[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 13.07.2006

KOM(2006) 376 konečné znenie

OZNÁMENIE KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU

Spájanie Afriky: Partnerstvo medzi EÚ a Afrikou v oblasti infraštruktúry {SEK(2006) 896} {SEC(2006) 983}

OBSAH

1. Urýchlenie rozvoja Afriky riešením výziev v oblasti infraštruktúry 3

1.1. Rozvojové výzvy 3

1.2. Neustávajúce úsilie Afriky 4

1.3. Afrika musí investovať viac do infraštruktúry 5

1.4. Zvyšovanie investícií do infraštruktúry si vyžaduje zlepšenia v oblasti systémov a inštitúcií, ktoré by zabezpečovali ich udržateľnosť. 5

2. Kontinentálna a regionálna vízia Afriky 6

2.1. Africká únia – privilegovaný partner 6

2.2. NEPAD – Krátkodobý akčný plán v oblasti infraštruktúry (i-STAP) 6

2.3. Dosiahnutie cieľov NEPAD v oblasti infraštruktúry znamená robiť veci rôzne 6

3. Iniciatíva Európskej únie: Partnerstvo medzi EÚ a Afrikou v oblasti infraštruktúry 7

3.1. Ciele 7

3.2. Rozsah pôsobnosti 7

3.3. Európa priniese vedomosti a skúsenosti z jej transeurópskych sietí 8

4. Partnerstvo v praxi 8

4.1. Inštitucionálne operácie 8

4.2. Nástroje implementácie 9

4.3. Operácie 11

4.4. Koordinácia s členskými štátmi EÚ, iné medzinárodné orgány a iniciatívy 12

4.5. Stratégia udržateľného partnerstva 13

PRÍLOHA 14

OZNÁMENIE KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU

Spájanie Afriky: Partnerstvo medzi EÚ a Afrikou v oblasti infraštruktúry

Európska rada dospela pri vymedzovaní svojej stratégie pre Afriku k záveru, že rýchly, udržateľný a široko etablovaný rast je základom rozvoja a boja proti chudobe[1]. Jedným z hlavných opatrení na podporu tejto stratégie Rady je vytvorenie partnerstva medzi EÚ a Afrikou v oblasti infraštruktúry. Partnerstvo, ktoré sa bude zakladať na spoločnom úsilí EÚ, je odpoveďou na rozvojové ciele Africkej únie a jej Nového partnerstva pre rozvoj Afriky (New Partnership for Africa’s Development, NEPAD). Jeho cieľom je podstatné zvyšovanie investícií EÚ do africkej infraštruktúry a dopravných, energetických a vodohospodárskych služieb, ako aj informačných a komunikačných technológií (IKT). Príslušné služby a právny rámec prispejú zlepšovaním infraštruktúry k udržateľnému hospodárskemu rastu, podporia konkurencieschopný obchod a regionálnu integráciu, vytvoria pracovné miesta a slušné pracovné podmienky a znížia chudobu. Dosiahnutie týchto cieľov závisí takisto od trvalého úsilia v oblasti upevňovania mieru a bezpečnosti a zlepšovania správy v Afrike.

1. URÝCHLENIE ROZVOJA AFRIKY RIEšENÍM VÝZIEV V OBLASTI INFRAšTRUKTÚRY

Podľa výsledkov výskumu v Európe a Afrike môže riešenie výziev v oblasti infraštruktúry a príslušných služieb účinne prispieť k dosiahnutiu a udržaniu 7 % miery rastu, ktorá je potrebná na uskutočnenie miléniových rozvojových cieľov (Millennium Development Goals, MDG)[2]. Cieľom partnerstva je čeliť týmto výzvam.

1.1. Rozvojové výzvy

Stimulácia udržateľného hospodárskeho rastu: Investičné aktivity afrických investorov v Afrike a prilákanie priamych zahraničných investorov závisia vo veľkej miere od spoľahlivej infraštruktúry a poskytovaných služieb. Vyžadujú si stabilné, bezpečné a dobre spravované hospodárske prostredie. Podľa niektorých odhadov by zvýšenie investícií v oblasti infraštruktúry o jedno percento mohlo znamenať zvýšenie HDP o jedno percento[3].

Podporovanie konkurencieschopného obchodu: Afrika potrebuje efektívny dopravný a komunikačný systém, aby dostala svoj tovar na vnútroštátne, regionálne a medzinárodné trhy. Preprava tovaru v Afrike je náročnejšia a stojí takmer dvakrát toľko ako v iných rozvojových regiónoch, najmä vo vnútrozemí. Reformy politického a právneho rámca v oblasti obchodu, dopravy a IKT, ako aj budovanie kapacít materiálnej infraštruktúry môžu podstatne znížiť náklady na prepravu a zvýšiť jej objem.

Podporovanie regionálnej integrácie: Afrika musí rozšíriť svoj obchod. Vyžaduje si to, aby vyvinula úsilie o integráciu v rámci koherentných regionálnych dohôd o obchode a zosúladenie politiky v oblasti infraštruktúry a právnych rámcov. Dobrá komunikácia a využívanie e-technológií môžu tento proces urýchliť.

Účinne prispievať k dosahovaniu MDG: Viac ako 300 miliónov ľudí – približne 42 % africkej populácie – v súčasnosti naďalej nemá prístup k bezpečnej pitnej vode. Podobne nemá 60 % populácie sanitárne zariadenia. Prístup k elektrickej energii má menej ako 20 % africkej populácie, racionalizácia a výpadky prúdu patria ku každonennému životu. Tieto pomery obmedzujú vytváranie pracovných príležitostí a priemyselné investície a prekážajú výrobe konkurencieschopného tovaru a služieb. Prístup k bezpečnej pitnej vode, moderným energetickým službám, sanitárne zariadenia a vyššia hygiena sú predpokladom dosiahnutia všetkých MDG.

1.2. Neustávajúce úsilie Afriky

V priebehu deväťdesiatych rokov prijali mnohé africké krajiny nové politické stratégie v oblasti infraštruktúry, ktoré viedli k rozsiahlym inštitucionálnym a finančným reformám zameraným na vybudovanie udržateľnej infraštruktúry. Dosiahol sa pokrok, ale naďalej je toho veľa, čo treba urobiť, vrátane zlepšenia správy a regionálnej integrácie.

Dopravné systémy majú síce naďalej svoje slabé stránky, ale pomaly sa zlepšujú: cestná doprava predstavuje 90 % medzimestskej dopravy, ale dopravné spojenia a služby sú neadekvátne. Pokrytie železničnou sieťou je slabé a spojenie sietí malé. Mnohé morské prístavy nedokážu ponúknuť konkurencieschopné služby a vnútrozemské vodné cesty sú slabo integrované do dopravných sietí. Letecká doprava ešte neprofitovala v plnom rozsahu z prijatia rozhodnutia Yamoussoukro v roku 1999. Cestné podmienky sa zlepšujú v oblastiach, kde boli implementované ustanovenia politického programu subsaharskej Afriky v oblasti dopravy (Sub-Saharan African Transport Policy Programme, SSATP). Efektívnosť železničných tratí a prístavov sa postupne zvyšuje v oblasti, kde bolo poskytovanie služieb zverené súkromnému sektoru. Doprava je i naďalej veľmi drahá, oveľa drahšia ako v iných rozvojových regionóch, a to v priemere 14 % celkovej výšky všetkých vývozov, zatiaľ čo táto priemerná výška prestavuje pre všetky rozvojové krajiny 8,6 %. A ešte drahšia je doprava v mnohých vnútrozemských krajinách – Malawi (56 %), Čad (52 %) a Rwanda (48 %)[4].

Veľký, ale neefektívne využívaný energetický potenciál: Väčšina fosílneho paliva sa vyváža. Obnoviteľné zdroje sa takmer nevyužívajú, resp. sa nevyužívajú udržateľným spôsobom, a len 7 % potenciálu vodnej energie v Afrike sa transformuje na elektrickú energiu. Združovaním a spájaním zdrojov energie sa rieši problém nespoľahlivých a nákladných služieb. Zvýšená spolupráca a obchod v oblasti energetiky na vnútroštátnej a cezhraničnej úrovni sú základom zlepšovania spoľahlivosti, cenovej dostupnosti a prístupu.

Vodné zdroje sa rozdeľujú nerovnako a nepravidelné zrážky sťažujú zabezpečenie rovnoprávneho prístupu k vodným zdrojom: Mnohé africké krajiny sú vystavené rozsiahlym sezónnym fluktuáciam zrážok a periodickým cyklom sucha a záplav, ktoré obmedzujú výrobu potravy, ochranu ekosystému a hospodársky rozvoj, najmä medzi chudobnými. Cezhraničné povodia sa musia spravovať spoločne, aby sa zabezpečila ochrana a spravodlivé rozdeľovanie zdrojov – ide o prioritu Africkej rady ministrov pre vodu v ich úsilí o uskutočnenie africkej vízie o vode do roku 2025. Zlepšenie cenovej dostupnosti a prístupu k vodohospodárskym službám na úrovni krajiny si vyžaduje stabilné a bezpečné finančné a správne prostredie.

Afrika sa rýchlo rozvíja v oblasti komunikačných technológií, hoci prístup k službám nemajú i naďalej všetci: Pripojenie cez pevnú telefónnu linku je stále najnižšie na svete, hoci sa počet pevných telefonných liniek postupne zvyšuje. Bolo však prekonané rýchlym rastom mobilných telefonných služieb[5]. Vidiek i naďalej zaostáva za mestami. Digitálna priepasť – najväčšia na svete – sa postupne zmenšuje, pretože regionálne hospodárske spoločenstva (Regional Economic Communities, REC) a krajiny zosúlaďujú svoje politické stratégie a nariadenia v oblasti komunikácií, ale nedostatočná právna reforma by mohla zapríčiniť, že africké telekomunikačné služby budú najdrahšie na svete.

1.3. Afrika musí investovať viac do infraštruktúry

V deväťdesiatych rokoch výrazne znížili africké vlády a partneri v oblasti rozvoja svoj podiel na finančných prostriedkoch určených na infraštruktúru. Verejné výdavky sa znížili pod 4 % HDP, ktoré sú potrebné na údržbu a prevádzkovanie infraštruktúry, nehovoriac o ďalších investíciách vo výške 5 % HDP, ktoré sú potrebné na jej rozvoj. Znamená to, že Afrika potrebuje ďalších 20 miliárd dolárov ročne na udržanie rastu 7 %.

Podpora hospodárskej infraštruktúry a služieb zo strany členských štátov EÚ sa v posledných desiatich rokoch znížila, a to hlavne v oblasti dopravy a čiastočne v oblasti energie. Podiel prostriedkov pridelených v rámci celkovej oficiálnej rozvojovej pomoci klesol z 19 % v rokoch 1985 – 1994 na 11 % v rokoch 1995 – 2004[6]. V priebehu posledných desiatich rokov udržalo ES úroveň finančnej podpory pre dopravu v subsaharskej Afrike. V súčasnosti predstavuje 2 500 miliónov EUR v rámci 9. ERF. Po svetovom samite o udržateľnom rozvoji v roku 2002 sa vďaka vodohospodárskym a energetickým facilitám zvýšili prostriedky na vodu zo 475 miliónov EUR na 975 miliónov EUR a prostriedky na energiu na 230 miliónov EUR. Pomoc ES (ERF) na infraštruktúru v subsaharskej Afrike sa zvýši na 3 750 miliónov EUR, čo zodpovedá 25 % 9. ERF. Rozpočtová pomoc ES na infraštruktúru pre severnú Afriku sa zvýši na 382,9 miliónov eur v období 2003 – 2005 (pozri tabuľku v prílohe).

Ďalšie príspevky pre oba subregióny Afriky z rozpočtu ERF a EÚ budú v neskoršom štádiu predmetom programovania v rámci ich príslušných finančných rámcov

1.4. Zvyšovanie investícií do infraštruktúry si vyžaduje zlepšenia v oblasti systémov a inštitúcií, ktoré by zabezpečovali ich udržateľnosť.

1.4.1. Získané skúsenosti

Súčasné hodnotenia v sektoroch, na ktoré sa vzťahuje toto oznámenie, ukazujú, že politika a stratégia ES zohrávali dôležitú úlohu pri zlepšovaní údržby, ktorá je dôležitým prvkom sektorového prístupu ES. Je však potrebné urobiť ešte viac, aby sa zabezpečila udržateľnosť. Zlepšenie hlavných cestných sietí a námorných prístavov malo pozitívny vplyv na rozvoj obchodu a regionálnu hospodársku integráciu. Pokrok v prístupe k bezpečnej pitnej vode a sanitárnym zariadeniam zlepšil životné podmienky ľudí. Všetky získané skúsenosti potvrdzujú sektorový postup v politike ES. Vďaka tomuto postupu viedla koordinácia Komisie s africkými vládami a inými darcami k podstatnému pokroku, ktorý bude i naďalej pokračovať. Hodnotenie energetického sektoru prebieha.

1.4.2 Perspektívy do budúcnosti

Africké hospodárstva budú profitovať len vtedy, ak sa zabezpečí udržateľnosť služieb poskytovaných v rámci zlepšenej infraštruktúry. Mnohé africké krajiny sa zaoberajú otázkami udržateľnosti – makro-ekonomickou dostupnosťou, bezpečným a dostatočným financovaním údržby, „komerčne“ spravovanými inštitúciami a subjektmi s kompetentným a dostatočne zastúpeným personálom, vedecky spoľahlivými údajmi, zlepšeniami v oblasti colníctva a uľahčovaním obchodu, zmierňovaním vplyvu na životné prostredie a presadzovaním právnych rámcov. Ešte stále je toho dosť, čo treba urobiť.

Vytváranie riadnych inštitucionálnych a finančných rámcov si vyžaduje veľa času. Málo krajín má sektory infraštruktúry, ktoré sú dostatočne silné, aby prežili bez vonkajšej podpory. Regionálna udržateľnosť nie je možná bez silných rámcov na úrovni krajiny. Sú dôležité pre africké hospodárstva, ak majú profitovať z prísnej implementácie regionálnych protokolov a dohôd o doprave, energii, vode a IKT.

2. Kontinentálna a regionálna vízia Afriky

Vedúci predstavitelia štátov Africkej únie (AÚ) označili mier, bezpečnosť a dobrú správu za základ úspešného rozvoja. Ak má Afrika skutočne pokročiť pri dosahovaní MDG, je potrebná vízia pre celý kontinent. Vytvorenie NEPAD prišlo v rozhodujúcom momente rozvoja Afriky.

2.1. Africká únia – privilegovaný partner

Rýchlo sa rozvíjajúca Africká únia je privilegovaným partnerom EÚ. S jej kontinentálnym politickým mandátom uľahčuje AÚ dialóg s REC a medzi nimi, čo je stále dôležitejším faktorom v kontexte spájania Afriky. AÚ zabezpečuje, že Afrika prevezme zodpovednosť za svoj rozvoj, riadi všeobecnú politiku a zabezpečuje kontinentálnu integritu partnerstva.

2.2. NEPAD – Krátkodobý akčný plán v oblasti infraštruktúry (i-STAP)

V máji 2002 uverejnila AÚ v rámci NEPAD akčný plán i-STAP (Infrastructure Short-Term Action Plan), v ktorom zastáva názor, že prekonávanie medzery v infraštuktúre je kľúčom k spojeniu, regionálnej integrácii a hospodárskemu rastu. i-STAP stanovuje ciele pre sektor infraštruktúry, ktoré súvisia so zastrešujúcim cieľom znižovania chudoby. Rieši sektorové výzvy a odpovedá opatreniami v štyroch oblastiach: (i) opatrenia v oblasti politických a právnych rámcov, (ii) budovanie kapacít, (iii) kapitálové investície a (iv) štúdie pre nové projekty. i-STAP stimuloval rozsiahly dialóg madzi AÚ-NEPAD a darcami, pričom darcovia, vrátane ES a členských štátov EÚ, boli zapojení do jeho aktualizácie. Prináša to novú vôľu urýchliť implementáciu overených politík a osvedčených postupov.

2.3. Dosiahnutie cieľov NEPAD v oblasti infraštruktúry znamená robiť veci rôzne

Po prvé, znamená to viac finančných prostriedkov na infraštruktúru s cieľom účinne prispieť k udržateľnému hospodárskemu rastu. V období rokov 2005 až 2015 musí subsaharská Afrika investovať približne 5 % HDP do infraštruktúry a ďalšie 4 % na operácie a údržbu, čo predstavuje investície vo výške 20 miliárd dolárov ročne. Po druhé, vyžaduje si to, aby Afrika opätovne prevzala zodpovednosť za svoj rozvoj a vedenie v procese určovania priorít, regionálnej integrácie, pri vytváraní solídnej inštitucionálnej a hospodárskej správy a zabezpečovaní transparentného verejného obstarávania. Po tretie, darcovia musia vytvoriť mechanizmy, ktoré budú viesť ku kombinácii verejných a súkromných finančných zdrojov. Po štvrté, všetky strany musia uplatňovať svoje záväzky, ku ktorým sa zaviazali v Parížskej deklarácii[7]. Po piate, je potrebné prísnejšie zapájať súkromný sektor (Európska komisia (EK) organizuje v novembri 2006 Obchodné fórum). Cieľom partnerstva je dosiahnuť tieto ciele.

3. Iniciatíva Európskej únie: Partnerstvo medzi EÚ a Afrikou v oblasti infraštruktúry

Partnerstvo založené na stratégii EÚ pre Afriku je odpoveďou EÚ na africký akčný plán v oblasti infraštruktúry NEPAD. Poskytuje rámec pre zvyšovanie súdržnosti opatrení, ktoré prijali ES a členské štáty EÚ, a pre usmernenie ich úsilia v oblasti poskytovania pomoci Afrike koordinovaným spôsobom.

3.1. Ciele

Partnerstvo sa zameriava na podporu programov, ktoré uľahčujú spájanie na kontinentálnej a regionálnej úrovni. Operácie v rámci partnerstva budú takisto dopĺňať sektorový postup EÚ v oblasti infraštruktúry na úrovni krajiny (schéma 1) a pomáhať implementovať dohody o hospodárskom partnerstve (Economic Partnership Agreements, EPA). Týmito postupmi sa zabezpečí, že investície na kontinentálnej a regionálnej úrovni budú súdržné so znižovaním vnútroštátnej chudoby a stratégiami v oblasti infraštruktúry. Takáto komplementarita zvýši udržateľnosť operácií na regionálnej úrovni a úrovni krajiny. V prílohe sa uvádzajú krátke prehľady a mapy jednotlivých sektorov, ktoré zobrazujú transafrické dopravné koridory a elektrické siete, riečne povodia a siete IKT, ktoré sú dôležité pre operácie v rámci partnerstva.

3.2. Rozsah pôsobnosti

Hlavným bodom partnerstva je infraštruktúra, ktorá zabezpečuje spojenie kontinentu a jeho rôznych regiónov. Bude zahŕňať cezhraničnú, regionálnu a vnútroštátnu infraštruktúru v najširšom zmysle: dopravné siete, vodnú a energetickú infraštruktúru a spojenia, ako aj IKT siete.

Partnerstvo sa bude takisto zaoberať otázkami poskytovania služieb, ktoré sú dôležité z hľadiska odstraňovania prekážok v intra- a interregionálnom obchode, aby bolo možné využívať príležitosti vytvorené liberalizáciou služieb a colnými reformami. Programy partnerstva budú kombináciou investícií do materiálnej infraštruktúry, inštitucionálneho rozvoja a budovania kapacít; budú podporovať politické a právne rámce a uľahčovať podmienky obchodu, čo je dôležité pre efektívnu operáciu v oblasti infraštruktúry a poskytovania služieb. Pri hĺbkovom posudzovaní vplyvu v sociálnej oblasti a v oblasti životného prostredia sa budú dodržiavať usmernenia EÚ a medzinárodné usmernenia. Osvedčený postup sa použije na zmiernenie potenciálnych negatívnych vplyvov v sociálnej oblasti a oblasti životného prostredia a na podporovanie a posilňovanie pozitívnych vplyvov.

Schéma 1: Infraštruktúra – sektorové ciele Doprava – znižovanie nákladov a zlepšovanie kvality služieb odstraňovaním prekážok v infraštruktúre a iných ako materiálnych prekážok vo voľnom pohybe tovaru a osôb, upevňovaním colných operácií, zlepšovaním údržby dopravných aktív, atď., s nasledujúcimi témami: obchodné koridory bez hraníc a prekážok, lepšie a bezpečnejšie cesty, konkurencieschopné železničné služby, efektívne prístav, s modernou infraštruktúrou v oblasti rybného hospodárstva a službami, ktoré spĺňajú potrebné sanitárne požiadavky, bezpečné moria a prístavy a bezpečné, isté a efektívne vzdušné priestory a letiská. Voda a sanitárne zariadenia – trvalé využívanie dostupných konečných zdrojov vody s cieľom uspokojiť základné potreby obyvateľov´v súvislosti s vodou a sanitárnymi zariadeniami a zlepšiť správu integrovaných zdrojov vody na lokálnej úrovni, úrovni povodí, na vnútroštátnej a cezhraničnej úrovni. Energia – plne rozvinúť prístup k udržateľným a dostupným energetickým službám pre hospodárske a sociálne sektory, zlepšiť politické rámce a inštitucionálne kapacity, uľahčiť investície dôležité pre výrobu energie, cezhraničné spojenia, rozšíriť siete a zásobovať vidiek. Informačné a komunikačné technológie – prekonávanie digitálnej priepasti adekvátnym sprístupnením dostupných IKT prostredníctvom právnej reformy a budovania kapacít a rozvoja panafrickej širokopásmovej infraštruktúry a nekomerčných e-služieb spojených s regionálnymi a vnútroštátnymi sieťami. |

3.3. Európa priniese vedomosti a skúsenosti z jej transeurópskych sietí

EÚ disponuje rozsiahlymi vedomosťami, ktoré získala na základe svojich skúseností s transeurópskymi sieťami (trans-European networks, TEN) v oblasti dopravy, energie a telekomunikácií a ktoré môže sprostredkovať Afrike. Vedie to k rozsiahlej regionálnej infraštruktúre a spojeniam, ktoré dopĺňajú sektorové ciele krajiny v oblasti hospodárskeho rastu a integrácie. EÚ vyvinula zásady (pozri prílohu), ktoré (i) uľahčujú prísnu a jasnú metodológiu pre identifikáciu najdôležitejších transnárodných os a prioritných projektov a (ii) uľahčujú konsenzus medzi krajinami a zúčastnenými stranami o zosúlaďovaní právnych rámcov. Takéto poznatky obohatia dialóg medzi AÚ a EÚ.

4. PARTNERSTVO V PRAXI

Partnerstvo združuje veľký počet inštitúcií a zúčastnených strán a vyžaduje si účinnú interakciu na kontinentálnej a regionálnej úrovni a na úrovni krajiny. REC majú svoje vlastné obvody, ktoré sú geograficky široko zastúpené, a zahŕňajú krajiny na rôznych úrovniach rozvoja. Niektoré krajiny sú členmi dvoch a v niektorých prípadoch troch rôznych REC. Toto početné členstvo prispieva ku komplexite operácii partnerstva.

4.1. Inštitucionálne operácie

Keďže partnerstvo operuje na troch úrovniach – kontinentálnej, regionálnej a vnútroštátnej – pravidlo subsidiarity by sa malo uplatňovať v rámci všeobecného rámca, ktorý poskytuje minimálnu koordináciu potrebnú pre účinné a efektívne operácie.

4.1.1. Kontinentálna úroveň

AÚ-NEPAD pravidelne kontroluje a aktualizuje i-STAP a koordinuje identifikáciu kontinentálnych a regionálnych priorít partnerstva. V týchto prioritách sa zohľadnia programy REC a operácie krajiny, ktoré podporujú partnerstvo, ako aj akékoľvek prispôsobenie zásad EÚ-TEN. AÚ-NEPAD a EK (ústredie a delegácia EÚ v Etiopii) si vymenia informácie a zistenia s členskými štátmi EÚ a Konzorciom pre infraštruktúru v Afrike.

4.1.2 Regionálna úroveň

Regionálna spolupráca medzi ES a REC je dobre etablovaná v rámci Dohody o partnerstve z Cotonou. Zahŕňa vytváranie zmluvných regionálnych hospodárskych partnerstiev (Economic Partnership Agreement, EPA) zameraných na budovanie regionálnych trhov a uľahčovanie obchodu medzi regiónmi a v rámci nich, ako aj externého obchodu s partnermi mimo Afriky. Aby sa zabezpečilo, že partnerstvo a regionálne stratégie budú koherentné a komplementárne, mali by regionálne indikatívne programy (Regional Indicative Programmes, RIP) zahŕňať podporu politických opatrení a právnych rámcov, aby sa zvýšila udržateľnosť fyzických investícií v rámci partnerstva. AÚ-NEPAD a EK (ústredie a regionálne delegácie EÚ) budú monitorovať investície do regionálnych sietí a systémov.

Regionálna spolupráca medzi EÚ (vrátane najodľahlejších regiónov, najmä Kanárskych ostrovov, La Réunion a Madeiry), severoafrickými krajinami a ich stredozemnými susedmi sa uskutoční v rámci niekoľkých rámcov spolupráce. Zahŕňajú euro-stredozemné partnerstvo, európsku susedskú politiku, jej akčné plány, iniciatívu Horizon 2020 a stredozemný komponent iniciatívy pre vodu EÚ. Prístup k finančným prostriedkom v rámci týchto dojednaní môže podporiť – v rámci príslušných geografických hraníc – opatrenia v rámci partnerstva.

4.1.3. Úroveň krajiny

Rozvojová spolupráca na úrovni krajiny podporuje úspech a udržateľnosť partnerstva na regionálnych a kontinentálnych úrovniach. Spolupráca medzi ES a jednotlivými krajinami SSA je veľmi dobre etablovaná v rámci Cotonou. Podobne sa riadi susedskou politikou ES a asociovaných dohôd spolupráca so severoafrickými krajinami. ES a členské štáty EÚ sa dohodli, že vypracujú viacročné spoločné programy, ktoré sa budú zakladať na rozvojových stratégiách partnerských krajín[8]. Tento proces zahŕňa konzultácie so súkromným sektorom a občianskou spoločnosťou, ktoré by mohli otvoriť príležitosti financovaniu zo strany súkromného sektoru v rámci partnerstva. Vnútroštátny indikatívny program (National Indicative Programme, NIP) financovaný z ERF alebo rozpočtových zdrojov EÚ je stanovený v rámci spoločnej stratégie krajiny.

Aby sa zabezpečilo, že partnerstvo a stratégie krajiny budú koherentné a komplementárne, mali by programy krajiny zahŕňať podporu sektorových politík a opatrení, ktoré zvyšujú urdržateľnosť operácii partnerstva. AÚ-NEPAD bude úzko spolupracovať s EÚ a jej delegáciami v jednotlivých krajinách pri monitorovaní opatrenia na úrovni krajiny, ktoré priamo prispieva k cieľom partnerstva.

4.2. Nástroje implementácie

Členské štáty EÚ sa zaviazali, že do roku 2010 zvýšia svoju oficiálnu rozvojovú pomoc na 0,56 % HND, z čoho polovica ďalších 20 miliárd eur ročne pripadne na Afriku. Členské štáty sa takisto zaviazali, že zlepšia účinnosť pomoci – podporovaním vedomia vlastnej zodpovednosti, zosúlaďovaním a prispôsobovaním krajinných systémov a orientáciou na výsledky. Tieto záväzky si vyžadujú koheretné, koordinované a kolektívne úsilie EÚ. Rozvíjaním globálnej vízie poskytuje partnerstvo rámec pre zvyšovanie pomoci v oblasti infraštruktúry a účinné zabezpečovanie výsledkov. Niekoľko spôsobov spolupráce EÚ sa uvádza nižšie.

4.2.1. Programovateľné zdroje ERF

Regionálne a vnútroštátne zdroje: ak sa zachová súčasný systém financovania v rámci 9. ERF, príspevky na infraštruktúru v rámci 10. ERF by sa mohli zvýšiť z 3 750 miliónov eur na približne 5 600 miliónov eur; z podstatnej časti tejto sumy sa budú financovať operácie partnerstva.

Zdroje Intra-AKT: okrem toho pribudne k finančným prostriedkom vymedzeným na podporu partnerstva v rámci vodohospodárskych a energetických facilít príspevok vo výške približne 600 miliónov eur, ktorý sa rozdelí takto:

- podstatnú časť dostane trustový fond na investičné projekty navrhované projektovými promotérmi, ktoré budú financované kombinovane z grantov a pôžičiek; tieto granty budú pridelené v súlade s modalitami trustového fondu,

- časť prostriedkov sa použije na financovanie jednotlivých grantov v oblastiach (i) budovania kapacít a podpory regionálnych iniciatív a programov uľahčovania podmienok, (ii) podpory častí afrických sietí, najmä v dopravnom a vodohospodárskom sektore, ktoré nie sú vhodné na financovanie z pôžičiek,

- časť prostriedkov sa vyčlení na granty, ktoré majú byť počiatočnými finančnými prostriedkami pre siete a súvisiace služby alebo ich časti kvalifikované ako transafrické; tieto finančné prostriedky by mali iniciovať ďalšie financovanie zo strany iných zainteresovaných subjektov.

4.2.2. Trustový fond EÚ pre infraštruktúru v Afrike

Trustový fond je kolektívnou odpoveďou EÚ a inovatívnym spôsobom spolufinancovania (pozri posúdenie vplyvu), na ktorom sa spoločne podieľajú EIB a ďalej európske a africké rozvojové finančné inštitúcie (development financing institutions, DFI). Finančné prostriedky mu poskytnú ES a niektoré členské štáty EÚ, ktoré budú chcieť prispieť. Z grantov trustového fondu by sa mali pokryť (i) subvencie k úrokovým sadzbám (ii) spolufinancovanie s EIB, DFI a AfDB, (iii) mechanizmy poistenia rizika, ktoré nie je pokryté existujúcimi nástrojmi a (iv) granty na prípravu projektov a budovanie kapacít. Granty EÚ preto pritiahnu a podporia dodatočné pôžičky oficiálnej rozvojovej pomoci a finančné prostriedky mimo tejto pomoci.

Zásady príslušnosti a správy trustového fondu sú postavené tak, aby boli „prehľadné“:

- riadiaci výbor, ktorý pozostáva z AÚ-NEPAD, Európskej komisie, EIB, darcov a afrických zainteresovaných strán (zabezpečenie vlastnej zodpovednosti zo strany Afriky), stanovuje všeobecné politické usmernenia a priority,

- výkonný výbor „prispievajúcich darcov“ hodnotí a schvaľuje projekty,

- sekretariát partnerstva, na čele ktorého stojí manažer trustového fondu, podporuje riadiaci a výkonný výbor.

Modality činnosti trustového fondu budú schvaľovať zakladajúci členovia. EIB bude zodpovedať za správu príjmov a výdavkov trustového fondu.

Trustový fond dostane 60 miliónov eur zo zdrojov intra-AKT a EIB plánuje pôžičky vo výške 220 až 260 miliónov eur na obdobie 2006 – 2007.

4.2.3. Posilnenie koordinácie a spolufinancovania

Vyššie spomenuté finančné nástroje ES samy o sebe nie sú dostačujúce. Mali by sa doplniť inými spôsobmi spolupráce, a to prostredníctvom užšej koordinácie a rozšírenia spoločného spolufinancovania, zhromažďovania finančných prostriedkov a paralelných finančných príležitostí.

4.3. Operácie

V súlade s AÚ-NEPAD i-STAP sa operácie partnerstva rozdeľujú na dve rozsiahle kategórie: (i) podporné opatrenia a štúdie – software a (ii) fyzické investície – hardware.

4.3.1. Na kontinentálnej a regionálnej úrovni

V rámci partnerstva sa bude podporovať:

- plánovanie a stanovovanie priorít v oblasti investícií do infraštruktúry; výsledkom budú regionálne a kontinentálne rámcové plány pre dopravu, energiu a siete IKT, ako aj zriadenie príslušných miest pre otázku využívania vody riečnych povodí,

- aktivity v oblasti infraštruktúry, ktoré prispejú k vytváraniu obchodných príležitostí otvorených EPA, vychádzajú z implementácie EPA a využívajú príležitosti liberalizácie služieb a colnej reformy,

- budovanie kapacít v kontinentálnych a regionálnych afrických inštitúciách a výskumných orgánoch (ktoré dopĺňa podporu poskytovanú v rámci regionálnych indikatívnych programov a 7. rámcového programu výskumu a technického rozvoja) – AÚ, AMCOW, útvary sektoru energetiky na úrovni ministerstva, SSATP, regionálne a kontinentálne regulačné orgány, orgány civilného letectva, regionálne energetické združenia, atď.,

- harmonizáciu a implementáciu medzinárodných a regionálnych dohôd, nariadení a noriem pre všetky formy dopravy, energie, vody a IKT,

- regionálnu regulačnú reformu zameranú na podporu súkromných investícií z domácich a zahraničných zdrojov na účely vybudovania efektívnej infraštruktúry a služieb,

- opatrenia na zlepšenie bezpečnosti leteckej dopravy (napr. prostredníctvom projektov COSCAP), bezpečnosti a spoľahlivosti námornej dopravy, ochrany životného prostredia a rozšírenie služieb európskej satelitnej navigácie (GALILEO), programov modernizácie správy leteckej prepravy EÚ (SESAR) a iniciatívy jednotného európskeho vzdušného priestoru,

- voľnú, bezpečnú a spoľahlivú tranzitnú dopravu pozdĺž afrických koridorov a cez hranice,

- prípravu základných investícií a finančných štúdií pre regionálne a kontinentálne projekty partnerstva,

- budovanie chýbajúcich spojení a cezhraničnej infraštruktúry v transafrickej doprave, energetike, koridoroch a sieťach IKT (na základe zásad otvoreného prístupu),

- udržateľnú a spravodlivú správu zdrojov vody riečnych povodí a cezhraničných zdrojov vody.

4.3.2. Na úrovni krajín

Partnerstvo:

- zvýši účinnosť vnútroštátnych právnych predpisov a regulačných rámcov a podporí integráciu a implementáciu medzinárodných a regionálnych dohôd do týchto rámcov,

- bude financovať štúdie pre projekty vnútroštátneho významu v oblasti dopravy (vrátane opatrení zameraných na dosiahnutie medzinárodných noriem v oblasti bezpečnosti a spoľahlivosti dopravy), energie a IKT, ktoré predstavujú časť transafrických koridorov a sietí, a zabezpečovať príslušné investície,

- zabezpečí, aby sa v programoch na úrovni krajín zohľadnila udržateľnosť transafrických koridorov a sietí,

- využije súvislosti s iniciatívou EÚ pre energiu, aby sa uľahčil prístup k moderným a dostupným energetickým službám účinnejším využívaním zdrojov, rozšírením a rozsiahlejším využívaním zdrojov obnoviteľných energií, ako aj súvislosti s Partnerstvom pre obnoviteľnú energiu a účinnosť a Johannesburgskou koalícou pre obnoviteľnú energiu,

- využivje súvislosti s iniciatívou EÚ pre vodu, aby sa poistil prístup k zdrojom vody a sanitárnym zariadeniam v rámci udržateľnej a integrovanej správy týchto zdrojov.

4.4. Koordinácia s členskými štátmi EÚ, iné medzinárodné orgány a iniciatívy

Úspech partnerstva si vyžaduje účinnú koordináciu medzi ES a členskými štátmi EÚ a všetkými ďalšími zainteresovanými stranami, ktorú bude viesť AÚ-NEPAD.

4.4.1. Koordinácia s členskými štátmi EÚ

EK bude viesť koordináciu podpory EÚ, ktorá sa bude zakladať na dobre etablovanej koordinácii skupín na sektorovej úrovni a existujúcich mechanizmoch koordinácie na úrovni krajín a regionálnych úrovniach.

4.4.2. Koordinácia s ďalšími medzinárodnými iniciatívami a orgánmi

Koordinácia medzi EÚ, EIB a Svetovou bankou, ktoré budú v súvislosti s financovaním infraštruktúry dominantnými stranami, je dobre rozvinutá; pokročila takisto koordinácia s AfDB. Podobne bude ES pokračovať vo svojej spolupráci s Medzinárodnou organizáciou civilného letectva (International Civil Aviation Organisation, ICAO) a Medzinárodnou telekomunikačnou úniou (International Telecommunications Union, ITU).

Koordináciu s Konzorciom pre infraštruktúru Afriky, záujmovým združením, ktoré síce infraštruktúru nefinancuje, ale sa usiluje o navýšenie investícií do infraštruktúry, uľahčuje skutočnosť, že EÚ je jeho členom. ES zastupuje v konzorciu spoločnú víziu a stratégiu EÚ.

4.5. Stratégia udržateľného partnerstva

Skúsenosti EK a poznatky získané na základe hodnotení ukazujú, že vedomie vlastnej zodpovednosti príjemcov pomoci a udržateľnosť sektoru majú i naďalej kľúčový význam pre udržateľnosť infraštruktúry. Bez včasnej a primeranej údržby sietí infraštruktúry nebude možné trvalo poskytovať služby, o ktoré užívatelia a príjemcovia pomoci žiadajú. Partnerstvo:

- sa bude usilovať o to, aby sa vlády zaviazali na politickej úrovni k implementácii dobrej správy vo všetkých sektoroch infraštruktúry,

- bude podporovať rozsiahle sektorové postupy na úrovni krajín, v rámci ktorých sa zohľadní infraštruktúra a príslušné služby,

- bude budovať koherentnosť aktivít v rámci partnerstva na úrovni krajín, na regionálnej a kontinentálnej úrovni,

- bude podporovať účasť súkromného sektoru, prípadne aj prostredníctvom partnerstiev súkromného a verejného,

- bude podporovať bezpečnú a primeranú infraštruktúru, ktorá zodpovedá potrebám mužov a žien a rešpektuje výsledky posúdení sociálnych a enviromentálnych vplyvov.

V kontexte rozvoja partnerstva navrhuje EK uskutočniť sériu podujatí s Africkou úniou, REC, členskými štátmi EÚ a medzinárodnými rozvojovými partnermi. Môže ísť o:

- kontinentálne stretnutia na vysokej úrovni v Afrike, ktorými sa partnerstvo uvedie,

- sériu stretnutí na vysokej úrovni a sektorových stretnutí na regionálnej úrovni, ktoré pomôžu pri vymedzovaní operácií partnerstva.

Vo všeobecnosti bude Komisia pri formulovaní priorít partnerstva, jeho operácií a ich implementácie pokračovať v dialógu s africkými partnermi a zúčastnenými stranami v Európe na všetkých úrovniach.

ANNEX

Sectoral overview, methodology and maps of the trans-African transport corridors, the continental electricity interconnections and river basins and ICT networks

This annex gives a brief overview of each sector - transport, energy, water and ICT. It also outlines the basis for a dialogue between the EU and the AU for moving the Partnership forward and delivering what Africa expects from its infrastructure and services. To facilitate the dialogue between stakeholders, maps of continental and regional transport, energy and ICT networks and of river basins are included. The maps are based on AU-NEPAD strategies and reflect the current progress on the dialogue; they should be regarded as indicative.

A methodology for prioritising EU operations

To guide the decision-making process on setting priorities for EU operations within the EU-Africa Partnership, a two-stage process is summarised below. The process is adapted from the methodology used for extending the trans-European networks. It will be further developed in the course of the ongoing EU-AU dialogue to reflect the AU-NEPAD criteria and will be used as a framework for reaching a consensus between stakeholders.

The first stage is to identify the major trans-African corridors and networks connecting countries, which are most relevant to international exchanges and traffic and to strengthening regional integration and continental cohesion. Various criteria will be jointly agreed under two main categories – institutional and functional.

The second stage is to prioritise projects on the selected trans-African corridors and networks. This process will cover a full project appraisal, which will include, inter alia:

- a firm commitment by the region, country or countries and entities concerned to implement the project, including a clear demonstration of the benefits of the project and how it responds to different demands, a realistic and affordable financing plan and an implementation timetable,

- an analysis of the benefits of the project in terms of its economic and financial, institutional, environmental and social impact. These analyses will take account of the ways in which projects contribute to economic efficiency, environmental sustainability, improved safety and security, etc.

Partnership operations to improve infrastructure along trans-African corridors and networks alone are not enough. These operations need to be supplemented by “facilitation measures” that ensure efficient movement of traffic along corridors and networks and minimum delays at borders. Such measures include, inter alia, harmonisation of transit transport and trade regulations and procedures, technical and administrative interoperability, implementation of new technologies, such as traffic management and electricity grid systems, and measures to improve safety and security. The EU operations will include a balance of physical investment and facilitation measures.

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Transport

A brief overview

Physical links in Africa fall well short of expectations and the infrastructure and services network remains under-developed. Road transport is the dominant mode, accounting for 90% of inter-urban transport.

Roads linking sub-regions are modest and road conditions vary from region to region, and within regions and countries. Road conditions are improving in many African countries where the practices advocated by the Sub-Saharan African Transport Policy Programme (SSATP)[9] are being implemented. Sustaining these road conditions demands more revenue for maintenance. Although sufficient revenue may exist in just a few countries, the current revenue of road maintenance funds covers approximately 40% of network needs. The increasing number of semi-autonomous road agencies is encouraging and makes increasing government and donor investments more sustainable. Such changes are leading to increased private sector involvement in roads. Progress over the past 10 years has been commendable, particularly given the fragile economy of many African countries. Governments must, however, redouble their efforts to increase their network maintenance.

Road maintenance remains a major problem for many African road agencies. Deferred maintenance has resulted in the loss of one third of the capital invested in the SSA road network. Maintenance budgets also remain an easy target for governments seeking savings; these are usually false economies. Deteriorating road conditions impose extra costs on road users in the form of increased vehicle operating costs or higher freight tariffs and passenger fares in the case of commercial operations. The EU has developed a sectoral approach[10] to tackle the issue of road maintenance.

Experience has defined fundamental principles for the EU’s sectoral approach to sustainable road maintenance. These are:

- Involving stakeholders: as most maintenance revenue is raised from user charges, road users and beneficiaries are demanding to know where and how funds are spent. Stakeholders are increasingly involved in prioritising road maintenance in country poverty reduction strategies and sit on the boards of road funds and road agencies.

- Securing finance: road funds are proving an effective means of managing maintenance revenue, largely based on a fuel maintenance levy. Where road funds operate under “2nd generation” principles the traditional objections of fiscal earmarking tend to disappear.

- Restructuring institutions: road networks have to be managed as a business. This means defining clear responsibilities between the many road organisations, introducing effective management information, accounting and auditing systems, using the private sector for service and works delivery and paying professionals adequately. One effective way to address all these issues is to create autonomous road agencies outside the civil service.

- Updating standards and regulations: ensuring that road networks cause minimum negative social and environmental impact, responding to the different needs of men and women, taking account of HIV/AIDS, improving road safety and controlling vehicle overloading call for updating and effectively enforcing standards and regulations.

Shipping is served by some 60 major ports with facilities ranging from conventional berths to container, oil and bulk cargo (see the map of the trans-African transport corridors). Many ports struggle to offer competitive services due to inadequate equipment and complex regulations. Similary, fishing ports, which could play a major role in the economic development of coastal countries, very often have inadequate facilities and services for handling local and foreign vessels and infrastructure for the storage and processing of fish products. Where the private sector is involved in concessions for container terminals and port management, port services are becoming more efficient, e.g. in Maputo, Dar es Salaam and Mombasa.

Africa is endowed with many lakes and rivers, yet few countries integrate inland waterway transport into a regional system. Exceptions are the countries surrounding Lake Victoria and Lake Tanganyika and the countries along the River Congo.

Railway coverage is sparse and where it exists density is low at 3 kilometres per 1 000 square kilometres (see the map of African railways). Africa’s railways date back to the colonial period and were built to harness the mineral and agricultural resources of the continent. No regional or continental African railways network exists. Railways are expensive to construct and equip, require a higher degree of management skills and must be highly used if they are to be financially viable. Railway services are slowly being concessioned to the private sector. This is a long process involving a lengthy lead time to financial closure. It also demands considerable restructuring of the railway corporations, involving retrenchment with its consequent negative social impact. Returns to the concessionaire are only gradually emerging and should be considered a medium- and long-term prospect.

Air transport has not fully benefited from the adoption of the Yamoussoukro Decision in 1999, which pushes liberalisation of access to the region’s air transport market. SADC is the most integrated region. Full implementation of the Decision is hampered by poor competition rules and protectionist measures for national airlines. Similarly, efficient air services are hindered by limited investment in airport infrastructure, which often needs modernisation if it is to meet international safety and security standards.

Overall transport infrastructure quality is slowly improving but is not always matched by simplification and harmonisation of operational issues. These include cumbersome customs and administrative procedures, illegal roadblocks, conflicting regional trade arrangements, etc. Consequently, transport costs are high, averaging 14% of the value of all exports compared with 8.6% for all developing countries, and higher still for many landlocked countries – Malawi (56%), Chad (52%) and Rwanda (48%).

A basis for dialogue: interconnecting trans-African corridors and regional networks

Reducing the cost and improving the quality of transport services is central to the transport-related part of EU development policy. This means removing infrastructure and non-physical barriers to free movement of goods, services and people, improving maintenance of transport assets, etc. and pursuing the sectoral objectives of trade corridors without borders and barriers; better and safer roads; competitive rail services; efficient ports and safe seas and ports; and safe, secure skies and airports. And, complementary investment in communciations infastructure will lead to a more efficient flow of transit traffic along corridors and regional networks. EU programmes support these objectives and match the focus on interconnectivity at regional and continental level.

The trans-African corridors and the regional road network linking the corridors to country networks are shown on the map below. It is mainly based on work carried out by the African Development Bank in coordination with the RECs and includes information received from other donors. The continental corridors and regional networks reflect a vision of a more interconnected and better integrated Africa, which matches AU-NEPAD’s aspirations.

Eight main trans-African corridors are identified, extending over a total length of 37 500 km of which 14 300 km are in poor condition or “missing links”. There is also an extensive network of regional roads linking capitals, production areas, etc. that form an integral part of the trans-African corridors. Further analysis is required to establish the condition of this regional network and to prioritise its investment needs. The eight main trans-African corridors are:

Dakar–N’Djamena: The “trans-Sahelian highway” is approximately 4 500 km long and crosses seven countries: Senegal, Mali, Burkina Faso, Niger, Nigeria, Cameroon and Chad. Almost 35% of the corridor is in poor condition, especially stretches in Senegal and Mali.

The Nouackchott–Lagos corridor is approximately 4 500 km long and crosses all twelve coastal countries between Mauritania and Nigeria. It provides the most direct road connection between the capitals of the countries. Approximately 28% of the corridor is in poor condition.

The Khartoum–Djibouti corridor is approximately 1 900 km long and links Sudan and Ethiopia to the port of Djibouti. Road conditions vary from good to fair, except for two stretches of approximately 330 km in Djibouti and Ethiopia that are in poor condition.

The Lagos–Mombasa corridor is approximately 6 300 km long and connects the ports of West Africa (Nigeria and Cameroon) and East Africa (Mombasa), providing the landlocked Central African countries with access to the coast. Road conditions are poor along almost 53% of the corridor, especially in the Central African Republic, DRC and Uganda.

The Cairo–Gaborone corridor is the major trans-African corridor, approximately 8 900 km long. Road conditions vary along the corridor, with almost 33% in poor condition.

The N’Djamena–Windhoek corridor is approximately 6 200 km long and links seven countries (Chad, Cameroon, CAR, Congo, DR Congo, Angola and Namibia). Approximately 45% of the corridor is in poor condition.

The Beira-Lobito corridor is approximately 3 500 km long and connects the port of Beira with Harare and continues to Lusaka. It links four countries: Mozambique, Zimbabwe, Zambia and Angola. Approximately 45% of the corridor is in poor condition, particularly in Angola.

The Dar Es Salaam–Kigali corridor - the East-African central corridor - is 1 700 km long and connects the landlocked countries of Rwanda, Burundi and Uganda to the port of Dar Es Salaam. Road conditions vary, with about 500 km, especially in Tanzania, in poor condition.

The map does not show the well-developed corridors in South Africa nor the corridors linking South Africa to its neighbours, e.g. the Johannesburg-Maputo corridor. For North Africa, which has a better developed network, the map shows only the Cairo-Agadir corridor.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Energy

A brief overview

In Africa access to modern energy services remains very low. Less than 20% of Africa’s population has access to electricity and for them power rationing and cuts are part of the daily routine. This inhibits job creation, industrial investment and entrepreneurial development, and impedes production of competitive goods and services. Wider use of modern, sustainable and affordable energy services will improve the efficiency of health and education services, reduce deforestation and ease the daily burden that women bear in Africa. The EU Energy Initiative (EUEI) launched at the WSSD provides the policy framework for the EC and EU Member States to channel their efforts towards increasing access to modern energy services. The 9th EDF ACP-EU Energy Facility (€220 million) recently launched a call for proposals that will be able to co finance investments in rural energy access, to support governance and management in the energy sector and to facilitate investments in cross-border energy interconnections and cooperation. These EU operations are also complemented by actions carried out under the JREC initiative.

Africa’s substantial indigenous energy resources, fossil fuels (oil, gas and coal) and renewable sources (hydro, biomass, biofuel, wind, geothermal and solar) are inefficiently used. Most fossil fuel is exported. The rising world market price of oil has a marked negative impact on the GDP of oil-importing countries, particularly the LDCs. Renewable resources are under-used and only 7% of Africa’s hydropower potential is converted into electricity.

Increased national and cross-border energy cooperation and trade is essential to improve reliability, affordability and access. It is acknowledged that the traditional approach of limiting energy planning and service provision to nation states has a negative effect on development of the energy sector in Africa. Nation-based planning is sub-optimal in several respects: (a) the geography of energy supply options does not necessarily correspond to political boundaries, since the cleanest and cheapest energy source may lie across national borders; (b) national energy markets are often too small to justify the investments needed to harness certain energy supply options; (c) the difficulties involved in the delivery of energy services in remote areas due to weak planning frameworks and regulations; (d) local and cross-border energy supply often allows diversification of energy sources – a key component in energy security.

Steps are being taken to integrate regional energy systems. Progress is being made on improving power distribution through regional power pools, interconnected electricity grids and plans for regional power development. The Southern African and West African Power Pools are increasing the transit capacity for electricity interchange between the countries concerned. Central and East Africa have established their power pools. These are just the first steps, and much more needs to be done.

Similarly, the RECs are promoting cooperation on the development of gas and hydropower resources. Some cross-border schemes already exist, for example, the Kariba South power station between Zambia and Zimbabwe and the Ruzizi hydroelectric station between Burundi, the DRC and Rwanda. Other hydropower generating facilities have bilateral agreements that play a key role in cross-border trade in electricity. At the same time individual countries are continuing to develop renewable energy sources for decentralised generation of electricity, which can be suitable solutions for increasing access in rural areas.

The EU’s recent Green Paper on energy[11] sees interconnection of energy systems as one of the priority areas. Other priorities include the international promotion of the rational use of energy and renewable energy, which requires dialogue with between producer, and consumer countries. Interconnectivity would help Europe to diversify its sources of supply, while upgraded and new infrastructure would improve the security of energy supplies. Within the context of the Partnership, concrete measures are needed to develop energy partnerships with producer and transit countries. The Partnership could also improve the development of energy and transport facilities (especially in ports) of producer countries that allows more efficient use of their resources and attracts foreign investment.

Within the thematic programme of “Environment and sustainable management of natural resources, including energy” the EUEI, JREC and the future COOPENER programme will be able to support the EU-Africa Partnership on Infrastructure. The COOPENER programme could provide institutional support for improving access to sustainable energy services and actions aimed at improving energy security, e.g. by stimulating regional cooperation between countries, the private sector and non-governmental organisations for promoting regional interconnectivity.

A basis for dialogue: a focus on interconnectivity

The map shows the main electricity interconnections identified by NEPAD and RECs. It will guide the dialogue to identify priority action and the financial set-up.

NEPAD i-STAP refers to the power pools as the entities responsible for implementing the projects. The power pools include national utilities of member countries that are responsible for optimising use of regional energy resources and country-to-country support during an energy crisis.

The power pools are based on a multitude of legal documents, such as inter-governmental, inter-utility agreements, agreements between operating members and operating guidelines. The present situation with the power pools in the continent is as follows:

North African region: the Maghreb Union, COMELEC, which includes Mauritania, Morocco, Algeria, Tunisia and Libya.

Southern African region : Southern Africa Power Pool (SAPP) - DRC, Angola, Zambia, Tanzania, Namibia, Botswana, Zimbabwe, Malawi, Mozambique, Lesotho, Swaziland and South Africa.

West African region : West Africa Power Pool (WAPP) - Senegal, Guinea Bissau, Gambia, Guinea Conakry, Sierra Leone, Ivory Coast, Mali, Burkina Faso, Niger, Ghana, Togo, Benin, Nigeria and Cape Verde.

Central African region: Central Africa Power Pool (CAPP) - Cameroon, Gabon, Chad, CAR, DRC, Equatorial Guinea, Sao Tome, Congo and Angola. Applications from Rwanda and Burundi are being processed.

East African region : Eastern Africa Power Pool (EAPP) - Egypt, Sudan, Ethiopia, Uganda, Kenya, Rwanda and Burundi. Participation by Eritrea, Somalia and Tanzania is on hold.

Among these power pools, SAPP and WAPP are more mature than CAPP and EAPP, which are very recent. This is reflected on the map, which shows that interconnections in the WAPP and SAPP regions are more clearly defined than in the EAPP and CAPP regions. Some of the interconnections shown on the map are being implemented or are near financial closure.

NEPAD i-STAP envisages support for:

- projects of continental relevance - identified by a bold, dotted line,

- regional power pools - identified by a lighter dotted line,

- capacity-building activities, especially for power pools, NEPAD, AUC, AFREC and regulatory institutions, some of which will be financed by the EUEI Energy Facility.

NEPAD has also identified the Nigeria-Algeria gas pipeline as a priority, together with other oil and gas projects, such as the West Africa gas pipeline (under construction), the Kenya-Uganda oil pipeline and the Tunisia-Libya gas pipeline.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Water

A brief overview

Water resources are unevenly distributed and erratic rainfall exacerbates equitable access. Many African countries suffer large seasonal rainfall fluctuations and periodic cycles of drought and flood. Climate change will exacerbate the extremes of variability of water availability. As a result, the population living in water-scarce countries in Africa will rise to over 400 million by 2010, mainly located in North Africa. These levels of water scarcity constrain food production, ecosystem protection and economic development, particularly among the poor.

Most of Africa’s water resources are shared and cross borders. Transboundary river basins need joint management for conservation and equitable resource sharing. Integrated water resource management provides such a framework and will also promote peace and security in transboundary water basins. This framework is crucial as some countries’ resources originate beyond their borders, for example Mauritania (95%) and Botswana (94%). There are some 60 international river and lake basins in Africa, although fewer than 10 have the cooperation agreements necessary for sustainable management and equitable sharing of resources between riparian states. One notable example of cooperative water resource management is the Nile Basin Initiative, a partnership between the Nile riparian states led by the Council of Ministers of Water Affairs. It aims to achieve sustained socio-economic development through equitable use of the common Nile Basin water resources. Creating new river basin organisations and revitalising existing organisations is one priority of the African Ministerial Council on Water in its efforts to deliver the African Water Vision for 2025.

More effective management of water resources is needed to improve water security and the affordability of water services at country level and to contribute effectively to the MDGs. Today over 300 million people – some 42% of Africa’s population - still have no access to safe water. Similarly access to basic sanitation is denied to 60% of the population. Without clean water and good sanitation, diarrhoea and other water-borne diseases will multiply. Food security and economic productivity will be threatened and HIV/AIDS treatment will be less effective. Africa has potential for hydropower production of about 1.4 million GWh per year. Currently, however, despite the immense possibilities, hydropower generation represents less than 5 percent of the electricity generated. Water for industrial use is also very low and accounts for only 6 percent of water used. Integrated water resource management at a basin level provides the framework for managing these competing demands for water.

Making better use of scarce resources through better water management, efficient irrigation, reducing leakage and waste and avoiding pollution are all necessary in order to reap the estimated economic benefit of US$ 22 billion when Africa achieves its water and sanitation MDGs. More efficient, more sustainable water use and basin management should also contribute to the goals of halting or reversing the current loss of natural resources and biodiversity by 2015.

Therefore, strong political will and financial commitment to joint management, development and harnessing of transboundary water will contribute to reducing poverty at local level. Better use of water at country level will enable national authorities to expand access to water and sanitation at more affordable prices. This, however, depends on balancing investments between infrastructure provision, governance and providing national and local authorities with the capacity effectively to manage and monitor water resources and service provision.

A basis for dialogue - transboundary water management in Africa

There is a need to get riparian states to cooperate on the use of the resources of shared rivers and ground water basins. This involves (i) preparing water resources management plans that address the needs of all users and respect the needs of the environment, and (ii) developing the infrastructure (dams, irrigation systems, water supplies, hydro-electric power) that is needed to reduce vulnerability to droughts, to manage floods better, to ensure more water, more food and more electricity in a way that takes account of the needs of the river system itself. This means laying a strong foundation for cooperative action and for future investment projects to follow the decision-making framework of the World Commission on Dams Report of 2000.

Integrated Water Resources Management (IWRM) is central to EC development policy related to water, to the EU Water Initiative (EUWI) and the Africa-EU Partnership on water affairs and sanitation launched at the WSSD. As a result of the EUWI, €10 million from 9th EDF is being used to support transboundary management in five basins in Africa (Niger, Volta, Lake Chad, Kagera and Orange/Senqu). The 9th EDF ACP-EU Water Facility (€500 million) is also supporting transboundary water management and the establishment and reinforcement of river basin authorities as well as investments at the national and local level. These Water Facility operations are complementary to investments by the National Indicative Programmes. Funds from the ACP-EU Water Facility have been allocated to the Nile Basin Initiative (NBI - €18 million), the Niger and the Senegal (€2 million each). The EC is thereby supporting regional water management in specific fields:

- Establishment of and support for the “Shared Vision Programme” in the Nile and the Niger. This provides the basic framework for sustainable use of shared water resources and is a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Support for existing basin authorities (Senegal, Orange/Senqu and Lake Chad) and for the establishment of new ones (Volta).

- Multi-purpose basin development addressing the different water uses, as part of the NBI.

- In the field of disaster preparedness, support for a flood preparedness programme in the Eastern Nile for Ethiopia and Sudan, as part of the NBI.

- Knowledge and monitoring of water resources for better management. The EC is supporting the HYCOS Programme (Hydrological Cycle Observing System) and the establishment of a pan-African water information system.

Building on this substantial and varied support already provided by the EC for transboundary basin management in Africa, further opportunities will be developed to respond to AU-NEPAD/REC priorities. Funds from the ACP-EU Water Facility will support the start-up phase of this process. Initially, the focus must be on basins prioritised by NEPAD in its 2005 STAP for Transboundary Water Management (Niger, Senegal, Congo, Lake Chad, Nile, Okavango and Zambezi) and on expanding support for other basins, particularly:

- Establish and support for “shared vision programmes” as the framework for sustainable use of shared water resources and a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Establish and support for basin authorities and building their capacities, as a necessary foundation for sustainable infrastructure development.

- Contributions to project preparation and implementation to complement existing instruments (within the AfDB, NEPAD, SADC, etc.).

The programme of action will be developed and implemented in close collaboration with African institutions (AU-NEPAD, AMCOW, RECs, AfDB) and other donors (such as Germany which has undertaken a programme to initiate support for the Congo basin).

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: ICT

A brief overview

The uptake of ICTs in Sub-Saharan Africa has been hampered by the non-existence of appropriate regulatory frameworks and the inadequacy of infrastructure. The number of fixed telephone lines is minimal and the waiting period for a telephone connection may be several years. Fortunately mobile telephony and pre-paid cards are solving many of Africa’s communication problems. Additionally, Africa is wasting US$400 million each year by intra-African telecom traffic that transits outside Africa because of a lack of interconnections and clearing houses. Large bandwidth at reasonable costs remains an issue for landlocked countries. Building on the broad experience of the EU and following the 2nd phase of the World Summit on the Information Society (WSIS), the Communication “Towards a Global Partnership on the Information Society: Follow up to the Tunis Phase of the WSIS” of April 2006 - paved the way for addressing the digital divide in developing regions, notably Africa.

A basis for dialogue: regulatory reform, broadband and non-commercial e-application investment

Support to Regulatory Reform: It is widely recognised that the private sector can play a major role in ICTs. Even in Africa where many incumbent operators are still state-owned, several governments have privatized their fixed-telecom operator. Moreover, the mobile telecom operators are mainly in the hands of the private sector, local or foreign. To attract the private sector a stable legal environment and an appropriate regulatory framework are needed.

[pic] | [pic] |

Figure 1: ICT competition This map compares monopolistic or competitive practices in services such as local, domestic long-distance, international, wireless local loop and mobile. Source: ITU | Figure 2: Independent regulators Full autonomy implies national regulatory authorities that are independent from political and financial pressures and that are staffed by appropriately trained professionals. Source: ITU |

The boundaries, colours, denomination and any other information shown on these maps do not imply, on the part of the European Commission, any judgment on the legal status of any territory, or any endorsement or acceptance of such boundaries. |

Therefore, while ensuring that the social aspects of liberalisation are considered, it is recommended that action be directed towards:

- establishing and consolidating national and regional ICT strategies, which support poverty reduction strategies;

- creating national and regional regulatory frameworks for electronic communications that ensure a level playing field and facilitate competition whereby competing firms are assured of equal access to technology and fair pricing;

- establishing independent national regulatory authorities.

Activities could consist of assistance measures to manage the transition to liberalised telecommunications markets in order to facilitate network interconnection and interoperability of services, while fostering the reduction of telecommunication costs and the introduction of new technologies. This would include training activities, technical assistance and sharing of good practices for regional policy makers and regulators.

To implement these activities, the Commission will favour a sub-regional approach in order to take benefit of an economy of scale and to promote the emergence of broader markets.

Investment in technologically neutral broadband infrastructure: There are presently several broadband technologies options for rolling out a broadband infrastructure on the African continent: wireless technologies, including satellite, wire-line technologies (e.g. optical fibre networks, but also power line communications) and a combination of these.

Support to the deployment of a broadband infrastructure at pan-African level should be based on a technologically neutral approach with choices between the different options relying on current and planned ICT infrastructures and considerations related to deployability, bandwidth, coverage and cost.

Principal backbones infrastructure, existing and planned, in Africa

EASSy : Submarine cable running along the African East Coast that would close the ring around Africa.

COMTEL : this consortium is entirely composed of incumbent telco covering 21 countries, reflecting the COMESA membership basis of the organisation.

Central African ring : This is a network infrastructure proposed by Celtel, that would link a range of countries including: Kenya, Malawi, Uganda, Tanzania and Bukoba in Eastern DRC.

COM-7 : This route proposed by Com-Africa connects seven countries in East and Southern Africa. It has no incumbent telco involvement.

West-East-West linkages E2-E3-E4-E5 : The trans-Sahel backbone linking Burkina Faso, Niger, Chad, Sudan, and Uganda . A redundant ring could also be created by linking with the Central African backbone by continuing South through Chad via Cameroon to Gabon, taking advantage of the Cameroun-Chad fibre backbone that has been laid along the oil pipeline.

There is a consensus that in circumstances where the market does not deliver, state-intervention should not be excluded. Such situations include (i) the rural sector, (ii) trans-border communications; (iii) post-conflict situations, (iv) networks that are operated by the governments for internal usage (in principal to be avoided), and (v) broadband networks that are operated according to the “Open Access Principle.”

Non-commercial e-services: The objective would be to promote the usage of the underlying ICT infrastructures thus encouraging further investment through the development of e-applications and services of high societal impact such as education, health, agriculture, environment and e-government.

The development of projects in these domains should exploit synergies with EU programmes and initiatives such as trans-European Networks for Telecommunications, TEN-Telecom, i2010, the EU Research and Development Framework Programmes, the Interchange of Data between Administrations (IDABC) Programme, or the recent established co-operation between ESA and DEV to promote telemedicine through satellites. Examples of these are:

- Research and Education Networks: the aim would be to improve the connectivity of African national research and education networks and to interconnect them with the EU’s GÉANT2. This would integrate African researchers into global research communities and limit the “brain drain”.

- The recently established collaboration between the ESA and DEV to promote telemedicine through satellites should be furthered. A task force composed of the relevant African Organizations, the WHO, EC and ESA has been set up to identify a framework of appropriate actions for a telemedicine program in sub-Saharan Africa. The TTF activities will be complemented by an analysis of the cost benefits of the implementation and by a study of system architecture and related costs of a pan-African satellite-based telemedicine.

- e-government between the AUC and its Member countries in a similar way to the EU’s Interchange of Data between Administrations programme,

- the NEPAD e-Schools Initiative that will connect 600,000 African schools to the Internet and provide better education to the millions of children,

- the adaptation to the needs of Africa of the products and services developed by the EU Research and Development Framework Programmes in the field of e-learning, telemedicine and e-government.

EC commitments to transport, energy, water and sanitation, and ICT in Africa (€) Sub Saharan Africa commitments are EDF, North Africa commitments are EU budget resources |

2003 | 2004 | 2005 | Total |

Transport Sub Saharan Africa North Africa | 628,000,00096,000,000, | 401,400,000 43,000,000 | 807,400,000 19,000,000 | 1,836,800,000 158,000,000 |

Energy Sub Saharan Africa North Africa | 500,000 - | 6,300,000 8,600,000 | 4,000,000* - | 10,800,000 8,600,000 |

Water and sanitation Sub Saharan Africa North Africa | 169,200,000 31,700,000 | 137,900,000 77,900,000 | 313,900,000** 102,700,000 | 621,000,000 212,300,000 |

ICT Sub Saharan Africa North Africa | 11,100,000 - | 21,000,000 4,000,000 | - - | 32,100,000 4,000,000 |

Total Sub Saharan Africa North Africa Grand total - Africa | 808,800,000 127,700,000 936,500,000 | 566,600,000 133,500,000 700,100,000 | 1,125,300,000 121,700,000 1,247,000,000 | 2,500,700,000 382,900,000 2,883,600,000 |

Source: EuropeAid Cooperation Office

Notes

* The ACP-EC Council of Ministers decided on 25 June 2005 to set up the Energy Facility. The Facility will commit €220 million by the end of 2007. The call for proposals has been launched.

** The ACP-EC Water Facility has resources of €500 million. During 2004-2005, €125 million was committed and the remaining €375 million will be committed by the end of 2007.

For Sub Saharan Africa: commitments are exclusively EDF programmable resources (and the Water Facility).

For North Africa: commitments are exclusively EU budget resources.

Abbreviations

ACP | Africa, Caribbean, Pacific |

AfDB | African Development Bank |

AFREC | African Energy Commission |

AIDS | Acquired Immunodeficiency Syndrome |

AMCOW | African Ministerial Council on Water |

AU | African Union |

AUC | African Union Commission |

CAPP | Central Africa Power Pool |

CAR | Central African Republic |

COMELEC | Comité Maghrebin de l’Electricité |

COMESA | Common Market for Eastern and Southern Africa |

COOPENER | Cooperation Energy Programme |

COSCAP | Cooperative Development of Operational Safety and Continuing Airworthiness Project |

DAC | Development Assistance Committee (of the OECD) |

DFI | Development Financing Institutions |

DRC | Democratic Republic of Congo |

EAPP | Eastern Africa Power Pool |

EASSy | Eastern Africa Submarine Cable System |

EC | European Community |

EDF | European Development Fund |

EIB | European Investment Bank |

EPA | Economic Partnership Agreement |

ESA | European Space Agency |

EU | European Union |

EUEI | EU Energy Initiative |

EUWI | EU Water Initiative |

FPA | Fishery Partnership Agreements |

GDP | Gross Domestic Product |

GNI | Gross National Income |

HIV | Human Immunodeficiency Virus |

HYCOS | Hydrological Cycle Observing System |

ICAO | International Civil Aviation Organisation |

ICT | Information and Communications Technology |

IDABC | Interoperable Delivery of European eGovernment Services to public Administrations, Businesses and Citizens |

i-STAP | Infrastructure Short Term Action Plan (of NEPAD) |

ITU | International Telecommunications Union |

IWRM | Integrated Water Resources Management |

JREC | Johannesburg Renewable Energy Coalition |

LDC | Least Developed Countries |

MDGs | Millennium Development Goals |

NBI | Nile Basin Initiative |

NEPAD | New Partnership for Africa’s Development |

NIP | National Indicative Programme |

ODA | Official Development Assistance |

OECD | Organization for Economic Cooperation and Development |

REC | Regional Economic Community |

REEP | Renewable Energy and Energy Efficiency Partnership |

RIP | Regional Indicative Programme |

SADC | Southern African Development Community |

SAPP | Southern Africa Power Pool |

SESAR | Single European Sky ATM Research |

SSATP | Sub-Saharan Africa Transport Programme |

STAP | Short Term Action Plan (of NEPAD) |

TEN | Trans-European Networks |

TTF | Technology Transfer Facility |

WAPP | West Africa Power Pool |

WHO | World Health Organisation |

WSSD | World Summit on Sustainable Development |

[1] Európska rada: EÚ a Afrika: Na ceste k strategickému partnerstvu – 15961/05 (Press 367) z 19.12.2005.

[2] Sieť Výboru pre rozvojovú pomoc (Development Assistance Committee, DAC) vytvorená na účely znižovania chudoby: Zásady využívania infraštruktúry v kontexte znižovania chudoby, december 2005.

[3] Can Africa Claim the 21st Century (Má Afrika nárok na 21. storočie), Svetová banka, apríl 2000.

[4] Posúdenie regionálnej integrácie v Afrike, Hospodárska komisia pre Afriku, 2004.

[5] KOM(2006) 181 Na ceste ku globálnemu partnerstvu v informačnej spoločnosti: V nadväznosti na tuniskú fázu svetového samitu o informačnej spoločnosti.

[6] Donor Atlas 2006, Európska komisia-OECD.

[7] Parížska deklarácia o účinnosti pomoci, február 2005.

[8] Závery Rady o financovaní rozvoja a účinnosti pomoci; viac, lepšie a rýchlejšie – GAERC – 11. apríl 2006, Luxemburg.

[9] SSATP includes 32 SSA countries and the RECs. Its Long Term Development Plan (2004-07) is supported by EC (major donor), France, Denmark, Ireland, Norway, Sweden, UNECA and World Bank.

[10] COM(2000) 422: Promoting sustainable transport in development cooperation

[11] COM(2006) 105.