V rámci medzinárodného práva sa článkom 8 Dohovoru o biologickej diverzite (ďalej len „dohovor“) stanovuje základná povinnosť zmluvných strán vytvárať chránené územia alebo oblasti . Vymedzenie pojmu „chránené územie“ v článku 2 dohovoru predstavuje základ pre vymedzenie pojmov chránených oblastí a chránených morských oblastí, ktoré používajú iné medzinárodné organizácie, ako napríklad Medzinárodná únia na ochranu prírody (International Union for Conservation of Nature, IUCN) alebo regionálne morské dohovory .

2.Spoločná rybárska politika: nedávno prepracované základné nariadenie umožňuje prijímať ochranné opatrenia, ktoré sú v súlade s cieľmi smernice MSFD, smernice o biotopoch a smernice o vtákoch . Takisto umožňuje zriaďovať chránené oblasti z dôvodu ich biologickej citlivosti . Okrem toho možno na základe nariadenia o riadiacich opatreniach pre trvalo udržateľné využívanie zdrojov rybného hospodárstva v Stredozemnom mori zriaďovať chránené rybolovné oblasti.

3.Rámcová smernica o vode : smernica sa uplatňuje na vnútrozemské brakické vody, ale jej ustanovenia sú mimoriadne relevantné pre chránené morské oblasti v príbrežných vodách, ktoré rybám slúžia ako neresiská a miesta odchovu a ich ochrana je teda dôležitá.

4.Smernica o námornom priestorovom plánovaní : chránené morské oblasti budú tvoriť súčasť námorných priestorových plánov vypracovaných podľa tejto smernice.

Medzinárodný rozmer

1.Dohovor Organizácie Spojených národov o morskom práve (UNCLOS): na základe dohovoru sú zmluvné strany povinné prijať opatrenia na ochranu a zachovanie morského prostredia vo všeobecnosti, a obzvlášť na ochranu a zachovanie vzácnych alebo zraniteľných ekologických systémov, ako aj prírodného životného prostredia druhov rýb, ktorých zásoby sú vyčerpané, vystavené ohrozeniu alebo nebezpečenstvu a pre ostatné formy života v mori .

2.Dohovor o biologickej diverzite: cieľom dohovoru je zastaviť straty biodiverzity a zabezpečiť ochranu a udržateľné využívanie morskej biodiverzity. Podľa 11. cieľa z Aichi v oblasti biodiverzity je nutné chrániť 10 % pobrežných a morských oblastí prostredníctvom „účinne spravovaných, ekologicky reprezentatívnych a dobre prepojených systémov chránených oblastí a ďalších účinných opatrení územnej ochrany“. Tento cieľ sa stal celosvetovým záväzkom vďaka jeho začleneniu do záverečného súhrnného dokumentu z konferencie Rio+20 s názvom „Budúcnosť, akú chceme“ , ako aj do navrhovaného cieľa pre oceány v programe rozvoja po roku 2015, o ktorom sa rokuje v OSN. Aj v rámci dohovoru o biologickej diverzite sa ekologicky alebo biologicky významné morské oblasti (ecologically or biologically significant marine areas, EBSA) uvádzajú z dôvodu ich významného príspevku k podpore zdravého fungovania oceánov a uznáva sa, že si potenciálne môžu vyžadovať istý typ ochrany. Na regionálnych workshopoch po celom svete sa opísalo približne 200 ekologicky alebo biologicky významných morských oblastí, v prípade ktorých sa na konferencii zmluvných strán dohovoru o biologickej diverzite schválilo zahrnutie do „registra“ týchto oblastí v rámci dohovoru. Je na štátoch a príslušných medzivládnych organizáciách, aby rozhodli o riadiacich a ochranných opatreniach pre dané oblasti alebo ich častí vrátane ich označenia za chránené morské oblasti.

3. Regionálne morské dohovory: ich cieľom je zlepšiť regionálnu správu v záujme ochrany morského prostredia. Morských vôd v kontexte chránených morských oblastí sa týkajú štyri regionálne morské dohovory: OSPAR pre severovýchodný Atlantik, HELCOM pre Baltské more, Barcelonský dohovor pre Stredozemné more a Bukureštský dohovor pre Čierne more. Na základe všetkých štyroch regionálnych morských dohovorov sa aktívne vytvárajú chránené morské oblasti a posudzuje sa koherencia sústavy týchto oblastí .



Príloha II

Tabuľky