V súlade so smernicou 2011/70/Euratom sú jednotlivé členské štáty naďalej plne zodpovedné za svoje príslušné politiky v oblasti nakladania s rádioaktívnym odpadom a vyhoretým palivom v rámci svojej jurisdikcie a zároveň by mali do svojich vnútroštátnych politík zahrnúť vývoz vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu alebo dovoz takýchto materiálov na svoje územie (napr. na spracovanie alebo prepracovanie).

Od prvej správy Komisie o vykonávaní smernice 2006/117/Euratom sa na úrovni EÚ v roku 2013 uskutočnila revízia smernice Rady 96/29/Euratom, ktorá stanovuje základné bezpečnostné normy, pričom bol zachovaný celkový cieľ rozšíriť ochranu pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia aj v priebehu prepravy vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu. Zrevidovanou smernicou 96/29/Euratom (novou smernicou 2013/59/Euratom) sa zrušujú a v rámci jedného právneho predpisu konsolidujú ustanovenia piatich smerníc EÚ vrátane smernice 2003/122/Euratom, pokiaľ ide o vysokoaktívne uzavreté žiariče. V novej smernici, ktorú členské štáty transponujú do 6. februára 2018, sú tiež vymedzené harmonizované kritériá na uvoľnenie a všeobecné úrovne uvoľnenia materiálu od regulačnej kontroly. Pokiaľ ide o prírodné rádioaktívne materiály, rozšíril sa rozsah pôsobnosti smernice 2013/59/Euratom tak, aby zahŕňal ľudské aktivity, pri ktorých sú prítomné prírodné zdroje žiarenia vrátane spracovania materiálu s prírodnými rádionuklidmi. V smernici sa vyžaduje, aby sa ochrana pred prírodnými zdrojmi žiarenia neriešila samostatne v osobitnej hlave, ale aby bola úplne integrovaná do celkových požiadaviek. Konkrétne by sa odvetvia, v ktorých sa spracúvajú materiály obsahujúce prírodné rádionuklidy vyžadujúce regulačnú kontrolu, mali riadiť v tom istom regulačnom rámci ako ostatné činnosti. Vyžaduje sa v nej (v článku 23), aby členské štáty určili kategórie alebo druhy činnosti zahŕňajúce prírodný rádioaktívny materiál a vedúce k ožiareniu pracovníkov alebo príslušníkov verejnosti, ktoré nemožno zanedbať z hľadiska ochrany pred žiarením. Zoznam priemyselných odvetví zahŕňajúcich prírodný rádioaktívny materiál okrem odvetvia ťažby a spracovania uránu, ktoré sa musia v priebehu identifikácie zohľadniť, je uvedený v prílohe VI k smernici 2013/59/Euratom. Pokiaľ členský štát deklaruje prírodný rádioaktívny odpad ako rádioaktívny odpad, jeho preprava sa musí oznámiť podľa článku 20 smernice 2006/117/Euratom.

Každé odmietnutie povolenia na prepravu vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu i) sa musí odôvodniť na základe kritérií stanovených v smernici; ii) nesmie byť svojvoľné a iii) musí sa zakladať na príslušnom vnútroštátnom práve, práve Spoločenstva alebo medzinárodnom práve. Rozhodnutia členských štátov týkajúce sa vývozu alebo odmietnutia musia byť v súlade s ustanoveniami spoločného dohovoru a článku 16 smernice, ktorým sa zakazuje vývoz rádioaktívneho odpadu alebo vyhoretého paliva do miesta určenia ležiaceho južne od 60° južnej zemepisnej šírky, do štátu, ktorý je účastníkom Dohody o partnerstve medzi členmi skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov, alebo do tretej krajiny, ktorá nemá zdroje na bezpečné nakladanie s rádioaktívnym odpadom alebo vyhoretým palivom.

Členské štáty okrem podávania správ Komisii každé 3 roky (na základe článku 20 ods. 1 smernice 2006/117/Euratom):

·každý rok informujú Komisiu a poradný výbor o prípadoch nepovolenia prepravy do tretej krajiny z dôvodu nevyhovujúcej administratívnej a technickej kapacity a regulačnej štruktúry na bezpečné nakladanie s rádioaktívnym odpadom a/alebo vyhoretým jadrovým palivom (článok 16 ods. 1 písm. c) smernice);

·zašlú Komisii kontaktné údaje príslušných orgánov a všetky informácie potrebné na rýchlu komunikáciu s týmito orgánmi (článok 18 smernice).

2.Vykonávanie všeobecných ustanovení

2.1.Transpozícia smernice

V období podávania správ za roky 2012 – 2014 pristúpilo k EÚ Chorvátsko (1. júla 2013) a transponovalo predmetnú smernicu.

Vzhľadom na túto skutočnosť sa transpozícia predmetnej smernice považuje za dokončenú vo všetkých 28 členských štátoch.

2.2.Štandardizovaný dokument o dozore a kontrole pri preprave

Štandardizovaný dokument (stanovený rozhodnutím Komisie v roku 2008 a zmenený v roku 2011) zahŕňa tieto formuláre:

·žiadosť o povolenie prepravy vyhoretého paliva alebo rádioaktívneho odpadu;

·potvrdenie o prijatí žiadosti – žiadosť o doplnenie chýbajúcich informácií týkajúcich sa vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu;

·odmietnutie alebo súhlas dotknutých príslušných orgánov s prepravou rádioaktívneho odpadu alebo vyhoretého paliva;

·opis zásielky rádioaktívneho odpadu a zoznam balení;

·potvrdenie o prijatí rádioaktívneho odpadu a vyhoretého paliva;

·povolenie prepravy vyhoretého paliva a rádioaktívneho odpadu.

Niektoré členské štáty navrhli ďalšie zlepšenia štandardizovaného dokumentu. Napríklad bol predložený návrh na vyjasnenie vysvetliviek a pridanie osobitného oddielu do štandardizovaného dokumentu, ktorý by umožnil krížový odkaz na predchádzajúce povolenie/súhlas vo všetkých prípadoch, keď je žiadosť o prepravu prepojená s vrátením rezíduí, ktoré vznikli v rámci predchádzajúcej prepravy. Tým by sa uľahčilo monitorovanie a predkladanie kontrolných záznamov medzi prepravou odoslanou na účely spracovania alebo prepracovania a prepravou výsledného odpadu a vedľajších produktov. Okrem toho bola zdôraznená potreba väčšej konzistentnosti informácií vyžadovaných v oddiele B-1 štandardizovaného dokumentu Žiadosť o povolenie prepravy vyhoretého paliva, do ktorého nie sú zahrnuté úrovne rádioaktivity vyhoretého paliva, ako aj informácií v oddiele B-5 Opis zásielky rádioaktívneho odpadu a zoznam balení (v ktorom sa tieto informácie vyžadujú).

Komisia sa bude zaoberať uvedenými návrhmi.

2.3.Príslušné orgány

Do júla 2017 všetky členské štáty poskytli aktuálne informácie o príslušných orgánoch v zmysle článku 5 ods. 13 smernice, ktoré sú uvedené v pracovnom dokumente útvarov Komisie SWD(2018) 4.