[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 29.4.2009 KOM(2009) 205 v konečnom znení SPRÁVA O PRAKTICKOM FUNGOVANÍ METODIKY SYSTEMATICKÉHO A DÔSLEDNÉHO MONITOROVANIA DODRŽIAVANIA CHARTY ZÁKLADNÝCH PRÁV SPRÁVA O PRAKTICKOM FUNGOVANÍ METODIKY SYSTEMATICKÉHO A DÔSLEDNÉHO MONITOROVANIA DODRŽIAVANIA CHARTY ZÁKLADNÝCH PRÁV 1. ÚVOD Pri predstavení Oznámenia o metodike systematickej a prísnej kontroly dodržiavania Charty základných práv v roku 2005[1] predseda Komisie zdôraznil odhodlanie inštitúcie „ upevniť kultúru Základných práv v právnych predpisoch EÚ “. Táto metodika spolu s vytvorením skupiny komisárov pre základné práva, boj proti diskriminácii a rovnaké príležitosti v decembri 2004 bola jednou z vlajkových lodí tohto záväzku Komisie brať základné práva vážne. Vytvorením metodiky, ktorá bola pripravená tak, aby sa zabezpečilo, že útvary Komisie systematicky a dôkladne kontrolujú, aby sa všetky príslušné základné práva dodržiavali vo všetkých predkladaných návrhoch[2], sa v oznámení z roku 2005 zakotvili praktické prostriedky, aby sa úmysel zhodoval s konkrétnym uskutočňovaním. Komisia sa zaviazala, že v roku 2007 vypracuje posúdenie interného monitorovania. Toto je účel tejto správy, ktorej vypracovanie sa odsunulo s cieľom zohľadniť dva nové prvky: vznik Agentúry pre základné práva a revíziu usmernení Komisie na posudzovanie vplyvu z roku 2009. 2. OCHRANA ZÁKLADNÝCH PRÁV V PRAXI 2.1. Všeobecný prehľad Skúsenosti získané v priebehu rokov od prijatia oznámenia v roku 2005 dokazujú, že otázky súvisiace so základnými právami môžu vzniknúť v mnohých rôznorodých oblastiach. Na ukážku toho, o aké rôzne témy ide, možno spomenúť niekoľko príkladov. V nariadení REACH[3] povinnosť zdieľania údajov medzi zaregistrovanými vyvolala otázky v súvislosti s právom na majetok. Povinnosť sa považovala za prijateľnú, pretože bola nevyhnutná na ochranu životného prostredia a najmä určená na to, aby sa zabránilo opakovanému testovaniu na zvieratách. Tieto hľadiská sa zaznamenali v odôvodneniach nariadenia. V oblasti poľnohospodárskej politiky sa skúmala otázka udelenia povinnosti členským štátom, aby uverejnili zoznam príjemcov finančných prostriedkov v rámci rozvoja vidieka. Otvorila sa tým otázka ochrany údajov. Po preskúmaní pomocou skúšky nevyhnutnosti sa dospelo k záveru, že každý zásah do ochrany údajov bol opodstatnený na základe potreby zväčšiť transparentnosť opatrení Spoločenstva v oblasti rozvoja vidieka, posilniť riadne finančné hospodárenie s príslušnými verejnými fondmi a zabrániť narušeniu hospodárskej súťaže medzi príjemcami opatrení na rozvoj vidieka. Tieto hľadiská sa zaznamenali v odôvodneniach aktu Komisie[4]. Posledný príklad je z oblasti ciel. V rámci revízie Colného kódexu[5] vznikla otázka v súvislosti s priznaním práva prevádzkovateľov na vypočutie colnými orgánmi v konaniach, ktoré sa týkajú uplatňovania colných právnych predpisov. Dospelo sa k záveru, že takéto právo na vypočutie je povinnosťou vyplývajúcou z charty a dnes sa nachádza v článku 16 tohto kódexu. Čoraz väčší význam legislatívnej činnosti v oblasti spravodlivosti, slobody a bezpečnosti však nevyhnutne jasne upriamuje pozornosť na skutočnosť, že Spoločenstvo a Únia sa čoraz väčšmi dotýkajú oblastí, ktoré veľmi priamo otvárajú otázky súvisiace so základnými právami. V tejto oblasti, viac ako v ktorejkoľvek inej, sa od Komisie vyžaduje konfrontácia delikátnych a kontroverzných otázok, ktoré sa týkajú potreby a proporcionality možných obmedzení základných práv. Na základe typov záležitostí, ktoré patria do oblasti spravodlivosti, slobody a bezpečnosti – boj proti kriminalite, najmä terorizmu, prisťahovalecká a azylová politika, hraničná kontrola, ak spomenieme iba zopár z nich – nie je vôbec prekvapujúce, že táto politika sa nachádza na najvrchnejšej priečke v súvislosti s monitorovaním dodržiavania základných práv v legislatívnych návrhoch Komisie. Uvádzajúc, len ako príklad, prisťahovaleckú a azylovú politiku, zisťujeme, že niektoré delikátne otázky týkajúce sa dodržiavania základných práv sa objavujú vždy znova a znova – najčastejšou z nich je zákaz mučenia a neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestu (článok 4 charty), právo na slobodu a bezpečnosť (článok 6 charty), právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života (článok 7 charty), ochrana osobných údajov (článok 8 charty), právo na azyl (článok 18 charty), ochrana v prípade vysťahovania, vyhostenia alebo extradície (článok 19 charty), nediskriminácia (článok 21 charty), práva dieťaťa (článok 24 charty), právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces (článok 47 charty). 2.2. Prípadová štúdia – Azylový balík O mnohých z uvedených otázok sa uvažovalo v „azylovom balíku“[6], ktorý Komisia prijala v decembri 2008. Tento balík je zvlášť vhodnou „prípadovou štúdiou“, na ktorej možno vysvetliť, ako sa interné monitorovanie základných práv v Komisii uplatňuje v praxi. Pokiaľ ide o návrh, ktorým sa mení a dopĺňa smernica o podmienkach prijímania, najcitlivejšie otázky, ktoré vznikli v súvislosti s dodržiavaním základných práv, boli otázky zadržiavania žiadateľov o azyl, práva na účinné opravné prostriedky a práv dieťaťa. Pri preskúmaní týchto otázok bolo úsilie zamerané na zabezpečenie súladu nielen s Chartou základných práv, ale aj s príslušnými medzinárodnými normami, najmä s Európskym dohovorom o ľudských právach, Ženevským dohovorom a Dohovorom Spojených národov o právach dieťaťa. Pokiaľ ide o zadržiavanie, za základ v súvislosti s dodržiavaním základných práv sa považovalo východisko, aby sa návrhom znovu potvrdila zásada[7], podľa ktorej by sa osoba nemala zadržať výlučne preto, že je žiadateľom o medzinárodnú ochranu. Preto návrh stanovuje jasné parametre použitia zadržania odchylne od tejto zásady; v tomto ohľade návrh za svoj štandard preberá usmernenia Vysokého komisára Spojených národov pre utečencov (UNHCR) o uplatniteľných kritériách a normách týkajúcich sa zadržiavania žiadateľov o azyl a odporúčanie (2003) 5 výboru ministrov Rady Európy o opatreniach spočívajúcich v zadržaní žiadateľov o azyl. Na základe týchto textov sa v návrhu stanovuje, že zadržanie by sa malo používať iba vo výnimočných prípadoch a z obmedzeného množstva dôvodov tak, ako predpisujú usmernenia. Znovu, v súlade s usmerneniami UNHCR a odporúčaním Rady Európy, sa v návrhu zavádzajú aj podmienky zadržania s cieľom zabezpečiť rešpektovanie ľudskej dôstojnosti pri zaobchádzaní so zadržanými žiadateľmi o azyl, a najmä so zraniteľnými osobami. V tomto ohľade sa v návrhu v zásade stanovuje, že žiadatelia o azyl by sa nemali držať vo väzenských zariadeniach, ale v špecializovaných detenčných zariadeniach, v ktorých sa zohľadňuje aj hľadisko pohlavia zadržaných. S cieľom zabezpečiť dodržiavanie práva na účinné opravné prostriedky sa v návrhu zavádza viacero procesných záruk v súvislosti so zadržaním. A tak zadržanie môžu nariadiť iba súdne orgány; ak ho v naliehavých prípadoch nariadia správne orgány, musia ho do 72 hodín potvrdiť súdne orgány. Ďalej, zadržanie by malo trvať iba najkratší možný čas a najmä nie dlhšie, ako je potrebné na splnenie správnych postupov. Dôvody pre pretrvávanie zadržiavania musí pravidelne kontrolovať sudca. Zadržanému žiadateľovi o azyl sa musí poskytnúť aj prístup k právnej pomoci alebo zastúpeniu, ktoré musia byť zadarmo, ak si takáto osoba nemôže dovoliť príslušné náklady. Tieto ustanovenia majú zásadný význam pre zabezpečenie účinných opravných prostriedkov v prípadoch zadržania. Pokiaľ ide o práva dieťaťa, zámerom bolo zabezpečiť, aby boli najlepšie záujmy dieťaťa vždy základnou zásadou. Pokiaľ ide o možné zadržanie maloletých, v návrhu sa jasne poukazuje na prvky, ktoré musia byť základom posúdenia najlepších záujmov dieťaťa v tejto oblasti. Okrem toho, s cieľom dodržať článok 37 Dohovoru o právach dieťaťa sa v návrhu stanovuje, že zadržanie maloletého by sa malo využívať iba ako opatrenie poslednej inštancie a na najkratšie primerané obdobie. Napokon, je zakázané zadržiavať maloletých bez sprievodu. Návrh zmeniť a doplniť Dublinské nariadenie otvoril otázky aj vo vzťahu k zadržaniu, účinným opravným prostriedkom a právam dieťaťa. Uplatnili sa riešenia podobné tým v návrhu smernice o podmienkach prijímania. Pokiaľ ide o zadržanie, pozornosť si zaslúži jedna otázka, ktorá odráža osobitosti Dublinského systému, konkrétne zadržanie žiadateľa o azyl pred presunom do iného členského štátu podľa Dublinského postupu. V návrhu sa stanovuje, že zadržanie sa môže uskutočniť vtedy, ak existuje riziko úteku osoby a po oznámení rozhodnutí o presune. Táto otázka si vyžadovala posúdenie nevyhnutnosti a primeranosti. Stanovili sa jasné parametre v súvislosti s tým, kedy je vhodné použiť túto možnosť. Patrí k nim aj parameter, že rozhodnutie o zadržaní sa zakladá na samostatnom posúdení každého prípadu a že sa musí preskúmať možnosť alternatívnych, menej násilných opatrení, napríklad pravidelné hlásenie sa orgánom, zloženie finančnej záruky alebo povinnosť zdržiavať sa na určenom mieste. Ďalej, pokiaľ ide o rozhodnutie o zadržaní, zabezpečené sú procesné záruky v zmysle odôvodneného rozhodnutia a účinných opravných prostriedkov pred sudcom. Okrem toho sa posilnilo aj právo na zlúčenie rodiny. Návrh tak zaväzuje k znovuzlúčeniu závislých rodinných príslušníkov a rozširuje definíciu „rodinných príslušníkov“ v súvislosti s maloletými, aby sa zabezpečila lepšia ochrana „najlepších záujmov dieťaťa“. Navyše, žiadatelia o azyl sa zlúčia s rodinnými príslušníkmi, ktorým bola udelená doplnková ochrana. Hlavné obavy v súvislosti s dodržiavaním základných práv, ktorým sa venoval návrh na zmenu a doplnenie nariadenia Eurodac, boli zamerané na ochranu údajov. V tomto smere je návrh zameraný na zabezpečenie lepšieho riadenia vymazávania údajov zo systému a účinnejšieho monitorovania prístupu vnútroštátnych orgánov k údajom systému EURODAC Komisiou a Európskym dozorným úradníkom pre kontrolu údajov. Skúsenosti s azylovým balíkom dokazujú, že metodika monitorovania dodržiavania základných práv zahŕňa nielen procesný, ale aj hmotno-právny prvok. Metodika nie je sama osebe cieľom. Dodržiavanie základných práv nie je jednoducho iba mechanizmus alebo procesná povinnosť; je to hmotno-právna povinnosť. Keďže Komisia zdôraznila dodržiavanie základných práv, prijala tým záväzok rešpektovania hmotno-právnych prvkov. V súvislosti so základnými právami platí, že Únia musí byť vo svojej legislatívnej činnosti bezúhonná. V azylovom balíku sa Komisia pokúsila prijať hmotno-právne záväzky; pokúsila sa zabezpečiť, aby východiskom bolo potvrdenie príslušného základného práva, a ďalej, aby akékoľvek možné obmedzenie podliehalo nielen skúške nevyhnutnosti a primeranosti, ale bolo aj sprevádzané zárukami, najmä v podobe postupov a súdneho preskúmania. 2.3. Zhrnutie Skúsenosti v priebehu rokov po prijatí oznámenia v roku 2005 dokázali, že Komisia musela vykonať náročné posúdenia nevyhnutnosti a primeranosti a že metodika sa musela konfrontovať s delikátnymi otázkami, či dosiahnuté riešenia spĺňajú požadované normy stanovené judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva („štrasburského súdu“) a Súdneho dvora Európskych spoločenstiev („Súdneho dvora“). Komisia verí, že jej návrhy splnili normy nevyhnutnosti a primeranosti; jej záväzok voči kultúre dodržiavania základných práv je skutočný a podstatný. Nakoniec treba poznamenať, vo vzťahu ku kvantitatívnej aj kvalitatívnej analýze monitorovania dodržiavania základných práv, že kladné výsledky takéhoto monitorovania zostávajú často neznáme pre vonkajšie publikum, a to preto, lebo vďaka vykonávaniu monitorovania sa v tomto smere odstránili všetky problémy. Príklad možno uviesť z oblasti azylovej politiky. V smernici o konaniach sa poskytol právny základ na vytvorenie zoznamu tretích krajín, ktoré sa považovali za bezpečné na účely preskúmania žiadosti o azyl. Po uplatnení tejto metodiky sa dospelo k záveru, že takýto zoznam by vyvolal vážne obavy podľa porovnania so zásadou „nevyhostenia“ podľa Ženevského dohovoru aj podľa článku 3 Európskeho dohovoru o ľudských právach. Komisia preto považovala za nevhodné predložiť návrh v tomto zmysle.[8] 3. ZLEPšENIE MONITOROVACIEHO MECHANIZMU 3.1. Posúdenie vplyvu Usmernenia Komisie o posúdení vplyvu prešli nedávno procesom revízie[9], ktorý zahŕňal aj verejnú konzultáciu. Jedna otázka, ktorá sa objavila vo viacerých príspevkoch do konzultácie a skutočne bola uvedená aj vo Voggenhuberovej správe[10], bola väčšia viditeľnosť základných práv v rámci procesu posudzovania vplyvu. V reakcii na to sa revidovaná verzia usmernení o posúdení vplyvu snažila zdôrazniť jasnejšie ako vo verzii z roku 2005 na jednej strane to, že zabezpečenie dodržiavania základných práv podľa definície v charte je prvoradý cieľ Únie, a na druhej strane, že základné práva vytvárajú obmedzenia pre činnosť Únie. V usmerneniach sa ďalej osobitne pripomína, že určité základné práva sú absolútne a nemôžu sa obmedzovať a ostatné sa môžu obmedzovať iba po dokázaní nevyhnutnosti a primeranosti. V tomto ohľade to umožňuje jasne vyjadriť obmedzenia v oblasti politických možností. Nakoniec, usmernenia obsahujú zoznam všetkých základných práv zakotvených v charte. Umožní sa tak priama súvzťažnosť medzi chartou a otázkami v troch kategóriách vplyvu – kategóriách hospodárskeho, sociálneho a ekologického vplyvu. Táto súvzťažnosť poslúži na zdôraznenie, že otázky majú skutočnú podstatu a sú spojené s konkrétnymi právami. Vo Voggenhuberovej správe sa od Komisie požadovalo, aby v rámci usmernení o posúdení vplyvu uviedla okrem uvedených troch existujúcich kategórií aj samostatnú časť o vplyvoch na základné práva. Komisia v oznámení z roku 2005 vysvetlila svoju pozíciu vo vzťahu k zachovaniu týchto troch kategórií. Ako sa zdôrazňuje v odsekoch 12 až 15 oznámenia, základný dôvod, ktorý nabáda k určitej opatrnosti v súvislosti s tým, ako sa pristupuje k otázkam základných práv v rámci procesu posudzovania vplyvu, je ten, že posúdenie vplyvu nefunguje, ani nemôže fungovať ako kontrola základných práv. Nemôže nahradiť zákonnú kontrolu. V konečnom dôsledku sa môže kontrola základných práv vykonávať iba prostredníctvom zákonného posúdenia založeného na konkrétnom texte legislatívneho návrhu. Avšak aj keď nie je samo osebe právnou kontrolou dodržiavania základných práv, Komisia uznáva, že posúdenie vplyvu môže vykonať určitú základnú prípravnú prácu pre kontrolu legislatívnych návrhov vo vzťahu k základným právam. Malo by slúžiť na identifikáciu práv, ktorých sa v zmysle charty potenciálne týka, alebo ktoré potenciálne ovplyvňuje príslušná iniciatíva; a následne pri identifikácii možností konať sa musí v posúdení vplyvu uviesť stupeň zasahovania do práva[11] a nevyhnutnosť takéhoto zasahovania v zmysle možností konať a politických cieľov, ktoré sa majú dosiahnuť. Posúdenie vplyvu takýmto spôsobom poskytne analýzu pre neskoršiu právnu kontrolu a práve táto právna kontrola konkrétneho textu preskúma, či je zasahovanie prípustné v zmysle nevyhnutnosti a primeranosti, noriem stanovených v judikatúre štrasburského súdu a Súdneho dvora pri preskúmaní zákonnosti obmedzení základných práv. Aj keď sa v rámci usmernení o posúdení vplyvu nevytvorila osobitná kategória pre vplyvy na základné práva (hoci Voggenhuberova správa sa k tomu priklonila), Komisia zabezpečila v revidovaných usmerneniach väčšiu viditeľnosť otázok základných práv a vplyvov na ne. Táto väčšia viditeľnosť viac podnieti a následne posilní zohľadnenie základných práv v skorom štádiu tvorby politiky Komisie. Ďalšia vec, na ktorú sa upriamila pozornosť vo Voggenhuberovej správe, boli opatrenia prijaté v rámci komitológie. Ako sa uvádza v odseku 16 oznámenia z roku 2005, Komisia si uvedomovala, že akty, ktoré prijíma v rámci komitológie by mohli mať vplyv aj na základné práva, a jeden z vyššie uvedených príkladov kontroly základných práv v praxi sa naozaj týkal komitologického aktu[12]. Komisia si je však vedomá aj toho, že ide o oblasť, v ktorej sa zohľadňovanie základných práv musí lepšie upraviť. V revidovaných usmerneniach, na rozdiel od predchádzajúcej verzie, sa komitologické akty osobitne spomínajú a zdôrazňuje sa potreba dôkladného posúdenia vplyvu. Pomôže to zabezpečiť, aby komitologické opatrenia, ktoré majú významný vplyv, vrátane vplyvu na základné práva, boli odteraz predmetom kontroly v skorom štádiu, a tak sa nemohli vyhnúť monitorovaniu podľa uvedenej metodiky. 3.2. Dôvodová správa a odôvodnenia Azylový balík predstavuje príklad lepšieho zacielenia odôvodnení v zmysle konkrétneho riešenia otázok práv, ktorých sa návrh priamo dotýka. Tento príklad sa stane normou[13]; vypracovanie odôvodnení musí byť lepšie zacielené, aby sa presne určilo, na ktoré práva má príslušný návrh vplyv a ako riešenia uvedené v návrhu prispievajú k dodržiavaniu povinností v oblasti základných práv. Konkrétnejšie odôvodnenie v tomto zmysle by lepšie poslúžilo na preukázanie dodržiavania základných práv. V praxi z toho vyplýva, že Komisia bude viac selektívna v súvislosti so zahrnutím odôvodnení týkajúcich sa charty do svojich legislatívnych návrhov. Takéto odôvodnenia sa zahrnú vtedy, ak bude mať návrh vážne dôsledky na základné práva. V takýchto prípadoch by malo byť uvedené nielen „štandardné“ odôvodnenie, ktoré potvrdzuje súlad s chartou, ale aj samostatné a špecifické odôvodnenia týkajúce sa jednotlivých práv. Dôvodové správy k návrhom v azylovom balíku tiež predstavujú špecifické vysvetlenia vplyvov návrhov na základné práva a tým dokazujú, akým spôsobom sa dosiahlo dodržiavanie základných práv. Oznámenie z roku 2005 skutočne zabezpečilo, že vždy keď legislatívny návrh obsahoval odôvodnenie podľa charty, dôvodová správa obsahovala časť zodpovedajúcu tomuto odôvodneniu, v ktorej sa zhrnuli dôvody, na základe ktorých sa dospelo k záveru, že návrh je zlučiteľný so základnými právami. Riešenie zlučiteľnosti so základnými právami ako osobitná kapitola v dôvodovej správe možno nebolo až také konzistentné, ako sa predpokladalo v oznámení z roku 2005[14]. Teraz sa však stane normou, že ak legislatívny návrh skutočne má vplyv na základné práva, o čom svedčia aj jeho odôvodnenia, dôvodová správa musí obsahovať časť, v ktorej sa výstižne odôvodní, akým spôsobom boli dodržané povinnosti súvisiace so základnými právami. 3.3. Agentúra pre základné práva Dňa 1. marca 2007 oficiálne začala svoju činnosť vykonávať Agentúra pre základné práva. Komisia je rozhodnutá využiť expertízu agentúry na podporu a skutočné posilnenie metodiky. Dá sa to dosiahnuť viacerými spôsobmi. Správy a prieskumy agentúry by sa mohli použiť ako podkladové materiály pri príprave iniciatív a akcií Komisie. Tak je tomu už dnes. V súčasnosti napríklad agentúra pracuje na štúdii o vplyve na základe smernice o rasovej rovnosti[15], ktorá bude prínosom k správe Komisie o uplatňovaní tejto smernice. Štúdia o podpore práv nezákonných prisťahovalcov v dobrovoľných a nedobrovoľných konaniach o návrate bude v roku 2009 prínosom pre hladké vykonávanie smernice o návrate osôb[16]. Agentúra by mala byť prizvaná aj k účasti na konzultačnom procese, ktorý sa bežne začína v súvislosti s možnými novými iniciatívami (zelené knihy, oznámenia, dotazníky atď.). Nedávno sa napríklad uskutočnila konzultácia s touto agentúrou o budúcich prioritách v oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti v súvislosti s prípravou ďalšieho viacročného programu v tejto oblasti. Komisia[17] môže požiadať agentúru, aby vykonala výskum, výskumné štúdie alebo sformulovala stanoviská na konkrétne témy. Komisia už využila túto výhodu a vyžiadala si od agentúry štúdiu o ukazovateľoch na vykonávanie práv dieťaťa. Použije sa ako podkladový materiál pre stratégiu o právach dieťaťa, ktorej predloženie Komisia naplánovala na rok 2010. Takýmito rôznymi spôsobmi môže Komisia naozaj využiť expertízu agentúry a zároveň rešpektovať parametre vzťahu medzi ňou a Komisiou. V tomto ohľade treba pripomenúť, že kontrola súladu návrhov so základnými právami nepatrí do mandátu agentúry. 3.4. Monitorovanie počas legislatívneho procesu V oznámení z roku 2005 sa zdôraznila zodpovednosť Komisie za ochranu noriem základných práv stanovených v jej návrhu, počas legislatívneho procesu. Na tento účel sa v oznámení uviedlo, že ako poslednú inštanciu si Komisia vyhradzuje právo začať konanie o zrušenie aktu, ktorý sa považuje za nezlučiteľný so základnými právami. Voggenhuberova správa dôrazne podporila začatie konanie o zrušenie pri porušení základných práv; navyše zdôraznila právo Komisie odvolať svoj návrh, ak sa počas legislatívneho procesu vykonajú zmeny, ktorými sa porušia základné práva. Komisia uznáva svoje povinnosti v tomto ohľade, no zároveň musí zdôrazniť sprievodné povinnosti spolutvorcov právnych predpisov. Sú rovnako viazané povinnosťou dodržiavať základné práva. Počas legislatívneho procesu bude Komisia dôrazne brániť svoje postavenie vzhľadom na normy základných práv svojho návrhu a rovnako dôrazne bude vyjadrovať spolutvorcom právnych predpisov svoj nesúhlas, ak by sa pokúšali tieto normy znížiť. Komisia na tieto účely použije všetky dostupné prostriedky, vrátane požiadavky jednomyseľného prijatia aktu. Ako Komisia naznačila už v oznámení z roku 2005, je pripravená ako poslednú inštanciu využiť aj zrušenie aktu: zo strategického hľadiska by bolo najlepšie využiť zrušenie aktu vtedy, ak zákonodarný orgán vykonal konkrétne zmeny a doplnenia návrhu Komisie, o ktorých sa Komisia nazdáva, že jasne porušujú základné práva. V prípade takýchto konkrétnych zmien a doplnení, ak je možné oddeliť ich od ostatných častí právneho nástroja, je lepším východiskom zrušenie aktu. Ustanovenia, ktoré spôsobujú porušenie, sa môžu vyčleniť, pričom zároveň sa môžu ponechať ostatné ustanovenia legislatívneho aktu, ktoré môžu predstavovať významný pokrok, ktorého by sa Komisia nechcela vzdať. Ak sa na druhej strane zákonodarný orgán podstatne odchýlil od návrhu Komisie v súvislosti s ochranou základných práv tak, že sa ťažisko návrhu, pokiaľ ide o túto ochranu, posunulo, vhodnejšou možnosťou by mohlo byť stiahnutie návrhu. Dlhodobá pozícia Komisie spočíva v tom, že jej právo iniciatívy zároveň predpokladá aj právo stiahnuť svoj návrh a toto v prípade, keď zmeny a doplnenia návrhu Komisie vykonané zákonodarným orgánom vedú k zjavnej nezákonnosti alebo k vážnemu narušeniu návrhu Komisie. 4. ZÁVER Skúsenosti od roku 2005 dokázali, že metodika je dobre koncipovaná, pokiaľ ide o sledovaný cieľ, no jej uplatnenie v praxi sa musí posilniť. Prvky načrtnuté v tejto správe, revízia usmernení posúdenia vplyvu, lepšie zacielenie odôvodnení a využitie agentúry, to všetko plní svoju úlohu v zlepšovaní uplatnenia metodiky. Avšak hádam najdôležitejší prvok, ktorý treba zlepšiť, je ľudský faktor. Je potrebné podporovať zohľadňovanie základných práv v útvaroch Komisie pri vytváraní návrhov a iniciatív a pestovať „kultúru základných práv“ už od najskorších štádií vzniku návrhu Komisie. Napokon, záväzok dodržiavať základné práva musí byť spoločným cieľom všetkých inštitúcií zapojených do legislatívneho procesu. [1] KOM(2005)172 v konečnom znení z 27.4.2005. [2] Oznámenie z roku 2005 a táto správa sa zaoberajú dodržiavaním charty; avšak Komisia musí zabezpečiť, aby jej návrhy boli v súlade nielen s chartou a Európskym dohovorom o ľudských právach, ale aj s dohovormi Spojených národov o ľudských právach, ktoré ratifikovali všetky členské štáty. [3] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES. [4] Odôvodnenie 42 nariadenia Komisie (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV). [5] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 z 23. apríla 2008, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva. [6] Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl KOM/2008/0815 v konečnom znení / 2 („smernica o podmienkach prijímania“). Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov KOM/2008/0820 v konečnom znení / 2 – („Dublinské nariadenie“) Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktoré sa týka zriadenia systému „Eurodac“ na porovnávanie odtlačkov prstov pre účinné uplatňovanie nariadenia (ES) č. […/…] [ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov] KOM/2008/0825 v konečnom znení („nariadenie Eurodac“). [7] Stanovené už v smernici Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca („smernica o konaniach“). [8] Súdny dvor následne dospel k záveru, že právny základ poskytnutý v smernici je nezlučiteľný so Zmluvou, pozri rozsudok zo 6. mája 2008 vo veci C-133/06 Parlament v Rada. [9] Nové usmernenia boli prijaté 28. januára 2009 a sú dostupné na stránke: (http://ec.europa.eu/governance/impact/docs_en.htm). [10] Voggenhuberova správa Európskeho parlamentu z 12.2.2007 o dodržiavaní Charty základných práv v legislatívnych návrhoch Komisie. [11] Rozumie sa, že určité práva, napríklad zákaz mučenia, sú absolútne a nemôžu sa obmedzovať. [12] Nariadenie Komisie (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra 2006 uvedené skôr v poznámke pod čiarou 3. [13] Aj túto otázku konkrétne otvorila Voggenhuberova správa. [14] Odsek 23. [15] Smernica Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa vykonáva zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na ich rasový alebo etnický pôvod. [16] Smernica 2008/115/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území. [17] A aj Parlament a Rada.