Návrh rámcové rozhodnutie Rady o zohľadnení odsudzujúcich rozhodnutí medzi členskými štátmi Európskej únie pri novom trestnom konaní /* KOM/2005/0091 v konečnom znení - CNS 2005/0001 */





Brusel, 17.03.2005 KOM(2005)91 konečnom znení 2005/0018 (CNS) Návrh RÁMCOVÉ ROZHODNUTIE RADY o zohľadnení odsudzujúcich rozhodnutí medzi členskými štátmi Európskej únie pri novom trestnom konaní (predložená Komisiou) DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. Úvod Tento návrh nadväzuje na bielu knihu o výmene informácií o trestných rozsudkoch a o ich vplyve v Európskej únii. Táto biela kniha hodnotí súčasný stav podmienok toku a využívania informácií o rozsudkoch na území Únie a určila dve orientácie budúcej činnosti Európskej únie: zlepšiť tok informácií a zabezpečiť, aby mohli mať vplyv mimo členského štátu, kde bol rozsudok vynesený, najmä s cieľom predchádzať ďalším trestným činom a v čase vynesenia prípadných ďalších rozsudkov. Prvý aspekt pokrýva návrh rozhodnutia o vytvorení informatického systému výmeny informácií o trestných rozsudkoch, ktorý má Komisia predložiť v prvom polroku 2005. Tento návrh pokrýva druhý aspekt. Zlepšenie výmeny informácií prináša úžitok len čiastočne, ak členské štáty nie sú schopné zohľadniť získané informácie. Naopak, možnosť využívať získané informácie by mala výrazne podporiť zlepšenie výmeny informácií. Princíp vzájomného uznávania, predložený v záveroch Európskej rady v Tampere ako „základný kameň“ súdnej spolupráce tak v občianskej oblasti, ako aj v oblasti trestnej, bol predmetom programu opatrení prijatého Radou v decembri 2000[1]. Opatrenie č. 2 tohto programu ustanovuje „prijatie jedného nástroja alebo viacerých nástrojov zavádzajúcich princíp, podľa ktorého sudca jedného štátu musí byť schopný zohľadniť konečné trestné rozhodnutia vynesené v iných členských štátoch s cieľom posúdiť trestnú minulosť delikventa, prihliadnuť na recidívu a určiť charakter trestov a spôsoby výkonu, ktoré sa môžu použiť“. Cieľom tohto návrhu rámcového rozhodnutia je dosiahnuť ciele stanovené v opatrení 2 programu, určujúc podmienky, za ktorých musí byť rozsudok, vynesený v jednom členskom štáte, zohľadnený v rámci nového trestného konania týkajúceho sa iných skutkov. Obsahuje aj súbor pravidiel o prípadnom zápise rozsudkov vynesených v inom členskom štáte do vnútroštátneho registra trestov. a) Zohľadnenie v rámci trestného konania Tabuľka č. 5 prílohy bielej knihy o výmene informácií o trestných rozsudkoch a o ich vplyve v Európskej únii objasnila podmienky, pri ktorých členské štáty berú do úvahy rozsudky vynesené v ostatných členských štátoch, a zdôraznila, že sa často buď zamietajú, alebo sa zohľadäujú iba v obmedzenej miere. Nemožnosť pripísať rovnaké následky rozhodnutiu prijatému v inom členskom štáte je v rozpore s princípom vzájomného uznávania a stavia európskych občanov do nerovnej situácie pri prípadnom novom trestnom stíhaní podľa miesta prvého a druhého stíhania. Preto je v tejto oblasti potrebná legislatívna činnosť Únie. Tento návrh sa však zameriava len na zohľadnenie predchádzajúceho rozsudku v rámci trestného konania týkajúceho sa iných skutkov. Netýka sa teda problematiky „ne bis in idem“, ktorá bude predmetom iných textov. Táto otázka sa líši aj od všeobecnej problematiky výkonu trestu v inom členskom štáte, ako je ten, ktorý trest vyniesol. Členský štát nemá vykonať rozsudok vynesený v inom členskom štáte, ale iba vyvodiť dôsledky z jeho existencie pri novom konaní. Nejde ani o harmonizáciu dôsledkov predchádzajúcich rozsudkov v jednotlivých členských štátoch, ktoré sa naďalej riadia vnútroštátnym zákonom. Uplatnenie princípu vzájomného uznávania tu skôr vedie k priznaniu rovnakej hodnoty rozsudkom vyneseným v inom členskom štáte, a rovnakého dopadu ako predchádzajúcemu vnútroštátnemu rozsudku. Inými slovami, vedie to k vytvoreniu „princípu asimilácie“ rozhodnutia iného členského štátu s vnútroštátnym rozsudkom, ponechávajúc na vnútroštátnych právnych predpisoch vyvodenie dôsledkov z tohto princípu. Na vnútroštátnej úrovni môže mať existencia predchádzajúcich trestných rozsudkov dopad pri novom trestnom konaní vo fáze predchádzajúcej trestnému procesu, počas samotného procesu a po ňom, najmä v čase výkonu. Tento návrh pokrýva tieto rozdielne procedurálne etapy. Podľa vnútroštátnych právnych predpisov môže byť vplyv čisto faktický (v tomto prípade je úlohou príslušných orgánov a najmä súdnych orgánov vyvodiť podľa vlastného uváženia dôsledky z existencie predchádzajúcich rozsudkov), alebo môže byť zastrešený právnymi predpismi (ktoré, napríklad, môžu ustanoviť sprísnenie trestu alebo procedurálneho režimu, ktorému sú podrobení recidivisti). Úlohou členských štátov je prijať vnútroštátne právne predpisy, ktoré umožnia asimilovať rozsudky iných členských štátov s vnútroštátnymi rozsudkami a priznať im rovnaké dôsledky. Návrh rámcového rozhodnutia okrem iného ustanovuje povinné alebo fakultatívne dôvody zamietnutia odsudzujúceho rozhodnutia prijatého v inom členskom štáte. b) Zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte do registra trestov Niektoré členské štáty zapisujú do registra trestov rozsudky vynesené v iných členských štátoch voči ich občanom a prípadne ich rezidentom, a prajú si zachovať túto prax. Návrh rámcového rozhodnutia obsahuje určitý počet ustanovení, ktoré majú vytvoriť niekoľko spoločných pravidiel o zapisovaní s cieľom vyhnúť sa priveľkým rozdielom vo zvyklostiach v tomto bode, ktoré by prípadne mohli spôsobiť ujmu odsúdeným osobám. Nenúti však členské štáty, ktoré zápis nevykonávajú, aby zmenili a doplnili svoje legislatívne predpisy. 2. Právny základ Právnym základom tohto návrhu je článok 31 Zmluvy o Európskej únii, zmenenej a doplnenej zmluvou z Nice, ktorá pojednáva o spoločnej akcii vo sfére súdnej spolupráce v trestnej oblasti, ako aj článok 34 ods. 2 písm. b). 3. Finančný záznam Uplatnenie tohto návrhu rámcového rozhodnutia nespôsobí žiadne dodatočné operatívne náklady idúce na ťarchu rozpočtov členských štátov alebo všeobecného rozpočtu Európskej únie. 4. Pripomienky k článkom Článok 1 – Predmet Tento článok upresňuje predmet rámcového rozhodnutia, a to vymedzenie podmienok, za ktorých musí byť možné zohľadniť rozsudok vynesený v inom členskom štáte, v rámci trestného konania proti tej istej osobe za iné skutky. Odsek 2 zdôrazňuje, že toto zohľadnenie nebude mať za následok zmenu povinnosti dodržiavať základné práva a základné právne princípy ustálené článkom 6 Zmluvy o Európskej únii. Tento odsek je uvedený v rámcovom rozhodnutí o európskom zatykači a postupoch vydávania medzi členskými štátmi. Článok 2 – Definície Tento článok obsahuje dve definície. Definície výrazov „register trestov“ a „rozsudok“ sú identické s tými, ktoré sú uvedené v návrhu Komisie za rozhodnutie o výmene informácií vyňatých z registra trestov, ktorý Komisia prijala 13. októbra 2004[2]. Tieto definície sa však už nenachádzajú vo verzii textu, ktorá bola predmetom prvého všeobecného jednania v Rade v decembri 2004. Definícia „rozsudkov“ zohľadňuje pojem trestný čin tak, ako vyplýva z uplatnenia článkov 51 a 52 Dohovoru o uplatňovaní schengenskej dohody z 1990 a Dohovoru o vzájomnej súdnej pomoci v trestnej oblasti medzi členskými štátmi Európskej únie z 29. mája 2000.[3] Je koherentná s obvyklým rozsahom pôsobnosti vzájomej súdnej pomoci a umožňuje začleniť do rozsahu pôsobnosti tohto rámcového rozhodnutia rozhodnutia zmiešaného, správneho a trestného charakteru, ktoré existujú v niektorých členských štátoch. Toto začlenenie má predovšetkým zahrnúť do rozsahu pôsobnosti rámcového rozhodnutia cestné trestné činy (pokiaľ majú „správny/trestný“ charakter), pri ktorých je poznanie minulosti obzvlášť užitočné. Zvolená definícia má byť uvážene reštriktívna s cieľom zahrnúť iba rozsudky v presnom slova zmysle, to znamená konečné rozhodnutia trestných súdov (alebo ktoré by mohli byť rozhodnutiami súdov, pokiaľ ide o „správne/trestné“ trestné činy), ktoré sa môžu vo všetkých členských štátoch považovať za rozsudky. Samozrejme, je možné, že vnútroštátne právne predpisy priznajú dôležitosť iným typom rozhodnutia (napríklad rozhodnutia prokurátorov o zmieri). Nič nebráni členským štátom, ktoré si to prajú, priznať rovnakú dôležitosť tomuto typu rozhodnutí, ak boli prijaté v inom členskom štáte a ak o nich vedia. Tento aspekt však nepokrýva rámcové rozhodnutie. „Register trestov“ je vnútroštátny register, ktorý zhromažďuje tieto rozsudky. Niektoré členské štáty môžu mať viacero registrov. Článok 3 – Zohľadnenie rozsudku vyneseného v inom členskom štáte pri novom trestnom konaní Tento článok ustanovuje hlavný princíp rámcového rozhodnutia, podľa ktorého rozsudok vynesený v inom členskom štáte má mať rovnaké následky ako vnútroštátny rozsudok. Ako sa už zdôraznilo, nie je, naopak, jeho cieľom žiadnym spôsobom harmonizovať dôsledky prisúdené v jednom členskom štáte predchádzajúcim rozsudkom, ktoré sa naďalej riadia výlučne vnútroštátnym právom. S cieľom vylúčiť prípady ne bis in idem, ktoré budú predmetom oddelených návrhov Komisie, text upresňuje, že upravuje dôsledky predchádzajúcich rozsudkov pri trestnom konaní týkajúcom sa iných skutkov . Existencia predchádzajúcich trestných rozsudkov môže mať vplyv na rôzne fázy nového trestného konania: - počas fázy, ktorá predchádza trestnému procesu môže existencia predchádzajúcich rozsudkov ovplyvniť napríklad uplatniteľné procedurálne pravidlá, trestnú kvalifikáciu zvolenú pre skutky alebo rozhodnutie o predbežnom zadržaní; - počas samotného procesu môžu maťpredchádzajúce rozsudky vplyv napríklad na typ príslušného súdu, a, častejšie na charakter a výšku trestu (napríklad vylúčenie alebo obmedzenie možnosti udelenia podmienečných trestov, zvýšenie zaslúženého trestu, kumuláciu alebo absorpciu predchádzajúceho trestu); - ak sa vynesie nový rozsudok, predchádzajúce rozsudky môžu mať vplyv na určovanie pravidiel, ktorými sa budú riadiť podmienky výkonu (napríklad kumulácia alebo absorpcia predchádzajúceho trestu, možnosť dosiahnuť úpravy trestu alebo predčasné prepustenie). Cieľom rámcového rozhodnutia je zohľadniť predchádzajúce rozhodnutia v každom štádiu trestného konania, v súlade s vnútroštátnym právom. Štúdie Komisie (porov. prílohu k bielej knihe o výmene informácií o trestných rozsudkoch a ich vplyve v Európskej únii) v praxi dokazujú, že následky predchádzajúcich rozsudkov sa veľmi líšia v závislosti od vnútroštátnych systémov. V niektorých členských štátoch je existencia predchádzajúceho rozsudku čiste faktickým prvkom, ponechaným na posúdenie kompetentných orgánov, ktoré ho vezmú do úvahy pri vynášaní svojho rozhodnutia. V iných členských štátoch existuje systém štátom uznanej recidívy v širokom zmysle slova, ktorý pripisuje niektoré právne následky existencii predchádzajúceho rozhodnutia, tieto následky sa vymykajú z právomoci posudzovania kompetetných orgánov. Za prvého predpokladu by zohľadnenie odsudzujúceho rozhodnutia iného členského štátu nemalo spôsobovať priveľa ťažkostí, pretože pôjde o jeden z mnohých faktických prvkov. Napokon z tabuľky č. 5 pripojenej k bielej knihe vyplýva, že členské štáty, ktoré nepoznajú zákonné zastrešenie recidívy, najčastejšie už pripisujú význam rozsudkom ostatných členských štátov, ktoré považujú za čiste faktický prvok. Za druhého predpokladu členské štáty budú musieť upresniť podmienky, za akých sa rozsudku, ktorý bol vynesený v inom členskom štáte, pripisuje ekvivalentný význam. V skutočnosti sú vnútroštátne mechanizmy zákonom uznanej recidívy často veľmi úzko spojené so štruktúrou trestných činov a trestov, ktorá existuje na vnútroštátnej úrovni, napríklad vo všetkých prípadoch, kde existujú systémy špecifickej recidívy (obnovenie zvláštneho typu trestných činov, napríklad recidíva obchodu s drogami alebo recidíva krádeže). V týchto prípadoch bude úlohou členských štátov prijať všetky potrebné opatrenia s cieľom zaručiť, že rozsudky ostatných členských štátov budú zohľadnené. Článok 4 – Povinné dôvody nezohľadnenia odsudzujúceho rozhodnutia iného členského štátu Tento článok uvádza štyri situácie, v ktorých rozsudok vynesený v inom členskom štáte nebude môcť byť zohľadnené. Tri prvé predpoklady, ktoré sa nachádzajú v iných nástrojoch Únie, sa týkajú prípadov ne bis in idem, nariadenia trestného konania alebo vyneseného trestu, ako aj prípadov amnestie, pokiaľ fakty mohli spadať do kompetencie daného členského štátu podľa jeho trestného zákona. Štvrtý predpoklad uvádza situácie, v ktorých by uplatňovanie vnútroštátnych pravidiel, ktoré riadia zápisy do vnútroštátneho registra trestov, viedlo k vypusteniu záznamu o rozsudku. Článok 5 – Fakultatívne dôvody nezohľadnenia odsudzujúceho rozhodnutia iného členského štátu Okrem prípadov vymenovaných v článku 4, ktoré predstavujú povinné prípady, budú môcť členské štáty rozhodnúť o zamietnutí zohľadnenia rozsudku iného členského štátu aj za dvoch typov okolností: Prvý je už obvyklý v nástrojoch vzájomného uznávania a týka sa dvojitého obvinenia. Členský štát bude môcť zamietnuť zohľadniť rozsudok iného členského štátu, ak bol vynesený za trestný čin, ktorý neexistuje v jeho vnútroštátnych právnych predpisoch. Táto možnosť je však obmedzená, pokiaľ bol prvý rozsudok vynesený za kategóriu trestných činov vymenovaných v zozname uvedenom aj v rámcovom rozhodnutí o vzájomnom uznávaní peňažných trestov. Ak bol prvý rozsudok udelený za trestný čin patriaci do kategórie zo zoznamu, nebude môcť byť zamietnuté v druhom prípade, z dôvodu ktorého sa princíp dvojitého obvinenia uplatňuje. Napokon, Komisia tu zvolila odvolanie sa na obšírny zoznam trestných činov, náležitejší ako obmedzený zoznam rámcového rozhodnutia o európskom zatykači a postupoch vydávania, keďže obsahuje najmä cestné trestné činy, kategórie trestných činov, pri ktorých je poznanie recidívy obzvlášť prospešné. Zároveň je možné zamietnuť zohľadnenie trestného rozsudku iného členského štátu v prípade, keď skutočnosť, že tento rozsudok bol vynesený v rozdielnom právnom systéme, vedie v druhom konaní k prísnejšiemu zaobchádzaniu s osobou, ako keby bol prvý rozsudok vynesený vo vnútroštátnom systéme. Toto ustanovenie má byť oporou zabraňujúcou zaobcházať s osobou odsúdenou v inom členskom štáte horšie, ako keby bola osoba odsúdená na vnútroštátnej úrovni za rovnaké skutky. Vezmime ako príklad osobu, ktorá by bola v prvom členskom štáte odsúdená na trest vyšší ako najvyšší možný trest v druhom členskom štáte za rovnaké skutky. Ak výška trestu vyvolá v druhom členskom štáte pre osobu negatívne právne následky (napríklad uplatnenie prísnejších procedurálnych pravidiel), ktoré by nemohli byť vyvodené v tomto štáte, ak by bol uplatnený jeho vlastný režim (a teda najvyšší zákonný trest), zohľadnenie prvého rozhodnutia môže byť zamietnuté, pretože skutočnosť, že bolo prijaté v rozdielnom právnom systéme ustanovujúcom vyšší maximálny trest, vedie pre osobu k nepriaznivejšej situácii. Článok 6 – Zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte do registra trestov a prenesenie rozsudku vyneseného v inom členskom štáte na vnútroštátnu úroveň Tento článok sa týka iba špecifickej situácie členských štátov, ktoré registrujú v ich registroch trestov rozsudky vynesené v iných členských štátoch voči ich rezidentom alebo občanom. Nezakladá žiadnu povinnosť pre členské štáty, ktoré podľa ich vnútroštátneho zákona neregistrujú rozsudky vynesené v iných členských štátoch. Odsek 1 ustanovuje princíp, podľa ktorého zaznamenaný trest musí zodpovedať trestu vynesenému v členskom štáte, ktorý ho vyniesol, a to aj prípade, ak je trest vyšší ako najvyšší trest, ktorý môže byť udelený za tie isté skutky v štáte, kde sa zaznamenáva. V skutočnosti sa Komisia domnieva, že v tomto prípade musí zápis rešpektovať reálny trest členského štátu, kde bol vynesený, a to aj keď výška trestu nie je v súlade s pravidlami štátu, kde sa trest zaznamenáva. Ide o zabezpečenie transparentnosti reálne vyneseného trestu, ktorý napokon môže byť prospešný záujmom osoby, najmä v prípadoch, keď by mohla využiť mechanizmus absorpcie trestov. Naopak, situácia by bola iná, ak by by bol trest zmenený na nižší trest, čo by mohlo nastať pri výkone trestu v členskom štáte, ktorý vykonáva zápis. Nie je však cieľom tohto rámcového rozhodnutuia vyjadrovať sa o podmienkach, za ktorých môže prípadne zmena nastať. Odsek 2 uvádza všeobecné pravidlo, podľa ktorého zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte do vnútroštátneho registra trestov nesmie viesť pre osobu k nepriaznivejšiemu konaniu, ako keby bol rozsudok vynesený na vnútroštátnej úrovni. Odsek 3 upresňuje, že členský štát, ktorý registruje rozsudok vynesený v inom členskom štáte voči jeho občanovi alebo rezidentovi, musí vniesť do svojho vnútroštátneho registra trestov neskoršie udalosti, ktoré sa týkajú členského štátu, ktorý rozsudok vyniesol a o ktorých bol informovaný, pokiaľ vnútroštátne právne predpisy nie sú priaznivejšie voči odsúdenej osobe. Zápis toho istého rozsudku do viacerých vnútroštátnych registrov trestov má často za následok uplatňovanie rôznych právnych režimov. Tento článok má v rámci možností zjednotiť právny režim uplatniteľný na rozsudok za maximálnej ochrany práv osoby prijmúc pravidlo najpriaznivejšieho štátu. Článok 7 – Vzťahy s inými právnymi nástrojmi Tento článok špecifikuje, že vo vzťahoch medzi členskými štátmi nahrádza toto rámcové rozhodnutie ustanovenia článku 56 Dohovoru z 28. mája 1970 o medzinárodnej platnosti trestných rozsudkov. Toto ustanovenie sa týka zohľadnenia predchádzajúceho rozsudku vyneseného v inom štáte. Článok 8 – Vykonávanie Tento článok ukladá členským štátom prijatie opatrení potrebných na uvedenie do súladu s rámcovým rozhodnutím do 31. decembra 2006 a odovzdať Komisii a generálnemu sekretariátu Rady znenie ustanovení transponujúcich do ich vnútroštátneho práva povinnosti, ktoré im vyplývajú z rámcového rozhodnutia. Zvláštna pozornosť bude v tomto smere venovaná ustanoveniam článku 3, ktoré môžu byť predmetom transpozičných opatrení rôzneho dosahu, podľa vnútorných právnych predpisov členských štátov vo veci zohľadnenia predchádzajúcich rozsudkov. Ustanovuje, že najneskôr 31. decembra 2007 Komisia predloží Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní rámcového rozhodnutia. Článok 9 – Nadobudnutie účinnosti Tento článok upresňuje, že rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie . 2005/0018(CNS) Návrh RÁMCOVÉ ROZHODNUTIE RADY o zohľadnení odsudzujúcich rozhodnutí medzi členskými štátmi Európskej únie pri novom trestnom konaní RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o Európskej únii, a najmä na jej článok 31 a článok 34 ods. 2 písm. b), so zreteľom na návrh Komisie[4], so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu[5], keďže: (1) Európska únia si dala za cieľ udržiavať a rozvíjať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. Tento cieľ predpokladá, že informácie o odsudzujúcich rozhodnutiach vynesených v členských štátoch môžu byť zohľadnené mimo členského štátu, ktorý ich vyniesol s cieľom predchádzať novým trestným činom a v čase vynesenia prípadných nových rozsudkov. (2) V súlade so závermi Európskej rady v Tampere prijala Rada 29. novembra 2000 program opatrení určených na uplatňovanie princípu vzájomného uznávania trestných rozhodnutí.[6] Opatrenie 2 programu ustanovuje „prijatie jedného alebo viacerých nástrojov zavádzajúcich princíp, podľa ktorého sudca jedného štátu musí byť schopný zohľadniť konečné trestné rozhodnutia vynesené v iných členských štátoch s cieľom posúdiť trestnú minulosť delikventa, prihliadnuť na recidívu a určiť charakter trestov a spôsoby výkonu, ktoré by mohli byť použité“. Toto rámcové rozhodnutie má určiť podmienky, za ktorých musí byť možné zohľadniť rozsudok vynesený v inom členskom štáte v rámci trestného konania voči tej istej osobe v inom členskom štáte za iné skutky. (3) Niektoré členské štáty prikladajú dôležitosť trestným rozsudkom ostatných členských štátov, zatiaľ čo iné berú do úvahy iba vnútroštátne odsudzujúce rozhodnutia. Je potrebné zabezpečiť rovnosť jednania medzi európskymi občanmi s cieľom napraviť túto situáciu. (4) Je potrebné stanoviť princíp, podľa ktorého sa odsudzujúcemu rozhodnutiu vynesenému v jednom členskom štáte má v ostatných členských štátoch pripisovať rovnaký význam ako vnútroštátnym rozsudkom, či už ide o faktický dopad alebo právny dopad existujúci vo vnútroštátnom práve. Cieľom tohto rámcového rozhodnutia však nie je harmonizácia následkov spájaných rôznymi vnútroštátnymi právnymi predpismi s existenciou predchádzajúcich rozsudkov. (5) Dôležitosť odsudzujúcich rozhodnutí ostatných členských štátov musí byť taká istá, ako dôležitosť vnútroštátnych rozhodnutí, či už ide o etapu predchádzajúcu trestnému procesu, samotný trestný proces alebo etapu výkonu rozsudku. Ak vnútroštátne právne predpisy uznávajú právny dopad existencie predchádzajúceho rozsudku, vnútroštátne zákony o transpozícii musia určiť, do akej miery je rovnaký dopad priznaný rozhodnutiu iného členského štátu. (6) Prípadný zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte voči občanom alebo rezidentom do registra trestov členského štátu sa musí riadiť rovnakými pravidlami, ako keby šlo o vnútroštátny rozsudok a nesmie viesť k nepriaznivejšiemu zaobchádzaniu s osobami odsúdenými v iných členských štátoch ako s tými, ktoré boli odsúdené vnútroštátnymi súdmi. (7) Toto rozhodnutie musí nahradiť ustanovenia o zohľadňovaní trestných rozsudkov zahrnuté do Dohovoru z 28. mája 1970 o medzinárodnej platnosti trestných rozsudkov. (8) Toto rámcové rozhodnutie rešpektuje princíp subsidiarity, ako je ustanovený v článku 2 Zmluvy o Európskej únii a v článku 5 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, keďže má za cieľ priblížiť zákony a právne predpisy členských štátov, čo nemôže byť dostatočne realizované členskými štátmi konajúcimi jednostranne a predpokladá činnosť dohodnutú na úrovni Európskej únie. V súlade s princípom proporcionality, ako je ustanovený v poslednom článku, toto rámcové rozhodnutie neprekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa. (9) Toto rozhodnutie rešpektuje základné práva a dodržiava princípy prijaté článkom 6 Zmluvy o Európskej únii a potvrdené Chartou základných práv Európskej únie. PRIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTIE: Článok 1 Predmet 1. Predmetom tohto rámcového rozhodnutia je vymedzenie podmienok, podľa ktorých členský štát zohľadňuje pri novom trestnom konaní voči tej istej osobe rozsudky vynesené v inom členskom štáte voči nej za iné skutky alebo vykonáva ich zápis do svojho registra trestov. 2. Toto rámcové rozhodnutie nebude mať za následok zmenu povinnosti dodržiavať základné práva a základné právne princípy tak, ako sú ustálené článkom 6 Zmluvy o Európskej únii. Článok 2 Definície Pre potreby tohto rámcového rozhodnutia rozumieme pod pojmom a) „rozsudok“: každe konečné rozhodnutie trestného súdu alebo orgánu štátnej správy, proti ktorého rozhodnutiu možno podať odvolanie pred kompetentným súdom najmä v trestnej oblasti, ustanovujúc vinu osoby za trestný čin alebo skutok trestný podľa vnútroštátneho práva ako porušenie zákona; b) „register trestov“: vnútroštátny register alebo vnútroštátne registre zhromažďujúce rozsudky v súlade s vnútroštátnym právom; Článok 3 Zohľadnenie rozsudku vyneseného v inom členskom štáte pri novom trestnom konaní 1. Pri novom trestnom konaní za iné skutky priznáva každý členský štát rozsudkom vyneseným v ostatných členských štátoch podľa pravidiel, ktoré určuje, právne následky rovné vnútroštátnym rozsudkom. 2. Odsek 1 sa uplatňuje vo fáze, ktorá predchádza trestnému procesu, počas samotného trestného procesu a pri výkone rozsudku, najmä pokiaľ ide o uplatniteľné procedurálne pravidlá, vrátané pravidiel týkajúcich sa predbežného zadržania, kvalifikácie trestného činu, typu a výšky zaslúženého trestu, alebo aj pravidiel riadiacich výkon rozhodnutia. Článok 4 Povinné dôvody nezohľadnenia odsudzujúceho rozhodnutia iného členského štátu Odsudzujúce rozhodnutia vynesené iným členským štátom nie sú zohľadňované v týchto prípadoch: a) ak je rozsudok v rozpore s princípom ne bis in idem; b) ak bolo nariadené trestné konanie podľa vnútroštátnych právnych predpisov v čase rozsudku a keď by skutky mohli spadať do kompetencie tohto členského štátu podľa jeho vlastného trestného zákona; c) ak trestný čin, za ktorý bol vynesený rozsudok, je zahrnutý do amnestie a ak členský štát mal právomoc stíhať tento trestný čin podľa svojho vlastného trestného zákona; d) ak by uplatňovanie vnútroštátnych pravidiel, ktoré riadia zápisy do vnútroštátneho registra trestov, viedlo k vypusteniu záznamu o rozsudku. Článok 5 Fakultatívne dôvody nezohľadnenia odsudzujúceho rozhodnutia iného členského štátu 1. Odsudzujúce rozhodnutia vynesené iným členským štátom sa nemusia zohľadniť, ak skutky, na ktorých sa rozsudok zakladá, nepredstavujú trestný čin v legislatíve členského štátu. Prvý pododsek sa neuplatňuje na tieto kategórie trestných činov: - účasť v zločineckej organizácii - terorizmus - obchod s ľudskými bytosťami - sexuálne zneužívanie detí a detská pornografia - obchod s omamnými a psychotropnými látkami - obchod so zbraňami, muníciou a výbušnými látkami - korupcia - podvod vrátane podvodu poškodzujúceho finančné záujmy Európskych spoločenstiev v zmysle dohovoru z 26. júla 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev - pranie produktov zločinu - razenie falošných mincí a falšovanie paňazí, vrátane eura - kybernetická kriminalita - zločiny proti životnému prostrediu, vrátane obchodu s ohrozenými živočíšnymi druhmi a obchodu s ohrozenými rastlinnými druhmi a extraktmi - pomoc pri nezákonnom vstupe a pobyte - úmyselné zabitie, vážne údery a poranenia - obchod s ľudskými orgánmi a tkanivami - únos, obmedzovanie osobnej slobody a rukojemníctvo - rasizmus a xenofóbia - organizovaná alebo ozbrojená krádež - obchod s kultúrnym majetkom, vrátane starožitností a umeleckých predmetov - podvod - vydieranie a vymáhanie peňazí - falšovanie a pirátstvo výrobkov - falšovanie úradných dokumentov a obchod s falšovanými úradnými dokumentmi - falšovanie platobných prostriedkov - obchod s hormonálnymi látkami a inými rastovými faktormi - obchod s jadrovými a rádioaktívnymi látkami - obchod s kradnutými autami - znásilnenie - zámerné podpaľačstvo - zločiny spadajúce pod Medzinárodný trestný súd - únos lietadla alebo lode - sabotáž - riadenie v rozpore s normami upravujúcimi cestnú premávku, vrátane porušenia ustanovení vo veci času jazdy a oddychu, a s normami o doprave nebezpečného tovaru - pašovanie tovaru - útok na práva duševného vlastníctva - ohrozovanie a prejavy násilia voči osobám vrátane počas športových udalostí - kriminálny vandalizmus - krádež - trestné činy stanovené členským štátom, ktorý vyniesol rozsudok, a kryté povinnosťami výkonu vyplývajúcimi z nástrojov prijatých v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva alebo s hlavou VI Zmluvy o Európskej únii. 2. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, odsudzujúce rozhodnutia vynesené iným členským štátom sa taktiež nemusia zohľadniť, ak skutočnosť, že rozsudok bol vynesený v inom členskom štáte, má pre osobu pri novom trestnom konaní za iné skutky za následok nepriaznivejšie zaobchádzanie, ako keby rozsudok vyniesol vnútroštátny súd. Článok 6 Zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte do vnútroštátneho registra trestov 1. Ak členský štát vykonáva zápis rozsudku vyneseného v inom členskom štáte do svojho registra trestov, zaznamenaný trest musí zodpovedať skutočne vynesenému trestu, pokiaľ trest nebol zmenený pri jeho výkone v členskom štáte, ktorý vykonáva zápis. 2. Ak sú podľa vnútroštátnych právnych predpisov rozsudky vynesené v iných členských štátoch proti občanom alebo rezidentom zapísané do vnútroštátneho registra trestov, pravidlá riadiace zápis, prípadné zmeny alebo vymazanie zápisov nesmú v žiadnom prípade viesť k nepriaznivejšiemu zaobchádzaniu s osobou, ako keby rozsudok vyniesol vnútroštátny súd. 3. Každá zmena alebo odstránenie zápisu v členskom štáte, ktorý rozsudok vyniesol, má za následok odstránenie alebo rovnakú zmenu v členskom štáte štátnej príslušnosti alebo miesta pobytu, ak vykonal zápis a ak bol o zmene alebo odstránení informovaný, pokiaľ vnútroštátne právne predpisy tohto štátu neustanovuje ustanovenia priaznivejšie pre odsúdenú osobu. Článok 7 Vzťahy s inými právnymi nástrojmi 1. Bez toho, aby boli dotknuté vzťahy medzi členskými štátmi a tretími štátmi, toto rámcové rozhodnutie nahrádza medzi členskými štátmi ustanovenia článku 56 Haagskeho dohovoru z 28. mája 1970 o medzinárodnej platnosti trestných rozsudkov. Článok 8 Vykonávanie 1. Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na uvedenie do súladu s týmto rámcovým rozhodnutím najneskôr do 31. decembra 2006. 2. Členské štáty predložia generálnemu tajomníkovi Rady a Komisii znenie ustanovení transponujúcich povinnosti vyplývajúce z tohto rámcového rozhodnutia do ich vnútroštátneho práva. 3. Na základe informácií poskytnutých generálnym tajomníkom Rady predloží Komisia najneskôr 31. decembra 2007 Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní tohto rámcového rozhodnutia, v prípade potreby doplnenú legislatívnymi návrhmi. Článok 9 Nadobudnutie účinnosti Toto rámcové rozhodnutie nadobudne účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie. V Bruseli Za Radu predseda [1] Ú. v. ES C 12, 15.1.2001, s. 10. [2] KOM (2004) 664. [3] Ú. v. ES C 197, 12.7.2000, s. 1. [4] Ú. v. EÚ C , , s. . [5] Ú. v. EÚ C , , s. . [6] Ú. v. ES C 12, 15.1.2001, s. 10.