[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 17.5.2005 KOM(2005) 192 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE Tretia správa o pokroku v rámci kohézie: smerom k novému partnerstvu za hospodársky rast, zamestnanosť a kohéziu {SEC(2005)632} OBSAH Úvod 3 1. HOSPODÁRSKE A SOCIÁLNE ROZDIELY V ROZŠÍRENEJ EÚ 3 1.1. Úroveň rozdielov 3 1.1.1. HDP: zvýšenie rozdielov po rozšírení 3 1.1.2. HDP v regiónoch 4 1.1.3. Miera zamestnanosti: potreba oveľa rýchlejšieho pokroku 4 1.1.4. Produktivita: nedávne zlepšenie 4 1.2. Vývojové trendy v rámci rozdielov 5 2. Kohézna politika EÚ a Lisabonská stratégia v období rokov 2000 - 2006 7 2.1. Štrukturálne fondy a Lisabonská stratégia: duplicitné ciele 7 2.2. Strednodobé preskúmane: možnosť vykonať úpravy 8 2.3. Kohézna politika v nových členských štátoch: dobrý začiatok 9 2.4. Doplnkový charakter pomoci 9 3. Budúcnosť kohéznej politiky a agenda v oblasti rastu a zamestnanosti 10 3.1. Stanoviská iných inštitúcií a orgánov EÚ 10 3.2. Aktivity v rámci kohéznej politiky: výrazná mobilizácia kľúčových aktérov 10 3.3. Jarné zasadanie Európskej rady: ťažiskové regióny lisabonského procesu 11 3.4. Strategické usmernenia Spoločenstva na roky 2007 - 2013 11 OZNÁMENIE KOMISIE Tretia správa o pokroku v rámci kohézie: smerom k novému partnerstvu za hospodársky rast, zamestnanosť a kohéziu ÚVOD Táto tretia správa obsahuje aktualizovaný opis situácie a vývojových trendov v regiónoch od uverejnenia tretej správy o kohézii vo februári 2004. Zaoberá sa tiež niekoľkými dôležitými témami v oblasti európskej regionálnej a kohéznej politiky, ktoré vyplynuli zo strednodobého preskúmania štrukturálnych fondov. Tretia správa o kohézii bola dôležitá z hľadiska stanovenia hlavných zásad reformy regionálnych a kohéznych politík Únie v období rokov 2007–2013, po čom v júli 2004 nasledovala prezentácia legislatívnych návrhov, o ktorých sa v súčasnosti rokuje v Rade a v Európskom parlamente. Obdobie od prijatia tretej správy bolo poznačené ďalšími dvoma dôležitými udalosťami pokiaľ ide o kohéznu politiku. Po prvé, historické rozšírenie v máji 2004, ktorým sa Únia rozšírila z 15 na 25 členských štátov, zvýraznilo kľúčovú úlohu kohéznej politiky v procese európskej integrácie tým, že pomohlo podporiť vytvorenie nových príležitostí na celom území Únie. Po druhé, na základe návrhu Komisie, Európska rada po zmiešaných výsledkoch strednodobého preskúmania v marci 2005 rozbehla stratégiu hospodárskeho rastu a zamestnanosti zameranú na oživenie lisabonskej agendy. Ako vyplýva z tejto správy, témy integrácie, hospodárskeho rastu a zamestnanosti, ktoré sú v uvedenej stratégii zdôraznené, sú v rámci navrhovanej reformy kohéznej politiky výsostne relevantné zvlášť po začatí poslednej fázy rokovaní. 1. HOSPODÁRSKE A SOCIÁLNE ROZDIELY V ROZŠÍRENEJ EÚ V súlade s článkom 158 zmluvy je prvoradým cieľom kohéznej politiky zníženie rozdielov v úrovni rozvoja medzi regiónmi. Nedávne rozšírenie na 25 členských štátov, pričom Bulharsko a Rumunsko majú do Únie pristúpiť v roku 2007, dramaticky zvýšilo úroveň rozdielov v rámci EÚ. Nové členské štáty majú zjavne nižšiu úroveň príjmu na osobu, ako aj mieru zamestnanosti než iné krajiny EÚ. Zároveň však za posledné roky preukázali výrazný dynamický rozvoj, pričom dosiahli takú úroveň rastu HDP ako aj produktivity, že rozdiely sa vyrovnávajú. Nasledujúca časť obsahuje aktualizovanú analýzu úrovní a vývojových trendov v rámci rozdielov. 1.1. Úroveň rozdielov 1.1.1. HDP: zvýšenie rozdielov po rozšírení Medzi 25 členskými štátmi existujú podstatné rozdiely v HDP na osobu. V roku 2003 sa úroveň HDP na obyvateľa (meraná v paritách kúpnej sily) pohybovala od 41 % priemeru EÚ v Lotyšsku do 215 % v Luxembursku. Z tohto hľadiska je Írsko s HDP 132 % priemeru EÚ druhou najprosperujúcejšou krajinou. Vo všetkých nových členských štátoch je HDP na osobu nižší ako 90 % priemeru EÚ 25, pričom v Poľsku, Lotyšsku a Estónsku, ako aj v Rumunsku a Bulharsku, je nižší ako polovica tejto úrovne. 1.1.2. HDP v regiónoch V roku 2002, ktorý je najaktuálnejším rokom za ktorý sú údaje k dispozícii, sa úroveň HDP na osobu pohybovala od 189 % priemeru EÚ 25 v 10 najprosperujúcejších regiónoch do 36 % v 10 najmenej prosperujúcich regiónoch. Viac než štvrtina obyvateľov EÚ v 64 regiónoch má HDP na osobu nižší ako 75 % priemeru. V nových členských štátoch sa to týka 90 % ich celkovej populácie okrem regiónov Praha, Bratislava, Budapešť a krajín Cyprus a Slovinsko. V EÚ 15 sa to týka iba 13 % populácie. Spomedzi EÚ 15 sú regióny s nízkym príjmom geograficky sústredené v južnom Grécku, Portugalsku, južných častiach Španielska a Talianska, ako aj v nových spolkových krajinách v Nemecku. Po rozšírení o desať relatívne chudobnejších nových členských štátov priemerný HDP na obyvateľa v EÚ značne klesol. V určitých regiónoch to znamenalo nárast HDP na obyvateľa na úroveň vyššiu ako 75 % priemeru novej EÚ 25, ale aj tak zostávajú na úrovni nižšej ako 75 % priemeru EÚ 15. Zhruba 3,5 % obyvateľov EÚ žije v týchto regiónoch. Ďalšie 4 % obyvateľov žijú v regiónoch, ktoré mali HDP na osobu za obdobie 2000 - 2006 nižší ako 75 % priemeru EÚ 15, ale túto úroveň prekročili dokonca bez toho, aby im k tomu pomohol vplyv rozšírenia. 1.1.3. Miera zamestnanosti: potreba oveľa rýchlejšieho pokroku Vo všeobecnosti zostali miery zamestnanosti v členských štátoch oveľa nižšie než cieľ 70 %, ktorý sa stanovil v rámci Lisabonskej stratégie do roku 2010 (alebo cieľ 67 % v roku 2005), s priemerom 62,9 % v EÚ 25 v roku 2003. Len v štyroch členských štátoch – Dánsku, Švédsku, Holandsku a Spojenom kráľovstve – miera dosahuje 70 %, zatiaľ čo v Poľsku je to iba 51,2 %. Na splnenie cieľa 70 % je potrebných zhruba 22 miliónov ďalších pracovných miest. V nových členských štátoch by sa zamestnanosť musela zvýšiť o jednu štvrtinu, aby dosiahla úroveň 70 %, čo predstavuje 7 miliónov pracovných miest. Na regionálnej úrovni je situácia ešte rozmanitejšia než na národnej úrovni. Iba jedna štvrtina obyvateľstva EÚ 25 žije v regiónoch, kde už bol cieľ 70 %, pokiaľ ide o mieru zamestnanosti, dosiahnutý, to znamená, že 200 z 254 regiónov EÚ nedosahuje stanovený cieľ. Takmer 15 % obyvateľov žije v regiónoch, v ktorých je miera nižšia ako 55 %. Tieto sa zväčša nachádzajú v nových členských štátoch a v južných častiach Španielska a Talianska. Miera zamestnanosti je stále nízka vo väčšine najmenej prosperujúcich regiónov. Viac než priemerná miera zamestnanosti sa zaznamenala iba v niekoľkých z regiónov s HDP na osobu nižším ako 75 % priemeru. Miera zamestnanosti je zväčša vyššia v prosperujúcejších regiónoch hoci niektoré z dobre prosperujúcich regiónov majú stále nízku mieru zamestnanosti (napríklad severné Taliansko). 1.1.4. Produktivita: nedávne zlepšenie Rozdiely v produktivite sú medzi členskými štátmi výraznejšie než v miere zamestnanosti. Pri porovnaní produktivity na medzinárodnej úrovni (meranej ako HDP na zamestnanú osobu) sa zvyčajne využívajú aktuálne výmenné kurzy, keďže tieto najpresnejšie odrážajú konkurencieschopnosť. V tejto súvislosti sú rozdiely medzi členskými štátmi výrazné – menej než 30 % priemeru EÚ 25 v Poľsku a troch Baltských štátoch, ale viac než 150 % v Luxembursku a Írsku. Desať nových členských štátov, ktoré sa nachádzajú na spodku rebríčka, sa výrazne odlišuje. Produktivita vo všetkých krajinách EÚ 15, okrem Portugalska, prekračuje produktivitu vo všetkých nových členských štátoch. Takže napriek výraznému rastu produktivity za posledné roky, pokračujúci rast produktivity a zamestnanosti zostáva nevyhnutným aspektom dosiahnutia konvergencie. Rozdiely v produkcii merané v parite kúpnej sily sú vyhranenejšie (táto úprava, v rámci ktorej sa zohľadní parita kúpnej sily, sa zvyčajne využíva pri porovnávaní údajov o HDP, aby sa na základe rozdielnych cenových úrovní krajín lepšie odzrkadlila životná úroveň). Na regionálnej úrovni sú vyššie úrovne regionálnej produktivity spojené s vyššími úrovňami HDP, čo zvýrazňuje kľúčovú úlohu tejto premennej z hľadiska hospodárskej výkonnosti (v týchto údajoch nie sú zahrnuté regióny v Holandsku a Portugalsku). Toto spojenie s HDP pokiaľ ide o mieru zamestnanosti nie je až také výrazné, hoci zreteľne existuje pozitívne prepojenie. Rozdiely v úrovni produktivity vzhľadom na priemer EÚ sú omnoho väčšie ako rozdiely v miere zamestnanosti - produktivita bola nižšia ako 25 % priemeru EÚ v 15 regiónoch, v dvoch regiónoch dokonca nižšia ako 20 %. Na opačnom konci rebríčka produktivita prekračuje priemer EÚ v prevažnej väčšine regiónov, pre ktoré platí to isté aj pokiaľ ide o HDP na osobu. 1.2. Vývojové trendy v rámci rozdielov Od polovice deväťdesiatych rokov nie je hospodársky rast v EÚ veľmi pozitívny, s ročným priemerom o niečo vyšším než 2 %, hoci v Írsku, Luxembursku, Grécku, vo Fínsku a Španielsku bola táto miera pomerne ľahko prekročená. Priemernú úroveň rastu ovplyvnila slabá výkonnosť silných ekonomík ako napríklad Talianska a Nemecka. Ekonomiky nových členských štátov však rástli omnoho rýchlejšie, pričom dosiahli zhruba 6 % ročný nárast v Baltských štátoch. Vysoký hospodársky rast v nových členských štátoch bol spojený s vysokým rastom produktivity, čo bolo vo všeobecnosti sprevádzané v najhoršom prípade stratou zamestnanosti alebo, v najlepšom prípade, len jej veľmi obmedzeným rastom. Tento vývoj odráža proces reštrukturalizácie a zvýšenia celkovej produktivity, bez toho, aby sa zvýšila zamestnanosť, z krátkodobého hľadiska. Z toho vyplýva, že relatívne vysoká miera nezamestnanosti je často spojená so znížením miery zamestnanosti (hlavne v Poľsku, Českej republike a na Slovensku). Na druhej strane bol dosiahnutý relatívne vysoký nárast zamestnanosti v Írsku a Luxembursku a v menšom rozsahu v Španielsku, Holandsku a vo Fínsku, kde sa zvýšila zamestnanosť aj produktivita. Regióny s najvyšším rastom HDP (v období rokov 1995 až 2002) sa sústreďujú v krajinách s vysokým hospodárskym rastom ako napríklad Írsko, Baltské štáty, Slovensko a Poľsko. Regióny s nízkym hospodárskym rastom sa sústreďujú v Nemecku a Taliansku. Vo väčšine krajín sa však regionálna miera hospodárskeho rastu značne líši; toto je zrejmé tak v nových členských štátoch, ako aj v krajinách ako sú Spojené kráľovstvo či Fínsko. Aj v Nemecku bol nízky hospodársky rast na vnútroštátnej úrovni spojený s výraznými regionálnymi rozdielmi. V Taliansku bol hospodársky rast takmer rovnako nízky vo všetkých regiónoch. Celkovo rozdiely v rámci EÚ od roku 1995 poklesli. Tento pokles bol rýchlejší medzi krajinami než medzi regiónmi, pričom vnútorné regionálne rozdiely sa v niekoľkých krajinách zvýšili. Rozdiely v HDP na osobu medzi členskými štátmi sú stále výrazné a vo väčšine nových členských štátoch je potrebný pokračujúci vysoký hospodársky rast v trvaní viac než jednej generácie, ak sa tieto rozdiely majú podstatne znížiť. Tento proces sa začal v dobe, keď miera vysokého hospodárskeho rastu od roku 1995 relatívne zlepšila pozíciu najmenej prosperujúcich krajín. V dôsledku toho sa znížili súhrnné ukazovatele rozdielov v HDP na osobu.[1] Úroveň regionálnych rozdielov je vyššia než úroveň vnútroštátnych rozdielov, ale táto tiež klesá.[2] Zatiaľ čo hospodársky rast bol vo všeobecnosti vyšší v mnohých menej prosperujúcich regiónoch, malo by sa poznamenať, že aj najprosperujúcejšie regióny preukázali počas tohto obdobia dobrú výkonnosť. Takže podiely na celkovom HDP rovnako najmenej, ako aj najviac prosperujúcich regiónov sa počas tohto obdobia zvýšili. 10 % obyvateľov EÚ 25, ktorí žijú v najchudobnejších regiónoch predstavovalo iba 2,2 % celkového HDP v roku 2002, v porovnaní s 1,5 % v roku 1995. Na druhej strane 10 % najviac prosperujúceho regionálneho obyvateľstva predstavovalo v roku 2001 18,3 % HDP, ktorý sa zvýšil z 18 % v roku 1995. A tak pomer medzi podielmi na HDP najviac a najmenej prosperujúcich regiónov, v uvedenom poradí, klesol počas tohto obdobia z 12 na 8,5. Analýza hospodárskeho rastu v rokoch 1995 až 2001 z hľadiska jeho dvoch zložiek - produktivity a zamestnanosti - naznačuje, že produktivita predstavovala hlavný hnací prvok dobrej hospodárskej výkonnosti. Rast zamestnanosti je tiež jasne spojený s rastom HDP, ale toto spojenie nie je až také systematické ako by sa dalo predpokladať. Z časti to badať na nízkom raste zamestnanosti, ktorý sa dosiahol v regiónoch s vysokým hospodárskym rastom, hlavne v nových členských štátoch, najmä v troch Baltských krajinách a na Slovensku, ale tiež v niektorých regiónoch v Grécku. Toto môže byť ukazovateľom konkrétnej fázy rozvoja a procesu reštrukturalizácie. Použitím rovnakého prístupu ku kalkulácii je možné vytvoriť primerane porovnateľný obraz vnútorných rozdielov medzi členskými štátmi. Porovnanie podielov regiónov, predstavujúcich 20 % obyvateľov, na vnútroštátnom HDP podstatne redukuje problémy pri porovnávaní, ktoré vyplývajú z rozdielneho množstva a veľkostí regiónov v členských štátoch. V tejto analýze sú zahrnuté štyri nové členské štáty. Z tohto hľadiska sú najväčšie rozdiely v Maďarsku, kde 20 % najviac prosperujúceho regionálneho obyvateľstva predstavovalo 2,6 násobok HDP podielu najchudobnejších obyvateľov. Tento údaj sa od roku 1995 tiež najvýraznejšie zvýšil pokiaľ ide o Maďarsko. Veľké vnútorné rozdiely existujú tiež v Českej republike, na Slovensku, v Spojenom kráľovstve a v Belgicku, zatiaľ čo v Grécku, Nemecku, Holandsku, vo Fínsku a Švédsku je úroveň rozdielov najnižšia. Taliansko je jedinou krajinou, v ktorej sa zreteľne zaznamenal pokles, pokiaľ ide o tieto vnútorné rozdiely v danom období, aj keď v Španielsku a Rakúsku tiež došlo v menšej miere k poklesu. Okrem Maďarska sa vnútorné rozdiely výrazne zvýšili v dvoch z troch zostávajúcich nových členských štátov, s výnimkou Slovenska, ako aj v Spojenom kráľovstve a vo Švédsku (vo Švédsku len v relatívne nízkej miere). Vo všeobecnosti nie je pre ekonomiky, ktoré sa snažia vyrovnať vyspelým ekonomikám, nezvyčajné zaznamenať zvýšenie vnútorných rozdielov, ktoré odráža pôvodnú geografickú koncentráciu hospodárskeho rastu. Neskôr však nasleduje vyrovnanejší rozvoj. Malo by sa tiež poznamenať, že rozdiely v EÚ medzi mestskými a vidieckymi oblasťami sa vo všeobecnosti v dôsledku rozšírenia zvýšili. Prevládajúce úrovne rozdielov v rámci EÚ sú jasným dôkazom potreby aktívnej kohéznej politiky. Zameranie navrhovanej reformy kohéznej politiky, ako aj politiky rozvoja vidieka, na zamestnanie a hospodársky rast je z hľadiska prevládajúceho kontextu politiky výsostne relevantné. Malo by to napraviť neadekvátnu implementáciu Lisabonskej stratégie, čo oslabilo reakciu Únie na rast HDP a zamestnanosti. Podľa navrhovanej reformy by sa aktívna kohézna politika mala naďalej uplatňovať aj mimo územia najmenej prosperujúcich regiónov v snahe poskytnúť impulz Lisabonskej stratégii pre hospodársky rast a zamestnanosť. Nielenže to bude predstavovať finančnú motiváciu pre tieto opatrenia politiky, ale tiež sa tým zvýši dopad politiky na miestnej úrovni. 2. KOHÉZNA POLITIKA EÚ A LISABONSKÁ STRATÉGIA V OBDOBÍ ROKOV 2000 - 2006 2.1. Štrukturálne fondy a Lisabonská stratégia[3]: duplicitné ciele Nedávne hodnotenie[4] zdôraznilo podobné črty Lisabonskej stratégie, na ktorej sa dohodlo v roku 2000, a výdavkových priorít kohéznej politiky. Analýza ukazuje, že podiel podpory „lisabonských“ investícii zo štrukturálnych fondov často v hodnotených programoch prekračuje 50 %. Úroveň zhody sa zdá byť podstatne vyššia v relatívne viac prosperujúcich regiónoch, zatiaľ čo je nižšia v menej rozvinutých regiónoch. Situácia je odlišná, keď sa zoberú do úvahy investície do dopravy a energetiky, ktoré sú súčasťou obnovenej Lisabonskej stratégie, na ktorej sa členské štáty dohodli v marci 2005 na základe Komisiou navrhnutej agendy pre hospodársky rast a zamestnanosť (pozri oddiel 3.3). Pokiaľ ide o riadenie, decentralizovaný systém rozdeľovania pomoci zo štrukturálnych fondov sa pokladal za systém, ktorý umožňuje lepšiu synergiu medzi globálnymi cieľmi politiky stanovenými na úrovni EÚ, ako napríklad Lisabonská stratégia, a špecifickými potrebami a podmienkami priamo v regiónoch. Okrem toho kohézna politika s komplexnou rozmanitosťou aspektov je schopná posilniť kompetenčnú zodpovednosť regiónov za Lisabonskú stratégiu a riadiť náročné rozvojové úlohy v odlišných podmienkach jednotlivých regiónov. Zásadné odporúčania zahrnuté v hodnotení sú tieto: - Tematické sústredenie sa na osobitné priority s cieľom dosiahnutia priameho pozitívneho vplyvu na regionálnu konkurencieschopnosť. - Výmena skúseností s cieľom podporiť zvládnutie politiky medzi regiónmi ako účinný spôsob podpory zavedenia regionálnych inovačných systémov. V tejto súvislosti štúdia trvá na tom, že uvedené zvládnutie politiky sa neuskutočňuje automaticky, musí sa aktívne organizovať. 2.2. Strednodobé preskúmane: možnosť vykonať úpravy V roku 2004 sa ukončil proces strednodobého preskúmania štrukturálnych fondov v súčasnom programovom období pre EÚ 15, ktorý zahŕňal pridelenie výkonnostnej rezervy po strednodobých hodnoteniach vykonaných v roku 2003. Za vykonanie strednodobých hodnotení zodpovedali riadiace orgány, avšak v rámci partnerstva s vnútroštátnymi orgánmi a Komisiou. Tento proces prebiehal dvojfázovo: 1. Strednodobé hodnotenia. Hodnotenie prínosu štrukturálnych fondov v rámci dosiahnutia lisabonských cieľov naznačilo, že investície sú zväčša zamerané na sektory, ktoré sú dôležité z hľadiska dosiahnutia lisabonských cieľov. 2. Pridelenie výkonnostnej rezervy. Výkonnostná rezerva je v programovom období 2000 – 2006 inováciou. Komisia v rámci všetkých Cieľov v úzkej konzultácii s členskými štátmi pridelila úspešným programom alebo prioritám viac než 8 miliárd eur. Strednodobé preskúmanie poskytlo príležitosť upraviť rôzne programy, pričom sa vzali do úvahy zmeny v sociálno-ekonomickej situácii alebo na trhu práce. Toto viedlo ku kvalitatívnym posunom v množstve prioritných oblastí a poskytlo príležitosť lepšie prispieť v rámci priorít revidovanej Európskej stratégie zamestnanosti (ESZ) a dosiahnutia lisabonských cieľov, pričom sa vzali do úvahy skúsenosti zo súčasného programového obdobia a špecifiká každého členského štátu. Mnohé z členských štátov využili výkonnostnú rezervu na posilnenie ich podpory znalostnej ekonomiky prostredníctvom spolupráce medzi výskumnými inštitútmi a podnikmi, rozvoja zoskupení podnikov a výskumných centier, investícií do širokopásmového prístupu, rozvoja regionálnych inovačných stratégií a odbornej prípravy výskumných pracovníkov a tiež projektov aplikovaného výskumu. Výkonnostná rezerva sa využila na podporu podnikania prostredníctvom grantovej pomoci začínajúcim, malým a inovačným podnikom, rozvoj obchodných parkov, poradenskú podporu a zavedenie opatrení financovania rizikovým kapitálom v niektorých členských krajinách. Zdá sa, že opatrenia na podporu hospodárskeho rastu a konkurencieschopnosti boli posilnené najmä pokiaľ ide o Cieľ 2, zatiaľ čo vzdelávanie a odborná príprava aj naďalej zostávajú dôležitým aspektom vo väčšine programov Cieľa 1 a 2. Programy Cieľa 1 sa aj naďalej orientujú smerom k tradičným projektom, ako napríklad projekty v rámci dopravy a inej infraštruktúry, hoci v niektorých členských štátoch s rozsiahlymi oblasťami Cieľa 1 sa zdá, že sa dôraz kládol na výskum a inováciu. V rámci Cieľa 3 sa zvažovali pôvodné stratégie, pričom sa zohľadnila Európska stratégia zamestnanosti (ESZ) a odporúčania pre zamestnanosť. Väčšina zmien bola zameraná na zjednodušenie programov, zvýšenie pružnosti v rámci reakcie na sociálno-ekonomické výzvy a zohľadnenie potrieb. 2.3. Kohézna politika v nových členských štátoch: dobrý začiatok V júni 2004 Európska komisia oficiálne prijala programy ustanovujúce stratégie, ktoré sa majú podporiť zo štrukturálnych fondov, pre desať nových členských štátov. Spolu s prostriedkami z Kohézneho fondu štrukturálne fondy pre 10 nových členských štátov v rokoch 2004 až 2006 predstavujú viac než 24 miliárd eur z európskeho rozpočtu, z čoho jedna tretina (8,5 miliárd eur) bola pridelená Kohéznemu fondu. Význam Kohézneho fondu sa teda zvýšil (z takmer jednej desatiny celkovej štrukturálnej pomoci na jednu tretinu). Pre jednotlivé členské štáty ako Cyprus, Estónsko, Lotyšsko alebo Slovinsko predstavuje pomoc z Kohézneho fondu takmer polovicu celkovej štrukturálnej pomoci. Z fondov sa nebudú podporovať iba investície v rámci hospodárskeho a sociálneho rozvoja, ale aj technická pomoc na posilnenie administratívnej kapacity. Programy v nových členských štátoch obsahujú niekoľko priorít zohľadňujúcich okolnosti vrátane opatrení na zlepšenie konkurencieschopnosti podnikov a rozvoja ľudských zdrojov, základnej infraštruktúry, životného prostredia a rozvoja vidieka a/alebo rybného hospodárstva. Politiky podpory vidieka sledujú ciele územnej kohézie a lisabonské ciele. Európsky sociálny fond poskytuje podporu všetkým novým členským štátom v ich úsilí čeliť výzvam trhu práce a zamestnanosti v súlade s Európskou stratégiou zamestnanosti. Problémy na trhu práce, ktorými by sa musel zaoberať každý z nových členských štátov, aby dosiahol pokrok v rámci cieľov zamestnanosti EÚ, sa vopred identifikovali v Správach spoločného hodnotenia politík zamestnanosti (JAP). ESF pretransformuje priority identifikované v rámci Európskej stratégie zamestnanosti na konkrétne priority a opatrenia, ktoré sa majú podporiť, vrátane opatrení týkajúcich sa sociálneho začlenenia. Na základe týchto priorít by sa v zásade mala zvýšiť zamestnanosť a ponuka práce, zručnosti pracovnej sily by sa mali prispôsobiť zmenenému trhu práce a malo by sa zabezpečiť, aby fungovanie trhu práce podporovalo prebiehajúcu reštrukturalizáciu hospodárstva. 2.4. Doplnkový charakter pomoci Cieľom doplnkového charakteru pomoci je zabezpečiť, aby štrukturálne fondy skôr pomáhali v rámci vnútroštátneho úsilia podporiť hospodársku a sociálnu kohéziu, ako ho nahrádzali. Priemerná ročná úroveň verejných štrukturálnych výdavkov sa musela v skutočnosti aspoň rovnať stanovenej základnej úrovni. Strednodobé overenie doplnkového charakteru pomoci za obdobie 2000 až 2002 sa pre EÚ 15 ukončilo na konci roku 2004. Z trinástich členských štátov, ktoré sú zahrnuté aspoň čiastočne v Cieli 1 deväť dodržalo tento charakter, zatiaľ čo štyri ho nedodržali (Nemecko, Francúzsko, Írsko a Taliansko). Najmä pokiaľ ide o krajiny ako je Spojené kráľovstvo alebo Grécko, tieto dokonca prekročili svoje výdavkové ciele. Nemecko a Taliansko, krajiny s najvyššími verejnými výdavkami, v tejto súvislosti nesplnili svoje ciele z dôvodu zhoršenia makroekonomických podmienok, v ktorých dôsledku bola výška verejných investícií nižšia než sa očakávalo. Aby však tieto dve krajiny, ako aj Francúzsko a Írsko, dodržali kritériá doplnkového charakteru pomoci, budú musieť zabezpečiť, aby sa ich verejné štrukturálne výdavky počas zostávajúcich rokov programového obdobia znova dostali na úrovne požadované článkom 11 všeobecného nariadenia o štrukturálnych fondoch. Vo všeobecnosti predstavujú štrukturálne fondy významný pákový efekt pokiaľ ide o zachovanie vysokej úrovne verejných investícií a zároveň sa snažia zabezpečiť zdravé verejné financie. Deväť nových členských štátov zaradených v rámci Cieľa 1 (Cyprus je zaradený v rámci Cieľa 2) ukončilo koncom roka 2003 predbežné opatrenia. Na základe ich výsledkov sa ukázalo, že domáce štrukturálne výdavky sa v najbližšom období zachovajú alebo dokonca zvýšia. Keďže neexistovali žiadne referenčné údaje za predchádzajúce obdobie, ktoré by sa využili ako základ pri verejných štrukturálnych výdavkoch, využili sa údaje za posledné roky, keď došlo k zmene. To sa použilo na nastavenie cieľovej základne pre verejné štrukturálne výdavky v rokoch 2004/2006. Výzvou v najbližšom období bude zabezpečiť, aby sa tento plán výdavkov v praxi dodržal. 3. BUDÚCNOSť KOHÉZNEJ POLITIKY A AGENDA V OBLASTI RASTU A ZAMESTNANOSTI Po uverejnení tretej správy o kohézii vo februári 2004 a navrhovaných nariadení týkajúcich sa štrukturálnych fondov a nástrojov v júli, sa diskusia o reforme kohéznej politiky po roku 2006 v poslednom roku zintenzívnila a zamerala na konkrétne otázky. Skutočnosť, že Európska rada schválila v marci 2005 návrhy Komisie na oživenie Lisabonskej stratégie tiež priniesla ďalší impulz do diskusie. 3.1. Stanoviská iných inštitúcií a orgánov EÚ Diskusia o hlavných prvkoch legislatívnych návrhov Komisie týkajúcich sa reformy kohéznej politiky pokračovala počas roku 2005 v Európskom parlamente, vo Výbore regiónov a v Európskom sociálnom a hospodárskom výbore. Z diskusií v Európskom parlamente vyplývala rozsiahla podpora návrhov Komisie. Európsky parlament tiež vykonal dôkladnú analýzu finančného výhľadu na obdobie rokov 2007 až 2013, najmä prostredníctvom správy Dočasného výboru pre výzvy politiky a rozpočtové prostriedky rozšírenej únie 2007-2013, založeného hlavne na účely stanovenia politických priorít EP pokiaľ ide o budúce finančné výhľady. Tento výbor zdôraznil potrebu vybavenia rozšírenej Európskej únie prostriedkami zabezpečujúcimi sociálnu a územnú kohéziu ako aj hospodársky rast a tvorbu zamestnanosti. Komisia Európskeho parlamentu pre regionálny rozvoj (REGI) tiež vypracovala niekoľko správ týkajúcich sa návrhov Komisie pokiaľ ide o nariadenia týkajúce sa všeobecných záležitostí, EFRR, ESF a Kohézneho fondu. Názory Výboru regiónov a Európskeho sociálneho a hospodárskeho výboru boli tiež veľmi pozitívne, najmä pokiaľ ide o potrebu zachovať pre štrukturálne fondy primeraný finančný balík a tiež ponechať štrukturálnu politiku na európskej úrovni, pričom boli výrazne proti požiadavkám na renacionalizáciu. Plánované posilnenie koherencie medzi kohéznou politikou a Lisabonskou stratégiou v návrhoch Komisie bolo tiež prijaté pozitívne. 3.2. Aktivity v rámci kohéznej politiky: výrazná mobilizácia kľúčových aktérov O návrhoch Komisie sa diskutovalo, a zväčša sa stretli so širokou podporou, počas niekoľkých debát zorganizovaných na európskej, vnútroštátnej a regionálnej úrovni. Všetci aktéri prispievali do tejto konštruktívnej debaty, ktorá sa na úrovni inštitúcií EÚ zintenzívnila na jeseň v roku 2004. Európska komisia podporila prebiehajúcu debatu prostredníctvom niekoľkých aktivít a udalostí, z ktorých niektoré sú uvedené nižšie. Tento prístup zabezpečil prehľadnú a živú debatu, čo všetky zúčastnené strany počas celého procesu vysoko oceňovali. Podrobné údaje o hlavných aktivitách sa uvádzajú v prílohe (tabuľka 8). 3.3. Jarné zasadanie Európskej rady: ťažiskové regióny lisabonského procesu Ako sa uvádza vyššie, na jarnom zasadaní Európskej rady 22. - 23. marca 2005 boli prednesené niekoľké kľúčové odporúčania o oživení Lisabonskej stratégie pokiaľ ide o jej agendu hospodárskeho rastu a zamestnanosti. V rámci kohéznej politiky EÚ bolo toto zasadanie významnou udalosťou, počas ktorej bola na najvyššej politickej úrovni kohézna politika jasne schválená ako nástroj na dosiahnutie cieľov Lisabonskej stratégie. Zo záverov jarného zasadania Rady vyplynulo niekoľko kľúčových bodov. Po prvé, odporučilo sa, aby EÚ zmobilizovala primerané vnútroštátne zdroje a zdroje na úrovni Spoločenstva vrátane kohéznej politiky v rámci troch dimenzií stratégie – hospodárskej, sociálnej a environmentálnej. Po druhé, aj regionálni a miestni aktéri by mali prevziať väčšiu zodpovednosť za stratégiu a mali by sa aktívne podieľať na dosahovaní lisabonských cieľov. V oblastiach ako je inovácia, podpora malých a stredných podnikov alebo prístup k financovaniu rizikovým kapitálom či rozbehnutie podnikov s vysokou technologickou náročnosťou dospela Európska rada na svojom jarnom zasadaní k záveru, že sú potrebné inovačné centrá a partnerstvá na regionálnej a miestnej úrovni. Európska rada sa na svojom jarnom zasadaní tiež vyjadrila za väčšiu synergiu medzi fondmi Spoločenstva a EIB v oblasti výskumných a rozvojových projektov. Štvrtým odporúčaním bolo, že všeobecné zníženie úrovne štátnej pomoci by malo sprevádzať jej prerozdelenie v prospech určitých horizontálnych cieľov, ako je výskum, inovácia, inkluzívna informačná spoločnosť a ľudský kapitál, umožňujúce vysokú úroveň investícií a zníženie rozdielov v súlade s lisabonskými cieľmi. Piate odporúčanie spočívalo v potrebe investovať do infraštruktúry, aby sa posilnil rast a konvergencia v súlade s hospodárskymi, sociálnymi a environmentálnymi cieľmi. Zdôraznil sa tiež význam ukončenia 30 prioritných projektov transeurópskej dopravnej siete, ako aj opatrenia na zlepšenie energetickej efektivity. Šiestym odporúčaním bola potreba vytvárania nových pracovných miest prostredníctvom aktívnych politík zamestnanosti. Na záver, Európska rada dospela k záveru, že na základe integrovaných usmernení, ktoré boli vydané na úrovni Spoločenstva, by si členské štáty spolu s ich regionálnymi a vnútroštátnymi partnermi mali stanoviť vnútroštátne reformné programy pre hospodársky rast a zamestnanosť. 3.4. Strategické usmernenia Spoločenstva na roky 2007 - 2013 Podľa najnovšej generácie programov kohéznej politiky Komisia vo svojom úsilí implementovať Lisabonskú stratégiu navrhla strategickejší prístup v snahe zabezpečiť, aby sa ich obsah jasne zameral na hospodársky rast a zamestnanosť. Strategické usmernenia by sa mali stanoviť na úrovni Spoločenstva rozhodnutím Rady, so stanoviskom Európskeho parlamentu, a stanovovali by rámec pre každý členský štát. Tento rámec by sa prerokoval na partnerskej úrovni a bral by do úvahy rozdielne vnútroštátne a regionálne potreby a okolnosti. Národný strategický referenčný rámec je určený na stanovenie jasných priorít pre členské štáty a regióny, podporujúcich synergiu medzi kohéznou politikou a Lisabonskou stratégiou a zlepšujúcich súlad so Všeobecnými usmerneniami hospodárskej politiky a Európskou stratégiou zamestnanosti. Súlad s ostatnými politikami a prioritami Spoločenstva sa posilní v oblastiach, akými sú, inter alia , hospodárska súťaž, výskum[5], životné prostredie, doprava a energetická politika a takisto riešením problémov reštrukturalizácie spojených napríklad s otvorenosťou obchodu. Podobný prístup k strategickému plánovaniu sa navrhuje pre politiku rozvoja vidieka v budúcnosti. Cieľom opatrení na rozvoj vidieka bude prispieť v rámci agendy hospodárskeho rastu a zamestnanosti obnovenej Lisabonskej stratégie, v rámci trvalo udržateľného hospodárenia s pôdou a v rámci kvality života vo vidieckych oblastiach. [1] Štandardná odchýlka v rámci členských štátov EÚ 25 napríklad poklesla z 22,8 v roku 1995 na 18,1 v roku 2003. [2] Štandardná odchýlka predstavovala v roku 2002 27,3; čo je menej ako údaj 29,3 za rok 1995. [3] Európska rada na svojom zasadaní v Gothenburgu v roku 2001 zahrnula do týchto cieľov aj faktor životného prostredia. [4] „Tematické hodnotenie prínosu štrukturálnych fondov v rámci Lisabonskej stratégie“ uverejnené Dánskym technologickým inštitútom vo februári 2005. [5] Oznámenie Komisie – „Budovanie EVP vedomostí pre hospodársky rast“, KOM (2005)118.