SK Úradný vestník Európskej únie C 100/109

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o zjednodušení podmienok pre transfery výrobkov na účely obrany v rámci Spoločenstva“

KOM(2007) 765 v konečnom znení – 2007/0279 (COD)

2009/C 100/17

Rada sa 29. januára 2008 rozhodla podľa článku 95 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva prekonzultovať s Európskym hospodárskym a sociálnym výborom

„Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o zjednodušení podmienok pre transfery výrobkov na účely obrany v rámci Spoločenstva“

Odborná sekcia pre jednotný trh, výrobu a spotrebu poverená prípravou návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 1. októbra 2008. Spravodajcom bol pán OPRAN.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 448. plenárnom zasadnutí 21., 22. a 23. októbra 2008 (schôdza z 23. októbra) prijal 39 hlasmi za, pričom 1 člen hlasoval proti a 16 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

1.1. Zaručenie bezpečnosti predstavuje pre každú vládu jeden z hlavných záväzkov. V súvislosti s európskym priestorom možno uviesť, že žiadny členský štát si nemôže zaručiť bezpečnosť sám a je nevyhnutné spoločné úsilie na zabezpečenie primeranej kontroly toku vojenského materiálu, alebo obranných zariadení vo všeobecnosti.

1.2. Výbor preto považuje za vhodné riešenie spoločný európsky bezpečnostný rámec, na rozdiel od udržiavania obmedzení v rámci Spoločenstva so všetkými nepriaznivými dôsledkami. Prirodzene, že by sme mali zohľadniť, že súčasná spoločná zahraničná a bezpečnostná politika (SZBP) a európska bezpečnostná a obranná politika (EBOP – hlava V Zmluvy o EÚ) sú medzivládnej povahy, keďže iniciatíva Komisie uľahčiť transfery v rámci Spoločenstva sa realizuje podľa prvého piliera Spoločenstva (ako súčasť legislatívy v oblasti vnútorného trhu).

1.3. Vnímanie prekážok transferu

1.3.1. Odvetvie považuje súčasný legislatívny rámec za nevhodný, s vysokým administratívnym zaťažením.

1.3.2. Pri protestoch proti prekážkam v oblasti transferov má odvetvie globálnejšiu víziu ako len pohľad na transfery v rámci Spoločenstva. Globalizácia je faktom aj v oblasti výroby obranných zariadení, pretože len málo komplexných systémov je naďalej 100 % európskych a všetky obsahujú aspoň niekoľko súčastí nepochádzajúcich z EÚ.

1.3.3. Napriek globálnejšej vízii považuje odvetvie iniciatívu, ktorú vyvinula Komisia, za dôležitý krok vpred a vo všeobecnosti ju podporuje.

1.4. Vplyv na náklady

1.4.1. Presne vypočítať náklady spojené s prekážkami pre transfery v rámci Spoločenstva je veľmi zložité, keďže len málo týchto nákladov sa zverejňuje, a keďže väčšinu z nich predstavujú náklady na to, že „veci sa nerobia správne“ prípadne „vôbec sa nerobia“ (1). V roku 2003 boli celkové ročné náklady spojené s prekážkami pre transfery v rámci Spoločenstva odhadnuté na vyše 3,16 miliárd EUR, v takomto pomere (zdroj: štúdia UNISYS):

—

—

1.4.2. Náklady sú vo všeobecnosti rozdelené takto:

a) priame náklady – štrukturálne a procedurálne náklady vyplývajúce z realizácie samotného postupu pri udeľovaní licencií,

b) nepriame náklady (2) – Tieto nepriame náklady vyplývajú konkrétne z neoptimálnej organizácie odvetvia (napr. prekážky pri subdodávateľských zmluvách) a neoptimálnej nákupnej praxe členských štátov (napr. vytváranie nadmerných zásob, aby sa zohľadnil dlhý postup pri udeľovaní licencií v dodávateľskom členskom štáte)

1.5. Výbor považuje za prioritu, aby členské štáty prijali spoločný súbor nástrojov na riadenie transferov v rámci EÚ. V súvislosti s rozsahom pôsobnosti navrhovanej smernice spoločný vojenský zoznam, ktorý by mal byť pravidelne aktualizovaný, už obsahuje spoločné pravidlá.

1.6. Výbor podporuje návrh Komisie, ktorý žiada členské štáty, aby zaviedli možnosť globálneho a všeobecného udeľovania licencií a vydávali aspoň dve všeobecné licencie:

1.6.1. Všeobecnú licenciu vzťahujúcu sa na vojenské zariadenia (a náhradné dielce a údržbu) pre všetky ozbrojené sily členských štátov.

1.6.2. Všeobecnú licenciu vzťahujúcu sa na transfery súčastí pre certifikované spoločnosti (3).

1.7. Výbor sa domnieva, že smernica by mala poskytovať dostatočné záruky na zvýšenie vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi pri účinnej kontrole vývozu. Zároveň sa zachová úplná diskrétnosť členských štátov pri vývoze mimo EÚ, ktorý uskutočňujú spoločnosti pôsobiace na ich území a smernicu bude dopĺňať koordinácia v rámci fóra Rady pre vývoz konvenčných zbraní (COARM).

1.8. Navrhovaná smernica zdôrazňuje, že príjemca nesmie následne vyvážať výrobky na účely obrany do tretej krajiny a porušiť tým možné vývozné obmedzenia zo strany dodávateľského členského štátu, ktoré sú súčasťou transferových licencií.

1.9. Avšak po začlenení súčastí do výrobku tak, že sa zabezpečí, že ako začlenená súčasť nemôžu byť neskôr transferované, by mali členské štáty upustiť od samostatných vývozných obmedzení.

1.10. Výbor sa domnieva, že hodnotenie vplyvov, ktoré je priložené k súčasnému návrhu, sa týka všetkých 27 členských štátov, a preto účinne dopĺňa štúdiu Unisys z roku 2005.

1.11. Výbor sa domnieva, že návrh smernice bude mať výrazný pozitívny vplyv na priemyselnú spoluprácu v Európe a na rozvoj konkurencieschopnosti európskeho obranného priemyslu a odporúča jej schválenie s výhradou pripomienok vyjadrených v tomto stanovisku.

2. Odporúčania a návrhy

2.1. Výbor je pevne presvedčený, že princípy navrhované Komisiou na zjednodušenie transferov výrobkov na účely obrany v rámci Spoločenstva prostredníctvom spoločných nástrojov pri udeľovaní licencií a na zabezpečenie vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi v otázke účinnej kontroly pri vývoze prinesú významný úžitok a značné zjednodušenie tohto zložitého odvetvia.

2.2. Výbor jednoznačne podporuje vyňatie vývoznej politiky z oblasti pôsobnosti smernice. Mala by ostať v kompetencii členských štátov a naďalej byť predmetom medzinárodnej spolupráce, napr. v rámci Kódexu správania štátov Európskej únie pri vývoze zbraní.

2.3. Výbor zdôrazňuje, že navrhovaná smernica uchová zodpovednosť spoločností pri dodržiavaní možných vývozných obmedzení uvedených v transferovej licencii. V prípade vývozných obmedzení vydaných v inom členskom štáte, ktorý poskytuje súčasti, je za dodržiavanie týchto obmedzení zodpovedná spoločnosť, ktorá žiada o vývoznú licenciu. Táto spoločnosť má zabezpečiť dodržiavanie príslušných vývozných obmedzení, a tak zabezpečiť predloženie vývozných dokumentov v súlade so všetkými obmedzeniami štátnemu orgánu, ktorý vydáva konečnú vývoznú licenciu.

2.4. Pri oficiálnom postoji v otázke citlivých transferov z EÚ do tretích krajín (4) výbor zastáva názor, že:

2.4.1. Ak sa transferová licencia netýka citlivých subsystémov alebo súčastí, ktoré majú byť začlenené do väčších systémov tak, aby nemohli byť neskôr transferované alebo vyvezené do tretej krajiny, malo by byť postačujúce, aby členské štáty od príjemcu požadovali vyhlásenie o začlenení namiesto stanovenia samostatných vývozných obmedzení.

2.4.2. Opätovný vývoz do tretej krajiny sa nesmie vykonať bez súhlasu dodávajúceho členského štátu.

2.4.3. Príjemca nesmie následne vyvážať výrobky na účely obrany do tretej krajiny a porušiť tým možné vývozné obmedzenia zo strany dodávateľského členského štátu, ktoré sú súčasťou transferových licencií.

2.4.4. Členské štáty by mali nielen nariaďovať, ale aj pravidelne kontrolovať, či si dodávatelia v rámci členských štátov vedú podrobné záznamy o svojich transferoch.

2.4.5. Dodávatelia by mali niesť zodpovednosť za informovanie dotknutého členského štátu o mieste určenia v prípade, že je známe ešte pred transferom.

2.4.6. Mala by sa skrátiť lehota potrebná na udelenie licencií, aby sa dosiahol zodpovednejší postup udeľovania licencií.

2.4.7. Zároveň by mali mať orgány členských štátov dlhší prístup k evidencii dodávateľov, aby sa zabezpečil transparentnejší proces, a tiež disponovať dlhším obdobím na sledovanie prípadných porušení transponujúcich zákonov a nariadení členských štátov.

2.5. Výbor v tejto súvislosti navrhuje využiť už existujúce zdroje na štátnej úrovni. Národné orgány zodpovedné za vydávanie a spravovanie certifikátov už v súčasnosti monitorujú spoločnosti, ktoré pôsobia na trhu s obrannými zariadeniami a nachádzajú sa na ich území. Sú preto schopné uskutočňovať prieskumy a audit.

2.6. Výbor sa domnieva, že by sa mala dosiahnuť vysoká miera harmonizácie, aby sa získal maximálny úžitok z priemyselnej spolupráce a vytvorenia vnútorného trhu.

2.7. Výbor v tejto súvislosti zdôrazňuje, že navrhovaná smernica by mala zaviesť uprednostňovanie udeľovania všeobecných a globálnych licencií a obmedziť individuálne licencie na určené prípady, pri ktorých je to naďalej nevyhnutné.

2.8. Výbor považuje súčasný Spoločný zoznam vojenského materiálu Európskej únie (EU-CML) za spoločnú reč a mal by aj v budúcnosti byť základom pre riadenie transferov výrobkov na obranné účely v rámci EÚ.

2.9. S cieľom vyhnúť sa problémom pri výklade a implementácii sa výbor domnieva, že EU-CML by sa mal využívať a pravidelne každoročne aktualizovať s použitím všeobecných definícií o type zariadenia, na ktoré sa nové pravidlá budú vzťahovať, a tým uznávať EU-CML ako súčasný zoznam zbraní, streliva a vojenského materiálu, ako aj súvisiacich služieb a prác, vrátane hardvéru informačných technológií a určených softvérových aplikácií.

2.10. Výbor zároveň zdôrazňuje skutočnosť, že Komisia pri návrhu svojich iniciatív zohľadnila vplyv globalizácie na Európu, najmä na obranný priemysel s hlavným cieľom posilniť obranyschopnosť Európy.

2.11. Výbor jednoznačne odporúča Komisii, aby podľa zmluvy sledovala porušenia v konkrétnej oblasti, ktorá je predmetom smernice s využitím odborných schopností medzinárodného výboru expertov, ktorý sa má okrem iného sformovať na tento účel.

2.12. V súvislosti s návrhom štúdie Unisys zriadiť centrálnu databázu transferov v rámci Spoločenstva sa výbor domnieva, že táto myšlienka nie je v súlade so súčasnou praxou a mala by sa zavrhnúť.

2.13. Výbor sa domnieva, že transparentnosť medzi členskými štátmi EÚ by mala zahŕňať aj výmenu informácií medzi príslušnými orgánmi o predaji produktov alebo transferoch technológií v rámci EÚ, aby sa tak zabránilo možnému neplneniu povinností, diskriminácii a/alebo korupcii.

3. Konkrétne pripomienky

3.1. Národné predpisy a procesy:

3.1.1. Legislatíva členských štátov definuje dva typy tovarov: „vojenský“ a „dvojakého použitia“, ktoré sú najčastejšie licencované dvoma rôznymi orgánmi, keďže tovar dvojakého použitia a vojenský tovar by nemali byť posudzované spolu.

3.1.2. Tovar dvojakého použitia má civilné konečné použitie, ale je kontrolovaný, keďže môže byť použitý aj v niektorých vojenských aplikáciách, alebo najmä v citlivých nevojenských aplikáciách (napr. bezpečnosť). Ich kontrola je riadená obchodnou politikou nariadenia Spoločenstva (1334/2000), ktoré stanovuje, že vývoz do tretích krajín musí byť predmetom individuálnych, globálnych alebo všeobecných licencií. Naopak, v súlade so zásadou vnútorného trhu o voľnom pohybe tovaru, nepodliehajú transfery položiek dvojakého použitia v rámci EÚ udeľovaniu licencií okrem najcitlivejších položiek, ako napr. jadrových.

3.1.3. Obranné položky majú vojenské konečné použitie. V súčasnosti neexistuje žiadny rámec Spoločenstva týkajúci sa ich obehu na vnútornom trhu a ich transferu v rámci EÚ bránia odlišné národné právne predpisy a nesúrodé požiadavky pri udeľovaní licencií. Len niekoľko členských štátov uplatňuje globálne udeľovanie licencií a len jeden bez problémov uplatňuje všeobecné licencie. Väčšina transferov v rámci EÚ je naďalej limitovaná individuálnymi licenciami a spoločnosti s dodávateľskými reťazcami pokrývajúcimi niekoľko členských štátov nemôžu tieto reťazce optimalizovať kvôli rôznorodým systémom udeľovania licencií v dodávateľských členských štátoch.

3.1.4. Všetky členské štátu majú spoločný názor, pokiaľ ide o nariadenie o dvojakom použití, ktoré je právne záväzné a je súčasťou prvého piliera EÚ (5).

3.1.5. Pri vojenskom tovare členské štáty schválili a odvolávajú sa na rozličné zoznamy streliva, ako aj na Spoločný zoznam vojenského materiálu EÚ vydaný Radou používaný v rámci Kódexu správania štátov EÚ pri vývoze zbraní. Mnohé členské štáty sa v národných predpisoch odvolávajú na tieto zoznamy, zatiaľ čo iné používajú vlastné zoznamy (6).

3.1.6. Prostredníctvom vytvorenia rámcovej dohody (známej tiež ako „spoločné vyhlásenie“) šesť krajín (7), ktoré sú v Európe najväčšími výrobcami zbraní stanovili pravidlá spolupráce pri transferoch a vývoze pre programy spolupráce, ktoré nie sú súčasťou rámca EÚ.

3.1.7. Iniciatíva Komisie sa preto obmedzuje na transfery v rámci Spoločenstva, zatiaľ čo vývoz do tretích krajín bude naďalej predmetom existujúcich systémov vývozných licencií.

4. Hrozby a prekážky

4.1. Z hľadiska platného práva bude potrebné riešiť tieto aspekty:

4.1.1. rôznorodosť legislatívy

4.1.2. rozdiely medzi právnymi predpismi na národnej úrovni.

4.2. Z hľadiska kompetentného orgánu si vyžadujú pozornosť tieto otázky:

4.2.1. rozmanitosť orgánov kompetentných na vybavenie žiadostí o licencie v prípade transferov v rámci Spoločenstva (11 rozličných typov postupov, v závislosti od krajiny).

4.2.2. V niektorých krajinách (Maďarsko, Poľsko, Írsko, Francúzsko, Švajčiarsko, Česko, Portugalsko) musí mať vývozca ďalšie licencie/povolenia, aby mohol žiadať o licenciu na vývoz/dovoz/tranzit.

4.2.3. Pokiaľ ide o často praktizovanú zásadu „primeranej návratnosti“ (alebo kompenzácie), členské štáty ju často uplatňujú z priemyselných dôvodov alebo dôvodov zamestnanosti, ale tiež preto, že sčasti ako dôsledok súčasnej praxe pri transferoch v rámci Spoločenstva nemajú žiadnu skutočnú záruku dodávky od partnerov z EÚ (z toho pramení uprednostňovanie domácich výrobkov, ktoré nie sú podmienené transferovými licenciami iného členského štátu).

5. Opatrenia na odstránenie prekážok pri transferoch v rámci Spoločenstva

5.1. Pri transferoch musí byť každé zlepšenie obranného trhu EÚ pripravené na základe viacerých kľúčových priorít:

5.1.1. Bezpečnosť: zjednodušenie transferov a vzájomná dôvera idú ruka v ruke. Faktom je, že v súčasnej situácii táto dôvera nie je v Európe rovnaká. Zjednodušenie transferov musí byť spojené s opatreniami na budovanie dôvery. Boj proti terorizmu a nešírenie zbraní hromadného ničenia je prioritou pre všetky štáty EÚ. Zahŕňa to posilnenie kontroly šírenia zbraní do tretích krajín so zabezpečením dodržiavania vývozných obmedzení stanovených členskými štátmi v súlade s touto politikou.

5.1.2. Jednoduchšie udeľovanie licencií: licencie dokazujú konkrétnu zodpovednosť členského štátu pri obchodovaní so zbraňami. Navyše, licencie pomáhajú pri stanovení možných obmedzení týkajúcich sa konečného použitia a konečného cieľa týchto výrobkov. Nakoľko by mali členské štáty naďalej niesť zodpovednosť, mali by sa naďalej uplatňovať aj národné licencie. Zjednodušenie by preto malo vychádzať z ich zjednodušenia a harmonizácie, čo by prinieslo plánovateľnosť pre priemysel. Pomohlo by to konsolidácii európskej priemyselnej a technologickej základne odvetvia obrany, pričom by sa uplatňovali rovnaké pravidlá a najmä malým a stredným podnikom by sa uľahčilo získanie prístupu na celoeurópsky trh príležitostí a partnerstva.

5.1.3. Harmonizácia právnych záväzkov: okrem transferových postupov pri výrobkoch na účely obrany by mala zahŕňať právne záväzky spoločností tohto odvetvia. Musí preto pokračovať harmonizácia v oblasti európskeho trhu s obrannými zariadeniami(napr. vytvoriť spoločný rámec na kontrolu aktív).

5.1.4. Budovanie mieru: všetky obchodné aktivity v tomto odvetví musia náležite zohľadňovať zásadu, že výrobky na účely obrany a na dvojaké použitie nemôžu ohrozovať alebo popierať propagovanie demokratických hodnôt a budovanie mieru, ktoré EÚ podporuje.

5.2. Nový systém v rámci Spoločenstva by mal mať pre vývoz dva dôsledky:

— Poskytne členským štátom príležitosť konzultácií v prípade vývozu ich výrobkov na účely obrany, pokiaľ nie sú začlenené ako súčasť zložitejšieho systému.

— Certifikácia bude podporovať aktívnu účasť podnikov na dodržiavaní rozhodnutí členských štátov týkajúcich sa vývozu, ktoré sú už koordinované v rámci kódexu a prinesie preto väčšiu bezpečnosť, pokiaľ ide o predchádzanie rizikám nelegálneho vývozu.

6. Záverečná poznámka

6.1. Výbor verí, že prostredníctvom oznámenia s názvom Stratégia pre silnejší a konkurencieschopnejší európsky obranný priemysel a navrhovaných smerníc „o koordinácii postupov zadávania určitých verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby v oblastiach obrany a bezpečnosti“ a „o zjednodušení podmienok pre transfery výrobkov na účely obrany v rámci Spoločenstva“ Komisia vyvinula významnú iniciatívu na posilnenie európskeho trhu v oblasti obrany a bezpečnosti a vyzýva Európsky parlament a Radu, aby túto iniciatívu ďalej rozvíjali a zahrnuli ju do celkového prístupu, ktorý podporí európsku bezpečnostnú a obrannú politiku.

V Bruseli 23. októbra 2008 predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Vo svojej štúdii „A single European market for defence equipment: organisation and collaboration“ (Jednotný európsky trh s obrannými zariadeniami: usporiadanie a spolupráca) profesor Keith Hartley predstavil štyri „scenáre liberalizácie“, ktoré by zabezpečili významné ročné úspory od 3,8 až do 7,8 miliárd EUR ročne.

(2) Dôležitý prvok vysvetľujúci nepriame náklady je nedostatočná istota dodávok pre členské štáty, ktoré pochádzajú od dodávateľa so sídlom v inom členskom štáte.

(3) V návrhu Komisie je certifikácia spojená s prijatím produktov podľa všeobecného udeľovania licencií a nie s globálnym udeľovaním licencií. Certifikované spoločnosti môžu však samozrejme nakúpiť niektoré špecifické obranné súčasti podľa globálnych licencií (súčasti, na ktoré sa nevzťahujú štátne všeobecné licencie).

(4) „Tretia krajina“ je ktorákoľvek krajina, ktorá nie je členským štátom Európskej únie.

(5) Nariadenie Rady (ES) č. 1334/2000 z 22. júna 2000 stanovujúce režim spoločenstva na kontrolu exportov položiek a technológie s dvojakým použitím.

(6) Európska únia 1998, „Kódex EÚ o vývoze zbraní“, 25. mája – http://ue.eu.int/Newsroom/

(7) Francúzsko, Veľká Británia, Nemecko, Španielsko, Taliansko, Švédsko.