OZNÁMENIE KOMISIE

Usmerňovací dokument o uplatňovaní nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/515 o vzájomnom uznávaní tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte

(Text s významom pre EHP)

(2021/C 100/02)

OBSAH

1. ÚVOD 18

2. ROZSAH PÔSOBNOSTI NARIADENIA (ČLÁNOK 2 NARIADENIA) 18

2.1. Tovar, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte 19

2.1.1. Tovar 19

2.1.2. V súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte 19

2.2. „Správne rozhodnutia“ podľa nariadenia 19

2.2.1. Čo je správne rozhodnutie? 19

2.2.2. Prvé kritérium: vnútroštátne technické pravidlá – základ pre správne rozhodnutie 20

2.2.3. Druhé kritérium: priamym alebo nepriamym účinkom správneho rozhodnutia je obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh v členskom štáte určenia 21

2.2.4. Vnútroštátne technické pravidlá a postupy predchádzajúceho povolenia 22

2.2.5. Niektoré prípady, na ktoré sa nevzťahuje nariadenie (EÚ) 2019/515 23

3. AKO FUNGUJE VZÁJOMNÉ UZNÁVANIE V ZMYSLE NARIADENIA? 23

3.1. Uvedenie tovaru na trh v súlade s právnymi predpismi v členskom štáte pôvodu 23

3.2. Predaj tovaru v inom členskom štáte 23

3.3. Informácie o posudzovaní 23

3.4. „Vyhlásenie o vzájomnom uznávaní“ (článok 4 nariadenia) 23

3.4.1. Obsah a štruktúra vyhlásenia 25

3.4.2. Jazyk vyhlásenia 26

3.4.3. Kto môže vypracovať vyhlásenie? 26

3.4.4. Čo sa stane, ak je vyhlásenie úplné len čiastočne? 26

3.4.5. Ako a kedy je možné vyhlásenie použiť? 27

3.4.6. Ako predkladať dokumenty 27

3.5. Posúdenie príslušným orgánom (článok 5 ods. 1 nariadenia) 27

3.5.1. Legitímne dôvody verejného záujmu 28

3.5.2. Zásada proporcionality 28

3.6. Dočasné pozastavenie prístupu na trh (článok 6 nariadenia) 30

3.7. Správne rozhodnutie (článok 5 ods. 9 – 5 ods. 13 nariadenia) 31

3.8. Oznámenia Komisii a ostatným členským štátom 31

3.9. Opravné prostriedky proti správnemu rozhodnutiu 32

3.10. Čo je sieť SOLVIT? 32

3.11. Sieť SOLVIT a postup riešenia problémov podľa článku 8 nariadenia 33

3.12. Stanovisko Komisie v súvislosti s postupom riešenia problémov uvedeným v článku 8 nariadenia 34

3.13. Úloha kontaktných miest pre výrobky (článok 9 nariadenia) 34

3.14. Správna spolupráca (článok 10 nariadenia) 35

4. PREDCHÁDZAJÚCE POSÚDENIE VNÚTROŠTÁTNYCH TECHNICKÝCH PRAVIDIEL – SMERNICA (EÚ) 2015/1535 A USTANOVENIE O JEDNOTNOM TRHU 36

5. VZŤAH MEDZI NARIADENÍM (EÚ) 2019/515 A SMERNICOU 2001/95/ES 37

5.1. Opatrenia týkajúce sa výrobkov predstavujúcich riziko pre zdravie a bezpečnosť spotrebiteľov 37

5.2. Opatrenia týkajúce sa spotrebiteľských výrobkov predstavujúcich iné riziká 37

1. ÚVOD

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/515 o vzájomnom uznávaní tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte (1) (ďalej len „nariadenie“), sa začalo uplatňovať 19. apríla 2020 a nahradilo nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 (2). Cieľom nariadenia je posilniť fungovanie jednotného trhu zlepšením uplatňovania zásady vzájomného uznávania a odstránením neodôvodnených prekážok obchodu (článok 1 ods. 1 nariadenia).

Účelom tohto usmerňovacieho dokumentu je pomôcť podnikom a príslušným vnútroštátnym orgánom pri uplatňovaní nariadenia (3). Právnu záväznosť má však iba samotné znenie nariadenia. Výklad právnych predpisov EÚ je vo výlučnej právomoci Súdneho dvora Európskej únie (ďalej len „Súdny dvor“).

Zásada vzájomného uznávania vyplýva z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článkov 34 a 36 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). V nariadení sa ustanovujú pravidlá a postupy uplatňovania zásady vzájomného uznávania v jednotlivých prípadoch (článok 1 ods. 2 nariadenia).

Články 34 a 36 ZFEÚ sa uplatňujú v prípade, ak neexistujú harmonizačné pravidlá EÚ týkajúce sa tovaru alebo určitých aspektov tovaru.

Podľa článku 34 ZFEÚ „množstevné obmedzenia dovozu, ako aj všetky opatrenia s rovnocenným účinkom, sú medzi členskými štátmi zakázané“.

V článku 36 ZFEÚ sa uvádza toto.

Ustanovenia článkov 34 a 35 nevylučujú zákazy alebo obmedzenia dovozu, vývozu alebo tranzitu tovaru odôvodnené princípmi verejnej morálky, verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou, ochranou zdravia a života ľudí a zvierat alebo ochranou rastlín, ochranou národného kultúrneho bohatstva, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu, alebo ochranou priemyselného a obchodného vlastníctva. Tieto zákazy a obmedzenia však nesmú byť prostriedkami svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodu medzi členskými štátmi.

Reštriktívne opatrenia môžu byť odôvodnené aj ďalšími cieľmi stanovenými judikatúrou Súdneho dvora (tzv. povinné požiadavky).

Súdny dvor vypracoval na základe článkov 34 a 36 zásadu vzájomného uznávania:

— členské štáty nemôžu zakázať na svojom území predaj tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte,

— členské štáty môžu obmedziť alebo zamietnuť uvedenie na trh tovaru, ktorý bol v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, ak je toto obmedzenie alebo zamietnutie opodstatnené dôvodmi stanovenými v článku 36 ZFEÚ alebo inými dôvodmi verejného záujmu uznanými judikatúrou Súdneho dvora.

2. ROZSAH POSOBNOSTI NARIADENIA (CLANOK 2 NARIADENIA)

Nariadenie sa vzťahuje na: 1. všetky druhy tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte a 2. správne rozhodnutia, ktoré prijal alebo má prijať príslušný orgán členského štátu určenia v súvislosti s takýmto tovarom. Aby správne rozhodnutia patrili do rozsahu pôsobnosti nariadenia, musia byť založené na vnútroštátnom technickom pravidle uplatniteľnom v členskom štáte určenia a ich priamym alebo nepriamym účinkom musí byť obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh v členskom štáte určenia (článok 2 ods. 1 nariadenia).

Nie je vždy jednoduché určiť, či by sa pri tovare mohla využiť zásada vzájomného uznávania. Dôvodom je skutočnosť, že články 34 a 36 ZFEÚ – a teda aj vzájomné uznávanie – sa uplatňujú na veľmi širokú škálu tovaru alebo na aspekty tovaru, na ktoré sa harmonizačné právne predpisy EÚ nevzťahujú v plnej miere.

2.1. Tovar, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte

2.1.1. Tovar

Nariadenie sa vzťahuje na tovar akéhokoľvek druhu vrátane poľnohospodárskych výrobkov. Pojem „poľnohospodárske výrobky“ zahŕňa aj produkty rybárstva, ako sa stanovuje v článku 38 ods. 1 ZFEÚ (článok 2 ods. 1 a odôvodnenie 12 nariadenia).

Nariadenie sa týka tovaru, na ktorý sa vzťahuje článok 34 ZFEÚ (článok 1 ods. 2 nariadenia). Podľa judikatúry Súdneho dvora „voľný pohyb tovaru sa vzťahuje iba na výrobky, ktoré sú oceniteľné peniazmi a ktoré ako také môžu byť predmetom obchodných operácií“. (4)

2.1.2. V súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte

Nariadenie sa týka tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte (článok 1 ods. 2 nariadenia).

Podľa článku 3 ods. 1 nariadenia tovar, „ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte“ je tovar, ktorý „spĺňa príslušné pravidlá uplatňované v danom členskom štáte alebo v danom členskom štáte žiadnym takýmto pravidlám nepodlieha a je v danom členskom štáte sprístupnený koncovým používateľom“ (článok 3 ods. 1 nariadenia). Táto kľúčová definícia obsahuje dve kritériá stanovené ďalej v dvoch odrážkach.

— Prvým kritériom je, že tovar alebo tovar tohto druhu musí spĺňať príslušné pravidlá uplatňované v členskom štáte pôvodu alebo že v danom členskom štáte nesmie žiadnym takýmto pravidlám podliehať. Preto v prípade, ak príslušné vnútroštátne technické pravidlá týkajúce sa konkrétneho tovaru v členskom štáte pôvodu neexistujú, je odpoveď na otázku súladu tovaru s vnútroštátnymi technickými pravidlami tohto členského štátu ľahšia. Ak v členskom štáte pôvodu existujú vnútroštátne technické pravidlá, na preukázanie súladu môžu v niektorých prípadoch postačovať informácie o vlastnostiach tovaru a odkaz na vnútroštátne právne predpisy. V iných prípadoch môže byť potrebné rozhodnutie o predchádzajúcom povolení. Treba pripomenúť, že členské štáty môžu používať veľmi odlišné systémy kontroly tovaru pred jeho uvedením na trh (postupy predchádzajúceho povolenia) alebo po jeho uvedení na trh (dohľad nad trhom). Medzi tieto odlišné systémy patria situácie, keď určitý tovar nie je vôbec regulovaný a nemusí spĺňať vnútroštátne právne požiadavky. Skutočnosť, že „súlad s príslušnými pravidlami“ pre tovar je podmienený predchádzajúcim súhlasom v jednom členskom štáte, ešte nevyhnutne neznamená, že tento súhlas by bol potrebný na uvedenie toho istého tovaru na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte. Rozdielne požiadavky v členských štátoch nemajú žiadny vplyv na koncepciu uvádzania na trh v súlade s právnymi predpismi.

— Druhým kritériom koncepcie uvádzania na trh v súlade s právnymi predpismi je skutočnosť, že tovar bol sprístupnený koncovým používateľom v tomto členskom štáte. V článku 3 ods. 2 nariadenia sa vymedzuje „sprístupnenie na trhu“ ako „každá dodávka tovaru určeného na distribúciu, spotrebu alebo používanie na trh v rámci územia členského štátu v priebehu obchodnej činnosti, či už odplatne, alebo bezodplatne“. Akýkoľvek dokument, ktorý obsahuje: i) jednoznačné údaje na identifikáciu tovaru alebo druhu tovaru a na identifikáciu dodávateľov, zákazníkov alebo koncových používateľov; a ii) informácie o dátume, napríklad faktúra, by sa mali považovať za potrebné a dostatočné dôkazy na účely preukázania splnenia kritéria.

2.2. „Správne rozhodnutia“ podľa nariadenia

2.2.1. Čo je správne rozhodnutie?

V článku 2 ods. 1 nariadenia sa uvádza, že nariadenie sa vzťahuje na „správne rozhodnutia“ prijaté príslušným orgánom členského štátu určenia alebo na správne rozhodnutia, ktoré má príslušný orgán členského štátu určenia prijať, v súvislosti s každým takýmto tovarom, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, ak správne rozhodnutie spĺňa tieto kritériá:

a) základom správneho rozhodnutia je vnútroštátne technické pravidlo uplatňované v členskom štáte určenia a

b) priamym alebo nepriamym účinkom správneho rozhodnutia je obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh v členskom štáte určenia.

V článku 2 ods. 1 nariadenia sa ďalej uvádza, že „správne rozhodnutie“ zahŕňa akýkoľvek administratívny krok, ktorý je založený na vnútroštátnom technickom pravidle a má rovnaký alebo v podstate rovnaký právny účinok, ako je účinok uvedený v písmene b).

To znamená, že nie je potrebné, aby mal administratívny krok názov „rozhodnutie“. Dôležité je, či sa týka tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, a či spĺňa obe podmienky a) a b) uvedené vyššie.

2.2.2. Prvé kritérium: vnútroštátne technické pravidlá – základ pre správne rozhodnutie

Podľa článku 2 ods. 2 nariadenia, na účely tohto nariadenia je „vnútroštátne technické pravidlo“ každé ustanovenie zákona, iného právneho predpisu alebo správneho opatrenia členského štátu, ktoré má tieto vlastnosti:

a) vzťahuje sa na tovar alebo aspekty tovaru, ktoré nepodliehajú harmonizácii na úrovni EÚ,

b) zakazuje sprístupnenie tovaru alebo tovaru určitého druhu na trhu v danom členskom štáte, alebo stanovuje povinné zabezpečenie súladu s daným ustanovením, a to de facto alebo de jure vždy, keď sa tovar alebo tovar určitého druhu sprístupňuje na danom trhu a

c) má aspoň jednu z týchto vlastností: — stanovujú sa v ňom vlastnosti požadované pre tovar alebo tovar určitého druhu, ako je jeho úroveň kvality, výkonu alebo bezpečnosti, alebo jeho rozmery vrátane požiadaviek uplatniteľných na uvedený tovar, pokiaľ ide o názvy, pod ktorými sa predáva, terminológiu, symboly, skúšanie a skúšobné metódy, balenie, značenie alebo označovanie a postupy posudzovania zhody (5); — na účely ochrany spotrebiteľov alebo životného prostredia sa ním ukladajú ďalšie požiadavky na tovar alebo na tovar určitého druhu, ktoré ovplyvňujú životný cyklus tovaru po jeho sprístupnení na trhu v danom členskom štáte. Patria sem podmienky používania, recyklácie, opätovného použitia alebo likvidácie, v prípadoch, keď takéto podmienky môžu významne ovplyvniť zloženie alebo charakter uvedeného tovaru, alebo jeho sprístupnenie na trhu v danom členskom štáte.

Článok 2 ods. 2 písm. c) nariadenia vychádza z článku 1 ods. 1 písm. c) a článku 1 ods. 1 písm. d) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/1535 (6) (ďalej len „smernica o transparentnosti“) a článku 1 ods. 2 a článku 1 ods. 3 jej predchodcu, smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES (7). Judikatúra o týchto ustanoveniach (8) by preto mohla predstavovať užitočné referenčné body. Je dôležité poznamenať, že vnútroštátne technické pravidlá, na ktoré sa vzťahuje smernica o transparentnosti a ktoré nie sú oznámené vo fáze návrhu, sú voči jednotlivcom nevynútiteľné (9). Postup oznamovania podľa smernice o transparentnosti je opísaný v kapitole 4 tohto usmernenia.

Okrem toho, pokiaľ ide o koncepciu pravidiel, ktoré významne ovplyvňujú sprístupnenie tovaru na trhu, treba uviesť, že podľa judikatúry Súdneho dvora sa môžu obmedzenia používania určitého tovaru považovať za prekážky voľného pohybu tovaru, pretože majú vplyv na správanie spotrebiteľov. Spotrebitelia nebudú kupovať tovar, ktorý nebudú môcť použiť. V troch ďalej uvedených odrážkach sa rozoberajú niektoré konkrétne príklady tejto judikatúry.

— Súdny dvor napríklad vo svojom rozsudku Komisia/Taliansko rozhodol, že zákaz ťahať motocyklom prípojné vozidlo predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu. Platí to do tej miery, do akej je účinkom zákazu prekážka v prístupe na dotknutý trh pre prípojné vozidlá osobitne určené pre motocykle, pretože to má značný vplyv na správanie spotrebiteľov a bráni existencii dopytu na dotknutom trhu pre takéto prípojné vozidlá (10). Spotrebitelia tým, že vedia, že nemôžu používať svoje motocykle s prípojným vozidlom pre ne osobitne vytvoreným, totiž nemajú prakticky žiaden záujem o kúpu tohto prípojného vozidla (11).

— Podobne vo veci Mickelsson, ktorá sa týkala vnútroštátnych pravidiel označovania splavných vôd a koridorov, Súdny dvor uviedol, že obmedzenie používania výrobku uložené týmito pravidlami na území členského štátu by mohlo mať v závislosti od jeho rozsahu značný vplyv na správanie spotrebiteľov. To môže mať zase vplyv na prístup k tomuto výrobku na trhu uvedeného členského štátu (12). Spotrebitelia tým, že vedia, že použitie povolené týmito pravidlami je veľmi obmedzené, majú len obmedzený záujem o kúpu tohto výrobku (13). V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že ak je účinkom vnútroštátnych pravidiel označovania splavných vôd a koridorov zabránenie užívateľom vodných skútrov v riadnom používaní týchto výrobkov, ktoré je im vlastné, alebo výrazné obmedzenie ich používania, takéto pravidlá spôsobujú prekážku prístupu uvedených výrobkov na dotknutý vnútroštátny trh a predstavujú preto opatrenia, ktoré majú rovnaký účinok ako množstevné obmedzenia dovozu (14).

— Súdny dvor zároveň považoval zákaz umiestňovať farebné fólie na sklá motorových vozidiel za taký, ktorý je v rozpore s článkom 34 ZFEÚ, pričom okrem iného uvádza, že prípadní záujemcovia, obchodníci alebo jednotlivci, ktorí vedia, že nemôžu takéto fólie umiestňovať na predné sklá a sklá popri sedadlách cestujúcich v motorových vozidlách, nemajú v skutočnosti nijaký záujem o ich kúpu (15).

Dôležité je zdôrazniť, že nariadenie sa nevzťahuje na správne rozhodnutia založené na iných druhoch opatrení, na ktoré sa vzťahuje článok 34 ZFEÚ, ale nepredstavujú vnútroštátne technické pravidlá, ako sú technické špecifikácie vypracované na účely postupov verejného obstarávania alebo požiadavky používať úradné jazyky v členských štátoch (odôvodnenie 10 nariadenia).

Okrem toho pravidlá o podmienkach predaja patria do rozsahu pôsobnosti článku 34 ZFEÚ iba pod podmienkou, že sa nimi zavádza diskriminácia na základe pôvodu výrobkov, a to buď právne alebo skutkovo (16).

2.2.3. Druhé kritérium: priamym alebo nepriamym účinkom správneho rozhodnutia je obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh v členskom štáte určenia

Ako sa uvádza v oddiele 2.2.1, v článku 2 ods. 1 písm. b) nariadenia sa vyžaduje, že „priamym alebo nepriamym účinkom správneho rozhodnutia je obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh v členskom štáte určenia“.

Vo veci Dassonville (17) Súdny dvor uviedol, že „všetky obchodné právne predpisy členských štátov, ktoré môžu priamo alebo nepriamo, skutočne alebo potenciálne tvoriť prekážku obchodu v rámci EÚ, sa musia považovať za opatrenia s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenia.“

Dobrým príkladom správnych rozhodnutí s priamym účinkom obmedzenia alebo zamietnutia prístupu na trh môžu byť tie, ktorými sa zamieta prístup na trh šperkom, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a to z dôvodu, že nie sú označené puncovou značkou alebo že puncová značka nie je v členskom štáte určenia uznaná. Vzájomné uznávanie často naráža na výzvy v oblasti drahých kovov.

Vec C-525/14 Komisia/Česká republika sa týkala odmietnutia Českej republiky uznať puncové značky nezávislého puncového úradu WaarborgHolland so sídlom v Holandsku a s pobočkami v tretích krajinách, a následne požiadavky označenia predmetných drahých kovov dodatočnou českou puncovou značkou. Súdny dvor konštatoval, že na základe tejto praxe môžu byť drahé kovy označené puncovými značkami WaarborgHolland od holandského puncového úradu uvádzané na trh na území Českej republiky, až keď budú predmetom ďalšej kontroly a vyrážania puncových značiek v Českej republike. Táto dodatočná kontrola a vyrážanie puncových značiek môžu spôsobiť, že dovoz týchto výrobkov z iných členských štátov na územie Českej republiky bude zložitejší a nákladnejší. Tento postup sa preto považuje za zakázaný článkom 34 ZFEÚ, pokiaľ ide o puncové značky vyrazené v Holandsku, a nie v pobočkách tretích krajín.

Pokiaľ ide o nepriamy účinok správnych rozhodnutí, je potrebné pripomenúť, že postačuje, že správnym rozhodnutím by sa mohol obmedziť alebo zamietnuť prístup na trh v členskom štáte určenia. Rozhodnutie má nepriamy účinok, ak samé osebe neobmedzuje alebo nezamieta prístup na trh, ale prinajmenšom je to ním možné dosiahnuť, a to podľa skutkových okolností a vnímania prevládajúcich v členskom štáte (18).

Rozhodnutia, ktoré majú iba nepriamy účinok na obchod v rámci EÚ, by sa mali zreteľne odlišovať od rozhodnutí, ktorých účinky sú príliš nepriame na to, aby mohli mať akýkoľvek vplyv. Súdny dvor skutočne v určitých prípadoch (19) konštatoval, že obmedzujúce účinky, ktoré by opatrenie mohlo mať na voľný pohyb tovaru, sú príliš neisté a nepriame na to, aby sa ním stanovená povinnosť mohla považovať za takú, ktorá má povahu prekážať obchodu medzi členskými štátmi a predstavuje porušenie článku 34 ZFEÚ.

Ak sa však opatrenie vzťahuje iba na časť územia štátu, ale má priamy alebo nepriamy účinok na voľný pohyb tovaru, bude sa považovať za obmedzenie, aj keď je geograficky obmedzené.

Napríklad vo veci Ditlev Bluhme (20) sa v dánskych právnych predpisoch zakázal chov včiel na ostrove Læsø okrem včiel poddruhu tmavej včely Læsø na účely jej ochrany pred vyhynutím. Aj keď opatrenie platilo na tomto relatívne malom ostrove v Dánsku, Súdny dvor dospel k záveru, že zákaz dovozu predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenie a „nemení ho ani skutočnosť, že dotknuté opatrenie sa uplatňuje iba na časť štátneho územia (21). Súdny dvor odmietol tvrdenie, že zákaz dovozu tovaru (iných druhov včiel), ktorý sa obmedzuje na časť územia, by mohol byť vyňatý zo zásady de minimis, pretože na obchod medzi členskými štátmi má len nevýznamný vplyv. Opatrenie sa však považovalo za opodstatnené na základe článku 36 zmluvy, a to z dôvodu ochrany zdravia a života zvierat, pretože v dôsledku recesívnej povahy génov tmavej včely existovala v prípade párenia sa so zlatými včelami nepochybne skutočná hrozba vyhynutia tmavých včiel Læsø.

2.2.4. Vnútroštátne technické pravidlá a postupy predchádzajúceho povolenia

Vo vnútroštátnom práve sa niekedy vyžaduje pred uvedením tovaru na trh predchádzajúce povolenie. Postup predchádzajúceho povolenia je správny postup v rámci právneho poriadku členského štátu, v rámci ktorého sa od príslušného orgánu daného členského štátu vyžaduje, aby na základe žiadosti hospodárskeho subjektu vyjadril svoj formálny súhlas pred sprístupnením tovaru na trhu v danom členskom štáte (článok 3 ods. 7 nariadenia).

Postup predchádzajúceho povolenia sám osebe nepredstavuje vnútroštátne technické pravidlo na účely nariadenia (článok 2 ods. 4 nariadenia). V dôsledku toho sú rozhodnutia príslušných orgánov, ktorými sa obmedzuje alebo zamieta prístup na trh výlučne z dôvodu, že tovar nemá platné predchádzajúce povolenie, vylúčené z rozsahu pôsobnosti nariadenia (odôvodnenie 11 nariadenia).

Rozhodnutie o zamietnutí predchádzajúceho povolenia na základe vnútroštátneho technického pravidla sa však považuje za správne rozhodnutie, na ktoré sa vzťahuje nariadenie, ak uvedené rozhodnutie spĺňa ostatné požiadavky článku 2 ods. 1 prvého pododseku nariadenia (článok 2 ods. 4 nariadenia). To znamená, že keď sa vnútroštátnym pravidlom, ktorým sa stanovuje postup predchádzajúceho povolenia, uvedie do platnosti vnútroštátne technické pravidlo, každé rozhodnutie o zamietnutí predchádzajúceho povolenia na základe vnútroštátneho technického pravidla predstavuje správne rozhodnutie v zmysle nariadenia. Žiadateľ teda môže využiť procesnú ochranu, ktorú mu poskytuje nariadenie (odôvodnenie 11 nariadenia).

2.2.5. Niektoré prípady, na ktoré sa nevzťahuje nariadenie (EÚ) 2019/515

Nariadenie sa nevzťahuje na rozhodnutia súdnej povahy, ktoré prijímajú vnútroštátne súdy [článok 2 ods. 5 písm. a) nariadenia]. Týka sa to rozhodnutí vnútroštátnych súdov, ktoré posudzujú zákonnosť prípadov, keď tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v jednom členskom štáte, nie je povolený prístup na trh v inom členskom štáte (odôvodnenie 14 nariadenia).

Nariadenie sa ďalej nevzťahuje na rozhodnutia súdnej povahy, ktoré prijímajú orgány presadzovania práva v priebehu vyšetrovania alebo stíhania trestného činu súvisiaceho s použitím terminológie, symbolov alebo s vecným odkazom na protiústavné alebo zločinecké organizácie, alebo trestných činov rasistickej, diskriminačnej alebo xenofóbnej povahy [článok 2 ods. 5 písm. b) nariadenia].

3. AKO FUNGUJE VZAJOMNE UZNAVANIE V ZMYSLE NARIADENIA?

3.1. Uvedenie tovaru na trh v súlade s právnymi predpismi v členskom štáte pôvodu

Pri uvádzaní tovaru na trh v inom členskom štáte bez harmonizačných právnych predpisov EÚ by sa hospodárske subjekty mali najskôr ubezpečiť, že tovar je v súlade s pravidlami (alebo nepodlieha žiadnym takým pravidlám) členského štátu pôvodu, ktoré platia v deň, keď je tento tovar uvedený na trh v členskom štáte určenia a je sprístupnený koncovým používateľom v členskom štáte pôvodu. Ak je tovar uvedený v súlade s právnymi predpismi na trh v členskom štáte pôvodu, hospodárske subjekty sa môžu pred príslušnými orgánmi členského štátu určenia odvolať na zásadu vzájomného uznávania.

3.2. Predaj tovaru v inom členskom štáte

V článku 5 ods. 3 nariadenia sa uvádza:

Hospodársky subjekt je oprávnený sprístupniť tovar na trhu v členskom štáte určenia, pokiaľ príslušný orgán vykonáva posudzovanie podľa odseku 1 tohto článku a môže ho sprístupňovať aj naďalej, pokiaľ hospodárskemu subjektu nie je doručené správne rozhodnutie o obmedzení alebo zamietnutí prístupu daného tovaru na trh. Tento odsek sa neuplatňuje, ak sa posúdenie vykoná v rámci postupu predchádzajúceho povolenia alebo ak príslušný orgán dočasne pozastaví sprístupňovanie tovaru, ktorý podlieha danému posúdeniu, na trhu v súlade s článkom 6.

To znamená, že ak sú splnené podmienky vyššie uvedeného oddielu 3.1, hospodársky subjekt môže v zásade sprístupniť tovar na trhu v členskom štáte určenia. Hospodársky subjekt by však mal skontrolovať, či v členskom štáte určenia existuje postup predchádzajúceho povolenia. Ak si uvádzanie tovaru na trh vyžaduje predchádzajúce povolenie v členskom štáte určenia, hospodársky subjekt musí o toto povolenie požiadať pred sprístupnením tovaru na uvedenom trhu. Tovar nemôže byť okamžite sprístupnený na trhu, ak sa použije postup predchádzajúceho povolenia alebo ak sa príslušný orgán rozhodne dočasne pozastaviť sprístupnenie tovaru, ktorý je predmetom jeho posúdenia, na trhu.

3.3. Informácie o posudzovaní

Ak má príslušný orgán členského štátu určenia v rámci vykonávania vnútroštátneho technického pravidla v úmysle posúdiť tovar, na ktorý sa vzťahuje toto nariadenie, hospodársky subjekt musí byť bezodkladne informovaný o začatí takéhoto posúdenia (článok 5 ods. 1 nariadenia). Príslušný orgán musí predovšetkým informovať hospodársky subjekt o: i) tovare, ktorý je predmetom uvedeného posúdenia; ii) platnom vnútroštátnom technickom pravidle alebo postupe predchádzajúceho povolenia a iii) možnosti predložiť príslušnému orgánu vyhlásenie o vzájomnom uznávaní (článok 5 ods. 2 nariadenia).

3.4. „Vyhlásenie o vzájomnom uznávaní“ (článok 4 nariadenia)

Nariadením sa výrobcovi, dovozcovi alebo distribútorovi umožňuje vypracovať na účely vzájomného uznávania dobrovoľné vyhlásenie (alebo „vlastné vyhlásenie“) o uvedení tovaru trh v súlade s právnymi predpismi (ďalej len „vyhlásenie o vzájomnom uznávaní“). Toto vyhlásenie o vzájomnom uznávaní pomáha podnikom preukázať, že tovar je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte. Zároveň pomáha príslušným orgánom pri postupe posudzovania tovaru podľa článku 5 nariadenia a uľahčuje cezhraničnú spoluprácu.

Ak má príslušný orgán členského štátu určenia v úmysle posúdiť, či je konkrétny tovar v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, musí o tom informovať hospodársky subjekt (článok 5 ods. 1 nariadenia). Týmto nariadením sa zabezpečí, že postup bude menej zaťažujúci pre hospodárske subjekty, keď sa rozhodnú pre vyhlásenie.

Ak sa vyhlásenie o vzájomnom uznávaní poskytne príslušnému orgánu členského štátu určenia, príslušný orgán nevyžaduje na účely kontroly, či je tovar v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, žiadne ďalšie informácie a dôkazy nad rámec tých, ktoré sú stanovené v nariadení (článok 5 ods. 4 nariadenia).

K vyhláseniu o vzájomnom uznávaní by mali byť priložené podporné dôkazy potrebné na overenie informácií v ňom uvedených [článok 5 ods. 4 písm. a) nariadenia].

Použitie dobrovoľného vyhlásenia nebráni príslušným orgánom členského štátu určenia: i) pri posudzovaní tovaru s cieľom zistiť, či sú legitímne verejné záujmy, na ktoré sa vzťahuje platné vnútroštátne technické pravidlo v ich členskom štáte, primerane chránené z hľadiska vlastností daného tovaru; alebo ii) pri prijímaní správnych rozhodnutí o obmedzení alebo o zamietnutí prístupu na trh, ak sú tieto rozhodnutia odôvodnené.

Vyhlásenie o vzájomnom uznávaní by malo vždy obsahovať presné a úplné informácie o tovare (odôvodnenie 19 nariadenia). Malo by sa aktualizovať, aby sa v ňom zohľadnili všetky zmeny, napríklad zmeny v príslušných vnútroštátnych technických pravidlách (odôvodnenie 19 a článok 4 ods. 3 nariadenia).

Zmeny vo vnútroštátnych pravidlách si môžu vyžadovať aj zmeny tovaru. Ak konkrétny tovar spĺňa zmenené technické požiadavky, tovar by sa nemal meniť. Ak však tovar v dôsledku zmien týchto pravidiel nebude v súlade s vnútroštátnymi pravidlami členského štátu, v ktorom je tovar v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh, bude potrebné tento tovar upraviť, aby bol v súlade s právnymi predpismi členského štátu, v ktorom bol v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh. Hospodársky subjekt zodpovedný za obsah a správnosť vyhlásenia je ten, ktorý podpisuje príslušnú časť vyhlásenia (článok 4 ods. 2 nariadenia).

Hospodárske subjekty sa môžu rozhodnúť, že vyhlásenie o vzájomnom uznávaní neposkytnú. V takom prípade môžu príslušné orgány požiadať hospodárske subjekty o poskytnutie dokumentácie a informácií najmenej do 15 pracovných dní od žiadosti (článok 5 ods. 5 a 6 nariadenia). Komisia sa domnieva, že z dôvodu dobrej správy vecí verejných a právnej istoty by táto žiadosť o dokumentáciu a informácie mala mať písomnú formu. Dokumentácia a informácie, ktoré môže príslušný orgán požadovať, by mali byť potrebné na posúdenie: i) vlastností daného tovaru alebo druhu tovaru a ii) uvedenia tovaru na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte (článok 5 ods. 5 nariadenia). Príslušné orgány by však v súlade so zásadou proporcionality nemali požadovať viac, ako je potrebné na preukázanie vlastností tovaru a toho, že tovar bol uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi. V tomto zmysle môže byť požiadavka, aby hospodársky subjekt získal osvedčenie o uvedení na trh v súlade s právnymi predpismi vydané ministerstvom alebo iným správnym orgánom v členskom štáte pôvodu, príkladom neprimeranej žiadosti o podporné dôkazy.

Pokiaľ ide o protokoly o skúškach alebo osvedčenia vydané orgánom posudzovania zhody, v článku 5 ods. 8 nariadenia sa uvádza:

Pri vykonávaní posúdenia v zmysle odseku 1 príslušné orgány členských štátov určenia náležite zohľadnia obsah protokolov o skúškach alebo certifikátov vydaných orgánom posudzovania zhody, ktoré poskytol ktorýkoľvek hospodársky subjekt v rámci posudzovania. Príslušné orgány členských štátov určenia neodmietnu protokoly o skúškach ani certifikáty, ktoré vydal orgán posudzovania zhody, akreditovaný pre príslušnú oblasť posudzovania zhody v súlade s nariadením (ES) č. 765/2008, z dôvodu odbornej spôsobilosti tohto orgánu.

To znamená, že ak hospodársky subjekt poskytol osvedčenia vydané orgánom posudzovania zhody akreditovaným pre príslušnú oblasť posudzovania zhody v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 (22), príslušný orgán členského štátu určenia by nemal vyžadovať osvedčenia od iného orgánu posudzovania zhody iba z dôvodu, že spochybňuje odbornosť orgánu posudzovania zhody, ktorý vydal osvedčenia.

3.4.1. Obsah a štruktúra vyhlásenia

V prílohe k nariadeniu sa stanovuje štruktúra vyhlásenia o vzájomnom uznávaní, ktoré by malo vždy obsahovať všetky informácie uvedené v prílohe (článok 4 ods. 1 nariadenia).

Vyhlásenie je rozdelené na dve časti, ktoré slúžia konkrétnemu cieľu.

— V časti I sú uvedené informácie o vlastnostiach tovaru alebo druhu tovaru a o osobitných pravidlách v členskom štáte, v ktorom je tovar v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh.

— V časti II sú uvedené informácie o uvedení tovaru alebo daného druhu tovaru na trh v členskom štáte pôvodu. Podporné dôkazy pre informácie v tejto časti by mohli mať okrem iného formu faktúry, dokumentu s dôkazom o predaji, daňových záznamov, registrácií, licencií, oznámení orgánom alebo oznámení orgánov, osvedčení alebo výpisov z verejných záznamov. Vyhlásenie o vzájomnom uznávaní na účely článku 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/515 Časť I 1. Jedinečný identifikátor pre tovar alebo druh tovaru: … [Poznámka: vložte identifikačné číslo tovaru alebo iný referenčný znak, ktorým sa tovar alebo druh tovaru jednoznačne identifikuje] 2. Meno a adresa hospodárskeho subjektu: … [Poznámka: vložte meno a adresu osoby podpísanej v časti I vyhlásenia o vzájomnom uznávaní: výrobcu a prípadne jeho splnomocneného zástupcu, alebo dovozcu alebo distribútora] 3. Opis tovaru alebo druhu tovaru uvedeného vo vyhlásení o vzájomnom uznávaní: … [Poznámka: opis by mal byť dostatočný na to, aby umožnil identifikáciu tovaru na účely vysledovateľnosti. K opisu môže byť v prípade potreby priložená fotografia] 4. Vyhlásenie a informácie o uvedení tovaru alebo daného druhu tovaru na trh v súlade s právnymi predpismi 4.1. Vyššie opísaný tovar alebo druh tovaru vrátane jeho vlastností spĺňa nasledovné pravidlá platné v … [Poznámka: názov členského štátu, o ktorom sa tvrdí, že sa v ňom tovar alebo daný druh tovaru v súlade s právnymi predpismi uviedol na trh]: … [Poznámka: v každom prípade vložte názov a odkaz na úradné uverejnenie príslušných pravidiel uplatniteľných v danom členskom štáte, ako aj odkaz na rozhodnutie o povolení, ak bol tovar predmetom postupu predchádzajúceho povolenia], alebo že sa na vyššie opísaný tovar alebo druh tovaru nevzťahujú žiadne relevantné pravidlá v … [Poznámka: uveďte členský štát, o ktorom sa tvrdí, že v ňom bol tovar alebo daný druh tovaru v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh]. 4.2. Odkaz na postup posudzovania zhody vzťahujúci sa na tovar alebo daný druh tovaru alebo odkaz na protokoly o skúškach pre akékoľvek skúšky vykonané orgánom posudzovania zhody vrátane názvu a adresy takéhoto orgánu (ak sa takýto postup uskutočnil alebo ak boli takéto skúšky vykonané): … 5. Akékoľvek doplňujúce informácie, ktoré sa považujú za relevantné na posúdenie toho, či je tovar alebo daný druh tovaru v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v členskom štáte uvedenom v bode 4.1: … 6. Za vyhotovenie tejto časti vyhlásenia o vzájomnom uznávaní zodpovedá výlučne hospodársky subjekt uvedený v bode 2. Podpísané za a v mene: (miesto a dátum): (meno, funkcia) (podpis): Časť II 7. Vyhlásenie a informácie o uvedení na trh tovaru alebo daného druhu tovaru 7.1. Tovar alebo daný druh tovaru opísaný v časti I je sprístupnený pre koncových používateľov na trhu v členskom štáte uvedenom v bode 4.1. 7.2. Informácie o tom, že tovar alebo daný druh tovaru je sprístupnený pre koncových používateľov v členskom štáte uvedenom v bode 4.1 vrátane podrobných informácií o dátume, kedy bol tovar prvýkrát sprístupnený koncovým používateľom na trhu v uvedenom členskom štáte: … 8. Akékoľvek doplňujúce informácie, ktoré sa považujú za relevantné na posúdenie toho, či je tovar alebo daný druh tovaru v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v členskom štáte uvedenom v bode 4.1: … 9. Za vyhotovenie tejto časti vyhlásenia o vzájomnom uznávaní zodpovedá výlučne… [Poznámka: vložte meno a adresu osoby podpísanej v časti II vyhlásenia o vzájomnom uznávaní: výrobcu a prípadne jeho splnomocneného zástupcu, alebo dovozcu alebo distribútora] Podpísané za a v mene: (miesto a dátum): (meno, funkcia) (podpis):

3.4.2. Jazyk vyhlásenia

Jazykom vyhlásenia musí byť jeden z úradných jazykov EÚ. Ak je však vyhlásenie v inom jazyku, ako sú jazyky požadované členským štátom určenia, hospodársky subjekt musí vyhlásenie o vzájomnom uznávaní preložiť do jazyka požadovaného členským štátom určenia (článok 4 ods. 1 šiesty pododsek nariadenia).

3.4.3. Kto môže vypracovať vyhlásenie?

Ustanoveniami nariadenia týkajúcimi sa vyhlásenia sa zabezpečuje potrebná rovnováha medzi: i) tým, že všetkým hospodárskym subjektom sa poskytne možnosť vypracovať vyhlásenie a ii) tým, že príslušný hospodársky subjekt prevezme zodpovednosť za vyhlásenie alebo za časti vyhlásenia, ktoré vypracuje.

Výrobca tovaru alebo tovaru určitého druhu je najvhodnejšou osobou na vypracovanie dobrovoľného vyhlásenia. Výrobca môže zároveň poveriť splnomocneného zástupcu, aby vypracoval vyhlásenie v jeho mene a na jeho zodpovednosť (článok 4 ods. 1 prvý pododsek nariadenia). Dovozca alebo distribútor môže takisto vypracovať vyhlásenie, ak vie poskytnúť dôkazy potrebné na overenie informácií uvedených vo vyhlásení (článok 4 ods. 1 piaty pododsek nariadenia).

Výrobca (alebo jeho splnomocnený zástupca, ak má na to právomoc) môže vyplniť iba informácie v časti I vyhlásenia o vzájomnom uznávaní (napr. druh, opis, vlastnosti tovaru, príslušné pravidlo, ak existuje, v členskom štáte, v ktorom je tovar podľa tvrdenia v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh, vykonaný postup posudzovania zhody alebo protokoly o vykonaných skúškach atď.). V takýchto prípadoch by informácie v časti II vyhlásenia mal vyplniť dovozca alebo distribútor (článok 4 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia).

Hospodárske subjekty, ktoré podpisujú vyhlásenie o vzájomnom uznávaní alebo jeho časť, zodpovedajú za obsah a správnosť informácií, ktoré uvedú vo vyhlásení. Zodpovednosť nesú v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a ak je potrebné vyhlásenie preložiť, zodpovedajú za správnosť informácií, ktoré prekladajú (článok 4 ods. 2 nariadenia).

Hospodárske subjekty musia takisto zabezpečiť, aby bolo vyhlásenie o vzájomnom uznávaní vždy aktuálne, a aby sa v ňom zohľadnili všetky zmeny informácií, ktoré uviedli (článok 4 ods. 3 nariadenia).

3.4.4. Čo sa stane, ak je vyhlásenie úplné len čiastočne?

Podľa článku 4 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia musí vyhlásenie o vzájomnom uznávaní dodržať štruktúru stanovenú v častiach I a II prílohy a obsahovať všetky informácie stanovené v prílohe.

Ak je teda vyhlásenie neúplné, pretože neobsahuje všetky požadované náležitosti, malo by sa na účely článku 5 ods. 4 nariadenia považovať za neplatné. V dôsledku toho sa uplatní článok 5 ods. 5 a 6 nariadenia a príslušný orgán členského štátu určenia môže požadovať informácie potrebné na posúdenie. Hospodársky subjekt by mal mať na splnenie najmenej 15 pracovných dní po podaní žiadosti o predloženie dokumentácie a informácií potrebných na posúdenie.

3.4.5. Ako a kedy je možné vyhlásenie použiť?

Príslušný orgán členského štátu určenia musí „bezodkladne“ informovať dotknutý hospodársky subjekt, ak má v úmysle posúdiť, či je tovar v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, a ak áno, či sú legitímne verejné záujmy, na ktoré sa vzťahuje uplatniteľné vnútroštátne technické pravidlo členského štátu určenia, primerane chránené (článok 5 ods. 1 nariadenia).

Príslušný orgán by mal podľa článku 5 ods. 2 nariadenia zároveň uviesť:

— tovar, ktorý je predmetom posúdenia;

— uplatniteľné technické pravidlo alebo postup predchádzajúceho povolenia;

— možnosť predložiť vyhlásenie o vzájomnom uznávaní.

Hospodársky subjekt sa môže rozhodnúť predložiť vyhlásenie o vzájomnom uznávaní s podpornými dôkazmi potrebnými na overenie informácií v ňom uvedených. To by pre hospodársky subjekt bolo menej zaťažujúce, pretože príslušný orgán by nemal od žiadneho hospodárskeho subjektu vyžadovať žiadne ďalšie informácie ani dokumentáciu na účely preukázania toho, že tovar bol uvedený v súlade s právnymi predpismi na trh v inom členskom štáte (článok 5 ods. 4 nariadenia).

3.4.6. Ako predkladať dokumenty

Vyhlásenie a podporné dôkazy sa musia predložiť v lehote, ktorá nemôže byť kratšia ako 15 pracovných dní po žiadosti príslušného orgánu členského štátu určenia (článok 5 ods. 6 nariadenia). Predloženie sa môže uskutočniť v papierovej alebo elektronickej forme alebo sprístupniť online v súlade s požiadavkami členského štátu určenia (článok 4 ods. 4 nariadenia).

3.5. Posúdenie príslušným orgánom (článok 5 ods. 1 nariadenia)

Príslušný orgán členského štátu určenia môže posúdiť tovar s cieľom zistiť:

— či je tovar alebo tovar určitého druhu v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte;

— a ak áno, či sú so zreteľom na vlastnosti daného tovaru primerane chránené legitímne verejné záujmy, ktoré sú predmetom uplatniteľného vnútroštátneho technického pravidla členského štátu určenia.

Prístup tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, na trh členského štátu určenia možno obmedziť alebo zamietnuť iba v prípade, ak:

1. sa vnútroštátnym technickým pravidlom členského štátu určenia sleduje cieľ legitímneho verejného záujmu a

2. obmedzenie alebo zamietnutie prístupu je primerané, čo znamená, že opatrenie je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa a nevyhnutné (neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie cieľa).

Správne rozhodnutia o obmedzení alebo o zamietnutí prístupu na trh, pokiaľ ide o tovar, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, by sa nemali zakladať len na skutočnosti, že posudzovaný tovar spĺňa legitímny verejný cieľ členského štátu iným spôsobom, než tento cieľ spĺňa tovar daného členského štátu (odôvodnenie 5 nariadenia). Čo to znamená, že tovar spĺňa legitímny verejný cieľ iným spôsobom? Znamená to, že tovar by mohol dosiahnuť cieľ sledovaný vnútroštátnym zákonodarcom, aj keby bol napríklad skúšaný skúšobnými metódami v členskom štáte pôvodu, ktoré sa líšia od metód stanovených v členskom štáte určenia.

3.5.1. Legitímne dôvody verejného záujmu

Podľa článku 36 ZFEÚ články 34 a 35 ZFEÚ nevylučujú zákazy alebo obmedzenia dovozu, vývozu alebo tranzitu tovaru, ktoré sú odôvodnené: i) princípmi verejnej morálky, ii) verejným poriadkom alebo verejnou bezpečnosťou, iii) ochranou zdravia a života ľudí a zvierat alebo ochranou rastlín, iv) ochranou národného kultúrneho bohatstva, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu, alebo v) ochranou priemyselného a obchodného vlastníctva. Tieto zákazy a obmedzenia však nesmú byť prostriedkami svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodu medzi členskými štátmi.

Súdny dvor okrem dôvodov uvedených v článku 36 ZFEÚ vypracoval „prevládajúce dôvody verejného záujmu“ alebo „nevyhnutné požiadavky“ (23). Vo veci Cassis de Dijon (24) Súdny dvor vysvetlil, že prekážka voľného pohybu tovaru vyplývajúca z rozdielov medzi vnútroštátnymi predpismi, ktoré sa týkajú uvádzania výrobkov na trh, musí byť akceptovaná do tej miery, do akej možno tieto predpisy považovať za potrebné na splnenie nevyhnutných požiadaviek, najmä na účinnosť daňových kontrol, ochranu verejného zdravia, poctivosť obchodných transakcií a ochranu spotrebiteľov. Súdny dvor môže uznať ďalšie odôvodnenia. Napríklad ochrana základných práv (napr. sloboda prejavu protestujúcich a sloboda zhromažďovania (25)), ochrana spotrebiteľa (26), ochrana detí (27) alebo ochrana životného prostredia (28).

Ďalšie informácie o legitímnych dôvodoch verejného záujmu sú uvedené v Príručke uplatňovania ustanovení zmluvy o voľnom pohybe tovaru (29).

3.5.2. Zásada proporcionality

Rozhodnutie musí byť v súlade so zásadou proporcionality. To znamená, že správne rozhodnutie musí byť vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa a nesmie presahovať rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.

Vo veci C-320/03, Komisia/Rakúsko Súdny dvor uviedol, že „na účely preverenia, či je takýto zásah primeraný vzhľadom na legitímny cieľ sledovaný v tomto prípade, a to ochranu životného prostredia, je dôležité určiť, či je potrebný a vhodný na zabezpečenie povoleného cieľa“ (30).

Základom na preukázanie toho, že správne rozhodnutie založené na uvedenom pravidle je primerané, je primeranosť vnútroštátneho technického pravidla. Spôsob, akým sa má preukázať primeranosť správneho rozhodnutia, sa však musí určiť individuálne na základe posúdenia jednotlivých prípadov (odôvodnenie 27 nariadenia).

Príručka pre uplatňovanie ustanovení zmluvy upravujúcich voľný pohyb tovaru obsahuje užitočné informácie o teste proporcionality.

V nasledujúcich odsekoch sa diskutuje o niekoľkých príkladoch zásady proporcionality.

a) Je opatrenie vhodné na zabezpečenie dosiahnutia zamýšľaného cieľa?

Súdny dvor posúdil primeranosť opatrení na dosiahnutie cieľa aj v nasledujúcich prípadoch (31).

— Vo veci Ålands Vindkraft Súdny dvor zdôraznil, že využívanie obnoviteľných zdrojov energie na výrobu elektrickej energie je užitočné z hľadiska ochrany životného prostredia, pretože prispieva k znižovaniu emisií skleníkových plynov, ktoré sú jedným z hlavných dôvodov klimatických zmien a proti ktorým sa Európska únia a členské štáty zaviazali bojovať (32).

— Súdny dvor vo veci Komisia/Taliansko (prípojné vozidlá) konštatoval, že zákaz ťahať motocyklom prípojné vozidlo je vhodný na účely zaistenia bezpečnosti cestnej premávky (33).

— Súdny dvor vo veci Dynamic Medien konštatoval, že je nepochybné, že zákaz predaja a odovzdania na dobierku videonosičov, ktoré neboli predmetom kontroly a klasifikácie príslušným nemeckým orgánom na účely ochrany maloletých a ktoré neobsahujú údaj poskytnutý týmto orgánom o veku, od ktorého môžu byť prístupné, predstavuje opatrenie spôsobilé chrániť dieťa pred informáciami a materiálmi škodlivými pre jeho blaho (34).

b) Je opatrenie nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa?

Správne rozhodnutie je primerané, ak je nielen vhodné, ale aj nevyhnutné na dosiahnutie legitímneho cieľa. V tejto časti posudzovania treba zvážiť túto otázku: prekračuje správne rozhodnutie rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie legitímneho cieľa? Ak na dosiahnutie rovnakého cieľa existujú menej reštriktívne prostriedky, potom správne rozhodnutie prekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné. Z nasledujúcich príkladov vyplýva, ktoré otázky by sa mali položiť na posúdenie nevyhnutnosti správneho rozhodnutia.

— Vo veci Komisia/Česká republika Súdny dvor zdôraznil, že v rámci boja proti podvodom s cieľom zabezpečiť ochranu spotrebiteľa na svojom území sú členské štáty oprávnené domnievať sa, že puncové značky vyrážané na území tretích krajín neposkytujú úroveň ochrany spotrebiteľa rovnocennú s puncovými značkami, ktoré vyrážajú nezávislé orgány na území členských štátov (okrem prípadov, keď členský štát dovozu z tretích krajín, ktorý má rovnocenný systém vyrážania puncových značiek, vykonáva kontroly tovaru a výsledky zodpovedajú požiadavke daného členského štátu (35)). Súdny dvor však konštatoval, že opatrenie nebolo primerané sledovanému cieľu, pretože rovnaký cieľ bolo možné dosiahnuť alternatívnymi, menej reštriktívnymi opatreniami. Po prvé, české orgány mohli požadovať od dovozcu dokumenty preukazujúce miesto, kde bola dotknutá puncová značka vyrazená a prípadne miesto, kde boli príslušné drahé kovy prepustené do voľného obehu a v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v EÚ. Po druhé, české orgány mohli obmedziť zamietnutie uznávania puncových značiek WaarborgHolland iba na okolnosti, za ktorých je dodatočná kontrola drahých kovov českými orgánmi skutočne odôvodnená ochranou spotrebiteľov, najmä v prípade dovozu z tretích krajín (36).

— Vo veci Ålands Vindkraft bolo veternej elektrárni vo Fínsku zamietnuté švédske udelenie certifikátov elektrickej energie, pretože tieto certifikáty boli vyhradené iba pre zariadenia na výrobu zelenej elektrickej energie nachádzajúce sa vo Švédsku. Súdny dvor však toto opatrenie považoval za primerané a vysvetlil, že sa nezdá, že by Švédsko porušilo zásadu proporcionality iba tým, že vyhradilo systém podpory využívajúci zelené certifikáty výlučne pre zelenú elektrinu vyrobenú na vnútroštátnom území. Členské štáty majú záväzný národný cieľ v oblasti obnoviteľných zdrojov energie (ich spravodlivý podiel úsilia) a jediná elektrina, ktorú môžu do tohto cieľa započítať, je tá, ktorá sa vyrába v ich zariadeniach. V dôsledku toho sa mohlo Švédsko oprávnene domnievať, že takéto územné obmedzenie neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa – sledovaného smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES (37), ako aj vnútroštátnym systémom, ktorý patrí do rozsahu pôsobnosti uvedenej smernice – zvýšenia výroby a nepriamo aj spotreby zelenej elektrickej energie v Európskej únii (38).

— Vo veci Dynamic Medien Súdny dvor posúdil nevyhnutnosť opatrenia takto: pokiaľ ide o materiálny rozsah dotknutého zákazu, zákon o ochrane maloletých nebráni všetkým formám uvádzania na trh nekontrolovaných videonosičov. Z rozhodnutia vyplýva, že je možné dovážať a predávať dospelým osobám takéto videonosiče prostredníctvom distribučných kanálov zahŕňajúcich osobný kontakt medzi dodávateľom a kupujúcim a umožňujúcich tak dbať na to, že deti nebudú mať prístup k dotknutým videonosičom. Vzhľadom na tieto okolnosti sa zdá, že právna úprava dotknutá vo veci samej neprekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa sledovaného dotknutým členským štátom (39).

— Vo veci C-265/06, Komisia Európskych spoločenstiev/Portugalská republika, Súdny dvor zistil, že boj proti zločinnosti a bezpečnosť na cestách môžu predstavovať naliehavé dôvody verejného záujmu, ktoré môžu opodstatniť prekážku voľného pohybu tovaru. Aj keď sa nepochybne zdá, že zákaz umiestňovania farebných fólií na sklá vozidiel slúžiacich na prepravu cestujúcich alebo tovaru „môže umožniť takéto sledovanie, a teda je vhodný na dosiahnutie cieľov, ktorými sú boj proti zločinnosti a bezpečnosť na cestách, neznamená to, že tento zákaz je nevyhnutný na ich dosiahnutie a že neexistujú iné, menej obmedzujúce spôsoby ich naplnenia“ (40). Nevyhnutnosť zákazu sa ešte viac narušila, keď úrady pripustili, že na ich území sú dovolené motorové vozidlá od začiatku vybavené sfarbenými sklami v rámci medzí stanovených smernicou Rady 92/22/EHS (41). Farebné fólie navyše predstavujú širokú škálu (siahajúcu od priesvitných fólií až k takmer nepriesvitným fóliám), čo znamená, že aspoň niektoré fólie, konkrétne tie, ktoré majú dostatočný stupeň priesvitnosti, umožňujú požadovanú vizuálnu kontrolu vnútra motorových vozidiel. Súdny dvor preto dospel k záveru, že zákaz farebných fólií vo vozidlách bol prehnaný, a teda neprimeraný vo vzťahu k sledovaným cieľom (42).

3.6. Dočasné pozastavenie prístupu na trh (článok 6 nariadenia)

Keď príslušný orgán členského štátu určenia posudzuje tovar pred svojím rozhodnutím, či by mu mal obmedziť alebo zamietnuť prístup na trh, uvedený orgán by nemal mať možnosť prijímať rozhodnutia o pozastavení prístupu na trh s výnimkou prípadov, keď je potrebné urýchlene zasiahnuť, aby sa predišlo ohrozeniu bezpečnosti alebo zdravia osôb, ohrozeniu životného prostredia, alebo aby sa predišlo sprístupneniu tovaru v prípadoch keď sprístupnenie takéhoto tovaru na trhu podlieha všeobecnému zákazu z dôvodu ochrany verejnej morálky alebo verejnej bezpečnosti vrátane predchádzania trestnej činnosti (odôvodnenie 29 nariadenia).

V súlade s článkom 6 ods. 1 nariadenia môžu príslušné orgány členského štátu určenia pri vykonávaní posúdenia tovaru dočasne pozastaviť sprístupňovanie uvedeného tovaru na trhu v danom členskom štáte, iba ak:

a) za zvyčajných alebo dostatočne predvídateľných podmienok používania predstavuje tovar závažné riziko z hľadiska bezpečnosti alebo zdravia osôb alebo životného prostredia vrátane rizika, ktorého dôsledky nie sú okamžité, ktoré si vyžaduje rýchly zásah zo strany príslušného orgánu, alebo

b) sprístupňovanie tovaru alebo tovaru určitého druhu na trhu v danom členskom štáte sa v ňom vo všeobecnosti zakazuje z dôvodu ochrany verejnej morálky alebo bezpečnosti.

Ak príslušný orgán členského štátu dočasne pozastaví prístup na trh, mal by bezodkladne informovať dotknutý hospodársky subjekt, Komisiu a ostatné členské štáty (článok 6 ods. 2 nariadenia). Ak je dôvodom dočasného pozastavenia skutočnosť, že za zvyčajných alebo dostatočne predvídateľných podmienok používania predstavuje tovar závažné riziko z hľadiska bezpečnosti alebo zdravia osôb alebo životného prostredia vrátane rizika, ktorého dôsledky nie sú okamžité, ktoré si vyžaduje rýchly zásah zo strany príslušného orgánu, oznámenie sa doplní o podrobné technické alebo vedecké odôvodnenie, v ktorom sa preukáže, prečo sa na daný prípad vzťahuje uvedené písmeno (článok 6 ods. 2 nariadenia).

3.7. Správne rozhodnutie (článok 5 ods. 9 až 13 nariadenia)

Po dokončení posúdenia tovaru môže príslušný orgán členského štátu určenia rozhodnúť o prijatí správneho rozhodnutia v súvislosti s tovarom, ktorý posudzoval (článok 5 ods. 9 nariadenia).

Ako už bolo spomenuté, vzájomné uznávanie nie je absolútnou zásadou. V prípade akýchkoľvek výnimiek z tejto zásady je však potrebné riadne odôvodnenie. Prístup na trh pre tovar, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, nemožno obmedziť alebo zamietnuť iba na základe toho, že vo vnútroštátnych pravidlách sa pre dotknutý tovar stanovujú odlišné požiadavky. Ak existuje skutočný dôvod na obmedzenie alebo zamietnutie prístupu na trh, musí byť každé takéto rozhodnutie odôvodnené.

Až doteraz boli v správnych rozhodnutiach zriedka stanovené dôvody obmedzenia alebo zamietnutia prístupu na trh pre tovar, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte.

V článku 5 ods. 10 až 12 nariadenia sa uvádza zoznam kategórií informácií, ktoré by sa mali v správnom rozhodnutí uviesť.

Správne rozhodnutie musí obsahovať dôvody rozhodnutia, ktoré musia byť uvedené dostatočne podrobným a podloženým spôsobom, aby bolo možné uľahčiť posúdenie jeho zlučiteľnosti so zásadou vzájomného uznávania a s požiadavkami nariadenia (článok 5 ods. 10 nariadenia). Správne rozhodnutie musí obsahovať najmä tieto informácie (článok 5 ods. 11 nariadenia):

a) vnútroštátne technické pravidlo, na ktorom je správne rozhodnutie založené;

b) legitímne dôvody verejného záujmu, ktorými je odôvodnené uplatňovanie vnútroštátneho technického pravidla, na ktorom je správne rozhodnutie založené;

c) technické alebo vedecké dôkazy, ktoré príslušný orgán členského štátu určenia zvážil, vrátane akýchkoľvek prípadných relevantných technických alebo vedeckých zmien, ku ktorým došlo od nadobudnutia účinnosti vnútroštátneho technického pravidla;

d) zhrnutie (prípadných) argumentov, ktoré predložil dotknutý hospodársky subjekt a ktoré sú relevantné pre posúdenie toho, či bol tovar uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi a či sú legitímne verejné záujmy, na ktoré sa vzťahuje uplatniteľné vnútroštátne technické pravidlo členského štátu určenia, primerane chránené s ohľadom na vlastnosti daného tovaru;

e) dôkazy preukazujúce, že správne rozhodnutie je vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa a že nepresahuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie daného cieľa.

Na účely článku 5 ods. 11 nariadenia sa „legitímnymi dôvodmi verejného záujmu“ rozumie každý z dôvodov stanovených v článku 36 ZFEÚ alebo akýkoľvek iný prevládajúci dôvod verejného záujmu; (článok 3 ods. 14 nariadenia) (43).

V správnom rozhodnutí sa musia uviesť opravné prostriedky dostupné na základe vnútroštátneho práva členského štátu určenia a lehoty na uplatnenie týchto opravných prostriedkov. Malo by obsahovať aj odkaz na skutočnosť, že hospodárske subjekty môžu využívať sieť SOLVIT a nový postup riešenia problémov (článok 5 ods. 12 nariadenia, pozri aj oddiel 3.10).

Správne rozhodnutie o obmedzení alebo zamietnutí prístupu na trh sa musí bezodkladne oznámiť hospodárskemu subjektu. Rozhodnutie nenadobudne účinnosť, kým sa neoznámi dotknutému hospodárskemu subjektu (článok 5 ods. 9 a článok 5 ods. 13 nariadenia).

3.8. Oznámenia Komisii a ostatným členským štátom

Príslušné vnútroštátne orgány musia oznámiť Komisii a ostatným členským štátom:

— dočasné pozastavenia (článok 6 ods. 2 nariadenia);

— správne rozhodnutia (článok 5 ods. 9 nariadenia).

Na účely článku 5 ods. 9 a článku 6 ods. 2 nariadenia by sa mal použiť informačný a komunikačný systém pre dohľad nad trhom (ICSMS) (článok 11 ods. 1 nariadenia).

Komisia musí použiť informácie dostupné v systéme ICSMS na ďalšie hodnotenie nariadenia (článok 14 ods. 2 nariadenia).

Dočasné pozastavenia musia byť bezodkladne oznámené prostredníctvom systému ICSMS Komisii a ostatným členským štátom (článok 6 ods. 2 nariadenia).

Správne rozhodnutia sa majú prostredníctvom systému ICSMS oznamovať Komisii a ostatným členským štátom najneskôr do 20 pracovných dní od prijatia rozhodnutia (článok 5 ods. 9 nariadenia).

Oznámené dočasné pozastavenie alebo správne rozhodnutie by sa malo vložiť do systému ICSMS.

Teoreticky, ak sa opatrenie oznámené prostredníctvom systému na rýchlu výmenu informácií (RAPEX) (44) alebo systému rýchleho varovania pre potraviny a krmivá (RASFF) (45) týka tovaru, na ktorý sa nevzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ a ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, uvedené opatrenie by sa malo oznámiť aj podľa nariadenia pomocou systému ICSMS.

Cieľom nariadenia je zbaviť členské štáty bremena dvojitého oznamovania v prípadoch, keď si opatrenie vyžaduje oznámenie v dvoch systémoch. V článku 7 sa preto uvádza, že ak je správne rozhodnutie alebo dočasné pozastavenie zároveň opatrením, ktoré sa má oznamovať prostredníctvom systémov RAPEX alebo RASFF, „nevyžaduje sa samostatné oznámenie Komisii a ostatným členským štátom v zmysle tohto nariadenia“ za predpokladu, že sú splnené tieto podmienky: a) v oznámení prostredníctvom systému RAPEX alebo systému RASFF sa uvádza, že oznámenie sa zároveň považuje za oznámenie v zmysle nariadenia (EÚ) 2019/515 a b) sú poskytnuté podporné dôkazy, ktoré spĺňajú požiadavky stanovené v nariadení (EÚ) 2019/515.

Za vloženie dokumentov požadovaných v zmysle nariadenia je zodpovedný príslušný orgán členského štátu určenia. Ako už bolo uvedené vyššie, týmito dokumentmi sú správne rozhodnutie a dočasné pozastavenie (doplnené o podrobné technické alebo vedecké odôvodnenie v prípadoch, ak je založené na závažnom riziku z hľadiska bezpečnosti alebo zdravia osôb alebo životného prostredia).

3.9. Opravné prostriedky proti správnemu rozhodnutiu

Vo všetkých správnych rozhodnutiach prijatých príslušným orgánom členského štátu určenia podľa nariadenia sa musia určiť opravné prostriedky dostupné podľa vnútroštátneho práva a lehoty na použitie týchto opravných prostriedkov (článok 5 ods. 12 nariadenia a odôvodnenie 35 nariadenia), aby sa hospodársky subjekt mohol proti rozhodnutiu odvolať alebo sa v súvislosti s ním obrátiť na súd. Dostupné možnosti napadnutia takýchto rozhodnutí závisia od opravných prostriedkov stanovených vnútroštátnym právom (správny odvolací orgán, vnútroštátne súdy alebo iné odvolacie orgány). Vnútroštátne súdne systémy všeobecne poskytujú, priamo alebo po odvolaní v správnom konaní, možnosť podať na súde odvolanie proti rozhodnutiu správneho orgánu o obmedzení alebo zamietnutí prístupu na trh.

V článku 8 nariadenia sa zavádza nový postup riešenia problémov s cieľom zabezpečiť účinné prostriedky nápravy a obnoviť dôveru vo vzájomné uznávanie. Týmto novým postupom je poverená sieť SOLVIT.

3.10. Čo je sieť SOLVIT?

SOLVIT je existujúca sieť centier zriadených členskými štátmi, ktorej cieľom je dosiahnuť rýchle, účinné a neformálne riešenia problémov, s ktorými sa jednotlivci a podniky stretávajú, keď im orgány verejnej správy odopierajú ich práva EÚ na jednotnom trhu, na základe odporúčania Komisie 2013/461/EÚ o zásadách, ktorými sa riadi sieť SOLVIT (46).

SOLVIT je neformálny mimosúdny mechanizmus na riešenie problémov, ktorý poskytuje alternatívu k súdnym konaniam. Poskytuje praktické riešenia občanom a podnikom, keď majú ťažkosti v cezhraničných situáciách spojených s jednotným trhom a spôsobených orgánom verejnej správy. SOLVIT je bezplatná služba, ktorú poskytujú štátne správy každého členského štátu EÚ, ako aj Islandu, Lichtenštajnska a Nórska. Zásady, ktorými sa riadi jej fungovanie, sú stanovené v odporúčaní Komisie 2013/461/EÚ, v ktorom sa uvádza, že každý členský štát má poskytnúť centru siete SOLVIT dostatočné zdroje na zabezpečenie jeho účasti v sieti (47).

Postup siete SOLVIT môžu začať hospodárske subjekty, na ktoré sa vzťahuje správne rozhodnutie. Vodporúčaní 2013/461/EÚ nie je stanovený žiadny časový limit na začatie postupu siete SOLVIT. Ak sa však hospodárske subjekty rozhodnú použiť sieť SOLVIT, je vhodné, aby správne rozhodnutie predložili sieti SOLVIT čo najskôr. Keďže sieť SOLVIT je neformálny mechanizmus, použitím postupu siete SOLVIT sa nepozastavuje žiadna formálna lehota na odvolanie v správnom alebo súdnom konaní ani sa nenahrádzajú tieto odvolania. Ak hospodársky subjekt podá počas prebiehajúceho postupu siete SOLVIT odvolanie v súdnom konaní, obvyklou praxou je oznámiť to centru siete SOLVIT. Centrum siete SOLVIT zastaví postup siete SOLVIT a mandát centra siete SOLVIT sa skončí (48).

Ak vnútroštátne systémy poskytujú možnosť odvolania v správnom konaní proti správnemu rozhodnutiu príslušného orgánu obmedziť alebo zamietnuť prístup na trh pred orgánom zodpovedným za dohľad nad týmto príslušným orgánom (v závislosti od systému platného v dotknutom členskom štáte), niektoré orgány sa rozhodnú postup dočasne zastaviť, ak prebieha postup riešenia problémov siete SOLVIT. Týmto sa orgánu dohľadu umožňuje zohľadniť proces siete SOLVIT.

Všetky prípady siete SOLVIT vybavujú dve centrá siete SOLVIT, domovské centrum a vedúce centrum (49). Domovské centrum sa zvyčajne nachádza v členskom štáte sťažovateľa a vedúce centrum sa nachádza v členskom štáte orgánu, na ktorý bola podaná sťažnosť. Domovské centrum je zodpovedné za právne posúdenie problému a prípravu prípadu pred jeho predložením centru siete SOLVIT v štáte, kde sídli orgán, na ktorý bola podaná sťažnosť (50). Vedúce centrum je zodpovedné za hľadanie riešení pre žiadateľov vrátane objasnenia platných právnych predpisov EÚ a malo by pravidelne informovať domovské centrum o tom, ako sťažnosť napreduje (51).

Centrá siete SOLVIT používajú na riešenie prípadov bezpečný online systém (52). Zefektívňuje sa ním komunikácia a prispieva k úplnej transparentnosti. Komisia má prístup do systému, monitoruje kvalitu vybavovania prípadov a v zložitých prípadoch ponúka pomoc a objasnenia.

3.11. Sieť SOLVIT a postup riešenia problémov podľa článku 8 nariadenia

Postup siete SOLVIT opísaný v odporúčaní 2013/461/EÚ a osobitný postup riešenia problémov uvedený v článku 8 nariadenia sa líšia. Hlavným rozdielom v týchto postupoch je možnosť, aby centrá siete SOLVIT požiadali Komisiu o vydanie stanoviska.

Postup siete SOLVIT opísaný v odporúčaní 2013/461/EÚ neposkytuje centrám siete SOLVIT žiadnu možnosť požiadať Komisiu o stanovisko. V článku 8 ods. 1 nariadenia sa však stanovuje, že ak hospodársky subjekt začal postup siete SOLVIT, domovské centrum alebo vedúce centrum môže požiadať Komisiu, aby poskytla stanovisko na pomoc pri riešení prípadu. Tento osobitný postup sa uplatňuje iba v prípadoch, keď orgány vydali správne rozhodnutie v súlade s článkom 5 nariadenia. Zahŕňa možnosť, aby centrum siete SOLVIT požiadalo Komisiu o posúdenie, či je správne rozhodnutie zlučiteľné so zásadou vzájomného uznávania a požiadavkami nariadenia (článok 8 ods. 1 a článok 8 ods. 2 nariadenia). Postup riešenia problémov podľa nariadenia obsahuje dlhšie lehoty ako obvyklý postup siete SOLVIT, aby sa Komisii poskytol dostatočný čas na vydanie stanoviska.

Aby sa hospodárske subjekty dozvedeli o dostupnosti osobitného postupu riešenia problémov podľa nariadenia, musia všetky správne rozhodnutia vydané vnútroštátnymi orgánmi podľa nariadenia obsahovať odkaz na možnosť hospodárskych subjektov používať sieť SOLVIT a postup riešenia problémov stanovený v článku 8 nariadenia (článok 5 ods. 12 nariadenia; pozri aj oddiel 3.7). Správne rozhodnutie môže obsahovať napríklad takýto odsek:

„Toto rozhodnutie môžete predložiť sieti SOLVIT za podmienok stanovených v odporúčaní 2013/461/EÚ. Domovské centrum alebo vedúce centrum môže v súlade s článkom 8 ods. 1 nariadenia (EÚ) 2019/515 požiadať Komisiu o poskytnutie stanoviska s cieľom pomôcť pri riešení prípadu.“

Sieť SOLVIT bola vždy k dispozícii hospodárskym subjektom, ktoré čelia problémom na jednotnom trhu. Ďalšie problémy spojené s uvádzaním tovaru na trh v inom členskom štáte, ako napríklad chýbajúca odpoveď od príslušného orgánu alebo odmietnutie vydať rozhodnutie, bude sieť SOLVIT naďalej riešiť obvyklým spôsobom. Takéto problémy však nebudú dôvodom na osobitný postup riešenia problémov stanovený v článku 8 nariadenia.

3.12. Stanovisko Komisie v súvislosti s postupom riešenia problémov uvedeným v článku 8 nariadenia

Ak neformálny prístup siete SOLVIT zlyhá a pretrvávajú pochybnosti o zlučiteľnosti správneho rozhodnutia so zásadou vzájomného uznávania, ktorékoľvek zo zapojených centier siete SOLVIT môže požiadať Komisiu o vydanie stanoviska (článok 8 ods. 1 nariadenia). Účelom stanoviska Komisie je umožniť jej posúdiť, či je vnútroštátne správne rozhodnutie zlučiteľné so zásadou vzájomného uznávania a požiadavkami nariadenia (článok 8 ods. 2 nariadenia). Komisia by mala okrem iného posúdiť dokumenty a informácie poskytnuté ako súčasť postupu siete SOLVIT. Môže požiadať o ďalšie informácie alebo dokumenty prostredníctvom príslušného centra siete SOLVIT (článok 8 ods. 3 nariadenia).

Komisia musí v lehote 45 pracovných dní od doručenia žiadosti o stanovisko (ktorá nezahŕňa čas potrebný na to, aby Komisia získala vyššie uvedené doplňujúce informácie a dokumenty) dokončiť svoje posúdenie a vydať stanovisko (článok 8 ods. 4 nariadenia). V tomto stanovisku by sa mala riešiť iba otázka toho, či je správne rozhodnutie zlučiteľné so zásadou vzájomného uznávania a požiadavkami nariadenia (článok 8 ods. 2 nariadenia). V stanovisku by sa podľa potreby mali uviesť akékoľvek obavy, ktorým sa má v rámci prípadu siete SOLVIT venovať pozornosť, alebo predložiť odporúčania, ktoré by mohli pomôcť prípad vyriešiť (článok 8 ods. 4 nariadenia). Počas postupu siete SOLVIT je potrebné zohľadniť stanovisko Komisie (článok 8 ods. 6 nariadenia).

Komisia oznamuje svoje stanovisko prostredníctvom príslušného centra siete SOLVIT dotknutému hospodárskemu subjektu a príslušným orgánom. Zároveň informuje všetky členské štáty o stanovisku prostredníctvom systému ICSMS (článok 8 ods. 6 nariadenia). Hospodársky subjekt môže využiť stanovisko Komisie uvedené v článku 8 ods. 4 nariadenia a sprístupniť ho všetkým príslušným tretím stranám.

Ak je Komisia informovaná o tom, že prípad sa počas posudzovaného obdobia vyriešil, nie je povinná vydať stanovisko (článok 8 ods. 5 nariadenia).

Skutočnosť, že Komisia vydá stanovisko, nemá vplyv na jej právomoci podľa článku 258 ZFEÚ (odôvodnenie 40 nariadenia).

3.13. Úloha kontaktných miest pre výrobky (článok 9 nariadenia)

Nariadením sa oveľa ľahšie ako doteraz umožňuje uvádzať na trh tovar, na ktorý sa nevzťahujú harmonizačné pravidlá EÚ, v iných členských štátoch, zároveň sa však kladie väčšia zodpovednosť na hospodárske subjekty. Musia byť oboznámené s príslušnými vnútroštátnymi pravidlami nielen v členskom štáte, v ktorom v súlade s právnymi predpismi uvádzajú na trh svoj tovar, ale aj v členskom štáte určenia, napríklad či existuje postup predchádzajúceho povolenia.

Aby sa zabezpečilo, že hospodárske subjekty sa nebudú pri zhromažďovaní informácií o výrobkoch v členských štátoch spoliehať na svoje vlastné zariadenia, nariadením sa uľahčuje zber týchto informácií prostredníctvom kontaktných miest pre výrobky. Kontaktné miesta pre výrobky musia podľa článku 9 ods. 1 nariadenia poskytovať svoje služby v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1724 (nariadenie o jednotnej digitálnej bráne) (53). Kontaktné miesta pre výrobky by mali mať primerané vybavenie a zdroje (článok 9 ods. 1 a odôvodnenie 42 nariadenia), aby mohli zohrávať svoju dôležitú úlohu pri uľahčovaní komunikácie medzi vnútroštátnymi orgánmi a hospodárskymi subjektmi.

Kontaktné miesta pre výrobky musia poskytovať informácie online o (článok 9 ods. 2 nariadenia):

a) zásade vzájomného uznávania a uplatňovaní nariadenia na území ich členského štátu vrátane informácií o postupe posudzovania tovaru podľa článku 5 nariadenia;

b) priamych kontaktných údajoch príslušných orgánov v rámci ich členského štátu vrátane podrobných údajov orgánov zodpovedných za dohľad nad uplatňovaním vnútroštátnych technických pravidiel platných na území ich členského štátu;

c) opravných prostriedkoch a postupoch dostupných na území ich členského štátu v prípade sporu medzi príslušným orgánom a hospodárskym subjektom vrátane postupu riešenia problémov stanoveného v článku 8 nariadenia.

Hoci kontaktné miesta pre výrobky zodpovedajú za sprístupnenie najdôležitejších údajov na svojich webových sídlach (pozri článok 9 ods. 2 a odôvodnenie 42 nariadenia), hospodárske subjekty alebo príslušné orgány členských štátov ich môžu kontaktovať aj priamo a kontaktné miesta pre výrobky musia poskytnúť ďalšie informácie v lehote 15 pracovných dní od doručenia žiadosti (článok 9 ods. 3 a článok 9 ods. 4 nariadenia). Tieto ďalšie informácie musia poskytnúť bezplatne (článok 9 ods. 5 nariadenia). Kontaktné miesta pre výrobky by mali vykonávať úlohy spojené s poskytovaním akýchkoľvek informácií týkajúcich sa výrobkov vrátane elektronických kópií vnútroštátneho technického pravidla alebo online prístupu k nemu, a to bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne predpisy upravujúce distribúciu vnútroštátnych technických pravidiel (odôvodnenie 42 nariadenia).

Vnútroštátne orgány môžu takisto kontaktovať kontaktné miesta pre výrobky alebo orgány z iného členského štátu (napr. členský štát pôvodu/prvé uvedenie v súlade s právnymi predpismi na trh) s požiadavkou na informácie, aby si overili údaje, ktoré poskytli hospodárske subjekty počas posudzovania tovaru (pozri články 5, 9 a článok 10 ods. 3 nariadenia). Kontaktné miesta pre výrobky sa môžu využiť s cieľom uľahčiť kontakty medzi dotknutými príslušnými orgánmi (článok 10 ods. 3 nariadenia).

Od kontaktných miest pre výrobky by sa však nemalo vyžadovať, aby poskytovali kópie noriem alebo online prístup k normám, na ktoré sa vzťahujú práva duševného vlastníctva normalizačných orgánov alebo organizácií (odôvodnenie 42 nariadenia).

V článku 10 nariadenia sa stanovujú pravidlá správnej spolupráce, ktorými sa stanovujú najdôležitejšie oblasti, v ktorých je nevyhnutná efektívna spolupráca kontaktných miest pre výrobky a vnútroštátnych orgánov.

3.14. Správna spolupráca (článok 10 nariadenia)

Nariadením sa posilňujú kontaktné miesta pre výrobky ako jeden z hlavných komunikačných kanálov pre vzájomné uznávanie a zlepšuje sa komunikácia medzi príslušnými orgánmi členských štátov a kontaktnými miestami pre výrobky.

Jednou z foriem správnej spolupráce ustanovenej v nariadení je výmena úradníkov medzi členskými štátmi a usporadúvanie spoločných programov odbornej prípravy a zvyšovania povedomia pre orgány a podniky [článok 10 ods. 1 písm. c) nariadenia]. Komisia zabezpečuje spoluprácu medzi orgánmi členských štátov a kontaktnými miestami pre výrobky a členské štáty zabezpečujú, aby sa ich príslušné orgány a kontaktné miesta pre výrobky podieľali na týchto činnostiach (článok 10 ods. 1 a článok 10 ods. 2 nariadenia).

Správna spolupráca je obzvlášť dôležitá pri posudzovaní tovaru. Príslušné orgány členského štátu určenia môžu prostredníctvom systému ICSMS kontaktovať príslušné orgány členského štátu prvého uvedenia v súlade s právnymi predpismi na trh, ak potrebujú skontrolovať informácie, ktoré poskytol hospodársky subjekt (článok 5 ods. 7 nariadenia). Príslušné orgány by mali na tieto žiadosti odpovedať do 15 pracovných dní poskytnutím všetkých informácií súvisiacich s daným tovarom, ktoré sú relevantné z hľadiska overenia údajov a dokumentov poskytnutých hospodárskym subjektom počas posudzovania príslušného tovaru (článok 10 ods. 3 nariadenia).

Kontaktné miesta pre výrobky sa môžu využiť s cieľom uľahčiť kontakty medzi dotknutými príslušnými orgánmi v lehote 15 pracovných dní na poskytnutie požadovaných informácií (článok 10 ods. 3 nariadenia).

4. PREDCHADZAJUCE POSUDENIE VNUTROSTATNYCH TECHNICKÝCH PRAVIDIEL – SMERNICA (EÚ) 2015/1535 A USTANOVENIE O JEDNOTNOM TRHU

Smernica (EÚ) 2015/1535 je dôležitým nástrojom na predchádzanie technickým prekážkam obchodu s výrobkami, na ktoré sa nevzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ alebo na ktoré sa tieto právne predpisy vzťahujú iba čiastočne. Pomáha zabezpečiť väčšie a lepšie vzájomné uznávanie tým, že sa ňou požaduje, aby členské štáty informovali Komisiu o všetkých návrhoch technických predpisov pre výrobky a služby informačnej spoločnosti pred ich prijatím vo vnútroštátnom práve.

Smernica (EÚ) 2015/1535 a nariadenie sa uplatňujú v rôznych fázach životného cyklu technického predpisu. Spoločne zabezpečujú, aby vnútroštátne predpisy nevytvárali neodôvodnené prekážky obchodu v žiadnom okamihu ich životného cyklu.

Postup oznamovania v zmysle smernice (EÚ) 2015/1535 umožňuje Komisii a členským štátom preskúmať technické predpisy týkajúce sa výrobkov a služieb informačnej spoločnosti, ktoré jednotlivé členské štáty plánujú prijať. Zabraňuje vzniku nových technických prekážok obchodu tým, že zaisťuje zlučiteľnosť vnútroštátnych právnych predpisov s právnymi predpismi EÚ a zásadami vnútorného trhu. Tento postup takisto umožňuje podnikom a iným zainteresovaným stranám vyjadrovať sa k oznámeným návrhom v databáze informačného systému o technických predpisoch (TRIS).

Dôležitým prvkom postupu sú právne dôsledky jeho nedodržania. Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-194/94 (54) ustanovil zásadu, že nedodržanie oznamovacej povinnosti [článok 5 smernice (EÚ) 2015/1535] má za následok to, že príslušné technické predpisy sú neuplatniteľné, čiže voči jednotlivcom sú nepoužiteľné.

Súdny dvor rozhodol, že smernica (EÚ) 2015/1535 sa musí vykladať v tom zmysle, že má priamy účinok, čo znamená, že jednotlivci by mali mať možnosť sa o ňu opierať v prípadoch pred vnútroštátnymi súdmi, v ktorých odporujú príslušným orgánom. Zároveň rozhodol, že vnútroštátne právo nie je použiteľné, pretože nebolo oznámené. Súdny dvor uviedol, že ak by neoznámené predpisy zostali vykonateľné, zmarilo by to cieľ a účel smernice, čo by členské štáty lákalo k nevykonávaniu oznamovania. Na vplyv smernice (EÚ) 2015/1535 mal zásadné dôsledky rozsudok vo veci C-194/94. V podstate to znamená, že spoločnosti nemožno nútiť k tomu, aby dodržiavali vnútroštátne technické pravidlá, ktoré neboli oznámené.

Skutočnosť, že technický predpis bol oznámený, však ešte neznamená záruku, že jeho uplatňovanie bude zlučiteľné s právom EÚ. Oznámené technické pravidlo môže mať stále vplyv na voľný pohyb tovaru v závislosti od toho, ako vnútroštátne orgány dané pravidlo uplatňujú. Tu vstupuje do hry nariadenie (EÚ) 2019/515 o vzájomnom uznávaní, aby sa zabezpečilo správne uplatňovanie pravidla individuálne na základe posúdenia jednotlivých prípadov spôsobom, ktorý je v súlade so zásadou vzájomného uznávania.

Na zvýšenie informovanosti vnútroštátnych orgánov a hospodárskych subjektov o zásade vzájomného uznávania a s cieľom uľahčiť uplatňovanie tejto zásady by členské štáty mali zvážiť zavedenie jasných a jednoznačných „ustanovení o jednotnom trhu“ do svojich vnútroštátnych technických pravidiel (odôvodnenie 16 nariadenia), aby sa znížilo riziko, že sa týmito pravidlami zvýšia regulačné prekážky obchodu (55). V rámci postupu oznamovania v zmysle smernice (EÚ) 2015/1535 Komisia podľa potreby pravidelne odporúča, aby orgány dotknutého členského štátu zahrnuli do oznámeného návrhu ustanovenie o jednotnom trhu, ako sa uvádza v Balíku návrhov o výrobkoch: posilnenie dôvery v jednotný trh (56). Ďalej je uvedená podrobnejšia verzia ustanovenia.

Tovar, ktorý bol v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte Európskej únie alebo Turecku, alebo ktorý má pôvod a bol v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v zmluvných stranách Dohody o EHP, sa pokladá za zlučiteľný s týmito pravidlami. Na uplatňovanie týchto pravidiel sa vzťahuje nariadenie (EÚ) 2019/515 z 19. marca 2019 o vzájomnom uznávaní tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte.

5. VZTAH MEDZI NARIADENIM (EÚ) 2019/515 A SMERNICOU 2001/95/ES

V smernici 2001/95/ES o všeobecnej bezpečnosti výrobkov (57) (ďalej len „smernica o všeobecnej bezpečnosti výrobkov“) sa uvádza, že na trh môžu byť uvedené iba bezpečné výrobky (článok 3 smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov), a stanovujú sa v nej povinnosti výrobcov a distribútorov týkajúce sa bezpečnosti výrobkov. Oprávňuje príslušné orgány zakázať akékoľvek nebezpečné výrobky alebo prijať akékoľvek iné vhodné opatrenie (článok 8 smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov).

Smernica o všeobecnej bezpečnosti výrobkov sa vzťahuje na spotrebiteľské výrobky, najmä na tie, na ktoré sa vzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ (ak tieto právne predpisy neobsahujú žiadne osobitné ustanovenia s rovnakým cieľom ako v smernici 2001/95/ES), a tie, na ktoré sa nevzťahuje harmonizácia EÚ [článok 1 ods. 2 a článok 2 písm. a) smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov].

Nariadenie sa vzťahuje na spotrebný aj nespotrebný tovar alebo na aspekty tovaru, na ktoré sa nevzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ.

5.1. Opatrenia týkajúce sa výrobkov predstavujúcich riziko pre zdravie a bezpečnosť spotrebiteľov

V smernici o všeobecnej bezpečnosti výrobkov sa opisuje postup, pri ktorom príslušné orgány uplatňujú vhodné opatrenia v prípade, ak výrobky predstavujú riziko, napríklad opatrenia uvedené v článku 8 ods. 1 písm. b) až f) smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov. Články 5 a 6 nariadenia nemajú vplyv na uplatňovanie článku 8 ods. 1 písm. b) až f) a článku 8 ods. 3 smernice 2001/95/ES (pozri článok 2 ods. 6 nariadenia).

5.2. Opatrenia týkajúce sa spotrebiteľských výrobkov predstavujúcich iné riziká

Pokiaľ ide o spotrebiteľské výrobky, nariadenie sa uplatňuje, ak majú príslušné orgány členského štátu v úmysle obmedziť alebo zamietnuť prístup na trh pre spotrebiteľský výrobok, na ktorý sa nevzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ a ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, na základe vnútroštátneho technického pravidla a z iných dôvodov ako riziko pre zdravie a bezpečnosť spotrebiteľov. Môže ísť napríklad o prípad, keď tieto orgány vylúčia z uvedenia na trh z dôvodu ochrany životného prostredia výrobok, hoci nepredstavuje riziko pre zdravie a bezpečnosť spotrebiteľov.

(1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/515 z 19. marca 2019 o vzájomnom uznávaní tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte a o zrušení nariadenia (ES) č. 764/2008 (Ú. v. EÚ L 91, 29.3.2019, s. 1).

(2) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES (Ú. v. EÚ L 218, 13.8.2008, s. 21).

(3) Pozri oznámenie Komisie z 19. decembra 2017, Balík návrhov o výrobkoch: posilnenie dôvery v jednotný trh [COM(2017) 787 final] a odôvodnenie 5 nariadenia.

(4) Rozsudok zo 14. apríla 2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging a Janssens, spojené veci C-42/10, C-45/10 a C-57/10, ECLI:EU:C:2011:253, bod 68 a v ňom citovaná judikatúra.

(5) Tento bod sa vzťahuje aj na: i) výrobné metódy a postupy používané v súvislosti s poľnohospodárskymi výrobkami uvedenými v článku 38 ods. 1 druhom pododseku ZFEÚ; ii) výrobné metódy a postupy používané v súvislosti s výrobkami určenými na spotrebu pre ľudí alebo zvieratá a iii) výrobné metódy a postupy týkajúce sa iných výrobkov, keď majú vplyv na ich vlastnosti (pozri článok 2 ods. 3 nariadenia).

(6) Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/1535 z 9. septembra 2015, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických predpisov a pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (Ú. v. EÚ L 241, 17.9.2015, s. 1).

(7) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 204, 21.7.1998, s. 37).

(8) Pozri napríklad rozsudok z 13. októbra 2016, M. a S., C-303/15 ECLI:EU:C:2016:771; rozsudok z 11. júna 2015, Berlington, C-98/14, ECLI:EU:C:2015:386; rozsudok z 19. júla 2012, Fortuna a i., spojené veci C-213/11, C-214/11 a C-217/11, ECLI:EU:C:2012:495; rozsudok z 26. októbra 2006, Európska komisia/Helénska republika, C-65/05 ECLI:EU:C:2006:673; rozsudok z 8. novembra 2007, Schwibbert, C-20/05, ECLI:EU:C:2007:652; rozsudok z 21. apríla 2005, Lindberg, C-267/03 ECLI:EU:C:2005:246; rozsudok z 26. septembra 2018, Van Gennip a i., C-137/17, ECLI:EU:C:2018:771.

(9) Rozsudok z 30. apríla 1996, CIA Security/Signalson, C-194/94, ECLI:EU:C:1996:172.

(10) Rozsudok z 10. februára 2009, Komisia/Taliansko, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, body 56 – 58.

(11) Rozsudok z 10. februára 2009, Komisia/Taliansko, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, bod 57.

(12) Rozsudok zo 4. júna 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, bod 26.

(13) Rozsudok zo 4. júna 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, bod 27.

(14) Rozsudok zo 4. júna 2009, Mickelsson, C-142/05, ECLI:EU:C:2009:336, bod 28.

(15) Rozsudok z 10. apríla 2008, Európska komisia/Portugalská republika, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, bod 33.

(16) Rozsudok z 24. novembra 1993, Keck a Mithouard, spojené veci C-267/91 a C-268/91, ECLI:EU:C:1993:905, body 16 a 17. Ďalšie informácie o podmienkach predaja sú uvedené v Príručke uplatňovania ustanovení zmluvy o voľnom pohybe tovaru, 2010, oddiel 3.1.10.

(17) Rozsudok z 11. júla 1974, Procureur du Roi/Benoît a Gustave Dassonville, vec 8-74, ECLI:EU:C:1974:82.

(18) Rozsudok z 8. septembra 2009, Budějovický Budvar, národní podnik, C-478/07, ECLI:EU:C:2009:521, body 81 – 82.

(19) Rozsudok zo 14. júla 1994, Peralta, C-379/92, ECLI:EU:C:1994:296, bod 24.

(20) Rozsudok z 3. decembra 1998, Ditlev Bluhme, C-67/97, ECLI:EU:C:1998:584, body 19 – 20.

(21) Tamže, bod 20.

(22) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa stanovujú požiadavky akreditácie a dohľadu nad trhom v súvislosti s uvádzaním výrobkov na trh a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 339/93 (Ú. v. EÚ L 218, 13.8.2008, s. 30).

(23) Súdny dvor ich vo veci Cassis de Dijon nazval „nevyhnutnými požiadavkami“.

(24) Rozsudok z 20. februára 1979, Rewe-Zentral AG/Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, Vec 120/78 ECLI:EU:C:1979:42, bod 13.

(25) Rozsudok z 12. júna 2003, Schmidberger, C-112/00, ECLI:EU:C:2003:333: „Obmedzenie obchodu s tovarom medzi členskými štátmi je odôvodnené legitímnym záujmom o ochranu základných práv, v tomto prípade slobody prejavu a slobody zhromažďovania protestujúcich“.

(26) Rozsudok z 22. septembra 2016, Európska komisia/Česká republika, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714.

(27) Rozsudok zo 14. februára 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH/Avides Media AG, C-244/06, EU:C:2008:85: zákaz dovozu japonských animovaných filmov s názvom „Anime“ vo formáte DVD alebo videokaziet zo Spojeného kráľovstva do Nemecka, pretože neobsahujú údaj poskytnutý uvedeným orgánom o veku, od ktorého je možné animované filmy pozerať, pričom ochrana dieťaťa je odôvodneným základom zákazu.

(28) Rozsudok z 1. júla 2014, Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037; rozsudok z 15. novembra 2005, Komisia/Rakúsko, C-320/03, ECLI:EU:C:2005:684.

(29) Príručka pre uplatňovanie ustanovení zmluvy upravujúcich voľný pohyb tovaru, 2010, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/a5396a42-cbc8-4cd9-8b12-b769140091cd.

(30) Rozsudok z 15. novembra 2005, Komisia/Rakúsko, C-320/03, ECLI:EU:C:2005:684, bod 85.

(31) Ďalšie informácie sú uvedené v Príručke pre uplatňovanie ustanovení zmluvy upravujúcich voľný pohyb tovaru, 2010, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/a5396a42-cbc8-4cd9-8b12-b769140091cd.

(32) Rozsudok z 1. júla 2014, Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037, bod 78.

(33) Rozsudok z 10. februára 2009, Komisia/Taliansko, C-110/05, ECLI:EU:C:2009:66, bod 64.

(34) Rozsudok zo 14. februára 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH/Avides Media AG, C-244/06, ECLI:EU:C:2008:85, bod 47.

(35) Rozsudok z 22. septembra 2016, Európska komisia/Česká republika, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714, body 54 a 55.

(36) Rozsudok z 22. septembra 2016, Európska komisia/Česká republika, C-525/14, ECLI:EU:C:2016:714, body 65 a 66.

(37) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (Ú. v. EÚ L 140, 5.6.2009, s. 16).

(38) Rozsudok z 1. júla 2014, Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten, C-573/12, ECLI:EU:C:2014:2037, bod 104.

(39) Rozsudok zo 14. februára 2008, Dynamic Medien Vertriebs GmbH/Avides Media AG, C-244/06, ECLI:EU:C:2008:85, bod 48.

(40) Rozsudok z 10. apríla 2008, Komisia/Portugalská republika, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, body 38 – 41.

(41) Smernica Rady (EHS) 92/22/EHS z 31. marca 1992 o bezpečnostnom zasklení a zasklievacích materiáloch na motorových a ich prípojných vozidlách (Ú. v. ES L 129, 14.5.1992, s. 11).

(42) Rozsudok z 10. apríla 2008, Komisia/Portugalská republika, C-265/06, ECLI:EU:C:2008:210, body 38 – 48.

(43) Pozri aj oddiel 3.5.1.

(44) V súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2001/95/ES z 3. decembra 2001 o všeobecnej bezpečnosti výrobkov (Ú. v. ES L 11, 15.1.2002, s. 4).

(45) V súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, 1.2.2002, s. 1).

(46) Odporúčanie Komisie 2013/461/EÚ zo 17. septembra 2013 o zásadách, ktorými sa riadi sieť SOLVIT (Ú. v. EÚ L 249, 19.9.2013, s. 10).

(47) Oddiel IV bod 2 odporúčania 2013/461/EÚ.

(48) Oddiel III bod 6 odporúčania 2013/461/EÚ.

(49) Oddiel V.A bod 1 odporúčania 2013/461/EÚ.

(50) Oddiel V.B bod 2 odporúčania 2013/461/EÚ.

(51) Oddiel V.C bod 2 odporúčania 2013/461/EÚ.

(52) Online databáza siete SOLVIT je samostatný modul v informačnom systéme o vnútornom trhu. Vzhľadom na jeho technickú integráciu sa pravidlá stanovené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1024/2012 z 25. októbra 2012 o administratívnej spolupráci prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu a o zrušení rozhodnutia Komisie 2008/49/ES („nariadenie o IMI“) (Ú. v. EÚ L 316, 14.11.2012, s. 1) o spracúvaní osobných údajov a dôverných informácií uplatňujú aj na postupy siete SOLVIT. V odporúčaní o sieti SOLVIT sa ďalej určujú určité aspekty spracúvania osobných údajov v sieti SOLVIT v súlade s nariadením o IMI.

(53) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1724 z 2. októbra 2018 o zriadení jednotnej digitálnej brány na poskytovanie prístupu k informáciám, postupom a asistenčným službám a službám riešenia problémov a o zmene nariadenia (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 295, 21.11.2018, s. 1).

(54) Rozsudok z 30. apríla 1996, CIA Security/Signalson, C-194/94, ECLI:EU:C:1996:172. Pozri aj rozsudok z 26. septembra 2000, Unilever, C-443/98, ECLI:EU:C:2000:496 a rozsudok z 19. decembra 2019, Trestné konanie proti X, C-390/18, ECLI:EU:C:2019:1112.

(55) Správa Európskej komisie Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru o uplatňovaní smernice (EÚ) 2015/1535 v rokoch 2014 až 2015, [COM(2017) 788 final, s. 5].

(56) Pozri oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru z 19. decembra 2017, Balík návrhov o výrobkoch: posilnenie dôvery v jednotný trh, [COM(2017) 787 final].

(57) Ú. v. ES L 11, 15.1.2002, s. 4.