[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 15.9.2008

KOM(2008) 552 v konečnom znení

SPRÁVA KOMISIE RADE

v súlade s článkom 18 smernice Rady 2003/48/ES o zdaňovaní príjmu z úspor v podobe výplaty úrokov {SEK(2008) 2420}

SPRÁVA KOMISIE RADE

v súlade s článkom 18 smernice Rady 2003/48/ES o zdaňovaní príjmu z úspor v podobe výplaty úrokov

Úvod

V článku 18 smernice Rady 2003/48/ES z 3. júna 2003 o zdaňovaní príjmu z úspor v podobe výplaty úrokov (ďalej len „smernica“) sa stanovuje, že „ Komisia podáva každé tri roky Rade správu o uplatňovaní tejto smernice. Komisia na základe týchto správ, podľa potreby, navrhuje Rade akékoľvek zmeny a doplnenia smernice, ktoré sa ukazujú ako potrebné na lepšie zabezpečenie účinného zdaňovania príjmu z úspor a odstraňovania neželaných deformácií hospodárskej súťaže.

Prvá správa vychádza z konzultácií, ktoré sa konali v daňových správach členských štátov EÚ (ďalej len „ČŠ“), z údajov, ktoré poskytli počas prvých dvoch daňových rokov uplatňovania, a zo záverov expertnej skupiny zriadenej Komisiou v roku 2007 s cieľom získať odporúčania od podnikateľskej sféry, ktorej sa táto smernica týka, alebo by sa mohla týkať. Podrobnejšie informácie sú dostupné na stránke:

http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/personal_tax/savings_tax/savings_directive_review/index_en.htm

Táto správa zahŕňa transpozíciu a implementáciu smernice a sumarizuje ekonomické hodnotenie (podrobnosti sú uvedené v pracovnom dokumente útvarov Komisie SEK(2008)2420) a odporúčanie Komisie o potrebe zmien.

1. TRANSPOZÍCIA A IMPLEMENTÁCIA SMERNICE

Všetky ČŠ transponovali smernicu a začali uplatňovať vykonávacie pravidlá od stanovených dátumov (t. j. od 1. júla 2005 a v prípade Bulharska a Rumunska od 1. januára 2007). Komisia zatiaľ začala dve konania vo veci porušenia týkajúce sa implementácie tejto smernice. Dvom ČŠ, ktorých sa to týka, bolo zaslané formálne upozornenie, aby predložili pripomienky. Jeden prípad sa týka neúplnej transpozície článku 4 ods. 3, keď sa subjekty, ktoré sú vyplácajúcimi zástupcami podľa článku 4 ods. 2, mohli rozhodnúť, aby sa na účely tejto smernice k nim pristupovalo ako k UCITS[1]. Druhý sa týka neuplatňovania smernice, ak vlastník požitkov nemá štatút rezidenta. Dotknutý ČŠ zastáva názor, že smernica nie je uplatniteľná, ak je vlastník požitkov oslobodený vo svojom ČŠ, v ktorom má bydlisko. Komisia tento názor nezastáva.

Komisia monitorovala výmeny informácií vykonané s využitím spoločného formátu založeného na štandardnom magnetickom formáte OECD a na komunikačnom kanáli CCN-Mail 2. Všetky výmeny v rokoch 2006 a 2007 sa uskutočnili načas a bez technických problémov. ČŠ však najmä počas prvého roka hlásili niektoré ťažkosti s identifikáciou daňovníkov pre chýbajúce informácie o ich daňovom identifikačnom čísle (ďalej len „DIČ“) alebo dátume/mieste narodenia. Komisia uľahčila nahlasovanie niektorých štatistických údajov a usporiadala zasadnutia zamerané na výmenu skúseností daňových správ.

2. EKONOMICKÉ HODNOTENIE

Údaje od ČŠ sú dostupné za druhú polovicu roku 2005 a za rok 2006. Dlhšie časové rady vrátane obdobia pred zavedením smernice by umožnili lepšie posúdiť jej vplyvy.

2.1 Údaje od zúčastnených krajín

Zber a oznamovanie tohto druhu údajov predstavuje pre mnohé krajiny novú úlohu, čo by mohlo vysvetľovať, prečo chýbajú hodnoty, najmä o výmene informácií. Okrem toho ešte nie sú dohodnuté vymedzenia týkajúce sa zaobchádzania s údajmi. Tieto faktory obmedzili analýzu, ktorú Komisia mohla vykonať.

Nie je prekvapujúce, že najväčšie hospodárstva, ktoré si vymieňajú informácie v súlade s ustanoveniami článkov 8 a 9, vykazujú najvyššie hodnoty. Spojené kráľovstvo vykázalo 9,1 mld. EUR za platby vykonané od 1. júla 2005 do 5. apríla 2006 (koniec daňového roka).

Veľká časť príjmov zo zrážanej dane bola v rokoch 2005 a 2006 vybraná vo Švajčiarsku a Luxembursku, ktoré tvorili v uvedenom poradí 45 % a 22 % celkových príjmov. V daňových rokoch 2005 a 2006 boli najväčšími príjemcami príjmov zo zrážanej dane Nemecko (192,7 mil. EUR) a Taliansko (112,9 mil. EUR). Belgicko dostalo viac ako 71 mil. EUR, najmä od Luxemburska (74 % celkovej sumy).

2.2 Výsledky zo zdrojov údajov

Banka pre medzinárodné zúčtovanie (ďalej len „BIS“) zbiera údaje o externých pozíciách bánk v približne 40 vykazujúcich krajinách. BIS poskytla verejne nedostupné údaje o dvojstranných cezhraničných úveroch a vkladoch za svoje vykazujúce krajiny (len Singapur a Macao odmietli sprístupniť svoje dvojstranné údaje) za obdobie rokov 2000 – 2007. Krajiny boli zatriedené do troch kategórií: krajiny, ktoré uplatňujú zrážanú daň podľa tejto smernice a súvisiacich dohovorov, krajiny, ktoré uplatňujú výmenu informácií podľa týchto právnych noriem, a tretie krajiny. Bez ohľadu na štrukturálne prerušenia údajov sa podiel krajín so zrážanou daňou ako % z celkových vkladov znížil od polovice roku 2003 do polovice roku 2005 z 35,0 % na 29,3 %, ale po zavedení smernice sa stabilizoval. Krajiny, ktoré si vymieňajú informácie, majú vyšší pomer vkladov bánk k vkladom subjektov iných ako banka[2] a ich podiel vkladov subjektov iných ako banka sa mierne znížil, hoci sa tak stalo pred nadobudnutím účinnosti smernice.

Analyzované údaje EUROSTAT-u zahŕňajú súhrnné úrokové príjmy rozdelené podľa príjemcov za 20 členských štátov EÚ počas rokov 2000 až 2006. Ani tu z analýzy nevyplýva žiadna výrazná zmena po implementácii smernice. Podiel úrokov prijatých domácnosťami na celkových úrokoch prijatých individuálnymi a korporátnymi príjemcami sa znížil, ale to spôsobilo najmä zvýšenie príjmov finančných korporácií. Rovnako podiel úrokov na celkových príjmoch z majetku prijatých domácnosťami klesol v prospech dividend, ale tento jav možno pozorovať už v roku 2000.

Napokon, dostupné údaje o UCITS a subjektoch iných ako UCITS[3] od roku 2002 do roku 2007, ktoré poskytla Európska asociácia pre správu fondov a aktív (European Fund and Asset Management Association), svedčia o tom, že ich podiel zostal konštantný na úrovni 78 % a 22 % v uvedenom poradí. Jediným výraznejším vývojom je postupné znižovanie UCITS investujúcich do dlhopisov z 29 % na 19,5 % z celkovej sumy, najmä v prospech UCITS investujúcich do akcií. Tento jav sa opäť prejavil pred zavedením smernice.

3. MOžNÉ ZLEPšENIA

Smernica sa ukázala ako účinná v rámci limitov stanovených jej rozsahom pôsobnosti. Zaznamenali sa aj nepriame nemerateľné pozitívne výsledky pri zlepšení dodržiavania povinností daňovníkov týkajúcich sa nahlasovania príjmov z úrokov. Proces preskúmania však dokazuje, že súčasný rozsah pôsobnosti smernice nie je taký rozsiahly ako ambície vyjadrené v jednomyseľných záveroch Rady z 26. a 27. novembra 2000.

Komisia sa preto vyslovila v prospech určitých zmien a doplnení na riešenie týchto problémov:

vlastníctvo požitkov;

vymedzenie vyplácajúceho zástupcu;

zaobchádzanie s finančnými nástrojmi rovnocennými s nástrojmi, ktoré už sú explicitne zahrnuté;

procedurálne aspekty.

Pracovný dokument útvarov Komisie SEK(2008) 559 Vylepšenie súčasného rozsahu pôsobnosti smernice Rady 2003/48/ES o zdaňovaní príjmu z úspor („CSWD 559“), spolu s ďalším materiálom dostupným na internetovej stránke uvedenej v úvode dopĺňajú analýzu riešení uvedených ďalej v texte.

3.1 Vlastníctvo požitkov a výplaty v prospech právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov zriadených v EÚ a mimo nej

V súlade s konečným cieľom smernice sa v článkoch 1 a 2 venuje pozornosť len výplatám úrokov vykonaným v bezprostredný prospech fyzických osôb, a nie výplatám v prospech právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov. Tento cieľový rozsah pôsobnosti môže poskytnúť fyzickým osobám s bydliskom v EÚ príležitosti obchádzať smernicu využitím vsunutej právnickej osoby alebo správcovského, kurátorského a podobného právneho subjektu.

Ako sa vysvetľuje v oddiele 2.1 CSWD 559, paušálne rozšírenie smernice zahŕňajúce všetky výplaty právnickým osobám a správcovským, kurátorským a podobným právnym subjektom usadeným v inom ČŠ sa nezdá byť vhodné riešenie. Dosiahnutie konečného cieľa smernice vyžaduje, aby bola známa fyzická osoba, ktorá je vlastníkom požitkov, ako aj ČŠ, v ktorom má bydlisko. To ďalej nepomôže, ak fyzická osoba s bydliskom v EÚ investuje prostredníctvom prostredníckej právnickej osoby alebo správcovského, kurátorského a podobného právneho subjektu usadených v jurisdikcii mimo EÚ (ktoré môžu podliehať nízkemu alebo žiadnemu zdaneniu príjmov z úrokov).

Efektívnejším riešením, ktoré je v súlade so súčasným rozsahom pôsobnosti smernice a jej konečným cieľom, je požiadať vyplácajúcich zástupcov, aby využívali, ak to nie je neprimerane náročné, informácie, ktoré už majú k dispozícii, o skutočnom(-ých) vlastníkovi(-och) požitkov výplaty vykonanej v prospech právnickej osoby alebo správcovského, kurátorského a podobného právneho subjektu („transparentný“ prístup). To je podobné tomu, čo sa už vyžaduje podľa článku 2 ods. 2 pre výplaty vykonané v prospech fyzických osôb, o ktorých je známe, že nie sú skutočnými vlastníkmi požitkov. Užitočnými ukazovateľmi sú opatrenia „povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi“, ktoré finančné inštitúcie a osoby vykonávajúce nezávislé povolania v EÚ sú povinné uplatňovať v boji proti praniu špinavých peňazí[4]. Tie predstavujú praktické kritériá, ktoré majú využívať tieto inštitúcie a osoby vykonávajúce nezávislé povolania na identifikáciu individuálneho príjemcu, v ktorého mene firma alebo iná právnická osoba alebo správcovský, kurátorský a podobný právny subjekt uzatvárajú transakciu.

Treba však poznamenať, že tieto kritériá nie sú vždy relevantné pre identifikáciu vlastníka požitkov na účely smernice. Ak hospodárske subjekty usadené v EÚ uskutočňujú výplaty úrokov v prospech iných hospodárskych subjektov (právnických osôb alebo správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov) tiež usadených v EÚ, a preto patriacich do vymedzenia pojmu „vyplácajúci zástupca“, spresnenie vymedzenia a povinností vyplácajúcich zástupcov (pozri oddiel 3.2) sa zdá byť spoľahlivejšie a primeranejšie riešenie ako len samotný transparentný prístup založený na opatreniach „povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi“. O selektívnom uplatňovaní transparentného prístupu by sa však mohlo uvažovať pri platbách pre osobitné kategórie právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov usadených v konkrétnych jurisdikciách mimo EÚ, kde je predpoklad, že by ich vlastníci požitkov so sídlom v EÚ mohli využívať na daňové úniky. Zoznam týchto jurisdikcií a ich príslušných právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov sa potom bude musieť pripojiť k smernici ako príloha. Mali by sa stanoviť postupy prispôsobovania tejto prílohy vyvíjajúcim sa potrebám.

Zároveň s takýmto selektívnym uplatňovaním transparentného prístupu by bolo vhodné spresniť zodpovednosť hospodárskych subjektov EÚ, keď sú si vedomé, že výplata úrokov vykonaná subjektom usadeným mimo teritoriálneho rozsahu pôsobnosti smernice (a súvisiacich dohovorov) sa vykonáva v prospech fyzickej osoby, o ktorej je známe, že má bydlisko v inom ČŠ EÚ, a ktorú možno považovať za ich klienta. To by tiež pomohlo zabrániť možnému zneužitiu medzinárodnej siete finančných inštitúcií (pobočiek, dcérskych spoločností, pridružených spoločností alebo holdingových spoločností) na obchádzanie smernice (a dohovorov).

3.2 Vymedzenie pojmu vyplácajúceho zástupcu

Doterajšie skúsenosti vyvolávajú otázky týkajúce sa vhodnosti vymedzenia pojmu vyplácajúci zástupca uvedeného v článku 4. Kým široký pojem „hospodársky subjekt, ktorý vypláca úrok alebo zabezpečuje výplatu úroku na okamžitý prospech vlastníka požitkov“ v odseku 1 sa ukázal byť relatívne dobre chápaný a nezdá sa, že by vyžadoval zásadné zmeny, okrem zmien spresňujúcich zodpovednosť týchto zástupcov za výplaty v prospech strán mimo EÚ (pozri posledný odsek oddielu 3.1), zdá sa, že dodatočný pojem „vyplácajúci zástupca po prijatí“, rozvíjaný v odsekoch 2 až 5 toho istého článku, vniesol viac neistoty. Hoci priniesol náklady hospodárskym subjektom EÚ, nepriniesol všetky výsledky, ktoré ČŠ očakávali. Niektoré hospodárske subjekty, najmä banky, vyzvali, aby sa upustilo od tohto pojmu.

Bez alternatívnych mechanizmov, ktoré zahŕňajú výplaty v prospech prostredníckych štruktúr v EÚ (ako rozšírený „transparentný prístup“, pozri tretí odsek oddielu 3.1), by to však mohlo motivovať individuálnych vlastníkov požitkov vo veľkej miere využívať tieto štruktúry na obchádzanie smernice. Súčasné prípady daňových únikov, do ktorých sú zapojené krajiny, ktoré nie sú členmi EÚ, ale už spolupracujú s EÚ v oblasti zdaňovania úspor, ukázali, že ak sa pojem „vyplácajúci zástupca po prijatí“ neimplementuje jednotne, zostáva priestor na zneužitie a deformácie. Investičné fondy regulované na úrovni EÚ, ktorých príjmy sa berú do úvahy na účely smernice (článok 6), by mohli byť vystavené nekalej konkurencii ostatných prostredníckych investičných štruktúr, „de facto“ vylúčených z hlavného vymedzenia vyplácajúceho zástupcu v článku 4 ods. 1, keďže nimi vykonávané výplaty, aj keď sú generované investíciami do pohľadávok, z právneho hľadiska nespĺňajú požiadavky, aby sa považovali za výplaty úrokov.

Komisia navrhuje namiesto upustenia od pojmu „vyplácajúceho zástupcu po prijatí“ spresniť tento pojem v záujme zabezpečenia jednotného uplatňovania. Možnou cestou by bolo prejsť od súčasného prístupu, v ktorom sa hlavný dôraz kladie na hospodársky subjekt na vyššom stupni, ktorý vypláca úrok príslušným právnickým osobám, k prístupu založenému na „pozitívnom“ vymedzení prostredníckych štruktúr, ktorým sa majú uložiť povinnosti konať ako „vyplácajúci zástupca po prijatí“.

V tomto prístupe sa vysvetľuje, že tieto prostrednícke štruktúry musia uplatňovať ustanovenia smernice, pokiaľ ktorýkoľvek z ich vlastníkov požitkov je fyzická osoba, ktorá má bydlisko v inom ČŠ EÚ. To nastane po prijatí týmito štruktúrami akejkoľvek výplaty úrokov vymedzenej v článku 6 od akéhokoľvek hospodárskeho subjektu na vyššom stupni , nielen od subjektov usadených v inom ČŠ (článok 4 ods. 2 posledná veta) alebo v tom istom ČŠ (článok 4 ods. 4), ale aj od subjektov mimo EÚ. To by zlepšilo účinnosť smernice a lepšie chránilo spravodlivú hospodársku súťaž medzi hospodárskymi subjektmi na vyššom stupni v EÚ a mimo EÚ.

S cieľom zabrániť deformáciám trhu by sa „pozitívne“ vymedzenie štruktúr pôsobiacich ako „vyplácajúci zástupca po prijatí“ malo zakladať skôr na podstatných prvkoch, ako na ich právnej forme. Rozhodujúcimi kritériami by nemalo byť, či daná štruktúra je správcovský, kurátorský a podobný právny subjekt, alebo právnická osoba, alebo či má alebo nemá právnu subjektivitu. Z hľadiska cieľa smernice Komisia uprednostňuje vymedzenie zahŕňajúce všetky právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty, ktoré nie sú zdaňované v súvislosti so svojím príjmom vrátane príjmu, ktorý je predmetom článku 6, na základe všeobecných pravidiel priameho zdaňovania uplatniteľných v ČŠ, v ktorom má právnická osoba alebo správcovský, kurátorský a podobný právny subjekt svoje hlavné správne stredisko a možno ho považovať za rezidenta. Vylúčiť by sa mali len tieto právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty:

investičné fondy upravené článkom 6;

dôchodkové fondy a aktíva súvisiace s poistnými zmluvami životného poistenia;

právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty zriadené výhradne na charitatívne účely.

Možnosť v článku 4 ods. 3 získať zaobchádzanie ako investičný fond podľa článku 6 sa zachová len pre tie právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty, ktorých aktíva alebo príjem nie je možné v čase prijatia výplaty právoplatne priradiť žiadnemu vlastníkovi požitkov. Ak neuplatnia túto možnosť, mali by byť povinné konať ako „vyplácajúci zástupcovia po prijatí“ a pristupovať k vlastníkom požitkov ako k fyzickým osobám, ktoré prispeli k ich aktívam.

K smernici sa ako príloha pripojí „pozitívny“ zoznam zahŕňajúci za každý ČŠ kategórie právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov, ktoré sa majú považovať za „vyplácajúcich zástupcov po prijatí“, a stanovia sa postupy prispôsobovania tejto prílohy vyvíjajúcim sa potrebám. Súčasné povinnosti hospodárskych subjektov „na vyššom stupni“ podľa článku 4 ods. 2 posledná veta (a článku 11 ods. 5) by sa zachovali len pre výplaty úrokov vykonané v prospech právnických osôb a správcovských, kurátorských a podobných právnych subjektov v iných ČŠ, ktoré sú na základe ich ČŠ, v ktorom majú sídlo, zahrnuté do tohto „pozitívneho“ zoznamu. Tento zoznam však bude mať len orientačný význam pre ČŠ, v ktorom majú sídlo právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty, ktoré spĺňajú vymedzenie „vyplácajúceho zástupcu po prijatí“: tieto ČŠ by mali prijať potrebné opatrenia, aby všetky takéto právnické osoby a správcovské, kurátorské a podobné právne subjekty plnili svoje povinnosti bez ohľadu na to, či sú zahrnuté do pozitívneho zoznamu, a bez ohľadu na informácie skutočne prijaté od zahraničných hospodárskych subjektov na vyššom stupni.

3.3 Príjem zahrnutý do rozsahu pôsobnosti

Základným cieľom smernice je v súlade s jej názvom a preambulou zabezpečiť zdaňovanie príjmu z úspor v podobe úrokov , ktorý je zdaniteľný na základe dosť rovnorodých kritérií vo všetkých ČŠ. Prostredníctvom prijatia záverov Rady z 26. a 27. novembra 2000 o základnom obsahu smernice sa de facto potvrdilo, že pridŕžanie sa formálneho vymedzenia vyplácania úrokov by nebolo účinné a mohlo by viesť k nežiaducim narušeniam hospodárskej súťaže medzi priamymi a nepriamymi investíciami do pohľadávok. Navyše k článku 6 ods. 1 písm. a) a b) smernice, kde sa úrok definuje ako príjem z pohľadávok v súlade s článkom 11 Vzorovej zmluvy OECD o zamedzení dvojitého zdanenia v odbore daní z príjmu a daní z majetku, sa preto prijalo rozhodnutie rozšíriť definíciu aj na príjem z úrokov získaný prostredníctvom niektorých účelových investičných podnikov (článok 6 ods. 1 písm. c) a d)).

Keď sa smernica v roku 2005 stala uplatniteľnou, bolo zjavné, že budú vhodné ďalšie vylepšenia v snahe zohľadniť vývoj sporiacich produktov a správanie investorov. Domáce daňové systémy sa časom tiež vyvíjali s cieľom prispôsobiť zaobchádzanie s príjmom z niektorých druhov inovačných finančných produktov zaobchádzaniu s úrokmi z pohľadávok.

Pôvodné rozhodnutie vyňať všetky inovačné finančné produkty z rozsahu pôsobnosti smernice (rozhodnutia Rady ECOFIN z mája 1999 a novembra 2000) sprevádzalo výslovné vyhlásenie, že táto otázka by sa mala prehodnotiť pri príležitosti prvého preskúmania smernice. Je potrebné vyjasniť, ktoré finančné nástroje budú zahrnuté do rozsahu pôsobnosti smernice, a sú potrebné jednotné a jednoduché riešenia. Cieľom by malo byť nájsť vymedzenie zahŕňajúce všetky cenné papiere, ktoré sú rovnocenné pohľadávkam, aby sa zabezpečila účinnosť smernice v meniacom sa prostredí a zabránilo sa narušeniam trhu.

Pripojenie zoznamu dotknutých druhov nástrojov k smernici ako prílohu sa nezdá uskutočniteľné. Namiesto toho by sa mali v článku 6 ods. 1 zakotviť kritériá, aby vyplácajúci zástupcovia mohli určiť nástroje, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti smernice. Keďže technické charakteristiky nástrojov, ako ich zloženie alebo prepojenie medzi ich výsledkami a príjmom z pohľadávok vyplácajúci zástupcovia často nepoznajú, praktické kritériá na rozšírenie rozsahu pôsobnosti smernice o tie cenné papiere, ktoré sú rovnocenné s pohľadávkami, by sa mali týkať skôr toho, ako investori oceňujú príslušné cenné papiere. Možno sa objektívne domnievať, že individuálny investor považuje za rovnocenné pohľadávkam tie cenné papiere, ktorých riziko je známe, na základe prospektu alebo iných povinných informácií, ktoré majú vyplácajúci zástupcovia poskytnúť investorom, a nie je vyššie ako riziko pohľadávok. To bude viesť k rozšíreniu rozsahu pôsobnosti smernice na akýkoľvek príjem z cenných papierov, v prípade ktorých je kapitál úplne alebo takmer úplne chránený a výnos je určený predbežne, berúc do úvahy, že tieto cenné papiere, hoci sú z hľadiska investora rovnocenné s pohľadávkami, nemusia byť tvorené pohľadávkami, ale môžu sa zakladať napríklad na ziskoch z akcií.

Zároveň s prehodnotením zaobchádzania s inovačnými finančnými produktmi by sa mohli posúdiť ďalšie spresnenia súčasného vymedzenia výplaty úrokov v súvislosti s investičnými fondmi, technicky vymedzenými ako podniky pre kolektívne investovanie (článok 6 ods. 1 písm. c) a článok 6 ods. 1 písm. d) smernice).

Pokiaľ ide o podniky pre kolektívne investovanie usadené v EÚ, článok 6 smernice v súčasnosti explicitne zahŕňa len príjem dosiahnutý prostredníctvom fondov UCITS (pozri poznámku pod čiarou č. 1). Ďalšie schémy kolektívneho investovania, ktorým bolo udelené povolenie na základe vnútroštátnych režimov ČŠ a ktoré sú známe v EÚ ako „subjekty iné ako UCITS“, nie sú v smernici úplne zahrnuté. Zaobchádzanie s nimi je odlišné pre subjekty iné ako UCITS, ktoré majú právnu subjektivitu (fondy zapísané v obchodnom registri), a pre subjekty iné ako UCITS, ktoré nemajú právnu subjektivitu (fondy a poskytovatelia služieb správy majetku v prospech tretieho zapísané v obchodnom registri alebo „zmluvné“ fondy a poskytovatelia služieb správy majetku v prospech tretieho atď.). Na subjekty iné ako UCITS, ktoré majú právnu subjektivitu, sa nevzťahujú povinnosti stanovené v smernici, kým na subjekty iné ako UCITS nezapísané v obchodnom registri sa smernica vzťahuje ako na „vyplácajúcich zástupcov po prijatí“ (článok 4 ods. 2). Výsledkom je asymetria v zaobchádzaní medzi UCITS a subjektmi inými ako UCITS nezapísanými v obchodnom registri na jednej strane, a subjektmi inými ako UCITS zapísanými v obchodnom registri na strane druhej. Táto rozdielnosť v daňovej úprave investičných fondov v EÚ nie je v záujme vnútorného trhu ani sa neplánovala podľa záverov Rady ECOFIN z novembra 2000 vymedzujúcich základný obsah smernice. To by mohlo dokazovať opodstatnenosť zmeny a doplnenia článku 6 ods. 1 písm. c) a d) smernice s cieľom nahradiť odkaz na smernicu 85/611/EHS odkazom na registráciu podniku v ktoromkoľvek ČŠ. Úplný súbor schém kolektívneho investovania, ktoré by mohlo byť užitočné zaradiť do rozsahu pôsobnosti smernice, je však potrebné pozorne určiť a vymedziť, a je potrebné preskúmať praktické dôsledky tohto rozšírenia.

Pokiaľ ide o fondy zriadené mimo EÚ, v súčasnosti nie je jasné, či termín „podniky pre kolektívne investovanie zriadené mimo územia“ zahŕňa všetky investičné fondy bez ohľadu na uplatniteľnú reguláciu a umiestňovanie ich podielov investorom. Vhodným riešením by mohlo byť spresniť toto vymedzenie podľa kritérií, ktoré by sa mohli spoločne používať s krajinami mimo EÚ a ktoré by zabezpečili primerané zohľadnenie príjmu z úrokov smerovaného prostredníctvom týchto účelových podnikov bez ohľadu na ich zemepisné miesto. Súčasné vymedzenie „kolektívneho investičného fondu alebo schémy“ OECD sa zdá byť dobrým základom na možnú zmenu a doplnenie článku 6, keďže zahŕňa akýkoľvek združený účelový investičný podnik bez ohľadu na právu formu a je dostatočne jednoduché a široké na minimalizáciu rizika obchádzania.

Niektoré ČŠ vyzvali na radikálnejšie rozšírenie rozsahu pôsobnosti smernice na akýkoľvek druh investičného príjmu, ale tieto názory nie sú v súčasnosti široko prijímané. Z dôvodov, ktoré sú vysvetlené v CSWD 559, táto smernica nemusí predstavovať najvhodnejší rámec na zlepšenie spolupráce medzi daňovými úradmi v oblasti platieb dividend a ziskov z kapitálu zo špekulatívnych finančných nástrojov, ktoré neposkytujú výraznú kapitálovú ochranu. Riešenia založené výhradne na výmene informácií sa budú tiež môcť považovať za vhodnejšie na účel zabezpečenia, aby v súvislosti s poistnými zmluvami životného poistenia a dôchodkami nedochádzalo k dvojitému zdaneniu ani k vyhnutiu sa zdaneniu. Kým sa však takéto čisté riešenia založené na výmene informácií stanú v plnej miere vykonateľné medzi všetkými ČŠ, bolo by vhodné zvážiť prechodné ustanovenia rozširujúce rozsah pôsobnosti smernice aspoň na požitky z poistných zmlúv životného poistenia, ktoré neposkytujú výrazné krytie biometrických rizík a ktorých výsledky sú striktne spojené s príjmom z pohľadávok alebo rovnocenným príjmom, ktorý patrí do predmetu článku 6, a ktoré majú charakteristiky (najmä likviditu), ktoré im umožňujú byť uvádzané na trh ako náhradné produkty k podnikom pre kolektívne investovanie.

3.4. Ďalšie zlepšenia

Existujú aj viaceré procedurálne oblasti, v ktorých by na základe skúseností boli v záujme účinnosti žiaduce zlepšenia smernice. Tieto sa týkajú:

- identifikácie vlastníkov požitkov (článok 3);- niektorých procedurálnych prvkov vymedzenia vyplácania úrokov (článok 6);- oznamovania informácií vyplácajúcimi zástupcami (článok 8);- výnimiek z postupu týkajúceho sa zrážanej dane (článok 13) a- niektorých doplnkov k článku 18 (prehodnotenie) týkajúcich sa štatistiky členských štátov.

Pokiaľ ide o článok 3, tri zlepšenia možno považovať za vhodné. Prvé by predstavovalo zabezpečenie pravidelnej aktualizácie informácií o trvalom bydlisku vlastníka požitkov na určenie jeho bydliska na účely smernice prostredníctvom žiadosti, aby vyplácajúci zástupcovia uvádzali „osvedčené informácie, ktoré majú k dispozícii k dátumu vyplácania“. To by zahŕňalo informácie vyžadované na účely boja proti praniu špinavých peňazí alebo iné dôkazy, ktoré sa majú dohodnúť medzi ČŠ prostredníctvom konzultačných postupov. Po druhé, vyplácajúci zástupcovia by mali byť povinní nahradiť tento minimálny prístup k trvalému bydlisku prístupom, ktorý sa zakladá na úradnom dôkaze o bydlisku na daňové účely v konkrétnej krajine, ak vlastník požitkov takýto dôkaz dobrovoľne poskytne vyplácajúcemu zástupcovi, bez ohľadu na to, či na účely smernice, alebo na iné účely. Tretím zlepšením by mohla byť podrobná špecifikácia podmienok, na základe ktorých vyplácajúci zástupcovia žiadajú DIČ vlastníkov požitkov, pripojením k smernici prílohy so zoznamom ČŠ, ktoré poskytujú DIČ fyzickým osobám, ktoré majú bydlisko na ich území, a úradných listín, v ktorých sa DIČ uvádza (a formát DIČ, aby sa zabránilo chybám).

Procedurálnym aspektom článku 6, ktorý vyžaduje posúdenie, je ako vytvoriť podmienky na spoľahlivé uplatňovanie pravidla domovskej krajiny . To predstavuje prvok potrebný na to, aby vyplácajúci zástupcovia mohli uplatňovať smernicu na príjem plynúci z podnikov pre kolektívne investovanie zriadených v iných krajinách. Všetky možnosti prijaté členským štátom pre jeho podniky by mali byť pre ostatné ČŠ záväzné. Mohol by sa dohodnúť súbor prijateľných kritérií na váženie aktív podnikov, aby sa zabezpečila väčšia jednotnosť. Dohodnutý zoznam poskytovateľov spoľahlivých údajov by sa mohol pripojiť k smernici a mohol by sa stanoviť postup jeho aktualizácie. Títo poskytovatelia údajov by mali byť predovšetkým schopní zabezpečiť spoľahlivosť údajov za podniky zriadené mimo EÚ.

Vhodné sa zdajú byť dve zlepšenia článku 8. Po prvé, v záujme riešenia súčasných neistôt týkajúcich sa zaobchádzania so spoločnými účtami a zdieľaným vlastníctvom požitkov by sa od vyplácajúcich zástupcov mohlo žiadať, aby poskytovali niektoré dodatočné informácie o charakteristike výplaty (či vykázaná suma je úplná suma, skutočný podiel pripadajúci na vlastníka požitkov alebo rovnocenný podiel). Po druhé, zdá sa byť vhodné prekonať súčasné obmedzenia článku 8 ods. 2, ktoré nenútia ČŠ rozlišovať medzi sumami týkajúcimi sa úrokového prvku platby a sumami týkajúcimi sa úplných tržieb z predaja, splatenia alebo preplatenia pohľadávok alebo podielov v UCITS. Táto nedostatočná podrobnosť narúša hodnotu vymieňaných informácií a zvyšuje administratívnu záťaž pre štát, v ktorom má bydlisko vlastník požitkov, spôsobom neprimeraným k záťaži vyplývajúcej z poskytovania údajov, ktorá sa kladie na vyplácajúceho zástupcu a štát, v ktorom je usadený. Sťažuje aj meranie účinnosti smernice.

Pokiaľ ide o článok 13, Komisia navrhuje Rade preskúmať, či by sa mohol zrušiť postup pre výnimky z uplatňovania zrážanej dane na základe osvedčenia predloženého vlastníkom požitkov. Tento postup stanovuje menšiu podrobnosť pre štát, v ktorom má bydlisko vlastník požitkov, a je pre neho menej účelný ako alternatívny postup dobrovoľného sprístupňovania a výmeny informácií. Zdá sa, že dodatočné zaťaženie daňovej správy štátu vyplácajúceho zástupcu povinným uplatňovaním tohto druhého postupu je opodstatnené. Uplatňovanie postupu osvedčovania okrem toho môže vyvolávať otázky týkajúce sa zlučiteľnosti s voľným pohybom kapitálu, napr. preto, že sťažuje občanovi EÚ, ktorého bydlisko na daňové účely sa nachádza mimo EÚ, vyhnúť sa zrážanej dani, pre ktorú nemôže získať dobropis alebo vrátenie.

A napokon, článok 18 by sa mohol doplniť o povinnosť členských štátov, aby si navzájom, ako aj Komisii včas poskytovali niektoré dôležité štatistiky s cieľom umožniť komplexné meranie účinnosti smernice. To by mohli podporiť niektoré dodatočné, ale primerané požiadavky na vyplácajúcich zástupcov poskytovať trocha viac informácií daňovým správam (napr. počet vlastníkov požitkov, na ktorých sa vzťahuje zrážaná daň podľa smernice).

[1] Podniky pre kolektívne investovanie s prevoditeľnými cennými papiermi, ktoré získali povolenie v súlade so smernicou 85/611/EHS.

[2] „Banka“ tu predstavuje vklady bánk a „subjekt iný ako banka“ predstavuje vklady iných subjektov vrátane jednotlivcov a spoločností.

[3] Podniky pre kolektívne investovanie s prevoditeľnými cennými papiermi, ktoré nezískali povolenie v súlade so smernicou 85/611/EHS.

[4] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.