Oznámenie Komisie Rade, Európskemu parlamentu, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov - Návrh: Spoločná správa o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2010 SEK(2010)98 SEK(2010)99 /* KOM/2010/0025 v konečnom znení */





[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 5.2.2010 KOM(2010)25 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Návrh: Spoločná správa o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2010 SEK(2010)98 SEK(2010)99 OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Návrh: Spoločná správa o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2010 Hlavné body Pevným politickým zásahom a zakotvením automatických stabilizačných prvkov do európskych systémov sociálnej starostlivosti sa podarilo obmedziť hospodársky a sociálny dosah najhoršej recesie za posledné desaťročia. Naplno posúdiť dosah krízy na obyvateľstvo je však zatiaľ veľmi ťažké. Jej vplyv na trhy práce a na obyvateľstvo, najmä na najzraniteľnejšie vrstvy, iba postupne vychádza najavo. Na účel vypracovania včasnej a účinnej politickej reakcie je potrebné investovať do pravidelného monitorovania sociálnych trendov a vyhotovovania sociálnych štatistík. Kríza poukázala na veľkú rozmanitosť v rámci EÚ. Jej rozsah, veľkosť a účinky sa líšia, rovnako aj schopnosť štátnych systémov sociálnej starostlivosti poskytnúť adekvátnu ochranu. Nie všetky členské štáty majú finančné prostriedky na pokrytie rastúcich potrieb a sociálne siete niektorých štátov sú značné nedostatočné. Riešenie tejto nedostatočnosti je v súčasnosti prioritou. Na druhej strane potreba udržať rast verejných výdavkov si vyžaduje zvyšovanie kvality zásahov a v niektorých prípadoch aj stanovenie jasných priorít. Znamená to účinnejšie a efektívnejšie sociálne začlenenie a sociálnu ochranu v súlade so zásadou prístupu pre všetkých, zásadou primeranosti a zásadou udržateľnosti. Nezamestnanosť môže zostať vysoká dlhý čas, čo prináša riziká dlhodobého vylúčenia. Nezamestnanosť by sa preto mala riešiť zároveň s podporovaním inkluzívnych trhov práce. S oživením na obzore je potrebné, aby politiky pripravili ľudí na uchopenie pracovných príležitostí, presadzovali kvalitné pracovné miesta a pomáhali uniknúť dlhodobej závislosti. Aktívne začlenenie v sebe spája ciele boja proti chudobe, zvyšovania účasti na trhu práce a podporovania efektívnosti sociálnych výdavkov. Opätovnú pozornosť je potrebné venovať starým a novým formám chudoby a vylúčenia v starnúcich a prudko sa meniacich spoločnostiach, otvorených globalizácii a pohybom obyvateľstva. Prevencia a riešenie chudoby, najmä chudoby detí, sú rozhodujúce prvky pripravenosti Európy na budúcnosť, aby sa zabránilo plytvaniu ľudským potenciálom mužov i žien. Kríza zhoršila chudobu v jej početných aspektoch, napríklad aj pokiaľ ide o aspekt vylúčenia z bývania. V poslednom desaťročí vzbudzovali fenomény dostupnosti, bezdomovectva, sociálnej polarizácie a polarizácie v oblasti bývania, ako aj nové formy zhoršovania podmienok bývania čoraz väčšie obavy vo verejnej politike, ktorej často chýbajú dostatočné informácie i hodnotiace systémy. Integrované stratégie riešenia bezdomovectva a vylúčenia z bývania zohrávajú významnú úlohu v postkrízových politikách zameraných na budovanie súdržnej a environmentálne udržateľnej spoločnosti. Hospodársky stres podlamuje mentálne a fyzické zdravie a znamená hrozbu v súvislosti s prehĺbením rozdielov v oblasti zdravia. Dosah krízy bude v rozličných členských štátoch rozličný v závislosti od ich pôvodnej situácie v oblasti zdravia a takisto schopnosti riešiť vzniknuté problémy. Zvýšenie nárokov spojené s tvrdým tlakom na rozpočet si vyžaduje zvýšenie efektívnosti systémov zdravotnej starostlivosti. Výzvou zostáva zvýšiť efektívnosť a zároveň zabezpečiť dostupnosť kvalitnej zdravotnej starostlivosti pre všetkých. Dosah na dôchodcov bol zatiaľ pomerne malý, hoci škrty v dávkach v niektorých krajinách s vysokou mierou chudoby medzi starším obyvateľstvom spôsobujú obavy. Kríza spolu s menšími vyhliadkami na rast však pravdepodobne zasiahnu všetky typy dôchodkových systémov a prispejú k zhoršeniu fenoménu starnutia obyvateľstva. Keďže dôchodky čoraz viac závisia od celoživotných príspevkov závislých od príjmu, primeranosť dôchodkov bude závisieť od schopnosti trhov práce prinášať príležitosti v záujme predlžovania profesijných dráh a ich smerovania k väčšej úplnosti a príspevkovosti. Zjavný posun ku kapitalizačným systémom poukazuje na niektoré typy financovania budúcich dôchodkov starnúceho obyvateľstva. Znamená to, že dôchodkové systémy sú viac vystavené finančným trhom. Z rozdielnych možností týchto kapitalizačných dôchodkových systémov pretrvať krízu vyplýva, že to, akú majú tieto fondy podobu, ako sú regulované a akú majú investičnú stratégiu, má veľký význam. Je potrebné zabezpečiť lepšiu vyváženosť medzi zárukami pre sporiteľov a dostupnosťou na jednej strane a prípadným ziskom a stratami na druhej strane. Kríza zdôraznila význam pridanej hodnoty koordinácie politík prostredníctvom Otvorenej metódy koordinácie v oblasti sociálnej ochrany a sociálneho začlenenia (ďalej len „sociálna OMK“) a poskytla ďalšiu motiváciu naplno využiť jej potenciál. Spoločné monitorovanie sociálneho dosahu krízy poukázalo na hodnotu vzájomného učenia sa a výmeny osvedčených postupov. Zvýšilo povedomie a pomohlo pri riešení spoločných výziev. Kríza a desať rokov lisabonskej stratégie nás poučili, že je potrebné podporiť udržateľný rast spolu s vytváraním pracovných miest a sociálnou súdržnosťou a systematicky hodnotiť pokrok vo výsledkoch dosiahnutých v sociálnej sfére vrátane oblasti rodovej rovnosti. Rok 2010, ktorý je európskym rokom boja proti chudobe a sociálnemu vylúčeniu, ponúka výborne načasovanú príležitosť dôrazne potvrdiť záväzok EÚ spred desiatich rokov rozhodným spôsobom prispieť k odstraňovaniu chudoby a sociálneho vylúčenia. ÚVOD Silná politická intervencia a automatické stabilizačné prvky zohrali významnú úlohu pri zmierňovaní sociálnych dôsledkov krízy. Plný dopad negatívnych dôsledkov krízy na obyvateľstvo však ešte len príde. Podľa prognóz Komisie by mohla nezamestnanosť v roku 2010 stúpnuť nad 10 % a sociálne výdavky v roku 2010 stúpnu na 30,8 % HDP oproti 27,5 % v roku 2007. V porovnaní s počiatkom krízy je dnes o päť miliónov viac nezamestnaných. Príjmy mnohých domácností preto klesli a sú v dôsledku toho ohrozené chudobou, prílišnou zadĺženosťou a niektoré domácnosti prišli aj o bývanie. V ranej fáze boli zasiahnutí migranti, mladší a starší pracovníci, tí s dočasnými pracovnými zmluvami, najmä ženy, ale nezamestnanosť už zasahuje aj ďalšie kategórie, ktoré boli dosiaľ v relatívnom bezpečí. Nezamestnanosť môže zostať vysoká dlhý čas, čo prináša riziká dlhodobej nezamestnanosti a vylúčenia. Charakter, veľkosť a účinky krízy sa v rámci EÚ líšia. Nezamestnanosť stúpla v jednej krajine z 2,7 % na 3,9 % a v inej zo 6,0 % na 20,9 %. Aj členské štáty vyšli z líšiacich sa sociálnych pozícií. Miery rizika chudoby sa v roku 2008 pohybovali od 9 % do 26 %. Pokrytie a úroveň poskytované sociálnou ochranou boli medzi krajinami a sociálnymi skupinami takisto rozdielne. Vnímanie verejnosti je odrazom týchto veľkých rozdielov: zatiaľ čo v júni 2009 väčšina verejnosti cítila, že kríza zvýšila chudobu, tí, ktorí pocítili jej hlboký dosah, sa pohybovali v rozmedzí od 10 % do 69 %. Aj politické reakcie sa líšia vo svojom rozsahu aj dôraze. Podľa odhadov Komisie výdavky na diskrečné opatrenia sa pohybovali od menej ako 1 % HDP v niektorých krajinách do vyše 3,5 % HDP v iných. Podľa prognóz Komisie by mali sociálne výdavky v období rokov 2007 až 2010 stúpnuť o menej ako o 1 percentuálny bod v troch krajinách a až o 6 alebo viac percentuálnych bodov v ďalších štyroch. Členské štáty využili Európsky sociálny fond na posilnenie podpory nezamestnaných, na udržanie pracovníkov v zamestnaní a na pomoc najzraniteľnejším pri hľadaní riešení, ako prekonať štrukturálne prekážky integrácie na trh práce. Využili jeho flexibilitu a prispôsobili alebo v prípade potreby upravili operačné programy a využili aj zjednodušenia navrhované Komisiou v záujme zvýšenia účinnosti fondu. Programy financované z ESF finančne podporujú aj dlhodobé ciele EÚ v oblasti sociálneho začlenenia, ktoré presadzujú oživenie a sociálnu súdržnosť. Kríza poukazuje na potrebu podporiť občanov v čase veľkých rozpočtových obmedzení. Znamená to zdôraznenie významu agendy EÚ za účinnejšie a efektívnejšie sociálne začlenenie a sociálnu ochranu, v rámci ktorej sa presadzuje úsilie o prístup pre všetkých, primeranosť a udržateľnosť, čím sa dlhodobo zaoberá aj sociálna OMK. Reakcie v krátkodobom horizonte by mali byť konzistentné so štrukturálnymi reformami, ktoré sú potrebné v záujme modernizácie sociálnej politiky, prevencie trvalého narušenia hospodárstva a spoločnosti a v záujme prípravy na riešenie dlhodobých výziev, napríklad starnutie obyvateľstva. ÚčINNÉ A EFEKTÍVNE POLITIKY SOCIÁLNEHO ZAčLENENIA POčAS KRÍZY A PO NEJ V súčasnosti je nezamestnanosť v EÚ na úrovni 9,1 % a v roku 2010 môže vystúpiť na 10,3 %. Toto percento je dvakrát také vysoké pre mladých pracovníkov (20,7 %) a pre migrantov (19,1 %). Strata príjmov ovplyvňuje všetkých rodinných príslušníkov, a najmä deti a ďalšie nezaopatrené osoby. Nedostatok pracovných príležitostí zasiahol aj mládež. Posun dôchodkových systémov do vyspelejšej podoby pomohol znížiť riziko chudoby pre starších už v mnohých krajinách. Avšak v krajinách, kde sa chudoba starších udržiava na vysokej úrovni, kríza ohrozuje primeraný vývoj dôchodkov. Kríza pravdepodobne ohrozí aj tých, ktorí nie sú zapojení do trhu práce – sú buď neaktívni, alebo dlhodobo nezamestnaní. Nízkokvalifikovaní, ľudia so zdravotným postihnutím alebo psychicky chorí a migranti – najmä ženy – mali už aj predtým obmedzený prístup k odbornej príprave a ďalším podporným službám. Nedávne úsilie zvýšiť zamestnateľnosť pre všetkých môže byť ohrozené nedostatkom pracovných miest a zvýšeným tlakom na služby zamestnanosti a odbornej prípravy. Udržať slušnú životnú úroveň pre všetkých je dôležité nielen v záujme zabezpečenia dôstojného života, ale aj v záujme udržania zamestnateľnosti a schopnosti učiť sa. Vo všeobecnosti platí, že väčšina Európanov sa môže spoliehať na niektorú z najúčinnejších záchranných sietí na svete. Žiaľ, tieto siete majú trhliny. Účinnosť dávok v nezamestnanosti sa veľmi líši v závislosti od ich pokrytia, trvania, podmienenosti a miery náhrad. Mladí pracovníci, ktorí zatiaľ prispievali do dôchodkového systému len krátko, ako aj niektoré samostatne zárobkovo činné osoby nemusia byť oprávnení na dávky v nezamestnanosti a pracovníci na kratší pracovný čas alebo dočasní zamestnanci často dostávajú nižšie dávky ako ostatní pracovníci. Reformy posiľňujúce pracovné stimuly zúžili kritériá oprávnenosti na dávky alebo znížili ich výšku či trvanie. Spolu so zvýšením dôrazu na aktivačné opatrenia tieto reformy prispeli k zníženiu dlhodobej nezamestnanosti. Nie vždy však znížili aj dlhodobú závislosť od sociálnych dávok. Navyše, hoci vo viacerých členských štátoch v reakcii na krízu predĺžili trvanie poskytovania dávok a uvoľnili pravidlá oprávnenosti, začal stúpať tlak na dávky poskytované v krajných prípadoch, keďže čoraz viac ľudí už nemá nárok na dávky v nezamestnanosti. Poukazuje to na potrebu vypracovať komplexné únikové stratégie založené na zásadách aktívneho začlenenia. Pokrytie dávkami životného minima a ich primeranosť sú v rámci EÚ rôzne. Vo väčšine krajín samotná sociálna pomoc nestačí na pozdvihnutie ľudí z chudoby, ale vo všeobecnosti to znižuje jej intenzitu. Nedávne úsilie modernizovať sociálnu pomoc sa zameralo na finančné pracovné stimuly, ale nedostatok transparentných mechanizmov zameraných na zdvihnutie životného minima viedol často postupom času k zhoršeniu primeranosti dávok . Vo všetkých krajinách, hoci v rozličnej miere, je účinnosť systému výrazne ovplyvnená nepoberaním dávok. Komplexné pravidlá, nedostatok informácií, voľnosť v posudzovaní, administratívne pochybenia a strach zo stigmatizácie sú len niektoré z viacerých príčin, ktoré vysvetľujú toto nepoberanie. Takže stále zostáva veľa priestoru na zvýšenie účinnosti aj efektívnosti dávok životného minima. Primeraná podpora príjmu je pre ľudí v čase núdze rozhodujúca, politiky však musia pomáhať aj pri začleňovaní na trh práce. Výdavky na aktívne opatrenia trhu práce vrátane celoživotného vzdelávania za posledné roky celkovo stúpli a účasť na týchto opatreniach sa zlepšila. Treba však vynaložiť ešte viac úsilia na to, aby tieto opatrenia mali dosah na všetkých vrátane nízkokvalifikovaných, mladých a starších, osamelých rodičov a tých, ktorí sa vracajú do práce po pracovnej prestávke venovanej opatrovaniu príbuzného, migrantov a ľudí so zdravotným postihnutím. Skúsenosť ukazuje, že dlhodobá nezamestnanosť a neaktivita pretrvávajú dlho po hospodárskom oživení. Moderné systémy sociálneho zabezpečenia sú dôležitým nástrojom predchádzania tomu, aby ľudia prechádzali na dávky dlhodobej pracovnej neschopnosti, invalidné dôchodky alebo predčasne odchádzali do dôchodku. Pri prekonávaní štrukturálnych prekážok účasti na trhu práce a na spoločenskom živote sú takisto veľmi dôležité primerané a individualizované sociálne služby a služby zamestnanosti. Osobné, rodinné a sociálne ťažkosti, ktorým ľudia čelia, je potrebné riešiť kvalitnými sociálnymi službami a službami v oblasti zdravia. BEZDOMOVECTVO A VYLÚčENIE Z BÝVANIA Nedostatok primeraného bývania je dlhodobý problém väčšiny európskych krajín. Finančná nedostupnosť bývania, bezdomovectvo, polarizácia v sociálnej oblasti a v oblasti bývania a nové formy neprimeraného bývania znepokojujú verejnú politiku v poslednom desaťročí v čoraz vyššej miere. V dôsledku krízy a zvyšovania nezamestnanosti hlásia niektoré krajiny viac prípadov neschopnosti splácať pôžičky na bývanie a následného odňatia majetku. Nízke príjmy a vysoké náklady sú zodpovedné za čoraz častejšie prípady súdneho vysťahovania. Členské štáty na túto situáciu reagovali opatreniami zameranými na ochranu držiteľov hypoték, podporu posilnenia príjmov a na zlepšenie ponuky bytov vo verejnom vlastníctve. V niektorých prípadoch boli zavedené cielené opatrenia, napríklad ubytovanie pre bezdomovcov a plány na zlepšenie energetickej účinnosti. Pre životnú úroveň a kvalitu života majú náklady na bývanie a jeho kvalita zásadný význam. Až 38 % ľudí žijúcich na hranici chudoby minie viac ako 40 % svojho disponibilného príjmu na bývanie – čo je vyše dvakrát viac ako priemerné percento príjmu vo všeobecnosti vynakladané na bývanie (19 %). Títo ľudia takisto často musia znášať horšie podmienky bývania ako zvyšok obyvateľstva – 27 % ich žije v nedostatočne priestranných bytoch (priemer v EÚ je 15 %) a 38 % z nich trápi aspoň jeden problém týkajúci sa zhoršených podmienok bývania (v EÚ je priemer 22 %). Z posledných údajov o ľuďoch, ktorí nemajú stabilné lôžko na spanie, a o ľuďoch bez ubytovania vyplýva, že situácia je veľmi rôznorodá, poukazujú však na to, že vo viacerých krajinách sa zhoršila. Riadne posúdenie tohto problému vrátane posúdenia situácie ľudí žijúcich v neistých a neprimeraných podmienkach je otázka, ktorá ešte len čaká na spoločnú metodiku dohodnutú na úrovni EÚ. Takmer všetky členské štáty pokladajú bezdomovectvo a vylúčenie z bývania za problém a prijali celoštátne alebo miestne stratégie, ktoré pomáhajú zvyšovať povedomie, zlepšovať koordináciu politík a ich vykonávanie a nachádzať zdroje. Stratégie v oblasti bývania však čelia viacerým ťažkostiam. Deľba zodpovednosti za politiku a jej vykonávanie medzi štátnymi a miestnymi orgánmi, poskytovateľmi služieb a mimovládnymi organizáciami je často veľmi komplikovaná. Najúspešnejšie stratégie sa vyznačujú účinnou správou podporenou úzkou spoluprácou medzi všetkými zúčastnenými stranami. Je potrebné mať k dispozícii dôkladné informácie a hodnotenia. Nedávno prijaté ukazovatele EÚ, pokiaľ ide o náklady na bývanie a zhoršené podmienky bývania, majú svoj význam, ale vo väčšine členských štátov stále chýbajú presné a konzistentné údaje o bezdomovectve. Stratégie sú vo všeobecnosti účinnejšie, ak majú konkrétne ciele, medzi ktoré môže patriť predchádzanie bezdomovectvu; zníženie jeho trvania; sústredenosť na najzávažnejšie formy bezdomovectva; skvalitnenie služieb pre bezdomovcov alebo ponuka dostupného bývania. Príčiny vylúčenia z bývania môžu byť štrukturálne (nezamestnanosť, chudoba či nedostatok primeraného a dostupného bývania), osobné (rozpad rodiny, choroba), inštitucionálne (prepustenie z liečby, nápravnovýchovného ústavu alebo z väzenia) alebo môžu súvisieť s diskrimináciou. Politiky je potrebné prispôsobiť aj meniacim sa podobám bezdomovectva a novým rizikovým skupinám, napríklad ľuďom s nízkymi príjmami alebo s nekvalitným či krátkodobým zamestnaním, zahŕňajúc aj mladých, migrujúcich a mobilných pracovníkov. Riešenie vylúčenia z bývania si preto vyžaduje integrované politiky spájajúce finančnú podporu pre jednotlivcov, účinnú právnu reguláciu a kvalitné sociálne služby vrátane služieb v oblasti bývania, zamestnanosti, zdravotníctva a sociálnej starostlivosti. Je potrebné venovať viac pozornosti kvalitatívnym normám sociálnych služieb a špecifickým prekážkam, na ktoré bezdomovci pri hľadaní prístupu k týmto službám narážajú. V politike v oblasti bývania sú byty vo verejnom vlastníctve kľúčovým prvkom a pre bezdomovcov je to často základné riešenie. Žiaľ, ponuka väčšinou nedosahuje dopyt. Vo viacerých prípadoch je to v dôsledku posunu ťažiska politiky smerom k súkromnému bývaniu. Aj napriek úsiliu zlepšiť úroveň bývania zostáva kvalita bytovej ponuky stále problematická. Štrukturálne fondy EÚ, najmä EFRR, by mohli zohrávať dôležitú úlohu v konvergenčných regiónoch. Koncentráciu bezdomovectva a vylúčenia z bývania možno riešiť len prostredníctvom programov regenerácie bývania a obcí zameraných na podporu udržateľných komunít a sociálnej rozmanitosti. Stratégie určené na riešenie bezdomovectva a vylúčenia z bývania zohrávajú významnú úlohu v budovaní sociálne a environmentálne udržateľných ekonomík a mali by byť integrálnou súčasťou postkrízových stratégií. ZLEPšENIE ÚčINNOSTI A EFEKTÍVNOSTI VÝDAVKOV NA ZDRAVOTNÚ STAROSTLIVOSť V ZHORšENÝCH PODMIENKACH A V SITUÁCII ROZPOčTOVÝCH OBMEDZENÍ Údajov o dosahu krízy na zdravie obyvateľstva je zatiaľ málo, zo skúsenosti však vyplýva, že hospodársky úpadok zvyšuje riziko ohrozenia duševného i fyzického zdravia a jeho negatívne dôsledky sa môžu prejaviť až po istom čase. Na zdravotný stav má vplyv rozsah a trvanie zlej hospodárskej a sociálnej situácie. Keďže v podmienkach rozpočtových obmedzení je ťažšie reagovať na stúpajúce nároky v oblasti zdravia, môžu sa prejaviť aj vedľajšie účinky. Náhle zvýšenie neistoty je stresový faktor, ktorý vplýva na obyvateľstvo vo veľkom. Neistota zamestnania, reštrukturalizácia a dlhodobá nezamestnanosť značne ovplyvňujú duševné zdravie, majú súvislosť so samovraždami, alkoholizmom a užívaním drog, zvyšujú riziko kardiovaskulárnych chorôb a majú dopad na úmrtnosť. Navyše nízky príjem domácnosti môže spôsobiť oneskorený a sťažený prístup k možnostiam riešenia situácie. Táto skutočnosť ešte viac poukazuje na potrebu presadzovať začleňovanie na trh práce v záujme zdravotnej prevencie. Situácia, pokiaľ ide o vplyv na zdravie obyvateľstva, bude v rôznych častiach EÚ pravdepodobne rôzna v závislosti od hĺbky hospodárskeho úpadku a od stability zdravotníctva a politík zdravotnej starostlivosti. Niektoré členské štáty najviac zasiahnuté krízou patria tiež medzi tie, v ktorých je relatívna situácia v oblasti zdravia najhoršia a sociálne a zdravotné politiky sú v nich najmenej rozvinuté. Rozdiely medzi štátmi prehlbujú rozdiely v politických reakciách. Zatiaľ čo v niektorých súbory opatrení na oživenie zahŕňajú dodatočné výdavky na zdravotníctvo, v iných museli pristúpiť k obmedzeniu rozpočtov na zdravotníctvo. Krajiny, v ktorých majú obyvatelia vo všeobecnosti horší zdravotný stav a panujú v nich v tejto oblasti veľké rozdiely, existuje aj väčšia nerovnosť, pokiaľ ide o dostupnosť zdravotnej starostlivosti, a tieto štáty vynakladajú na zdravotníctvo aj najmenej prostriedkov. Bez ohľadu na tlaky na rozpočet tieto štáty zrejme neinvestujú dostatočne v záujme zabezpečenia lepšieho zdravotného stavu svojich obyvateľov. V týchto krajinách bude potrebné zvýšiť a zefektívniť výdavky na zdravotníctvo vrátane zvýšenia zdravotnej propagácie a prevencie. Z výrazných a stále rastúcich rozdielov v oblasti zdravia v rámci jednotlivých členských štátov vyplýva, že nie všetci občania majú z hospodárskeho pokroku, ktorý má pozitívny vplyv na zdravie, rovnaký prospech. Prípady úmrtnosti a chorobnosti, ktorým bolo možné zabrániť, zaťažujú spoločnosť, znižujú zamestnanosť, produktivitu a rast a zvyšujú tlak na rozpočty na zdravotníctvo. Vyrovnať uvedené rozdiely znamená venovať vo všetkých politikách viac pozornosti sociálnym faktorom, ktoré majú vplyv na zdravie, ďalej presadzovať účinné uplatnenie zdravotnej starostlivosti a prehodnotenie priorít. Zníženie rozdielov v oblasti zdravia medzi členskými štátmi si vyžaduje viac zvažovať vplyvy na zdravie, pokiaľ ide o využívanie štrukturálnych fondov a všetkých európskych politík. S ohľadom na rastúce potreby a obmedzovanie rozpočtov sa zvyšovanie účinnosti a efektívnosti stáva naliehavou potrebou. Je pravdepodobné, že verejné rozpočty väčšiny členských štátov budú pod tlakom ešte viacero rokov, čo si bude vyžadovať určenie priorít, účinnosť a efektívnosť. Výdavky na zdravotníctvo sú vysoké, predstavujú v priemere 9 % HDP a pohybujú sa v rozmedzí od 5 % do 11 %. V širokom meradle výdavky zodpovedajú výške HDP na obyvateľa, ale skutočné výdavky závisia od zložitého súboru faktorov. Medzi hlavné štrukturálne faktory patria nové technológie, rastúce očakávania, starnutie obyvateľstva a nárast nezdravého životného štýlu. Podoba, organizácia a vykonávanie zdravotnej starostlivosti úzko súvisia s pomerom nákladov a prínosov a podobná úroveň výdavkov môže viesť k rozličným výsledkom. Takže možnosti zlepšenia existujú tak v samotnom sektore, ako aj prostredníctvom sociálnych faktorov ovplyvňujúcich zdravie. Rozdiely medzi systémami, pokiaľ ide o výdavky a relatívne ceny, vyvolávajú otázky týkajúce sa štruktúry financovania a poskytovania služieb, ako aj politických priorít (napríklad prevencia verzus liečba). Zdravotníctvo v sebe skrýva obrovský potenciál vytvárania nových pracovných miest, čo je rozhodujúci prvok stratégií pre návrat k udržateľnému rastu a zamestnanosti. Spolu s dlhodobou starostlivosťou predstavuje tento sektor takmer 10 % celkovej zamestnanosti a vzhľadom na starnutie obyvateľstva bude dopyt po službách zdravotnej a sociálnej starostlivosti stúpať. DLHODOBEJšIE DÔSLEDKY FINANčNEJ A HOSPODÁRSKEJ KRÍZY NA DÔCHODKOVÉ SYSTÉMY Dôchodcov kríza zatiaľ vďaka stálym príjmom, nízkej inflácii a zlepšeniam posledných rokov, pokiaľ ide o minimálnu výšku dôchodku, zasiahla pomerne málo. Ani ľudia odchádzajúci do dôchodku teraz alebo v blízkej budúcnosti nebudú, s výnimkou niekoľkých členských štátov, pravdepodobne silno zasiahnutí. Je to vďaka tomu, že hlavná časť príjmu dôchodcov pochádza zo štátnych priebežne financovaných dôchodkových systémov, ktoré zväčša odolávajú krátkodobým cyklickým výkyvom, hoci aj tieto systémy budú pod zvyšujúcim sa tlakom, keď vplyvom nižšej zamestnanosti klesnú príspevky do systémov a zníži sa daňový základ. Okrem toho v tých niekoľkých krajinách, kde sa na príjmoch dôchodcov významne podieľajú dôchodky z kapitalizačných systémov, mávajú výplaty dôchodkov pevne stanovenú výšku a investičné riziko znáša samotný systém, a nie jednotlivec. V niekoľkých členských štátoch predstavuje zníženie už teraz nízkych dôchodkov istý zdroj obáv, keďže miera chudoby starších ľudí v týchto krajinách už bola vysoká. Keďže však dôchodkové systémy a ich hospodárske pozadie sa menia, v prípade nedostatočného riešenia situácie by kríza mohla mať dosť vážne dlhodobé dôsledky pre budúcich dôchodcov. Súčasná kríza poukázala na zraniteľnosť kapitalizačných systémov voči výkyvom na finančných trhoch a upozorňuje tvorcov politiky, tvorcov právnych predpisov a kontrolné orgány na potrebu presadzovania opatrnejšej správy dôchodkových úspor obyvateľstva a hľadania vyváženého spôsobu využívania výhod týchto kapitalizačných systémov. Fenomény veľkého rozpätia vzniknutých strát a ešte väčších rozdielov v schopnosti absorbovať nečakané šoky poukazujú na to, že rozdiely v podobách dôchodkových fondov a v investičných stratégiách majú svoj význam. Z rozdielností v dosahu krízy v rámci Únie možno vyvodiť závery, z ktorých sa môžeme poučiť, ako možno kapitalizačné dôchodkové systémy skvalitniť a ako nájsť pre sporiteľov na dôchodok lepšiu rovnováhu medzi bezpečnosťou, dostupnosťou a výnosmi. V tejto súvislosti sa objavuje nová agenda, ktorej obsahom sú zmeny v podobách fondov a urýchlené doriešenie nedoriešených častí nových povinných systémov [napríklad pokiaľ ide o bezpečnejšie štandardné možnosti, prechod na bezpečnejšie sporenie v období pred odchodom do dôchodku („life-styling“), zníženie výšky poplatkov, pravidlá anuitizácie a fáza vyplácania]. Vyriešenie tejto agendy bude dôležitou súčasťou opätovného vybudovania dôvery v kapitalizačné dôchodkové systémy. Kríza okrem iného poukázala aj na to, že opatrenia na stabilizáciu finančných trhov budú musieť zahŕňať aj fondy. Potreba lepšej právnej regulácie nadobudne európsky rozmer. Dôležité je to, že dlhodobému problému starnutia obyvateľstva sa začína venovať väčšia pozornosť. Rovnováha medzi primeranosťou a udržateľnosťou – ktorá je už celé desaťročie predmetom dôchodkových reforiem – sa vo finančnej a hospodárskej kríze ocitla pod ešte silnejším tlakom. Je potrebné zachovať zvýšenú mieru zamestnanosti starších pracovníkov a žien v podmienkach stúpajúcej nezamestnanosti. Súbory opatrení na oživenie zachránili pôdu pre hospodársky rast, zredukovali však ťažko získané rezervy vo verejných financiách, ktoré mali pôvodne vytvoriť priestor pre mimoriadne výdavky venované starnutiu obyvateľstva. Túto stratenú pôdu bude potrebné opäť získať. Budúci dôchodcovia budú pravdepodobne viac vystavení výkyvom finančných trhov a trhov práce. Význam finančného zabezpečenia prostredníctvom kapitalizačných systémov, najmä fondov, kde je výška príspevku pevne stanovená a investičné riziká znáša zvyčajne sporiteľ na dôchodok, pravdepodobne výrazne stúpne. Takisto dôchodky pochádzajúce z priebežne financovaných dôchodkových systémov budú čoraz viac založené na celoživotných príspevkoch závislých od príjmu, a ak bude pokračovať súčasný trend, iba občania s veľmi dlhou profesijnou dráhou prispievajúci do systému takmer nepretržite budú mať nárok na plný (maximálny) dôchodok. Tento trend bude mať zvlášť silný vplyv na ženy. Primeranosť nebude závisieť len od schopnosti pracovníkov pozitívne reagovať na nové pracovné stimuly v dôchodkových systémoch. Bude podliehať aj schopnosti trhov práce prinášať dostatočné príležitosti pre dlhé a menej prerušované profesijné dráhy. Reformné opatrenia zavedené väčšinou členských štátov na zabezpečenie udržateľnejších dôchodkových systémov predstavujú veľmi dôležitý krok, je však potrebné ich rozšíriť a zaistiť výplatu primeraných dôchodkov. Dosiahnutie uvedeného si bude vyžadovať, aby ľudia pracovali viac a dlhšie. Okrem dôchodkových reforiem si to bude vyžadovať ďalšie opatrenia na podporu výkonnosti trhu práce a širšiu paletu zdrojov, z ktorých má plynúť dôchodok. V spolupráci s Výborom pre hospodársku politiku má Výbor pre sociálnu ochranu v úmysle prehodnotiť pokrok dosiahnutý za posledné desaťročie dôchodkových reforiem so zreteľom na negatívne dopady krízy a najdôležitejšie výzvy v súvislosti so zabezpečením primeraných a udržateľných dôchodkov v podmienkach nižšieho rastu a zrýchleného starnutia obyvateľstva. RIADENIE Od vypuknutia krízy sa Komisia a Výbor pre sociálnu ochranu zapojili do spoločného monitorovania sociálneho vplyvu krízy, upozorňujúc na vynárajúce sa sociálne problémy a nové politické opatrenia. Výsledky tohto monitorovania boli predložené Rade spolu s hĺbkovým preskúmaním špecifických výziev sociálnej politiky, napríklad dávok životného minima a kapitalizačných dôchodkových systémov. Monitorovanie prinieslo nové príležitosti pre vzájomné učenie sa a výmenu osvedčených postupov a zvýšilo povedomie o spoločných výzvach, ako aj ich porozumenie. Potreba pohotovo reagovať na krízu viedla mnohé členské štáty k tomu, aby posilnili svoje kapacity identifikovať sociálne problémy a zintenzívnili spoluprácu medzi sociálnymi a inštitucionálnymi zainteresovanými stranami. Štáty rozšírili svoju znalostnú základňu , pokiaľ ide o sociálny dopad krízy, použitím administratívnych údajov alebo špeciálnych monitorovacích nástrojov vrátane nových prieskumov. Boli podniknuté kroky na zlepšenie v oblasti včasného uskutočnenia sociálnych prieskumov EÚ. Krajiny so zavedenými postupmi a metódami riadenia mali úžitok zo zapojenia zainteresovaných strán a z ich mobilizácie. V tvorbe a vykonávaní krátkodobých opatrení trhu práce zameraných na udržanie pracovníkov na ich pracovných miestach zohrávali sociálni partneri často kľúčovú úlohu. Miestne orgány a mimovládne organizácie v celej Európe museli čeliť zvýšenému dopytu po sociálnych dávkach a službách, pričom ich vlastné príjmy trpeli znižovaním. Spolupráca a koordinácia medzi týmito zainteresovanými stranami bola cenným prínosom. V septembri 2009 Výbor pre sociálnu ochranu prijal správu „Rast, pracovné miesta a sociálny pokrok“, z ktorej vyplynulo, že prínos hospodárskeho rastu nebol za posledné desaťročie rozdeľovaný rovnomerne a že chudoba a sociálne vylúčenie zostávajú v mnohých krajinách EÚ naďalej veľkým problémom, hoci medzi jednotlivými krajinami existujú veľké rozdiely. Preto je potrebné systematicky posúdiť výsledky dosiahnuté v sociálnej oblasti vrátane rodovej rovnosti. Na tento účel je nevyhnutné posilniť sociálnu OMK zvýšením jej účinnosti a zviditeľnenia. Označenie roka 2010 európskym rokom boja proti chudobe a sociálnemu vylúčeniu pomôže budovať novú motiváciu prostredníctvom zvýšenia povedomia, posilnenia partnerstva a nadviazania kontaktov s novými zainteresovanými stranami. Mal by viesť EÚ k tomu, aby znova a dôrazne potvrdila záväzok spred desiatich rokov rozhodným spôsobom prispieť k odstraňovaniu chudoby a sociálneho vylúčenia.