestné činy, a preto môžu vyústiť do vylúčenia z postavenia utečenca.

(32)Mali by sa stanoviť aj normy pre vymedzenie pojmu postavenie doplnkovej ochrany a jeho obsah. Doplnková ochrana by mala byť doplnková a dodatočná k ochrane utečenca zakotvenej v Ženevskom dohovore.

(33)Je potrebné zaviesť spoločné kritériá, na základe ktorých majú byť žiadatelia o medzinárodnú ochranu uznaní za oprávnených na doplnkovú ochranu. Tieto kritériá by sa mali odvodzovať z medzinárodných záväzkov podľa nástrojov a postupov týkajúcich sa ľudských práv existujúcich v členských štátoch.