Odporúčanie na rozhodnutie Rady o stanovisku, ktoré má Európske spoločenstvo zastávať v súvislosti s opätovným prerokovaním menovej dohody so Sanmarínskou republikou /* KOM/2009/0572 v konečnom znení - CNB 2009/0159 */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 16.10.2009 KOM(2009) 572 v konečnom znení 2009/0159 (CNB) Odporúčanie na ROZHODNUTIE RADY o stanovisku, ktoré má Európske spoločenstvo zastávať v súvislosti s opätovným prerokovaním menovej dohody so Sanmarínskou republikou DÔVODOVÁ SPRÁVA Európske spoločenstvo uzavrelo menové dohody s Monakom, San Marínom a Vatikánom s cieľom poskytnúť právnu kontinuitu dojednaniam, ktoré existovali medzi týmito krajinami na jednej strane a Francúzskom a Talianskom na strane druhej pred zavedením eura. Desať rokov po tom, ako euro nahradilo zákonné meny Talianska a Francúzska, ktoré sa používali v Monaku, San Maríne a vo Vatikáne, Rada vyzvala Komisiu, aby preskúmala fungovanie menových dohôd[1]. Výsledky tohto posúdenia sa prijali v oznámení Komisie o fungovaní menových dohôd s Monakom, San Marínom a Vatikánom[2]. Komisia dospela k záveru, že menové dohody v súčasnej podobe sa musia zmeniť a doplniť s cieľom zabezpečiť konzistentnejší prístup vo vzťahoch medzi Spoločenstvom a krajinami, ktoré podpísali tieto dohody. V tomto návrhu odporúčania pre rozhodnutie Rady sa vymedzuje pozícia, ktorú má zaujať Spoločenstvo v opätovných rokovaniach o dohode so Sanmarínskou republikou. Komisia navrhuje opätovne prerokovať a zmeniť a doplniť tieto ustanovenia: - Transpozícia príslušných právnych predpisov ES Povinnosti Monaka, San Marína a Vatikánu vyplývajúce z ich príslušných menových dohôd so Spoločenstvom sú veľmi rozdielne. Menová dohoda s Monackým kniežatstvom obsahuje najväčší počet povinností. Na rozdiel od dohody s Monakom neobsahujú dohody so San Marínom a Vatikánom konkrétne povinnosti týkajúce sa transponovania právnych predpisov EÚ v oblasti ochrany hotovostného eura pred falšovaním a pozmeňovaním a spôsoby spolupráce so Spoločenstvom v tejto oblasti. S cieľom vytvoriť rovnaké podmienky na základe rovnosti a zaistiť náležitú ochranu eurobankoviek a mincí pred ich falšovaním a pozmeňovaním San Maríno, ako aj Vatikán, musia uplatňovať príslušné právne predpisy Spoločenstva. Finančné inštitúcie vykonávajúce svoje činnosti v krajinách, ktoré podpísali menové dohody, môžu mať prístup k medzibankovému systému zúčtovania, platieb a vysporiadania cenných papierov v Európskej únii. Monacké kniežatstvo túto možnosť skutočne využíva a na tento účel musí uplatňovať príslušné právne predpisy Spoločenstva v oblasti finančníctva a bankovníctva. Vzhľadom na veľkosť bankového sektora v San Maríne a na jeho úzku súčinnosť s bankami, ktoré sú činné v eurozóne (t. j. finančné inštitúcie San Marína majú prístup k platobným systémom prostredníctvom talianskych bánk), Sanmarínska republika by takisto mala zosúladiť svoje právne predpisy v odvetví bankovníctva a finančníctva s príslušnými platnými právnymi predpismi Spoločenstva . Z dôvodu veľkého množstva právnych predpisov Spoločenstva a obmedzených administratívnych kapacít San Marína by sa San Marínu malo udeliť prechodné obdobie v dĺžke 5 rokov. - Mechanizmy monitorovania V dohodách podpísaných so San Marínom a Vatikánom sa na rozdiel od postupu, ktorý sa uvádza v dohode s Monakom, nenachádza žiadne ustanovenie týkajúce sa postupu monitorovania. Keď neexistuje pravidelné formálne monitorovanie, San Maríno a Vatikán pravidelne nepodávajú správy o vykonávaní dohôd a tieto krajiny nie sú riadne informované o legislatívnom vývoji v oblastiach, na ktoré sa dohody vzťahujú. Komisia preto navrhuje vytvoriť dva nové spoločné výbory, podobné výboru, ktorý existuje v prípade Monackého kniežatstva, so Sanmarínskou republikou a Mestským štátom Vatikán. Spoločný výbor so Sanmarínskou republikou by bol zložený z predstaviteľov San Marína, Talianska, Európskej komisie a Európskej centrálnej banky. Výbor by sa zaoberal zjednodušovaním vykonávania dohody a diskusiami o možných zmenách a doplneniach v zozname právnych predpisov Spoločenstva, ktoré má San Maríno uplatňovať. Mal by aj rozhodovaciu právomoc, pokiaľ ide o obmedzený počet otázok, ktoré mu zverí menová dohoda (napr. schvaľovať zmenu mincovne, v ktorej sa razia sanmarínske euromince). - Stropy na vydávanie euromincí Z historických dôvodov sa stropy na maximálne ročné vydávanie mincí v Monaku, San Maríne a vo Vatikáne určili dvomi spôsobmi (Monako má v súčasnosti povolenie vydávať maximálne 1/500 množstva mincí razených vo Francúzsku, zatiaľ čo San Maríno a Vatikán majú pevné kvóty), čo vedie k veľmi rozdielnym výsledkom. S cieľom zaistiť spravodlivé zaobchádzanie so všetkými krajinami, ktoré podpísali menové dohody, Komisia navrhuje zaviesť novú jednotnú metódu na výpočet stropov vydávania euromincí (t. j. metódu, ktorá sa má používať aj vo všetkých budúcich dohodách). Nové stropy by pozostávali z pevnej a premenlivej časti: 1. Pevná časť by mala za cieľ uspokojiť dopyt zberateľov mincí. Podľa všeobecných odhadov by na pokrytie dopytu zberateľského trhu mala postačovať celková suma približne 2 100 000 EUR.[3] 2. Premenlivá časť by sa v prípade San Marína zakladala na priemernej emisii Talianska v prepočte na obyvateľa. Priemerný objem emisie mincí na obyvateľa Talianska za rok (n-1) by sa vynásobil počtom obyvateľov San Marína. 3. Pravidlá razby euromincí V súčasných menových dohodách sa právo vyrábať euromince San Marína a Vatikánu vyhradzuje pre taliansku štátnu mincovňu. Toto pravidlo sa zaviedlo z historických dôvodov v období, keď euro ešte nebolo v obehu ako hotovostné platidlo a takmer všetky krajiny eurozóny razili euromince len pre svoju vlastnú potrebu. Situácia sa však teraz vyvinula tak, že mnohé krajiny eurozóny si dnes dávajú raziť svoje euromince v inej krajine eurozóny. Komisia preto navrhuje otvoriť pre San Maríno a Vatikán možnosť nechať zhotoviť svoje euromince v inej mincovni EÚ, ktorá má s výrobou euromincí skúsenosti . Zmenu mincovne by však mal schváliť spoločný výbor. - Voľba príslušného súdu V prípade, že si krajiny, ktoré podpísali menové dohody, neplnia svoje povinnosti (napríklad netransponujú príslušné právne predpisy Spoločenstva v náležitom čase), súčasné menové dohody neposkytujú Spoločenstvu možnosť, okrem krajnej, a preto nepravdepodobnej možnosti, jednostranne dohodu vypovedať. Komisia preto navrhuje zvoliť si Európsky súdny dvor ako súd príslušný na riešenie sporov , ktoré by mohli nastať pri uplatňovaní menových dohôd. 2009/0159 (CNB) Odporúčanie na ROZHODNUTIE RADY o stanovisku, ktoré má Európske spoločenstvo zastávať v súvislosti s opätovným prerokovaním menovej dohody so Sanmarínskou republikou RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 111.3, so zreteľom na odporúčanie Komisie[4], so zreteľom na stanovisko Európskej centrálnej banky[5], keďže: 4. Menové a kurzové otázky sú od zavedenia eura v pôsobnosti Spoločenstva. 5. Je na Rade, aby stanovila úpravy týkajúce sa prerokovania a uzavretia dohôd o otázkach súvisiacich s menovým režimom alebo výmenným kurzom. 6. Talianska republika uzavrela 29. novembra 2000 v mene Spoločenstva Menovú dohodu so Sanmarínskou republikou. 7. Rada 10. februára 2009 dospela k záveru, že Komisia by mala fungovanie platných menových dohôd preskúmať a zvážiť prípadné zvýšenia stropov na vydávanie mincí. 8. Komisia vo svojom oznámení o fungovaní menových dohôd s Monakom, San Marínom a Vatikánom[6] usúdila, že menová dohoda so Sanmarínskou republikou potrebuje vo svojej súčasnej podobe zmenu a doplnenie tak, aby sa zabezpečil konzistentnejší prístup vo vzťahoch medzi Spoločenstvom a krajinami, ktoré menovú dohodu podpísali. 9. Menová dohoda so San Marínom by sa teda mala čo najskôr opätovne prerokovať tak, aby nový režim vstúpil do platnosti 1. januára 2010 súčasne s novými pravidlami týkajúcimi sa podrobných pravidiel zavádzania euromincí, ktoré boli stanovené v odporúčaní Komisie z 19. decembra 2008 o spoločných usmerneniach pre národné strany a vydávanie euromincí určených do obehu, ktoré Rada schválila vo svojich záveroch z 10. februára 2009, PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Talianska republika oznámi Sanmarínskej republike, že je potrebné čo najskôr zmeniť a doplniť existujúcu menovú dohodu v mene Spoločenstva medzi Talianskou republikou a Sanmarínskou republikou, a navrhne opätovné prerokovanie dotknutých ustanovení uvedenej dohody. Článok 2 Pri opätovnom prerokúvaní dohody so Sanmarínskou republikou sa Spoločenstvo zameria na dosiahnutie týchto zmien a doplnení: 10. Dohoda sa uzavrie medzi Spoločenstvom a Sanmarínskou republikou. Znenie dohody bude kodifikovanou verziou súčasnej dohody vrátane zmien a doplnení. 11. Sanmarínska republika sa zaviaže prijať všetky primerané opatrenia v podobe priameho transponovania alebo prípadne iných rovnocenných postupov: 12. na účely uplatňovania všetkých relevantných právnych ustanovení Spoločenstva v oblasti bankovníctva a finančníctva, predovšetkým právnych predpisov týkajúcich sa činnosti dotknutých inštitúcií a dohľadu nad nimi; 13. na účely uplatňovania všetkých relevantných právnych ustanovení Spoločenstva, ktoré sa týkajú predchádzania praniu špinavých peňazí, ako aj predchádzania podvodom a falšovaniu hotovostných a bezhotovostných platobných prostriedkov, medailí a tokenov a požiadaviek na štatistické vykazovanie. Sanmarínska republika zabezpečí, aby sa všetky relevantné právne predpisy Spoločenstva v oblasti bankovníctva a finančníctva implementovali na jej území do 1. januára 2015. Dohoda by mala zahŕňať prílohu s lehotami na prijatie uvedených opatrení. 14. Spôsob, ktorým sa počíta strop na vydávanie sanmarínskych euromincí, sa zreviduje. Nový strop by sa mal vypočítať spôsobom, ktorý by zahŕňal pevnú zložku na zamedzenie toho, že so sanmarínskymi mincami sa bude prehnane špekulovať, pričom sa však uspokojí dopyt na trhu zberateľských mincí, a pohyblivú zložku, ktorá sa získa vynásobením priemerného objemu emisie mincí na obyvateľa Talianska za rok n-1 počtom obyvateľov San Marína. 15. Zriaďuje sa Spoločný výbor na monitorovanie pokroku v implementácii dohody. Skladá sa zo zástupcov Sanmarínskej republiky, Talianskej republiky, Komisie a ECB. Každoročne môže zrevidovať pevnú zložku stropu so zreteľom na infláciu a vývoj na trhu zberateľov. Rozhodnutia prijíma jednomyseľne. Spoločný výbor prijme vlastný rokovací poriadok. 16. Euromince Sanmarínskej republiky razí Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato . Sanmarínska republika však môže so súhlasom Spoločného výboru poveriť razbou iného zmluvného dodávateľa spomedzi mincovní EÚ raziacich euromince. Na účely schválenia celkového objemu emisie Európskou centrálnou bankou sa objem mincí vydaných Sanmarínskou republikou pripočíta k objemu mincí vydaných domovskou krajinou mincovne, ktorá mince vydané Sanmarínskou republikou razí. 17. Na riešenie sporov, ktoré by mohli pri uplatňovaní dohody nastať, je príslušný Súdny dvor Európskych spoločenstiev. Ak Spoločenstvo alebo Sanmarínska republika usúdi, že druhá strana nesplnila niektorú zo svojich povinností podľa menovej dohody, môže vec podať na Súdny dvor. Rozsudok Súdneho dvora je pre obe strany záväzný a strany prijmú potrebné opatrenia na to, aby s rozsudkom dosiahli súlad v lehote, ktorú v ňom Súdny dvor stanoví. Pokiaľ Spoločenstvo alebo Sanmarínska republika neprijmú v stanovenej lehote opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s rozsudkom, druhá strana môže dohodu okamžite vypovedať. Článok 3 Rokovania so Sanmarínskou republikou povedie Talianska republika a Komisia v mene Spoločenstva. Európska centrálna banka sa do rokovaní plne zapojí v oblastiach svojej pôsobnosti. Talianska republika a Komisia predložia návrh dohody Hospodárskemu a finančnému výboru na vyjadrenie. Článok 4 Dohodu uzavrie Rada. Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike a Komisii. V Bruseli Za Radu predseda [1] Závery Rady o Spoločných usmerneniach pre národné strany a vydávanie euromincí určených do obehu, 2922. zasadnutie Rady ECOFIN z 10. februára 2009. [2] KOM (2009)359 zo 14. júla 2009. [3] San Maríno sa napríklad sústredilo na razenie euromincí vybraných nominálnych hodnôt s určitým úspechom: tieto mince sa teraz používajú v hotovostných transakciách. [4] Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...]. [5] Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...]. [6] KOM(2009) 359.