OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní určitých ustanovení nariadenia Rady (ES) č. 812/2004, ktorým sa stanovujú opatrenia týkajúce sa náhodných úlovkov veľrybovitých cicavcov (veľrýb) v loviskách rýb a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 88/98 ÚVOD Nariadením Rady (ES) č. 812/2004[1] sa ustanovujú opatrenia týkajúce sa podávania správ o náhodných úlovkoch veľrybovitých cicavcov (ďalej len „veľryby“) vo vymedzených loviskách rýb a opatrenia týkajúce sa zmierňovania následkov takýchto úlovkov. V uvedenom nariadení sa vymedzujú „loviská a rybársky výstroj“ (ďalej len „spôsob rybolovu“), v prípade ktorých sa povinne používajú akustické odplašovacie zariadenia (ďalej len „bzučiaky“), technické špecifikácie a podmienky používania týchto zariadení a spôsoby rybolovu, v prípade ktorých sa musia vykonávať programy týkajúce sa pozorovateľov, a to na účely získavania reprezentatívnych údajov s cieľom posúdiť mieru vedľajších úlovkov veľrýb. Členské štáty sú zodpovedné za presadzovanie používania bzučiakov a monitorovanie ich účinnosti v čase, ako aj za realizáciu programov sledovania v súlade s usmerneniami podľa uvedeného nariadenia. Podľa článku 6 uvedeného nariadenia musia členské štáty Komisii zaslať výročnú správu o vykonávaní určitých ustanovení uvedeného nariadenia. V súlade s článkom 7 musí Komisia po doručení druhej z týchto správ členských štátov vypracovať a predložiť Európskemu parlamentu a Rade správu o účinkoch uplatňovania uvedeného nariadenia[2]. Potom ako členské štáty predložia štvrtú výročnú správu, musí Komisia predložiť Európskemu parlamentu a Rade aktualizované oznámenie. Tieto oznámenia musia vychádzať z posúdenia správ členských štátov a mali by sa v nich takisto zohľadniť posúdenia, ktoré vypracovali Medzinárodná rada pre výskum mora (ICES) a Vedecký, technický a hospodársky výbor pre rybné hospodárstvo (STECF). Účelom tohto dokumentu je vyhovieť druhej oznamovacej povinnosti Komisie. Toto oznámenie obsahuje súhrn informácií zozbieraných počas rokov 2007 – 2009 a predložených Komisii členskými štátmi v súlade s článkom 6 uvedeného nariadenia. Od ICES a STCEF sa takisto požadovalo, aby vykonali analýzu vedeckého obsahu správ jednotlivých členských štátov, implementácie nariadenia a ďalších vedeckých stanovísk, ktoré členské štáty poskytli. Závery z uvedenej analýzy ICES a STECF sú zohľadnené. ANALÝZA SPRÁV ČLENSKÝCH ŠTÁTOV Podávanie správ členskými štátmi na základe nariadenia (ES) 812/2004 sa od prvého oznámenia Komisie Rade a Európskemu parlamentu v roku 2009 zlepšilo. Informácie poskytované členský štátmi sú však naďalej premenlivé, pokiaľ ide o obsah a formát. ICES aj STECF poukazujú na to, že nekonzistentnosťou zistenou medzi informáciami, ktoré členské štáty poskytli, sa obmedzuje význam posúdenia toho, ako sa nariadenie vykonáva. Len niektoré členské štáty (Írsko, Holandsko, Španielsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo) prijali dobrovoľne formát, ktorý ICES a STECF navrhovali ako formát správ. Tento štandardný formát členské štáty formálne prijali v máji 2010. Mala by sa tým zlepšiť konzistentnosť správ v budúcnosti. Z dvadsiatich dvoch pobrežných členských štátov EÚ s výnimkou jedného všetky poskytli aspoň jednu výročnú správu. Šesť členských štátov (Belgicko, Cyprus, Grécko, Malta, Bulharsko a Rumunsko) informovalo Komisiu, že podľa uvedeného nariadenia nemajú žiadnu oznamovaciu povinnosť. Je to buď preto, že ich flotily nevykonávali žiadne rybolovné operácie, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti prílohy I (používanie bzučiakov) ani prílohy III (pozorovatelia na palube) k uvedenému nariadeniu, alebo v prípade Bulharska a Rumunska, pretože sa ich rybolovné operácie uskutočňujú výhradne v Čiernom mori, na ktoré sa uvedené nariadenie nevzťahuje. Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Írsko, Taliansko, Lotyšsko, Holandsko, Poľsko, Španielsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo predložili správy s údajmi palubných pozorovateľov. Všetky štáty okrem jedného poskytli odhady náhodných úlovkov. Napriek zjavnému zlepšeniu je však Komisii jasné, že mnohé členské štáty majú ešte stále problémy s vykonávaním uvedeného nariadenia, a to najmä s plnením týchto požiadaviek: Povinnosť používať bzučiaky Osem členských štátov (Dánsko, Estónsko, Francúzsko, Nemecko, Írsko, Poľsko, Španielsko a Spojené kráľovstvo) v súčasnosti vykonáva spôsob rybolovu, pri ktorom je používanie bzučiakov povinné. Tieto členské štáty oznámili ich používanie na základe priameho monitorovania, ktoré vykonávali agentúry pre kontrolu a orgány presadzovania práva, na základe rozhovorov s rybármi a pilotných štúdií. Vo všeobecnosti nie je jasná úroveň vykonávania ustanovení článkov 2 a 3 nariadenia a náznaky vyplývajúce zo správ jednotlivých štátov poukazujú na to, že používanie bzučiakov plavidlami a monitorovanie vykonávané členskými štátmi sú naďalej neuspokojivé. Všetky členské štáty, ktoré bzučiaky používajú, dospeli k záveru, že na zlepšenie spoľahlivosti a efektivity súčasných zariadení a praktickej manipulácie s nimi je potrebné vyvinúť ďalšie úsilie. Tieto problémy viedli prakticky vo všetkých dotknutých členských štátoch k vypracovaniu štúdií na monitorovanie a posúdenie používania bzučiakov a praktickej manipulácie s nimi, ako aj na zdokonalenie technických špecifikácií v spolupráci s niekoľkými výrobcami. Zohľadňovali sa aj súvisiace bezpečnostné hrozby spojené s používaním bzučiakov, ale zo správ členských štátov vyplýva, že tieto môžu byť do veľkej miery prekonané prostredníctvom zlepšeného dizajnu, lepšej kontroly kvality na úrovni dodávateľa a takisto prostredníctvom zmeny prevádzkových praktík. Niektoré členské štáty takisto vykonali testovanie nových typov bzučiakov, ktoré sa stali komerčne dostupnými, a aspoň jedno z týchto nových zariadení poskytlo povzbudivé výsledky. Do tohto testovania sa vo veľkej miere zapojil aj priemysel. Takáto spolupráca v oblasti výskumu by mala pokračovať. Ročné náklady na rozmiestnenie bzučiakov aj naďalej predstavujú problém. Môžu sa značne líšiť v závislosti od technológie použitej v zariadeniach a miery strát bzučiakov pri konkrétnych spôsoboch rybolovu. Náklady sa považujú za významné v prípade rybolovu statickými sieťami[3] a tieto náklady spojené so slabou spoľahlivosťou a negatívnymi vplyvmi na rybolovné operácie odrádzajú od používania bzučiakov a dosahovania súladu s uvedeným nariadením. Niekoľko členských štátov však iniciovalo schémy pomoci vo forme grantu alebo poskytlo rybárom bzučiaky bezplatne, aby kompenzovalo náklady a pokúsilo sa zvýšiť používanie. V niektorých prípadoch to pomohlo, ale nie rovnako vo všetkých členských štátoch, a zdá sa, že ide len o krátkodobé riešenie. Niekoľko členských štátov skúmalo účinky zvýšenia vzdialenosti medzi bzučiakmi namontovanými na statických sieťach a dospelo k záveru, že zdvojnásobenie rozstupu medzi bzučiakmi nevedie k zníženiu ich účinnosti. Náklady rybárov možno zdvojnásobením rozstupu znížiť. Článkom 3 uvedeného nariadenia sa členským štátom umožňuje dočasne povoliť používanie zariadení odlišných od špecifikácií ustanovených v technickej prílohe k uvedenému nariadeniu, a to zahŕňa aj zvýšenie rozstupu zariadení. Najmenej dva členské štáty využili túto odchýlku. Mimovládne organizácie zatiaľ nemajú vyhranený názor na bzučiaky z dôvodov pociťovaného pôsobenia environmentálneho hluku a vylúčenia živočíchov z ich prirodzených biotopov, ale tieto účinky nie sú vedecky dokázané. Mimovládne organizácie ako dôvod, prečo bzučiaky nie sú účinné, takisto uvádzali návyk, hoci existuje len málo vedeckých dôkazov, že by to tak skutočne bolo. ICES dospela k záveru, že takéto účinky nie sú dokázané, a zdá sa byť primerané predpokladať, že vzhľadom na účinnosť bzučiakov pri znižovaní náhodných úlovkov sviňúch tuponosých, toto prevyšuje akékoľvek ich potenciálne vedľajšie účinky. Ďalšou dôležitou otázkou v súvislosti so bzučiakmi je rozvoj systémov na zisťovanie ich správnej funkčnosti. Agentúry pre kontrolu a orgány presadzovania práva viacerých členských štátov uviedli, že ustanovenia uvedeného nariadenia nemožno presadiť vzhľadom na ťažkosti pri testovaní toho, či sú tieto zariadenia funkčné, alebo či ich rybári skutočne umiestnili na výstroj. Nemecké a dánske orgány vyvinuli monitorovacie zariadenie, ktoré umožňuje kontrolu bzučiakov na mori. Ďalšie posúdenie možnosti prevzatia tohto zariadenia by mali vykonať kontrolné orgány členských štátov. Povinnosť vypracovať a realizovať programy týkajúce sa pozorovateľov Uvedenú povinnosť splnila väčšina členských štátov skombinovaním špecializovaných monitorovacích programov, pilotných projektov, pozorovaní vykonávaných v rámci zberu údajov (RZU) a počas rôznych iných vedeckých a technických pokusov. Podľa požiadaviek článku 5 uvedeného nariadenia je zjavné, že vo všetkých prípadoch boli prítomní vhodne kvalifikovaní pozorovatelia. Dánsko, Francúzsko, Lotyšsko, Poľsko, Španielsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo oznámili skutočnosť, že vykonali viac pozorovaní rybolovného úsilia, ako sa vyžaduje podľa uvedeného nariadenia. Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Írsko, Holandsko, Slovinsko a Spojené kráľovstvo takisto dosiahli požadovanú úroveň pokrytia v oboch skupinách plavidiel, ≤ 15 m aj ≥ 15 m. Estónsko, Portugalsko a Nemecko dosiahli len nízke pokrytie svojich spôsobov rybolovu, a to z rôznych dôvodov súvisiacich s nákladmi a nedostatkom pozorovateľov. Viacero členských štátov a takisto ICES uviedli rad prekážok obmedzujúcich pozorovania a ich využiteľnosť. Tieto ťažkosti sa týkajú a) rozmiestňovania pozorovateľov, b) dosahovania pokrytia rybolovného úsilia, ako sa vyžaduje v uvedenom nariadení, a c) administratívnych a hospodárskych prekážok. 1. Niektoré členské štáty uvádzajú ťažkosti s prístupom na plavidlá v dôsledku toho, že organizácie výrobcov alebo individuálni rybári neoznamujú pozorovateľom pohyb plavidla; s nepochopením úlohy pozorovateľov, ktoré vedie k nedostatočnej spolupráci zo strany rybárov; nedostatok miesta, najmä pokiaľ ide o malé plavidlá, bráni pozorovateľom vo vyplávaní na more; alebo nedostatok pracovných síl (jeden pozorovateľ), čo sťažuje odber vzoriek, keďže sa od pozorovateľov zároveň vyžaduje, aby odber vzoriek odvrhnutých úlovkov skombinovali s monitorovaním vedľajších úlovkov veľrýb. 2. Dokonca už pri bežnom preskúmaní správ podľa nariadenia je jasné, že len veľmi málo členským štátom sa podarilo dosiahnuť odhady náhodných úlovkov s variačným koeficientom (cv)[4] blížiacim sa k hodnote 0,3, ako sa v nariadení vyžaduje. Dôvodom je predovšetkým to, že validácia získaných výsledkov je zo štatistického hľadiska sťažovaná malým počtom pozorovaných vedľajších úlovkov Dosiahnutie cv v hodnote 0,3 vyžaduje veľký počet odberov vzoriek, čo je nákladné a podľa ICES nie je ani reálne možné v situácii, kde sú náhodné úlovky sporadické (t. j. vedľajšie úlovky sú zriedkavé, čo znamená, že na to, aby bola šanca vôbec pozorovať náhodné úlovky, je potrebné pozorovať veľký počet záťahov v porovnaní s celkovým počtom záťahov vykonaných na lovisku). Členské štáty, ktoré sa rozhodli pozorovať vyžadovaných 5 % rybolovného úsilia v rámci určitého spôsobu rybolovu pomocou pilotných monitorovacích programov, ako sa to nariadením umožňuje, takisto oznámili ťažkosti pri dosahovaní úplného súladu s týmto ustanovením. V niektorých prípadoch museli členské štáty monitorovať veľký počet plavidiel, aby spĺňali 5 % cieľ, alebo pozorovať viaceré spôsoby rybolovu, v rámci ktorých sa ich plavidlá zúčastňovali rybolovných činností. Vo všeobecnosti to viedlo k tomu, že niektoré spôsoby rybolovu sa pozorovali na úrovni 5 % alebo vyššej, zatiaľ čo iné výrazne pod úrovňou 5 % alebo vôbec nie. 3. Niektoré členské štáty uviedli, že úroveň dovtedy vykonaných pozorovaní nemožno v budúcnosti finančne zvládnuť, najmä v súčasnej hospodárskej situácii. Mnohé členské štáty dospeli k záveru, že špecializované pozorovateľské programy výhradne na účely uvedeného nariadenia nie sú nákladovo efektívne, a preto využili iné pozorovateľské programy. NÁHODNÉ ÚLOVKY Na základe predložených správ sa odhaduje, že v rámci mnohých spôsobov rybolovu je počet náhodných úlovkov nízky, hoci vo väčšine prípadov je ťažké na základe pozorovaných úlovkov odhadnúť celkové množstvo úlovkov na úrovni flotily. Preto nie sú k dispozícii presné odhady úrovní náhodných úlovkov. ICES aj STECF však zdôrazňujú, že v rámci niekoľkých spôsobov rybolovu sa sústave oznamujú významné náhodné úlovky. Francúzsko, Holandsko a Španielsko uviedli náhodné úlovky veľrýb pri rybolove statickými sieťami v podoblastiach ICES IV, VII a VIII. Náhodné úlovky sa skladali predovšetkým zo sviňúch tuponosých, z delfínov obyčajných a delfínov pásavých. Francúzsko a Španielsko hlásilo na základe pozorovaní v prípade rybolovu pelagickými vlečnými sieťami náhodné úlovky delfínov obyčajných v podoblastiach ICES VII a VIII. V tých istých oblastiach nahlásilo Francúzsko náhodný úlovok štyroch delfínov dlhoplutvých. Na základe pozorovaní vykonávaných v loviskách Francúzska v Stredozemnom mori bol oznámený náhodný úlovok troch delfínov pásavých a jedného delfína skákavého. Ostatné členské štáty neoznámili žiadne vedľajšie úlovky v žiadnej z pozorovaných rybárskych flotíl vyžadujúcich si monitorovanie podľa uvedeného nariadenia. Vo všeobecnosti sa to vysvetľovalo minimálnou interakciou medzi veľrybami a príslušným spôsobom rybolovu, nedostatočným počtom pozorovaní príslušného spôsobu rybolovu v porovnaní so skutočným rybolovným úsilím, alebo nedostatočným počtom pozorovaní príslušných spôsobov rybolovu, pri ktorých dochádza k významnejšiemu počtu náhodných úlovkov (t. j. nemonitorujú sa tie správne spôsoby rybolovu). V tomto poslednom prípade je to v dôsledku toho, že podľa nariadenia sa nevyžaduje monitorovanie spôsobu rybolovu so známym vedľajším úlovkom, keďže v takom prípade je používanie bzučiakov určených na zmierňovanie následkov vedľajších úlovkov povinné. Niektoré členské štáty prekročili rámec požiadaviek na podávanie správ podľa nariadenia a predložili výsledky pozorovaní náhodných úlovkov zaznamenaných pri spôsob rybolovu, pri ktorom sa podľa nariadenia monitorovanie nevyžaduje. Podľa týchto výsledkov došlo k výskytu vedľajších úlovkov veľrýb pri love statickými sieťami v Severnom mori a Keltskom mori (sviňucha tuponosá, delfín obyčajný a delfín pásavý), ako aj pri operáciách s lovnými šnúrami na lov na hladine v Stredozemnom mori (delfín dlhoplutvý). Členské štáty takisto oznámili výskyt uviaznutých morských cicavcov, ktorých smrť podľa správ súvisela s rybárskym výstrojom. ICES poukazuje na to, že by sa údaje o uviaznutých živočíchoch nemali preceňovať a mali by sa vypracovať protokoly na stanovenie skutočnej príčiny smrti. Uviaznuté živočíchy, ktoré podľa diagnózy uhynuli v rybárskych sieťach, môžu manažérov upozorniť na možný problém, ale nemali by sa použiť na odhad rozsahu týchto náhodných úlovkov. ODPORÚČANIA ICES A STECF Informácie o absolútnom počte veľrýb vo vodách EÚ vrátane Stredozemného mora sú z hľadiska riadenia výrazne nejednotné a nedostatočné. ICES uskutočnila v roku 2010[5] posúdenie stavu populácie druhov veľrybotvarých cicavcov, na ktoré sa vzťahuje uvedené nariadenie, na základe najlepších dostupných informácií. V tabuľke 1 je zhrnutie výsledkov uvedeného posúdenia. Tabuľka 1 Stav populácie hlavných druhov veľrybotvarých cicavcov, na ktoré sa vzťahuje nariadenie (ES) č. 812/2004 Druh | Oblasť | Stav populácie | sviňucha tuponosá | Baltské more | veľmi nízky – populácia kriticky ohrozená | Kattegat, Belty | neznámy – dôvod na obavy | Atlantik (sever) | stabilný alebo sa zväčšuje – dôkazy migrácie z iných oblastí | Atlantik (juh) – Iberia | nízka početnosť – hlavný dôvod na obavy | Severné more | stabilný - dôkaz migrácie na juh | delfín obyčajný | Stredozemné more | neznámy - prudký pokles oznámený počas posledných 30 – 40 rokov | Atlantik | relatívne stabilný | Severné more | stabilný – malá populácia | delfín pásavý | Stredozemné more | neznámy – populácia zraniteľná | iné oblasti | neznámy - predpokladá sa, že populácia je relatívne stabilná | druhy rodu Tursiops | Stredozemné more | neznámy – niekoľko subpopulácií v pobrežných oblastiach je označených za ohrozené | iné oblasti | neznámy - predpokladá sa, že populácia je relatívne stabilná | Z tejto tabuľky vyplýva, že jedna populácia sviňúch tuponosých v Baltskom mori je kriticky ohrozená, pričom ďalšie štyri sú na úrovni, ktorú ICES opisuje ako dôvod na obavy, či už preto, lebo existujú náznaky poklesu populácie, alebo pretože neexistuje dostatok informácií. Populácia sviňuchy tuponosej v Čiernom mori, na ktoré sa uvedené nariadenie nevzťahuje, sa takisto považuje za ohrozenú. Ostatné populácie sa považujú za relatívne stabilné, ale to neznamená, že náhodné úlovky týchto druhov, nemajú vplyv na populácie, a povaha trendov, ktoré by vznikli v prípade, že nariadenie neexistuje, je neznáma. Na základe tohto hodnotenia sa ICES[6] pokúsila o uskutočnenie analýzy celkového množstva náhodných úlovkov veľrýb podľa jednotlivých regiónov riadenia a analýzy toho, či na súčasnej úrovni majú vplyv na populácie. Z dôvodu neúplnej a nesúrodej povahy dostupných údajov však ICES považuje posúdenie úrovní vedľajších úlovkov za možné len v prípade niekoľkých spôsobov rybolovu. Informácie o rozšírení a početnosti veľrýb dostupné v súčasnosti nemožno použiť na hodnotenie účinkov nariadenia. Napriek tomu ICES dospela k záveru, že v rámci týchto spôsobov rybolovu sú náhodné úlovky dôvodom na obavy, takže monitorovanie a zmierňovanie dôsledkov by malo pokračovať, a pokiaľ ide o Čierne more, malo by sa zahrnúť do nariadenia: - sviňuchy tuponosé v statických sieťach v Baltickom mori, Kattegate, Severnom mori a Skaggerraku, Atlantiku a Čiernom mori; - delfíny obyčajné a delfíny pásavé v statických sieťach v Atlantiku a Čiernom mori; - delfíny obyčajné v pelagických vlečných sieťach pri love morony a tuniaka v Atlantiku a - delfíny skákavé v Stredozemnom mori. ICES vo svojom posúdení podávania správ podľa uvedeného nariadenia odporúča prijať flexibilnejší prístup k monitorovaniu tak, aby sa zameralo na oblasti, o ktorých je známe, že v nich dochádza k veľkému počtu náhodných úlovkov veľrýb, namiesto monitorovania spôsobu rybolovu s veľmi nízkym počtom pozorovaných náhodných úlovkov a/alebo nízkou úrovňou rybolovného úsilia. ICES aj STECF identifikovali v nariadení niekoľko nedostatkov, ktoré by sa mali riešiť. V súčasnosti nariadenie neobsahuje požiadavku adresovanú členským štátom, aby podávali správy o Čiernom mori, kde jednoznačne existujú prípady vedľajších úlovkov. Činnosti plavidiel < 15 m, o ktorých je známe, že sú zodpovedné za náhodné úlovky, nie sú primerane pokryté. Podľa článku 4 nariadenia sa od členských štátov vyžaduje, aby zhromažďovali vedecké údaje o plavidlách < 15 m, a to prostredníctvom vedeckých štúdií a pilotných projektov. Zatiaľ čo niektoré členské štáty vykonali takéto štúdie a projekty, monitorovanie je stále slabé. V tejto súvislosti sú členské štáty povinné podľa smernice o biotopoch[7] monitorovať náhodný úhyn chránených druhov vrátane veľrýb, takže všetky dotknuté spôsoby rybolovu by sa mali zahrnúť do rozsahu pôsobnosti uvedeného nariadenia. Podľa článku 12 ods. 4 smernice o biotopoch sa od členských štátov vyžaduje, aby zaviedli systém monitorovania náhodného lovu a usmrcovania prísne chránených živočíšnych druhov, ako sú veľrybotvaré cicavce, ktoré sa uvádzajú v prílohe IV k uvedenej smernici. Relevantné informácie predstavujú časť požiadaviek na podávanie správ podľa článku 17 smernice o biotopoch a v súčasnosti sú v databáze EÚ[8]. ICES posúdila údaje obsiahnuté v tejto databáze a hľadala spojitosť medzi údajmi zhromaždenými podľa smernice o biotopoch a podľa uvedeného nariadenia. ICES dospela k záveru, že medzi oboma databázami existuje značný stupeň duplicity a veľmi málo dôkazov koordinačnej činnosti medzi členskými štátmi, ktorou by sa plnili povinnosti podľa smernice o biotopoch (riadenie podľa oblastí a ochrana druhov vrátane monitorovania vedľajších úlovkov), a činností vykonávaných s cieľom plniť uvedené nariadenie. Okrem toho sa smernica o biotopoch zameriava na riadenie podľa oblastí prostredníctvom vytvárania chránených území, ale vo väčšine prípadov je málo pravdepodobné, že by šlo o účinný prostriedok riešenia otázky ochrany veľrybotvarých cicavcov, z ktorých väčšina sa pohybuje vo veľmi širokej oblasti a sú odchytávané pri mnohých rôznych spôsoboch rybolovu. ICES sa preto nazdáva, že by malo zmysel zrevidovať vnútroštátne mechanizmy na monitorovanie náhodných úlovkov podľa smernice o biotopoch a ich koordináciu s uvedeným nariadením. ICES a STECF poukazujú na potrebu rozšíriť monitorovanie podľa uvedeného nariadenia tak, aby sa zahrnuli vedľajšie úlovky plutvonožcov, morských vtákov a morských korytnačiek. ICES zdôrazňuje významné náhodné úlovky karety obyčajnej oznámené v rámci mnohých rôznych spôsobov rybolovu v Stredozemnom mori a morských vtákov pri rybolove lovnými šnúrami. Aj v tomto prípade majú členské štáty podľa smernice o biotopoch povinnosť monitorovať náhodný odchyt týchto druhov. ICES odporúča, aby sa vypracovali jasné vymedzenia typov výstroja, na ktoré sa uvedené nariadenie uplatňuje, a zahrnuli sa do uvedeného nariadenia, keďže v súčasnosti nie je jasné, či určité typy rybárskeho výstroja, o ktorých je známe, že sa s nimi veľryby stretávajú, patria do rozsahu pôsobnosti uvedeného nariadenia (napr. viacstenné žiabrovky). USKUTOČNENÝ VÝSKUM V období rokov 2007 – 2010 v niekoľkých členských štátoch prebehli štúdie s cieľom vypracovať nové opatrenia na zmierňovanie dôsledkov alebo na zdokonaľovanie súčasných bzučiakov, zlepšovanie monitorovacích programov vrátane využívania nových monitorovacích zariadení (CCTV) a na obohatenie znalostí o rozšírení veľrýb a ich interakcii s rybolovnými operáciami. Tieto štúdie boli vypracované na vnútroštátnej úrovni alebo v spolupráci s inými členskými štátmi. EÚ financovala veľký výskumný projekt s názvom NECESSITY, ktorý sa zameriaval osobitne na zmierňovanie následkov náhodných úlovkov pri rybolove pelagickými vlečnými sieťami. Okrem týchto štúdií, sa vykonalo veľa výskumnej práce na svetovej úrovni, čím sa uznala dôležitosť otázky náhodných úlovkov veľrýb Napriek tomu je však zrejmé, že v súčasnosti na zmierňovanie následkov neexistujú k bzučiakom alternatívne technické opatrenia, ktoré by mali dokázateľný účinok na znižovanie náhodných úlovkov veľrýb rôznym rybolovným výstrojom. Alternatívne zariadenia na zmierňovanie následkov, ako sú napr. oddeľovacie mreže a sieťové prekážky, ktoré sa testovali predovšetkým pri pelagických vlečných sieťach, mali za následok vysoké straty rýb a nie sú pre rybárov prijateľné. Iné opatrenia, ako sú uzávierky v čase a oblasti, sa ukázali ako znižujúce náhodné úlovky, ale len vtedy, keď bol úlovok predvídateľný a pomerne obmedzený v čase a priestore. Takéto okolností sú však v rámci európskeho rybolovu zriedkavé. Výsledky tetovania sietí odrážajúcich zvuk v Dánsku, Kanade a Južnej Amerike sú povzbudivejšie, ale vyžadujú si ďalšie testovanie pred tým, ako ich bude možné považovať za funkčnú alternatívu k bzučiakom. ZÁVERY 4. Na to, aby sa mohli prijať správne riadiace rozhodnutia, nebolo v súvislosti s vedľajším úlovkom veľrýb k dispozícii dosť vzoriek tých správnych spôsobov lovu alebo z tých správnych oblastí. Z členských štátov, ktoré Komisii predložili správu, väčšina oznámila malý alebo žiadny vedľajší úlovok vo vodách EÚ, ale vedecké dôkazy z programov týkajúcich sa pozorovateľov na mori alebo z post mortem analýzy uviaznutých živočíchov naďalej vyplýva, že dochádza k významnej miere interakcií medzi spôsobom rybolovu a veľrybami. informácie o populáciách veľrýb nie sú ucelené a ich stav zostáva nejasný, takže skutočný dosah rybolovu na populácie je málo pochopený. Absolútne odhady, ktoré by mohli byť užitočné na prijatie informovaných opatrení pri riadení, existujú len v prípade niekoľkých druhov v Severnom mori, Baltskom mori a v častiach severovýchodného Atlantiku. 5. V súčasnosti sa zdá, že na opatrenia na zmierňovanie následkov je kladený príliš veľký dôraz (t. j. na bzučiaky), aj keď je dokázané, že takéto opatrenia sa osvedčili len na znižovanie vedľajších úlovkov sviňúch tuponosých pri rybolove statickými sieťami a nie v prípade iných druhov veľrýb (napr. delfín obyčajný a delfín pásavý) ani iných spôsobov rybolovu (napr. pelagické vlečné siete). Na základe tohto posúdenia je teda článok 2 uvedeného nariadenia neúčinný. Medzi rybármi existuje všeobecná neochota používať zariadenia, ktoré sú v súčasnosti k dispozícii, a to v dôsledku praktických aj hospodárskych dôvodov, ktoré sú dobre zdokumentované. 6. Mnohé členské štáty vynaložili značné úsilie na splnenie požiadaviek tohto nariadenia na predkladanie správ. Vylepšenia formátu správ, ktoré ICES a STECF odporúčali a ktoré členské štáty prijali, prispejú k ich ďalšiemu skvalitneniu. Kvalita a obsah predkladaných správ niektorých členských štátov sú však stále nekonzistentné a sťažujú analýzu. Predkladanie správ členskými štátmi by malo prebiehať na úrovni segmentácie flotily, ktorá vyplýva z klasifikácie ustanovenej v DCF, a to prednostne na mesačnej a nie štvrťročnej báze 7. Ciele monitorovania uvedené v nariadení sa zdajú príliš ambiciózne a mohli by sa prehodnotiť. Dodržiavanie režimu monitorovania podľa nariadenia v rámci spôsobu rybolovu, o ktorom je známe, že úrovne vedľajších úlovkov sú v rámci neho nízke, nie je najefektívnejším využívaním zdrojov, a to najmä vtedy, keď je známe, že k vedľajším úlovkom dochádza častejšie v rámci spôsobu rybolovu alebo oblasti, v ktorých v súčasnosti neexistuje žiadna požiadavka na monitorovanie podľa uvedeného nariadenia. Bez toho, aby sa členské štáty preťažovali nadmernými požiadavkami na monitorovanie, by podľa ICES bol vhodnejší všeobecnejší prístup, na základe ktorého by sa od členských štátov vyžadovalo, aby preukázali, že v rámci svojho spôsobu rybolovu nepresahujú nejakú dohodnutú úroveň vedľajších úlovkov veľrýb. Pri prideľovaní monitorovacieho úsilia sa vyžaduje väčšia flexibilita a koordinácia. 8. Výskyt veľrýb a ich interakcia so rôznymi spôsobmi rybolovu nie sú v priebehu času konštantné. Rozvoj špecializovaného výskumu opatrení na zmierňovanie následkov a zlepšovanie monitorovania vzájomného pôsobenia veľrýb a rôznych spôsobov rybolovu súbežne s úplným vykonávaním nariadenia prispejú k lepšiemu porozumeniu tohto vývoja a podpore posilnenia nástrojov správneho riadenia. Zber údajov podľa smernice o biotopoch a takisto prepojenie s uvedeným nariadením sa musí jasne vymedziť, aby sa maximalizovala užitočnosť zhromaždených údajov a nedochádzalo k duplicite. 9. Členské štáty majú povinnosti vyplývajúce zo smernice o biotopoch monitorovať náhodný lov a usmrcovanie všetkých druhov veľrýb a zabezpečovať, aby náhodný lov alebo usmrcovanie nemali významný vplyv na tieto populácie. V tejto súvislosti sú v rámci iných rybolovných činností a iných oblastí, kde náhodné úlovky predstavujú problém, a uvedené nariadenie sa na ne nevzťahuje, sú členské štáty zodpovedné za prijatie vhodných opatrení na ochranu populácií veľrýb. Zdôrazňuje sa najmä, že v prípade náhodných vedľajších úlovkov veľrýb v Čiernom mori a náhodných úlovkov plutvonožcov, vtákov a morských korytnačiek pri rybolove do rybárskeho výstroja vo všetkých oblastiach ide o osobitné prípady, ktoré sú uvedené ako špecifické prípady a sú v súčasnosti mimo rozsahu pôsobenia uvedeného nariadenia, ale si vyžadujú monitorovanie. ĎALŠÍ POSTUP Hoci ciele monitorovania, dátové formáty a iné otázky sú predmetom prebiehajúcich diskusií, nariadeniu sa podľa ICES „ podarilo poskytnúť oveľa komplexnejší obraz vedľajších úlovkov veľrýb v rámci európskeho rybolovu “. Niektoré členské štáty získali viac znalostí o vplyvoch, ktorý má ich spôsob rybolovu na veľryby, čím sa im umožní racionalizovať potreby výskumu a ochranu veľrýb a zlepšiť uplatňovanie tohto nariadenia. Nariadenia sa uplatňuje už 6 rokov, a napriek týmto zlepšeniam ešte vždy neplní svoj cieľ zabrániť náhodným úlovkom veľrýb rybárskym výstrojom. Stále je očividný vedľajší úlovok v prípade celého radu spôsobov rybolovu v severnom Atlantiku, v Severnom a Baltskom mori a podľa ICES niekoľko subpopulácií sviňúch tuponosých a delfínov obyčajných sa v týchto oblastiach považuje za ohrozené. V prípade Stredozemného mora a Čierneho mora je zrejmé, že odhady počtu veľrýb sú nepostačujúce, čo bráni vykonaniu posúdenia populácie alebo vedľajších úlovkov v týchto regiónoch. Existuje však dostatok dôkazov, aby sa mohlo dospieť k záveru, že vedľajšie úlovky v týchto oblastiach sú naďalej vysoké. Preto treba zabezpečiť, aby sa v týchto oblastiach a v prípade uvedených druhov, ktoré sú najviac ohrozené, vykonávalo cielené monitorovanie a zmierňovanie následkov. Zlepšené opatrenia na zmierňovanie následkov by sa mohli zahrnúť do rámca nových technických opatrení, ktorý sa vypracuje ako súčasť reformy spoločnej rybárskej politiky. Tým by sa stanovil rozsah, ciele a zameranie, ktoré sa majú splniť v súvislosti s vedľajšími úlovkami veľrýb, pričom by členské štáty mali možnosť prijať pre určité oblasti a spôsoby rybolovu osobitné opatrenia na zmierňovanie následkov. Požiadavky na monitorovanie by sa mohli zaradiť do DCF v súlade s prechodom na využívanie širšieho ekosystémového prístupu k monitorovaniu spôsobov rybolovu, ktoré by zahŕňalo vedľajšie úlovky necieľových druhov, ako sú veľryby, morské vtáky a bentické organizmy. Po dosiahnutí uvedených cieľov by sa nariadenie (ES) č. 812/2004 mohlo zrušiť. [1] Nariadením Rady (ES) č. 812/2004 prijatým v apríli 2004 sa ustanovujú opatrenia týkajúce sa náhodných úlovkov veľrybovitých cicavcov (veľrýb) v loviskách rýb a mení a dopĺňa sa nariadenie (ES) č. 88/98. [2] KOM(2009) 368 v konečnom znení. [3] Statické siete zahŕňajú žiabrovky, zakliesňovacie siete a viacstenné žiabrovky. [4] Variačný koeficient (cv) sa vymedzuje ako pomer štandardnej odchýlky k strednej hodnote. [5] ICES, 2010. Požiadavka EÚ v súvislosti s nariadením (ES) č. 812/2004 o vedľajších úlovkoch veľrýb. Položka 4, osobitná žiadosť o odporúčanie, máj 2010. [6] ICES, 2010. Požiadavka EÚ v súvislosti s nariadením (ES) č. 812/2004 o vedľajších úlovkoch veľrýb. Položka 3, osobitná žiadosť o odporúčanie, október 2010. [7] Smernica Rady 92/43/EHS o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín. [8] http://eionet.europa.eu/article17