PRACOVNÝ DOKUMENT ÚTVAROV KOMISIE

ZHRNUTIE POSÚDENIA VPLYVU

Sprievodný dokument

Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu a Rade

Budovanie jednotného trhu pre ekologické výrobky: Uľahčenie lepšej informovanosti o výsledkoch v oblasti životného prostredia výrobkov a organizácií

1. Vymedzenie problému

1.1. Základný problém: rastúci počet metodík bráni fungovaniu trhu s ekologickými výrobkami

Na hodnotenie ekologickej stopy výrobkov a organizácií a informovanie o nej existuje a používa sa mnoho metodík[1]. Ich počet rýchlo rastie, čo vedie k nárastu vnútroštátnych iniciatív[2] a iniciatív v oblasti súkromného sektora[3]. Spoločnosti sa môžu v zásade slobodne rozhodnúť, ktorú metodiku prijmú, ale často musia používať aj konkrétnu metodiku určenú vnútroštátnymi orgánmi alebo zákazníkmi v smere dodávateľského reťazca. Ak spoločnosť dodáva výrobky viacerým spoločnostiam, môže sa stať, že musí poskytovať environmentálne informácie viacerými spôsobmi s použitím viacerých metodík. Zároveň sa niektorá konkrétna metodika nepoužíva vo väčšom rozsahu v porovnaní s inými.

Viacero hlasov z priemyslu volá po harmonizácii metód hodnotenia výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov s cieľom vytvoriť rovnaké podmienky, znížiť náklady a zabrániť „parazitovaniu“.. Respondenti vo verejných konzultáciách považovali nedostatočnú jednotnosť ako jednu z najdôležitejších prekážok na sledovanie a porovnávacie hodnotenie výsledkov v oblasti životného prostredia (súhlas 72,5 %). Ako najzávažnejšie prekážky boli v odpovediach uvedené najmä existencia viacerých iniciatív v EÚ (70,8 %) a viacero spôsobov vykazovania (76,3 %).

1.2. Rozsah a miera problému

a) Dodatočné náklady pre podniky

Koexistencia viacerých metodík predstavuje priamy nárast nákladov pre tých, ktorí chcú hodnotiť environmentálne stopy svojich výrobkov alebo organizácií a informovať o nich. Príčiny zvýšenia nákladov: 1) zvýšenie nákladov na odbornú prípravu, aby bolo možné zvládať požiadavky jednotlivých metodík, 2) zvýšenie nákladov týkajúcich sa zhromažďovania jednotlivých informácií, 3) rôzne požiadavky na označovanie, 4) rôzne požiadavky na overovanie.

b) Menej príležitostí na cezhraničné obchodovanie s ekologickými výrobkami

Vzhľadom na neexistenciu spoločnej definície ekologických výrobkov je zložité vyjadriť rozsah obchodu v rámci EÚ a mimo EÚ, ktorého sa tento problém týka. Prieskumy však naznačujú, že 90 % spotrebiteľov kupuje ekologické výrobky aspoň občas, na čom by mali podiel aj vyvážané výrobky. Celkovo sa vo veľkej miere obchoduje s ekologickými výrobkami, a miera tohto obchodovania sa bude pravdepodobne zvyšovať. Veľký počet metodík môže spomaľovať tento pozitívny trend a znižovať príležitosti na cezhraničné obchodovanie s ekologickými výrobkami, pretože spoločnosti zisťujú, že požiadavky na environmentálne informácie o výrobkoch, ktoré chcú predávať, sú v každej krajine iné. Vlády jednotlivých krajín čoraz viac vyžadujú rôzne environmentálne informácie v prípade požiadaviek na verejné obstarávanie, oznamovanie alebo označovanie, rovnako aj súkromné iniciatívy, napríklad predajca na to, aby vystavil výrobok v obchodoch.

c) Nedostatočná zrozumiteľnosť pre rozhodovanie spotrebiteľov

V súčasnosti majú spotrebitelia veľmi málo informácií o tom, čo je skutočne „ekologické“. Bez uvedenia týchto informácií dôveryhodným spôsobom je rozhodovanie o zakúpení skreslené a mnohí spotrebitelia nenakupujú ekologické výrobky napriek ich deklarovanému zámeru kupovať ich. Bolo to preukázané aj prieskumom Eurobarometer: 75 % respondentov uviedlo, že by chceli nakupovať ekologické výrobky, ale len 17 % tak v predchádzajúcich mesiacoch aj urobilo[4].

Počet ekologických tvrdení rastie a tým, že sa stávajú povrchnejšie a vágnejšie z hľadiska používania pojmov, ďalej znižujú dôveru spotrebiteľov: 48 % spotrebiteľov neverí environmentálnym informáciám uvádzaným na výrobku[5]. Ľudia majú tendenciu neveriť ekologickým tvrdeniam, či už sú uvedené na výrobku alebo v správe o sociálnej zodpovednosti podniku (CSR) alebo iných environmentálnych správach[6]. Táto situácia znevýhodňuje tie spoločnosti, ktoré investovali značné prostriedky do zlepšenia svojich výsledkov a zvýšenia podielu ekológie vo svojich obchodných modeloch. Možno sa domnievať, že spoločnosti súťažia na základe svojich tvrdení, a nie na základe príslušných výsledkov v oblasti životného prostredia.

d) Zmeškané príležitosti pre efektívne využívanie zdrojov

Aktívnejšie spoločnosti pochopili veľké rezervy na ďalšie zvyšovanie efektivity v rámci svojho dodávateľského reťazca a čoraz viac využívajú prístupy založené na riadení životného cyklu[7]. Tí, ktorí využívajú prístupy založené na riadení životného cyklu na zlepšenie efektívneho využívania zdrojov, môžu získať aj ďalšie výhody, ako sú vyššia návratnosť investícií, rozvoj nových trhov, lepší imidž podniku, vernejší zákazníci, lepšie pochopenie rizík v rámci dodávateľského reťazca a lepšie odlíšenie výrobku.

Viac ekologických výrobkov predávaných na trhu a viac ekologických organizácií by prispelo k dosiahnutiu cieľov hlavnej iniciatívy Európa efektívne využívajúca zdroje a stratégie EÚ 2020. Hoci uvádzanie environmentálnych informácií samo osebe neznamená zlepšenie výsledkov v tejto oblasti, mnohé spoločnosti, ktoré merajú tieto výsledky, si stanovujú ciele a prijímajú opatrenia. Nízky podiel ekologických výrobkov má vplyv aj na podiel ekologických inovácií, čím ohrozuje konkurenčnú výhodu ekologických odvetví EÚ, ktoré sú v celosvetovom meradle na popredných miestach a stále rastú. Ekologické technológie boli v aktualizácii oznámenia o priemyselnej politike identifikované ako dôležitý zdroj rastu[8].

2. Analýza subsidiarity

Veľký počet metodík, súvisiace problémy a vyššie náklady volajú po koordinovanom opatrení EÚ, pretože priamo ovplyvňujú hladké fungovanie jednotného trhu. Ak sa EÚ rozhodne zasiahnuť až neskôr, spoločnosti budú musieť dodržiavať niekoľko metodík a znášať náklady na dosiahnutie zhody a vnútroštátne orgány budú musieť budovať štruktúry na vykonávanie politík, pričom takýmto nákladom by sa dalo predísť v prípade skoršieho opatrenia EÚ. Opatrenie na úrovni EÚ je teda odôvodnené.

EÚ má ideálnu pozíciu na podporu harmonizácie metodík v rámci jednotného trhu, pričom sa môže spoliehať na skúsenosti členských štátov a súkromných iniciatív v tejto oblasti a môže využívať diskusie so zúčastnenými stranami. EÚ môže priniesť dôležitú pridanú hodnotu, pretože ďalšia koordinácia by priniesla značné úspory nákladov pre jednotlivé vlády aj pre súkromný sektor[9].

2.1. Nemožnosť použitia zásady vzájomného uznávania

Kým neexistujú pravidlá na úrovni EÚ, súkromné hospodárske subjekty aj verejné orgány môžu voľne prijímať a používať program na výpočet a informovanie o výsledkoch v oblasti životného prostredia podľa vlastného uváženia. V prípade členského štátu je však regulačná flexibilita obmedzená požiadavkou, aby sa technické regulácie nepripravovali, neprijímali a neuplatňovali s cieľom alebo účinkom vytvorenia nepotrebných prekážok pri obchodovaní. V prípade vnútroštátnych predpisov je zásada vzájomného uznávania často najlepším spôsobom na zaručenie voľného pohybu tovaru v rámci vnútorného trhu. V tomto kontexte sa však nejaví užitočná, pretože v súčasnosti niektoré členské štáty nemajú ani len metódy na výpočet a informovanie o výsledkoch v oblasti životného prostredia a v ďalších štátoch majú používané metódy iný rozsah, ambície a pravidlá. V dôsledku toho nie je v súčasnosti možné stanoviť medzi nimi rovnocennosť.

Zásada vzájomného uznávania by navyše neodbúrala ďalšie netechnické prekážky pri obchodovaní v rámci EÚ: aj bez zákonných požiadaviek musia vývozcovia naďalej používať komunikačné metódy známe spotrebiteľom na zahraničnom trhu, aby neboli znevýhodnení voči miestnym výrobcom.

3. Ciele

Všeobecným cieľom opatrenia EÚ je zlepšiť dostupnosť spoľahlivých informácií o výsledkoch v oblasti životného prostredia výrobkov a organizácií.

3.1. Konkrétne ciele

Podporovať používanie spoločnej metodiky na hodnotenie výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov a organizácií a informovanie o nich.

3.2. Operatívne ciele

Uvedený konkrétny cieľ možno rozdeliť do jednotlivých operatívnych cieľov takto:

Tabuľka 1 – Operatívne ciele

Konkrétny cieľ || Operatívne ciele

Podporovať používanie spoločnej metodiky na hodnotenie výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov a organizácií a informovanie o nej || 1. Zaviesť dve metodiky, ktoré sa relatívne jednoducho používajú, ale zároveň sú robustné, pričom jedna sa týka merania výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov a druhá merania výsledkov v oblasti životného prostredia organizácií

2. Podporiť používanie metodík v členských štátoch a súkromnými subjektmi

3. Vypracovať pravidlá kategórií ekologickej stopy pre jednotlivé výrobky a odvetvia prostredníctvom otvoreného a transparentného procesu za účasti viacerých zúčastnených strán

4. Politické možnosti

4.1. Možnosť č. 1. Základný scenár – žiadna zmena politiky

Bez ďalšieho zásahu zo strany EÚ by pretrvával veľký počet súkromných a verejných iniciatív. Hoci sa očakáva určité spontánne priblíženie metód v široko pokrytých oblastiach, ako sú skleníkové plyny, spoločnosti by naďalej museli čeliť trhom s rôznorodými požiadavkami. To by predstavovalo obzvlášť veľkú záťaž pre malé a stredné podniky. Ak by boli naďalej k dispozícii zmätočné informácie, súkromní a verejní spotrebitelia a podniky by naďalej nedôverovali ekologickým tvrdenia týkajúcim sa výsledkov v oblasti životného prostredia.

4.2. Možnosť č. 2. Nový povinný rámec politiky v oblasti výrobkov

Nový právny rámec EÚ pre udržateľné výrobky nahradí a skonsoliduje existujúce politické nástroje týkajúce sa výrobkov, ktoré sa nachádzajú v akčnom pláne SCP/SIP z roku 2008 (napríklad ekodizajn a environmentálna značka). V praxi by to vytvorilo silnejšiu jednotnosť medzi požiadavkami týkajúcimi sa výsledkov v oblasti životného prostredia súvisiacich s výrobkami, a to používaním spoločného dôkazu na zlepšovanie koordinácie pri stanovovaní štandardov[10], zriadením jednotného, zjednodušeného (a menej nákladného) procesu „stanovenia kritérií“ pre rovnaké kategórie výrobkov[11] a použitím jedného procesu na stanovenie a schválenie požiadaviek pre rovnaké kategórie výrobkov, ako aj homogénne metódy testovania a overovania.

4.3. Možnosť č. 3. Povinný rámec vykazovania ekologickej stopy organizácie (OEF)

Podľa tejto možnosti bude povinné používanie metodiky OEF pre veľké organizácie v prioritných odvetviach na účely vykazovania/poskytovania informácií[12]. S cieľom podnietiť neustále zlepšovanie bude požiadavka spojená so stimulmi na používanie a porovnávacím hodnotením. Komisia v spolupráci so zúčastnenými stranami časom vypracuje pravidlá pre odvetvia ekologickej stopy organizácií (OEFSR)[13], čím sa zvýši jednotnosť environmentálneho vykazovania a takisto do určitej miery porovnateľnosť ich celkových výsledkov v oblasti životného prostredia. Takto bude organizácia môcť poskytovať informácie o ekologickej stope s cieľom informovať o svojich výsledkoch v oblasti životného prostredia a ukázať svoj pokrok v priebehu rokov, ale na účasť v porovnávacom hodnotení alebo rebríčkoch jednotlivých odvetví bude musieť vykazovať na základe stanovených pravidiel pre odvetvia (pravidlá OEFSR pre jednotlivé odvetvia).

4.4. Možnosť č. 4. Integrácia metodík na určovanie ekologickej stopy výrobkov (PEF) a organizácií (OEF) do príslušných politických nástrojov

Podľa tejto možnosti sa metodiky PEF a OEF integrujú do existujúcich dobrovoľných a povinných politických nástrojov, kde je to vhodné a technicky realizovateľné[14]. Metódy PEF a OEF sa napríklad budú okamžite používať v nástrojoch ako environmentálna značka, ZVO a EMAS na informovanie o procese rozvoja kritérií[15] a tvorbu referenčných dokumentov pre jednotlivé odvetvia[16] na určenie príslušných vplyvov na životné prostredie a kľúčových ukazovateľov výsledkov založených na životnom cykle. Podľa tejto možnosti by bolo potrebné zaviesť súbor stimulov pre verejný aj súkromný sektor, ktoré by odmeňovali podniky a posilňovali pozitívny účinok na zlepšovanie výsledkov v oblasti životného prostredia[17].

4.5. Možnosť č. 5. Odporúčanie používať metódy PEF a OEF na dobrovoľnom základe

Odporúčanie Komisie bude adresované členským štátom s odporučením, že vždy, keď nejaký členský štát bude chcieť zaviesť dobrovoľný program alebo požiadavky týkajúce sa merania, overovania, vykazovania, porovnávacieho hodnotenia a informovania o výsledkoch v oblasti životného prostredia výrobkov a organizácií, mal by použiť metódy PEF a OEF[18].

Toto odporúčanie bude adresované aj podnikom. Odporučí používanie metodík PEF a OEF pri výpočte ekologickej stopy výrobkov alebo celkovej ekologickej stopy spoločnosti pri každom vykonávaní takéhoto výpočtu. Takisto by vyzvalo finančné spoločenstvo (investorov, poisťovne, banky) používať pri hodnotení environmentálnych rizík informácie o výsledkoch v oblasti životného prostredia založené na používaní metódy OEF a pravidiel OEFSR.

5. Posúdenie vplyvov a porovnanie možností

Na účely posúdenia a porovnania, ako aj na vytvorenie skupín možností, ktoré sa vzájomne vylučujú, sú predstavené možnosti politiky zoskupené podľa toho, či sa týkajú výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov alebo organizácií. Podrobnejšia analýza hospodárskych, sociálnych a environmentálnych vplyvov každej možnosti sa nachádza v správe o posúdení vplyvu.

5.1. Porovnanie politických možností týkajúcich sa výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov

Tabuľka 2 – Porovnanie politických možností týkajúcich sa výsledkov v oblasti životného prostredia výrobkov

Politická možnosť Kategória vplyvu || 2. Nový povinný rámec politiky v oblasti výrobkov || 4. Integrácia metód PEF a OEF do príslušných politických nástrojov || 5. Odporúčanie používať metódy PEF a OEF na dobrovoľnom základe

Fungovanie vnútorného trhu a hospodárska súťaž || +++ || ++ || ++

Konkurencieschopnosť, obchod a investičné toky || ++ || ++ || +

Prevádzkové náklady a podnikanie || - || 0 || +

Vplyv na malé a stredné podniky || - || 0 || +

Administratívna záťaž podnikov || + || 0 || 0

Záťaž na verejnú správu a potenciál zjednodušenia || - || + || +

Inovácia a výskum || ++ || ++ || ++

Spotrebitelia a domácnosti || + || + || +

Celkový hospodársky vplyv || 0 || 0 || +

Zamestnanosť a trhy práce || ++ || ++ || ++

Sociálne začlenenie a ochrana konkrétnych skupín || + || 0 || 0

Verejné zdravie || + || + || +

Celkový sociálny vplyv || + || + || +

Celkový vplyv na životné prostredie || +++ || ++ || ++

5.2. Porovnanie politických možností týkajúcich sa výsledkov v oblasti životného prostredia organizácií

Tabuľka 3 – Porovnanie politických možností týkajúcich sa výsledkov v oblasti životného prostredia organizácií

Politická možnosť Kategória vplyvu || 3. Povinný rámec vykazovania metódy OEF || 4. Integrácia metód PEF a OEF do príslušných politických nástrojov || 5. Odporúčanie používať metódy PEF a OEF na dobrovoľnom základe

Fungovanie vnútorného trhu a hospodárska súťaž || +++ || ++ || ++

Konkurencieschopnosť, obchod a investičné toky || ++ || ++ || +

Prevádzkové náklady a podnikanie || - || 0 || +

Vplyv na malé a stredné podniky || - || 0 || +

Administratívna záťaž podnikov || - || 0 || 0

Záťaž na verejnú správu a potenciál zjednodušenia || - || + || +

Inovácia a výskum || ++ || ++ || ++

Spotrebitelia a domácnosti || 0 || + || +

Celkový hospodársky vplyv || 0 || 0 || +

Zamestnanosť a trhy práce || ++ || ++ || ++

Sociálne začlenenie a ochrana konkrétnych skupín || 0 || 0 || 0

Verejné zdravie || + || + || +

Celkový sociálny vplyv || + || + || +

Celkový vplyv na životné prostredie || +++ || ++ || ++

5.3. Porovnanie možností podľa efektivity, účinnosti a súdržnosti

Hodnotiaci systém použitý v porovnávacích tabuľkách 2 a 3 pomáha pri posúdení relatívnej sily alternatívnych možností v každej zvažovanej kategórii vplyvu, ale neposkytuje relatívnu váhu každej kategórie vplyvu. Preto je analýza doplnená o porovnanie možností z hľadiska ich účinnosti, efektivity a súdržnosti[19]. Preukazuje, že hoci povinné možnosti (2 a 3) prispievajú k dosiahnutiu cieľov a sú takisto spojené s najväčším potenciálom na zlepšenie v oblasti životného prostredia, sú zároveň spojené s vyššími počiatočnými nákladmi pre podniky a verejné orgány, čím sú menej atraktívne za súčasnej hospodárskej krízy. Predchádzajúce skúsenosti s tvorbou právnych predpisov v EÚ preukázali, že náklady na prispôsobenie a transakčné náklady pre podniky a verejnú správu sú menej dôležité, keď zavedeniu legislatívneho nástroja predchádzalo jeho dobrovoľné používanie. Na základe analýzy vykonanej v tejto správe sa javí, že to bude prípad aj možností 2 a 3, ktoré by sa mohli stať nákladovo efektívnejšie po pilotnom používaní metód PEF a OEF, ako je to navrhované v možnosti 5. Možnosť 1 by k dosiahnutiu cieľov prispela len okrajovo a takisto by znamenala nedostatočné zlepšenia v oblasti efektívneho využívania životného prostredia a zdrojov. Výkonnosť možnosti 4 je premenlivá a závisí od nástroja, do ktorého sú metódy PEF a OEF integrované.

5.4. Uprednostňovaná možnosť

Uprednostňovaná možnosť je možnosť 5 „Odporúčanie používať metódy PEF a OEF na dobrovoľnom základe“ z týchto dôvodov:

· Dosahuje pozitívne skóre vo všetkých aspektoch v porovnaní so základným scenárom a celkovo dosahuje lepšie skóre než alternatívne možnosti.

· Dobrovoľné uplatňovanie umožňuje postupný ďalší vývoj metodiky PEF a OEF v pilotnom procese zahŕňajúcom členské štáty a širokú škálu zúčastnených strán na dosiahnutie úplného potenciálu v nasledujúcich rokoch (napríklad prostredníctvom povinného uplatňovania alebo prostredníctvom veľkého podielu).

· Umožňuje využívanie dôležitých príležitostí na dosiahnutie efektivity z hospodárskeho aj environmentálneho hľadiska.

· Napriek niektorým podstatným prínosom vo všetkých troch pilieroch by možnosti 2 a 3 znamenali vyššie náklady na súčasnej úrovni rozvoja metodík. Ďalej existuje riziko, že zodpovednosť zúčastnených strán by bolo nižšie, čo by ovplyvňovalo prijatie a účinnosť nástroja.

· Vo všeobecnosti platí, že všetky zúčastnené strany boli priaznivo naklonené zavedeniu dobrovoľného systému na základe metodiky PEF, s výnimkou mimovládnych organizácií (nesúhlas 50 %). Názor zúčastnených strán bol nejednotný v otázkach integrácie metodiky PEF do regulačných nástrojov a politických opatrení EÚ SCP a prevažne nepriaznivý voči novému povinnému opatreniu (nesúhlas 60 %).

· Možnosť 5 získala medzi zúčastnenými stranami druhú najvyššiu mieru zhody (41 % dôrazne súhlasilo alebo súhlasilo). Väčšina nesúhlasila s politickými možnosťami súvisiacimi s povinnými nástrojmi v prioritných (43 %) alebo všetkých (52,8 %) odvetviach a s integráciou metódy OEF do existujúceho povinného nástroja (44 %).

6. Monitorovanie a hodnotenie

Posúdenie vplyvu ustanovuje rad konkrétnych, merateľných, dosiahnuteľných, relevantných a časovo ohraničených ukazovateľov týkajúcich sa podielu a zavedenia uprednostňovanej možnosti, zoskupených v rámci relevantných cieľov. Podrobnejšie sú uvedené v správe o posúdení vplyvu.

Celkové preskúmanie politík predstavených politickou iniciatívou, ktorá je predmetom súčasného posúdenia vplyvu, sa predpokladá do roku 2015, spoločne s preskúmaním niektorých kľúčových politických nástrojov EÚ SCP.

[1] Pozri zoznam najdôležitejších (rôznorodých) iniciatív v oblasti posudzovania ekologickej stopy výrobkov alebo organizácií, ktorý sa nachádza v prílohách 17, 18 a 19.

[2] Napríklad Francúzsko v súčasnosti vyhodnocuje pilotný program environmentálneho označovania výrobkov. Od roku 2008 sa súkromné spoločnosti vyzývali na účasť v programe na demonštrovanie a otestovanie konkrétneho príkladu environmentálneho označovania na základe viacerých kritérií. Predbežné hodnotenie agropotravinárskych výrobkov preukázalo, že 75 % spoločností zapojených do pilotného programu chce pokračovať environmentálnom označovaní a približne 64 % je za harmonizovaný prístup EÚ. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf) Ďalšie iniciatívy existujú v Spojenom kráľovstve, Švajčiarsku, mimo EÚ v Japonsku, Austrálii a Kanade. Podrobnejšie informácie sa nachádzajú v prílohe 19.

[3] Napríklad Sustainability Consortium, Envifood Protocol, GHG Product Protocol, rôzne označenia a normy (uhlíková stopa, hodnotenie životného cyklu, vodná stopa), Carbon Disclosure Project, indexy trvalej udržateľnosti, Global Reporting Initiative atď. Podrobnejšie informácie sa nachádzajú v prílohe 18 a 19.

[4] Eurobarometer „Postoje európskych občanov k životnému prostrediu“, 2008.

[5] Flash Eurobarometer 332 .

[6] Druhý prieskum Eurobarometer na tému Postoje európskych občanov k životnému prostrediu (2011) preukázal pokles názoru respondentov, že označenia na výrobkoch umožňujú identifikáciu tých, ktoré sú ekologické (47 % v porovnaní s 52 % dosiahnutými v roku 2008).

[7] Zoznam štúdií podporujúcich toto vyhlásenie sa nachádza v prílohe 21.

[8] COM(2012) 582 final, Silnejší európsky priemysel v prospech rastu a oživenia hospodárstva – Aktualizácia oznámenia o priemyselnej politike

[9] Je zaujímavé poznamenať, že programy Spojeného kráľovstva a Francúzska už prinášajú značné krížové odkazy pre vývoj v EÚ a aj Taliansko predpokladá silnú väzbu. Členské štáty volajú po harmonizovanom usmernení/podpore na úrovni ES v oblasti hodnotenia ekologickej stopy. Pozri aj závery Komisie z 20. decembra 2010 s výzvou Komisii „vypracovať spoločnú metodiku na kvantitatívne hodnotenie vplyvov výrobkov na životné prostredie počas ich životného cyklu“.

[10] Kritériá pre politické nástroje EÚ týkajúce sa výrobkov sa zvyčajne stanovujú na základe technických a trhových dôkazov, ktoré sa zhromažďujú formou osobitných prípravných štúdií. Ak sú tieto dôkazy jednoznačné pre všetky nástroje SCP EÚ, predpoklady o vplyvoch nových kritérií na životné prostredie, hospodárstvo a hospodársku súťaž sú rovnaké a výsledkom môže byť vyššia úroveň homogenity.

[11] Ak sú kritériá stanovené ako výsledok jedného procesu pre rôzne „použitia“, tak zohľadnením rôznych jednotlivých cieľov politických nástrojov EÚ týkajúcich sa výrobkov možno zaručiť silnejšiu jednotnosť (napr. pri definovaní prahových hodnôt pre environmentálnu značku a energetický štítok).

[12] Od roku 2010 vypracúva Spoločné výskumné centrum EÚ metódy ekologickej stopy výrobkov (PEF) a ekologickej stopy organizácií (OEF) (zastrešujúce metódy). Metódy PEF aj OEF sú založené na metodikách hodnotenia životného cyklu na identifikáciu a kvantifikáciu najrelevantnejších vplyvov výrobkov (a podobne aj tovarov a služieb) alebo portfólia výrobkov a služieb (organizácie) na životné prostredie. Stavajú na existujúcich prístupoch a medzinárodných normách, hoci používanie hodnotenia životného cyklu na hodnotenie na úrovni organizácie predstavuje relatívne neobvyklý prístup. Podrobnejší popis vlastností metód PEF a OEF sa nachádza v prílohe 9.

[13] Pravidlá pre odvetvia ekologickej stopy organizácií je súbor prispôsobených metodických špecifikácií a pokynov, ktoré sa budú uplatňovať v konkrétnom odvetví. Pozri prílohu 9.

[14] Možnosť integrácie a technickej realizovateľnosti by bolo potrebné podrobne posúdiť podľa jednotlivých prípadov. Podrobnejšie informácie o metodickom vývoji potrebnom na úplnú implementáciu metód PEF a OEF do existujúcich politických nástrojov sa nachádzajú v prílohe 9.

[15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html

[16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html

[17] Podrobnejšie informácie o stimuloch sa nachádzajú v prílohe 20 a 14.

[18] Napríklad v prípade vnútroštátneho programu alebo požiadaviek týkajúcich sa nefinančného vykazovania alebo podpory používania ukazovateľov výsledkov v oblasti životného prostredia pri hodnotení rizík investície by referenčnou metodikou bola metóda OEF doplnená o pravidlá OEFSR.

[19] Účinnosť je definovaná ako rozsah, v ktorom možnosti dosahujú ciele, efektivita je definovaná ako rozsah, v ktorom je možné dosiahnuť ciele nákladovo efektívnym spôsobom, súdržnosť je definovaná ako rozsah, v ktorom sú možnosti v súlade s cieľmi politiky EÚ a v ktorom majú šancu obmedziť kompromisy medzi environmentálnou, sociálnou a hospodárskou oblasťou. Pozri tabuľku 6 v správe o posúdení vplyvu.