Správa Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o realizácii transeurópskych energetických sietí v období rokov 2007 – 2009 podľa článku 17 nariadenia (ES) 680/2007 a článku 9 ods. 2 a článku 15 rozhodnutia 1364/2006/ES SEK(2010)505 final /* KOM/2010/0203 v konečnom znení */





[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 4.5.2010 KOM(2010)203 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV O REALIZÁCII TRANSEURÓPSKYCH ENERGETICKÝCH SIETÍ V OBDOBÍ ROKOV 2007 – 2009 podľa článku 17 nariadenia (ES) 680/2007 a článku 9 ods. 2 a článku 15 rozhodnutia 1364/2006/ES SEK(2010)505 final SPRÁVA KOMISIEEURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE,EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORUA VÝBORU REGIÓNOV O REALIZÁCII TRANSEURÓPSKYCH ENERGETICKÝCH SIETÍ V OBDOBÍ ROKOV 2007 – 2009 podľa článku 17 nariadenia (ES) 680/2007 a článku 9 ods. 2 a článku 15 rozhodnutia 1364/2006/ES POLITICKÝ RÁMEC Budúci hospodársky rast a stabilita Európy závisí od včasných a primeraných investícií do energetickej infraštruktúry. V roku 1996 sa ako súčasť iniciatív EÚ zameraných na dokončenie jednotného trhu vypracovali transeurópske energetické siete (trans-European Networks for Energy – TEN-E). Ich účelom bolo poskytnúť väčší politický impulz investíciám do energetickej infraštruktúry. Pozornosť sa zamerala najmä na štádium uskutočniteľnosti projektov plynárenskej a elektrickej siete, ktoré prispievajú k fungovaniu jednotného trhu, najmä na cezhraničné iniciatívy. EÚ nemala v tom čase právomoc v oblasti energetickej politiky ani vnútorný trh s energiou. Štátne podniky jednotlivých krajín riadili projekty investícií do siete, ktorých hlavným cieľom bola bezpečnosť dodávok. Neskoršími revíziami TEN-E sa zaviedli kritériá udržateľnosti a bezpečnosti dodávok. Po celý čas sa predpokladalo, že zásah EÚ do realizačných fáz týchto projektov nebude potrebný, pretože hnacou silou projektov sú obchodné záujmy. Rozpočet TEN-E zostal preto veľmi nízky – približne 22 miliónov EUR ročne v období uvedenom v tejto správe. Táto správa obsahuje zhrnutie pokroku, ktorý TEN-E dosiahla v rokoch 2007 – 2009 v rámci pomoci energetickému odvetviu Európy pri vypracovaní a realizácii strategických projektov sietí. Táto správa sa týka obdobia, na ktoré sa vzťahujú usmernenia o TEN-E[1] prijaté v septembri 2006, ktorými sa nahradili usmernenia z rokov 1996[2] a 2003[3]. V nových usmerneniach sa zrevidovali ciele politiky a zaviedlo sa niekoľko nových koncepcií a nástrojov, medzi ktoré patria rôzne úrovne priorít a európski koordinátori, s cieľom zaistiť cielenejší prístup k vykonávaniu projektov a lepšiu koordináciu medzi členskými štátmi pozdĺž nadnárodných koridorov. Cieľom správy je takisto posúdiť, kde mala iniciatíva TEN-E priaznivý vplyv, ako aj analyzovať jej slabé stránky. Podrobné informácie o projektoch európskeho záujmu a prioritných projektoch možno nájsť v prílohe[4]. Príloha obsahuje súhrnný opis projektov, opisuje pokrok dosiahnutý pri ich realizácii a predstavuje zdroje financovania počas obdobia rokov 2007 – 2009. Obsahuje aj podrobné posúdenie problémov, ktoré sa vyskytli počas realizácie projektov. Rámec energetickej politiky v EÚ sa v období opísanom v tejto správe zásadne zmenil. Prijali sa ambiciózne ciele v oblasti energetiky a klímy (ciele „20-20-20“) a tretí balík pre vnútorný trh s energiou. Tieto ciele teraz tvoria hlavnú časť novej stratégie EÚ 2020[5], ktorú Komisia začala uskutočňovať v marci 2010. Zároveň došlo k tomu, že EÚ bola počas tohto obdobia zasiahnutá najväčšou hospodárskou krízou vo svojej histórii. Okrem toho sa v súvislosti s tým, že medzi hlavnými dovozcami energie sa objavila Čína a ďalšie krajiny s rozvíjajúcou sa ekonomikou, zmenila geopolitika. V tejto správe sa zdôrazňuje dôležitosť energetickej infraštruktúry pre celkové ciele energetickej politiky EÚ a splnenie jej cieľov 20-20-20. Táto správa poskytuje vstupné informácie na prípravu návrhu nového nástroja EÚ pre energetickú bezpečnosť a infraštruktúru, ako to vyžadovala Európska rada v marci 2009[6] a ako sa predpokladalo v oznámení o druhom strategickom preskúmaní energetickej politiky (2008)[7] a zelenej knihe o energetických sieťach (2008)[8]. POKROK DOSIAHNUTÝ V REALIZÁCII PROJEKTU TEN-E Politika TEN-E sa rozvíjala a tvarovala v deväťdesiatych rokoch minulého storočia prostredníctvom postupných usmernení o TEN-E a zodpovedajúceho nariadenia o rozpočtových pravidlách. Súčasné ciele politiky TEN-E sú tieto: (1) podporiť dokončenie vnútorného trhu EÚ s energiou, (2) zmierniť izolovanosť znevýhodnených a ostrovných regiónov, (3) zabezpečiť a diverzifikovať energetické dodávky EÚ aj prostredníctvom spolupráce s tretími krajinami, (4) prispieť k udržateľnému rozvoju a ochrane životného prostredia. Súčasný politický rámec TEN-E zahŕňa siete na prenos elektrickej energie, plynu a olefínov. V usmerneniach o transeurópskych energetických sieťach predstavených v roku 2006 je uvedený zoznam projektov oprávnených na spolufinancovanie zo Spoločenstva v súlade s už uvedenými cieľmi a prioritami. Celkove je približne 550 projektov TEN-E, ktoré sú podľa svojho vnímaného významu pri vytváraní širších európskych prínosov rozdelené do troch kategórií. Projekty európskeho záujmu majú cezhraničnú povahu alebo majú značný vplyv na cezhraničnú kapacitu. Sú na prvom mieste, pokiaľ ide o financovanie z rozpočtu Spoločenstva na TEN-E. Z 32 projektov európskeho záujmu zameraných na elektroenergetiku a z 10 projektov z oblasti plynárenstva sa dokončilo 9 projektov, z toho päť v elektroenergetickom a štyri v plynárenskom odvetví. Okrem toho je od roku 2007 vo výstavbe 12 projektov, z toho deväť v elektroenergetickom a tri v plynárenskom odvetví. Iba pri veľmi málo projektoch európskeho záujmu sa vyskytli vážne oneskorenia, ako napríklad Jamal (fáza štúdie sa nezačala) alebo prepojenie Pobaltia (výstavba sa pozastavila, aj keď sa požadované povolenia udelili). Jeden projekt bol odvolaný [trasa Stupava (SK) – juhovýchodná Viedeň (AT)]. Prioritné projekty majú významný vplyv na fungovanie vnútorného trhu, na využívanie obnoviteľných zdrojov energie a/alebo na bezpečnosť dodávok. Projekty sa vyberajú z projektov spoločného záujmu, a pokiaľ ide o získanie finančnej pomoci od Spoločenstva, majú druhú prioritu. Počet prioritných projektov v elektroenergetickom odvetví je približne 140 a v plynárenskom odvetví je ich 100. V rokoch 2007 – 2009 sa dokončilo 21 projektov, z toho 9 v elektroenergetickom odvetví a 12 v plynárenskom. Okrem toho je v súčasnosti vo výstavbe 46 projektov – z toho 33 v elektroenergetickom odvetví a 13 v plynárenskom. Projekty spoločného záujmu zodpovedajú cieľom a prioritám stanoveným v usmerneniach a vykazujú potenciál hospodárskej životaschopnosti, ako určuje analýza nákladov a prínosov so zreteľom na životné prostredie, bezpečnosť dodávok a geografickú súdržnosť. V usmerneniach sa uvádza 164 projektov spoločného záujmu v elektroenergetickom odvetví a 122 v plynárenskom odvetví. V období, ktorým sa zaoberá táto správa, sa v dôsledku zmien v dopyte na trhu alebo ťažkostí, ktoré sa vyskytli počas realizácie, znovu vymedzilo niekoľko projektov v každej z troch kategórií. Z toho vyplýva, že projekty TEN-E sa musia flexibilnejšie vymedziť, aby lepšie reagovali na potreby rozvoja sietí. Účinnosť TEN-E bola najväčšia v prípade tých projektov, ktoré sa vybrali na financovanie ako prvá priorita, ide najmä o projekty európskeho záujmu, a ktoré mali značnú politickú podporu aj komerčný potenciál. Zameranie TEN-E je potrebné zúžiť na obmedzený počet strategických projektov, ktoré sú európskymi prioritami. Vymedzenie projektov by zároveň malo byť flexibilné, aby lepšie reagovalo na vývoj trhu. FINANCOVANIE INFRAšTRUKTÚRY TEN-E Energetickú infraštruktúru v EÚ financujú hlavne prevádzkovatelia prenosových sústav (PPS) prostredníctvom taríf (zásada „užívateľ platí“). Vlastné zdroje prevádzkovateľov prenosových sústav dosahujú v závislosti od rozsahu celkovej investície približne 20 – 100 % z celkových požadovaných investícií. Zostávajúca časť sa spravidla hradí z pôžičiek od medzinárodných finančných inštitúcií alebo komerčných bánk. Ďalší kapitál môžu niekedy ponúknuť partnerstvá so spoločnosťami činnými v plynárenskom a energetickom odvetví, ktoré sú odlišné od PPS. Členské štáty sa vo väčšine prípadov nepodieľajú na financovaní projektov TEN-E priamo, pretože tieto projekty zvyčajne vykonávajú a financujú PPS. Podpora projektov TEN-E financovaných z EÚ prechádza cez niekoľko nástrojov: - Nariadenie o rozpočtových pravidlách [9] pre TEN-E, revidované v júni 2007, dopĺňa usmernenia o TEN-E. Rozpočet programu financovania TEN-E dosahuje 155 miliónov EUR na rozpočtové obdobie rokov 2007 – 2013, pričom približne 70 miliónov EUR z tejto sumy na obdobie rokov 2007 – 2009. Aj keď maximálna miera spolufinancovania je až 50 % na štúdie a 10 % z oprávnených nákladov na práce, iba zriedkavo presiahne 0,01 až 1 % z celkových investičných nákladov na projekt. - Európska investičná banka zohráva pri realizácii projektov TEN-E dôležitú úlohu. V rokoch 2007 – 2009 dosiahli finančné rámce 2,561 miliardy EUR v prípade projektov v plynárenskom odvetví a 3,407 miliardy EUR v prípade projektov v elektroenergetickom odvetví. - - Ako prejav sociálneho a hospodárskeho významu projektov energetickej infraštruktúry sa zvýšila ich priorita v iných zdrojoch financovania z EÚ, vrátane štrukturálnych fondov, nástrojov predvstupovej pomoci (IPA) a európskej susedskej politiky (ENPI[10]/NIF[11]), rámcového programu RTD . Tieto programy majú v prípade energetických opatrení značne väčší rozpočet ako TEN-E. Absolútne sumy však zostali nízke, s výnimkou štrukturálnych fondov, v prípade ktorých podpora projektov TEN-E dosiahla takmer 700 miliónov EUR. - V roku 2009 Rada schválila mimoriadne pridelenie 3,98 miliardy EUR na energetickú infraštruktúru a technológiu v rámci Európskeho energetického programu oživenia (EEPO) . Hospodárska kríza v roku 2009 mala najväčší vplyv na projekty obchodnej infraštruktúry. Tieto finančné prostriedky boli nasmerované do projektov, v prípade ktorých by omeškania spôsobené zrušením úveru narušili nielen bezpečnosť dodávok v EÚ, a teda aj budúci hospodársky rast, ale mali by aj závažný dosah na zamestnanosť a kvalifikovanú pracovnú silu v energetickom odvetví a v odvetví stavebníctva, a spomalilo by sa tak zavádzanie obnoviteľných a nízkouhlíkových technológií do energetických sietí. Veľká časť z finančných prostriedkov EEPO sa využije na projekty, ktoré sú prioritami TEN-E. Rozpočet TEN-E sa využíva účinnejšie prostredníctvom zvýšenia koordinácie s inými činnosťami a nástrojmi EÚ v oblasti energetickej infraštruktúry. Štruktúra potenciálu na účinnejšiu koordináciu, vrátane vnútroštátnych opatrení, by sa mohla zlepšiť, aby sa posilnili synergie a dosiahli výsledky nielen vo finančnom zmysle, ale aby sa takisto zaistila celková previazanosť činností a politík EÚ. Je potrebná lepšia koordinácia medzi nástrojmi IPA/ENPI, aby sa vytvorilo viac možností pre integráciu siete a trhu a aby sa lepšie zohľadnili otázky, ako je rozvoj inteligentných sietí a lepšie prepojenie medzi novými členskými štátmi (štrukturálne fondy a EIB) a tretími krajinami (IPA, ENPI/NIF). Posilnením tohto prístupu by sa vplyv TEN-E mohol výrazne zvýšiť. ZVÝšENIE POLITICKÉHO VPLYVU V usmerneniach z roku 2006 sa znovu zopakovali dlhodobé ciele TEN-E, konkrétne podporiť účinné fungovanie a rozvoj vnútorného trhu s energiou a znížiť izolovanosť znevýhodnených a ostrovných regiónov. Znovu sa v nich zdôraznila potreba posilniť bezpečnosť dodávok energie a potvrdil nový cieľ prispieť k udržateľnému rozvoju a ochrane životného prostredia. Počas vykazovaného obdobia program TEN-E pozitívne prispel k rozvoju a fungovaniu vnútorného trhu s energiou. Najmä jedenásť dokončených cezhraničných projektov v oblasti elektroenergetiky urýchlených vďaka politickému rámcu TEN-E umožnilo zvýšiť obchod s energiou a posilniť hospodársku súťaž, čo prispelo k zblíženiu priemerných cien energie a k povzbudeniu integrácie trhu, a tým k rozvoju skutočného vnútorného trhu s energiou. Takisto sa posilnila sa bezpečnosť dodávok prostredníctvom zvýšenej prenosovej kapacity medzi členskými štátmi i v rámci jednotlivých členských štátov v oblasti elektrickej energie aj plynu, ako aj troch projektov týkajúcich sa terminálov skvapalneného zemného plynu a skladovania plynu. V tejto súvislosti TEN-E prispela k väčšej rôznorodosti dodávok plynu. Významné investície do technológie spätného toku plynu pre nové a/alebo existujúce prepojenia plynárenských sústav, a teda do posilňovania bezpečnosti dodávok, sa však realizujú iba prostredníctvom EEPO. Pokrok sa zmiernil v prípade cieľov týkajúcich sa zníženia izolovanosti okrajových regiónov a ostrovov. Štyri z deviatich projektov sú vo výstavbe. Neistota súvisiaca s budúcou skladbou zdrojov výroby elektrickej energie (dovážaný plyn oproti obnoviteľným zdrojom energie) je brzdou rozvoja infraštruktúry na izolovaných trhoch. V posledných rokoch sa rámec TEN-E posilnil tým, že ciele pôvodne zamerané na prepojenie trhov sa rozšírili o zaistenie bezpečnosti a diverzifikácie dodávok a ciele týkajúce sa udržateľnosti. Plnenie programu je však aj naďalej najúčinnejšie v prípade najvýznamnejších projektov prepojenia, ktoré značnej miere poháňa ponuka. Vplyv TEN-E bol menej významný pri riešení nedávnych problémov týkajúcich sa strategických zámerov a cieľov v oblasti energetickej politiky EÚ. POSILňOVANIE KOORDINÁCIE A SPOLUPRÁCE V usmerneniach sa stanovil rámec na užšiu spoluprácu, vrátane prostredníctvom lepšej výmeny informácií a koordinácie medzi členskými štátmi. V tomto vykazovanom období sa iniciatíva TEN-E po prvýkrát využila na vymenovanie európskych koordinátorov a v septembri 2007 boli štyria koordinátori vymenovaní na štyri roky[12]. Koordinátori zohrávali úlohu sprostredkovateľov pri strategických cezhraničných projektoch s cieľom vyriešiť praktické ťažkosti, ktoré spôsobujú zdržanie týchto projektov. O dva roky neskôr dvaja z koordinátorov úspešne ukončili svoj mandát a dvaja sú stále činní. Koordinátori boli najefektívnejší, keď dokázali dať dokopy najvyšších predstaviteľov členských štátov, aby sa urovnali politické alebo administratívne problémy. To bolo možné vďaka ich nestrannosti a politickým skúsenostiam, jasnému mandátu, pevne stanovenému časového plánu a úzkej vzájomnej súčinnosti s Komisiou a členskými štátmi na najvyššej úrovni. Nevýhodou je riziko zámeny medzi príslušnou rolou koordinátorov a rolou Komisie, najmä ak sa ich mandát vzťahuje na projekty presahujúce hranice EÚ. Komisia súbežne prevzala na seba aktívnu rolu dať dohromady príslušné priamo zúčastnené strany s cieľom dosiahnuť konsenzus v otázke pokračovania politicky citlivých a komplexných regionálnych projektov. Patria medzi ne najmä Plán prepojenia pobaltského energetického trhu (BEMIP), južný koridor zahŕňajúci Nabucco i podpora regionálnym iniciatívam, medzi ktoré patrí Päťstranné fórum (plyn a elektrická energia) a nové Sedemstranné fórum (elektrická energia), ktoré je teraz podporované Nemeckom a Poľskom. Koordinácia medzi členskými štátmi a vnútroštátnymi regulačnými orgánmi sa stala dôležitejšou, pretože sa zintenzívňuje práca na dokončení úplne prepojenej európskej elektroenergetickej a plynárenskej siete. Zásah európskych koordinátorov umožnil riešiť niektoré nedostatky existujúceho rámca TEN-E. Ich práca viedla k významnému pokroku v príslušných projektoch, najmä keď projekty čelia jasne vymedzeným prekážkam a podieľa sa na nich niekoľko krajín a spoločností. Ukázalo sa, že pri uľahčovaní realizácie zložitých regionálnych projektov, do ktorých je zapojených niekoľko krajín a spoločností a ktoré si vyžadujú multisektorový prístup, Komisia zohráva zásadnú úlohu. POVOľOVACIE POSTUPY Z povahy veci vyplýva, že takmer všetky projekty TEN-E čelia počas svojej realizácie nejakým prekážkam. Tieto prekážky sa týkajú najmä finančných a technických obmedzení, konkrétnych problémov spojených s vybratým smerom a právnym a politickým rámcom. Jedna z najväčších prekážok však súvisí s povoľovacími postupmi. TEN-E nedáva právomoc riešiť tento problém. V usmerneniach iniciatívy TEN-E sa vyžaduje, aby členské štáty prijali všetky potrebné opatrenia na skrátenie oneskorenia projektov (najmä projektov európskeho záujmu) a súčasne dodržali postupy týkajúce sa životného prostredia. To sa v súlade so Zmluvou o energetickej charte vzťahuje aj na zúčastnené tretie krajiny. Nepredvídateľná dĺžka povoľovacích postupov, ktoré môžu niekedy trvať niekoľko rokov, dokonca aj desaťročí, je však rastúcim problémom. Vo vidieckych oblastiach sa táto situácia môže ešte zhoršiť v dôsledku environmentálnych požiadaviek a odporu verejnosti proti významným stavebným projektom. V prípade projektov zahŕňajúcich veľké vzdialenosti, čo je často prípad projektov TEN-E, sa problémy môžu znásobiť s každou obcou, regiónom a krajinou, ktorých sa projekt týka. Väčšina členských štátov, ak nie všetky, si uvedomuje tento problém a niektoré z nich ho už začali riešiť prostredníctvom nových vnútroštátnych právnych aktov, ktorých cieľom je zrýchliť alebo zjednodušiť povoľovacie postupy. Keďže tieto právne predpisy sú úplne nové, ich zraniteľnosť, pokiaľ ide o právne otázky a iné praktické problémy, sa zatiaľ nevyskúšala. Na zaistenie potrebnej podpory na vnútroštátnej úrovni môžu niektoré členské štáty vyhlásiť určité projekty za projekty vnútroštátneho záujmu. Tým je možné vyhnúť sa omeškaniam počas povoľovacieho postupu a môže sa zrýchliť realizácia projektov týkajúcich sa infraštruktúry. Tento postup sa vo všetkých členských krajinách zatiaľ neuplatnil a koordinácia cezhraničných projektov sa na širšej regionálnej alebo európskej úrovni často neuskutočňuje. Okrem toho usmernenia o TEN-E neobsahujú v súčasnosti mechanizmus, ktorým by sa zaistil súlad medzi európskymi a vnútroštátnymi prioritami v oblasti energetickej infraštruktúry. Existuje zreteľná potreba zosúladiť plánovacie a povoľovacie postupy v prípade projektov, ktoré zahŕňajú niekoľko jurisdikcií. V posledných dvoch rokoch sa dosiahol určitý pokrok v zjednodušovaní povoľovacích postupov v prípade významných projektov týkajúcich sa energetickej infraštruktúry v členských štátoch. Je však potrebné podniknúť kroky na úrovni EÚ, aby sa zaistila lepšia koordinácia a konzistentnosť. ZÁVERY A VYHLIADKY Iniciatíva TEN-E priaznivo prispela k uskutočneniu vybratých projektov, pretože ich politicky zviditeľnila a pomohla dosiahnuť pákový efekt finančných zdrojov z finančného trhu. K dosiahnutiu týchto výsledkov pomohla „značka TEN-E“, ktorú dostali projekty najvyššieho európskeho záujmu, a ustanovenie európskych koordinátorov. Európsky rámec energetickej politiky však v ostatných rokoch prešiel dramatickou zmenou, pretože sa vyžadovala dôkladná revízia koncepcie a odôvodnenia rámca TEN-E. Už v roku 2008 sa v zelenej knihe Európskej komisie o energetických sieťach preskúmala vhodnosť TEN-E pre splnenie cieľov 20-20-20 a cieľov týkajúcich sa bezpečnosti dodávok. V tejto zelenej knihe sa uvádza, že na riešenie rastúcich problémov s energetickou bezpečnosťou a investovaním do sietí v EÚ sa vyžaduje nový nástroj. Európska rada schválila tieto závery v marci 2009. V tejto správe sa tieto argumenty ďalej zdôvodňujú. Táto správa sa takisto zhoduje so závermi Európskej rady z marca 2009, v ktorých je Komisia vyzývaná, aby vytvorila nový nástroj pre energetickú bezpečnosť a infraštruktúru. V dohode o energetickej politike EÚ z roku 2007[13] sa stanovili ambiciózne ciele a záväzné plány týkajúce sa emisií skleníkových plynov[14] aj energie z obnoviteľných zdrojov[15] s cieľom bojovať proti zmene klímy, zlepšiť konkurencieschopnosť a zaručiť bezpečnosť dodávok energie pre európskych spotrebiteľov. Na splnenie týchto úloh, najmä pokiaľ ide o začlenenie obnoviteľných zdrojov energie do elektrizačnej siete, zmiernenie vyšších technologických rizík nízkouhlíkových technológií, integráciu európskych trhov s energiou, a na zaistenie bezpečnosti dodávok je potrebný primeraný rozvoj energetickej infraštruktúry. Regulačný rámec týkajúci sa plynárenskej a elektroenergetickej infraštruktúry sa značne rozvinul: 3. balík vnútorného trhu s energiou[16] bol schválený v lete 2009 a práve sa realizuje. Poskytuje nové nástroje na lepšiu spoluprácu medzi prevádzkovateľmi prenosových sústav a regulačnými orgánmi. Agentúra pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER) začne činnosť v roku 2011 s cieľom zaistiť koordináciu pravidiel o prístupe k sieťam a cezhraničnom investovaní. Európskej sieti prevádzkovateľov sústav na prepravu zemného plynu (ENTSO-G – European Network of Transmission System operators for gas) a prenos elektrickej energie (ENTSO-E) bola zadaná úloha, aby zaviedli do praxe integráciu trhu tým, že vyjadria európsky názor na prístup k sieti a na investície do sietí. Jednou z ich kľúčových úloh je vypracovať desaťročné plány rozvoja siete; prvý návrh týkajúci sa plynu bol uverejnený v decembri 2009 a návrh týkajúci sa elektrickej energie v marci 2010. V júli 2009, v nadväznosti na strategický prieskum energetickej politiky z novembra 2008 a výzvy Rady a Parlamentu umocnené plynovou krízou z januára 2009, Európska komisia navrhla nové nariadenie týkajúce sa opatrení na zaistenie bezpečnosti dodávok plynu . Hoci nariadenie kladie hlavný dôraz na vnútorný trh ako najlepšiu záruku bezpečnosti dodávok, stanovuje pre bezpečnosť dodávok spoločné normy – normu pre infraštruktúru (n-1) a normu týkajúcu sa dodávok pre chránených odberateľov. Takisto vyžaduje, aby sa do dvoch rokov od nadobudnutia účinnosti nariadenia (až na niekoľko výnimiek) zaviedli na všetkých prepojeniach spätné toky. Na stimulovanie oživenia hospodárstva rozdelil Európsky energetický program oživenia hospodárstva takmer 4 miliardy EUR s cieľom dosiahnuť pákový efekt súkromných finančných prostriedkov v projektoch plynárenskej a elektroenergetickej infraštruktúry, morskej veternej energie a zachytávania a ukladania uhlíka. Tento program obsahuje užitočné poznatky o výhodách väčšej spolupráce členských štátov a strategického zapojenia sa členských štátov na vysokej úrovni. Na pozadí týchto skutočností sa v rokoch 2007 – 2009 prejavili slabé stránky TEN-E. Program reagoval príliš pomaly na náročné úlohy, ktoré sa objavili v nedávnych rokoch, a je nedostatočne vybavený na riešenie rastúcich problémov, ktoré vyplynú z ambícií na obdobie do roku 2020 a 2050. Nové politické prostredie vytvára problém pre iniciatívu TEN-E, ktorá nemá zdroje ani flexibilitu, aby v plnej miere prispela k splneniu ambicióznych cieľov v oblasti energie a klímy. V priebehu roka 2010 bude Komisia skúmať potrebu nového nástroja, ktorý bude v plnej miere vyjadrovať význam infraštruktúry pre dosiahnutie politických cieľov. Na základe zistení tejto správy sa vynárajú nasledujúce priority, ktoré sa ďalej rozpracujú a rozanalyzujú v rámci novej revízie iniciatívy TEN-E a jej sprievodného posúdenia vplyvu. Po prvé, musia sa lepšie vymedziť strategické priority EÚ v oblasti energetickej infraštruktúry. Energetické siete sa musia zmodernizovať, aby Európa mohla splniť svoje ciele energetickej politiky, vrátane cieľov 20/20/20. Siete sa musia stať vo väčšom meradle celoeurópskymi s cieľom umožniť rozvoj a riadne fungovanie vnútorného trhu s energiou, posilniť bezpečnosť dodávok, ale takisto umožniť využívať aj nové technológie. Siete sa musia stať aj flexibilnými, aby sa umožnila rôznorodosť obnoviteľných zdrojov energií a decentralizovanejšia výroba elektrickej energie, a to pri súčasnom začlenení inteligentných energetických technológií, vrátane koncepcie celoeurópskej „supersiete“ pre elektrickú energiu a plyn, ako aj sietí na zachytávanie a ukladanie CO2 (CCS – carbon capture and storage). Bude sa musieť preskúmať aj vonkajší rozmer infraštruktúry a diverzifikácia dodávateľských trás a zdrojov, najmä v plynárenskom odvetví, ale pravdepodobne aj v prípade ropy. Po druhé, na vymedzenie projektu je potrebný nový prístup . Súčasná kategorizácia je zmätočná a neposkytuje jasný prehľad cieľov. Mohol by sa uskutočňovať prístup prijatý Komisiou v druhom strategickom prieskume energetickej politiky, pomocou ktorého sa spájajú projekty do regionálnej iniciatívy, ako napríklad južný koridor pre dovoz plynu z kaspickej oblasti alebo plán prepojenia Pobaltia. Na prijatie rozhodnutia o tom, aké by mali byť budúce priority európskej infraštruktúry, je potrebná dôkladná politická diskusia. Po tretie, musí sa lepšie využiť potenciál spolupráce medzi členskými štátmi zapojenými do jednotlivých projektov . To platí na úrovni plánovania aj na úrovni politickej koordinácie. Situácie, keď projekty európskeho záujmu nemajú prioritné postavenie v rámci štátu alebo keď všetky zapojené členské štáty rovnako nepodporujú tieto projekty, sú neudržateľné. Na urýchlenie realizácie by sa mala preskúmať možnosť ustanoviť jeden (ústredný) povoľovací orgán v rámci členského štátu, prinajmenšom v prípade cezhraničných projektov. Po štvrté, treba, aby dôrazná stratégia EÚ v oblasti infraštruktúry prilákala investície na úrovni zodpovedajúcej náročným úlohám . Financovanie investícií do sietí zo sadzieb platených užívateľmi sietí je v Európe ustálený prístup. Zostane to hlavnou črtou aj v budúcnosti. Môže však byť niekoľko prípadov, keď sa financovanie z verejných prostriedkov motivuje široko rozšírenými európskymi výhodami a zreteľne preukázanými zlyhaniami trhu, ktoré bránia realizácii investícií. Musí sa lepšie využívať existujúce financovanie dostupné v rámci iných nástrojov EÚ a koordinovať ich s opatreniami energetickej politiky. Komisia predkladá súbežne s touto správou aj prvé úvahy o budúcom energetickom akčnom pláne, ktorého jednou z hlavných priorít by mal byť rozvoj silnejšej a flexibilnejšej energetickej infraštruktúry, čo je úplne v súlade s politickými výzvami nášho veku. [1] Rozhodnutie č. 1364/2006/ES. [2] Rozhodnutie č. 96/391/ES. [3] Rozhodnutie č. 1229/2003/ES. [4] SEK(2010)xxx. [5] EÚ 2020 – Európska stratégia na zabezpečenie inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu, 3. marec 2010. [6] Zasadnutie Európskej rady v Bruseli 19. – 20. marca 2009, závery predsedníctva 7880/1/09. [7] KOM(2008)781. [8] KOM(2008)782. [9] Nariadenie (ES) č. 680/2007. [10] Nástroj európskeho susedstva a partnerstva [11] Susedský investičný fond [12] Pán Mario Monti, pán Josiaz van Aartsen, pán Georg Wilhelm Adamowitsch a Prof . Wladyslaw Mielczarski. Pozri výročné správy a ďalšie príslušné dokumenty od európskych koordinátorov na adrese: http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/tent_e/coordinators_en.htm. [13] KOM (2007) 1 schválené závermi Rady na jar 2007. [14] Smernica 2009/29/ES, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/87/ES s cieľom zlepšiť a rozšíriť schému Spoločenstva na obchodovanie s emisnými kvótami skleníkových plynov, rozhodnutie č. 406/2009/ES o úsilí členských štátov znížiť emisie skleníkových plynov s cieľom splniť záväzky Spoločenstva týkajúce sa zníženia emisií skleníkových plynov do roku 2020. [15] Smernica 2009/28/ES o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie („smernica o OZE“). [16] Smernice 2009/72 – 73/ES, nariadenia (ES) 713 – 714 – 715/2009.