Postup vyhlásenia rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte za vykonateľné (vyhlásenie vykonateľnosti) zostáva prekážkou voľného obehu rozsudkov, prináša so sebou zbytočné náklady a časové sklzy pre rodičov a ich deti ako účastníkov cezhraničných konaní. Čas na získanie vyhlásenia vykonateľnosti sa v jednotlivých členských štátoch líši; v závislosti od jurisdikcie a zložitosti prípadu môže trvať niekoľko dní až niekoľko mesiacov. Stanovená lehota nezohľadňuje čas nevyhnutný na zhromaždenie dokumentov potrebných na uplatňovanie a na preklady. Ak sa podá odvolanie proti vydaniu alebo zamietnutiu vyhlásenia vykonateľnosti, toto oneskorenie sa značne predĺži: odvolacie konanie môže v niektorých členských štátoch trvať až dva roky. Je to obzvlášť deprimujúce pre rodičov, ktorí očakávajú, že rozhodnutia týkajúce sa detí nadobudnú účinnosť bez zbytočného odkladu.

Súd alebo orgán, ktorý plánuje umiestnenie dieťaťa do pestúnskej starostlivosti alebo do inštitúcie v inom členskom štáte, musí konzultovať s orgánmi tohto štátu pred nariadením umiestnenia. Ústredné orgány, ktoré majú povinnosť pomáhať súdom a príslušným orgánom pri zabezpečovaní cezhraničného umiestňovania detí, pravidelne informujú, že niekedy trvá aj niekoľko mesiacov, kým sa zistí, či je v konkrétnom prípade potrebný súhlas. Ak sa vyžaduje súhlas, musí sa dodržiavať konzultačný postup ako taký a údajne je tento postup rovnako zdĺhavý, keďže lehota na odpoveď požiadaných orgánov nie je stanovená. V praxi mnohé žiadajúce orgány nariadia umiestnenie a pošlú dieťa do prijímajúceho štátu v čase, keď konzultačný postup stále prebieha, alebo dokonca v čase, keď sa práve začal, pretože usúdia, že umiestnenie je naliehavé a sú si vedomé dĺžky konania. Prijímajúce štáty sa preto sťažujú, že deti sú často umiestnené už pred udelením súhlasu a sú tak ponechané v situácii právnej neistoty.

V prípadoch únosov detí rodičmi má čas kľúčový význam pre úspešné uplatňovanie postupu návratu dieťaťa stanoveného v nariadení. Vyšlo však najavo, že okamžitý návrat dieťaťa by nebolo možné zabezpečiť vo všetkých prípadoch. Neefektívnosť konania možno pripísať viacerým aspektom. Šesťtýždňová lehota na vydanie príkazu na návrat sa v praxi ukázala ako neprimeraná, pretože sudcovia a právnici majú pochybnosti, či týchto šesť týždňov platí pre jednotlivé inštancie, či zahŕňa odvolania alebo dokonca výkon rozhodnutia o návrate. Okrem toho súčasné nariadenie nestanovuje žiadnu lehotu prijímajúcemu ústrednému orgánu na spracovanie žiadosti. Ďalšie problémy pri plnení lehoty sa pripisujú najmä nedostatkom vo vnútroštátnom práve, pokiaľ ide o obmedzenie počtu odvolaní proti príkazu na návrat. Časové sklzy pri vybavovaní prípadov boli vo viacerých členských štátoch spôsobené aj nedostatočnou špecializáciou súdov, ktoré sa zaoberajú žiadosťami o návrat. Tieto cezhraničné prípady únosov detí sú zložité a citlivé, ale pre jednotlivých sudcov sa objavujú len zriedkavo, keď ich rieši každý jednotlivý miestny rodinný súd. V dôsledku uvedeného sú sudcovia menej skúsení v príslušných postupoch a ustanoveniach a majú menej príležitostí na bežný kontakt s inými jurisdikciami EÚ, ktorý by napomohol vybudovať vzájomnú dôveru.

V politických usmerneniach Junckerovej Komisie sa zdôrazňuje, že justičná spolupráca medzi členskými štátmi EÚ sa musí postupne zlepšovať a držať krok s realitou čoraz mobilnejších občanov v celej Únii, ktorí vstupujú do stavu manželstva a materstva, a to tým, že sa preklenú rozdiely medzi rôznymi justičnými systémami, ako aj vzájomným uznávaním rozsudkov, aby občania mohli ľahšie uplatňovať svoje práva v celej Únii.

Pokiaľ ide o výkon rozhodnutí, ktorý ako taký patrí do právomoci členských štátov, Súdny dvor vyhlásil, že uplatňovanie vnútroštátnych pravidiel na presadzovanie právnych predpisov by nemalo ohroziť potrebný účinok nariadenia. Článok 81 ods. 2 písm. f) umožňuje na úrovni EÚ odstraňovanie prekážok riadneho fungovania občianskoprávneho konania, a to v prípade potreby podporou zlučiteľnosti pravidiel občianskoprávneho konania platných v členských štátoch. Okrem toho je na dosiahnutie cieľa vzájomného uznávania súdnych rozhodnutí potrebná minimálna harmonizácia. Ak existujú negatívne dôsledky vyplývajúce z neefektívnych postupov presadzovania práva, tieto treba riešiť na úrovni EÚ, aby bolo možné zaručiť rovnako úspešný výsledok vo všetkých členských štátoch.

Pokiaľ ide o rozhodnutia o umiestnení, Súdny dvor v roku 2012 rozhodol, že „[č]lenské štáty sú (...) povinné stanoviť jasné pravidlá a postupy na účely vyjadrenia súhlasu stanoveného v článku 56 nariadenia spôsobom zaručujúcim právnu istotu a rýchlosť konania. Postupy musia predovšetkým umožniť, aby súd zvažujúci umiestnenie mohol jednoducho identifikovať príslušný orgán a aby príslušný orgán mal možnosť vyjadriť alebo odmietnuť súhlas v krátkej lehote.“ Napriek tomu sa v jednotlivých vnútroštátnych pravidlách nepremietajú ustanovenia týkajúce sa cezhraničného umiestňovania súdržne a jednotne a je nepravdepodobné, že by sa tak stalo v budúcnosti. Ak by sa tak aj stalo, potrebnú koordináciu medzi vnútroštátnymi pravidlami nemožno dosiahnuť na úrovni jednotlivých štátov. Preto iba vytvorenie samostatných minimálnych noriem v nariadení, platných pre všetky prípady cezhraničného umiestnenia a pochádzajúcich od súdu alebo príslušného orgánu v členskom štáte, môže vyriešiť tento problém.

Únia má podľa článku 81 ZFEÚ spoločnú právomoc, ktorú už uplatnila prijatím nariadenia Brusel IIa. Jednotlivé prvky návrhu sú v súlade so zásadou subsidiarity. Prednostný mechanizmus návratu v nariadení sa vzťahuje len na cezhraničné prípady únosov detí. Ukázalo sa, že doterajšie zlepšenia v jednotlivých členských štátoch nedokázali ovplyvniť konanie o návrate ako celok, pretože hladké fungovanie systému predpokladá efektívnosť, úzku spoluprácu a vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi zapojenými do konania.

Spolupráca medzi ústrednými orgánmi vo veciach rodičovských práv a povinností v konkrétnych prípadoch uvedených v článku 55 je nevyhnutná pre účinnú podporu rodičov a detí ako účastníkov cezhraničných konaní týkajúcich sa detí. Problémom, ktorý zaznamenali všetky zúčastnené strany vrátane členských štátov, je nejasné znenie článku stanovujúceho pomoc, ktorú majú poskytovať ústredné orgány v špecifických prípadoch týkajúcich sa rodičovskej zodpovednosti. Viedlo to k časovým sklzom, ktoré mali negatívny dosah na najlepší záujem dieťaťa. Podľa výsledkov konzultácií tento článok nevytvára dostatočný právny základ pre vnútroštátne orgány v niektorých členských štátoch, aby prijali opatrenia, pretože ich vnútroštátne právo na to vyžaduje jasnejší samostatný právny základ v nariadení.

Existujú rozpory vo výklade dôvodov odmietnutia uznania rozhodnutí vydaných v iných členských štátoch, najmä pokiaľ ide o vypočutie dieťaťa. Toto nariadenie vychádza zo zásady, že názory detí sa musia zohľadniť v prípadoch, ktoré sa ich týkajú, ak je to vhodné vzhľadom na ich vek a vyspelosť a je to v súlade s ich najlepším záujmom. Problémy vznikajú v dôsledku toho, že členské štáty majú odlišné pravidlá upravujúce vypočutie dieťaťa. Konkrétne členské štáty, ktoré majú prísnejšie normy na vypočutie dieťaťa než členský štát pôvodu rozhodnutia, majú na základe súčasných pravidiel tendenciu odmietnuť uznanie a vyhlásenie vykonateľnosti, ak vypočutie dieťaťa nespĺňa ich vlastné normy. Okrem toho dôležitosť vypočutia detí nie je vo všeobecnosti dostatočne zdôraznená v nariadení pre všetky prípady týkajúce sa rodičovských práv a povinností, ale iba v súvislosti s konaním o návrate. Ak je vydané rozhodnutie bez vypočutia dieťaťa, existuje riziko, že rozhodnutie nebude dostatočne zohľadňovať najlepší záujem dieťaťa.

Hodnotenie ukázalo, že z dvoch hlavných oblastí, na ktoré sa vzťahuje nariadenie, teda manželské veci, resp. rodičovské práva a povinnosti, spôsobuje druhá z uvedených oblastí vážne problémy. Bola spochybnená celková efektívnosť niektorých aspektov konaní súvisiacich s deťmi. Vo veciach týkajúcich sa únosov detí rodičmi, cezhraničného umiestňovania detí, uznávania a výkonu rozhodnutí a spolupráce medzi (ústrednými a inými) vnútroštátnymi orgánmi sa vyskytujú nadmerné a neprimerané časové sklzy vyplývajúce zo spôsobu, akým sú existujúce postupy formulované alebo uplatňované. Negatívne to ovplyvňuje vzťahy medzi rodičmi a deťmi a najlepší záujem detí. Okrem toho požiadavka na vyhlásenie vykonateľnosti spôsobovala priemerné oneskorenie na prípad trvajúce niekoľko mesiacov a dosahujúce náklady až do výšky 4 000 EUR pre občanov. Nejasný opis spolupráce medzi ústrednými orgánmi často viedol k niekoľkomesačnému oneskoreniu alebo dokonca k nesplneniu požiadaviek, čo sťažuje životné podmienky detí. Zistilo sa, že výkon rozhodnutí vydaných v inom členskom štáte je problematický; rozhodnutia sa často nevykonávajú alebo iba so značným oneskorením. Okrem toho činnosť špecializovaných právnikov pre rodičov predstavuje náklady vo výške 1 000 až 4 000 EUR na jeden prípad. Na druhej strane členským štátom spôsobilo samotné nariadenie len veľmi nízke náklady; tieto sa týkajú najmä činnosti ústredných orgánov.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Vnútroštátne hmotnoprávne ustanovenia budú do určitej miery ovplyvnené navrhovaným opatrením, pretože sa navrhujú spoločné normy na výkon rozhodnutí. Je to však odôvodnené cieľom spočívajúcim v zabezpečení plnej efektívnosti tohto nariadenia, ako aj skutočnosťou, že na to, aby jednotlivci mohli plne uplatňovať svoje práva kdekoľvek v Únii, sa musí odstrániť nezlučiteľnosť justičných a správnych systémov medzi členskými štátmi. Hodnotenie skutočne ukázalo, že dôvody jednotlivých štátov na zamietnutie výkonu rozhodnutia môžu byť duplicitné s existujúcimi dôvodmi zamietnutia podľa nariadenia. Z dôvodu rozdielnych noriem pre uplatňovanie takýchto dôvodov podľa nariadenia a podľa vnútroštátneho práva môžu dôvody používané v jednotlivých štátoch v praxi ohroziť jednotné a hladké uplatňovanie európskych pravidiel. S cieľom zabezpečiť jednotnosť a vytvoriť tak rovnaké podmienky pre všetkých občanov Únie je potrebné harmonizovať dôvody zamietnutia v jednotlivých štátoch, pokiaľ sa na ne odvoláva v konaní proti výkonu rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte.

•Posúdenie vplyvu

V posúdení vplyvu, ktoré sprevádza tento návrh, sa politické alternatívy a hodnotenie ich vplyvu riešili samostatne pre každú otázku označenú za problematickú v hodnotení nariadenia. Pre všetky otázky bol vypracovaný základný scenár a alternatívne možnosti. V manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností boli posúdené politické možnosti s rozličným stupňom zásahu. V prípade únosov detí sa posudzovalo samotné vysvetlenie súčasného mechanizmu spolu s možnosťou predpokladajúcou zoznam sprievodných opatrení. Okrem toho boli vypracované dve možnosti, ktoré by umožnili posúdiť možné radikálne zmeny mechanizmu návratu (návrat k „haagskemu“ systému a vytvorenie jednotného fóra v členskom štáte pôvodu). Pokiaľ ide o mechanizmus umiestňovania, boli navrhnuté dve možnosti na výber, a to systém predpokladaného alebo výslovného súhlasu. Pokiaľ ide o na uznávanie a výkon rozhodnutí, obidve hlavné možnosti politiky upúšťajú od vyhlásenia vykonateľnosti alebo sa v rámci nich navrhuje nový postup tak, aby sa čo najlepšie reagovalo na problém neefektívnosti. Nový navrhovaný systém bol doplnený o tri alternatívne čiastkové možnosti riešenia problému vypočutia dieťaťa. Okrem toho sa zvažovali dve ďalšie možnosti s cieľom zlepšiť výkon rozhodnutí buď stanovením primeranej časovej lehoty, alebo úplnou harmonizáciou práva týkajúceho sa výkonu pri rozhodnutiach vo veciach rodičovských práv a povinností.

Posúdenie sa končí komplexným opisom uprednostňovaných možností pre všetky otázky uvedené v správe. V manželských veciach je uprednostňovanou možnosťou zachovať súčasný stav. To znamená, že manželia v medzinárodnom manželskom zväzku budú mať naďalej možnosť spojiť jednotlivé konania, ako je v súčasnosti povolené v nariadení a ďalších nástrojoch v oblasti rodinného práva (napr. v nariadení o vyživovacej povinnosti). Zároveň sa zachová flexibilita, ktorá manželom umožňuje podať návrh na rozvod na jednom z fór uvedených v nariadení. Výhody zníženia alebo zrušenia tejto flexibility (uprednostňovali to niektoré členské štáty) by prevážili nad nevýhodami posudzovaných možností z hľadiska riešenia problému „ponáhľať sa na súd“ (postúpenie právomoci alebo hierarchia dôvodov), na ktorý upozorňovali iné členské štáty. Okrem toho manželia, ktorí nemajú spoločnú štátnu príslušnosť EÚ a žijú v treťom štáte, ale zachovávajú väzby s určitým členským štátom a chcú sa rozviesť, sa budú môcť naďalej opierať o vnútroštátne pravidlá prístupu na súdy EÚ alebo získať ich rozhodnutie (získané v tretej krajine) uznané v EÚ.

Pokiaľ ide o veci týkajúce sa rodičovských práv a povinností, uprednostňovanou možnosťou je zásah EÚ, ktorý je odôvodnený rozsahom a naliehavosťou problému. Konkrétnejšie, postup návratu detí by sa mal zlepšiť možnosťou, ktorou sa spresňuje súčasný mechanizmus a zavádzajú nové opatrenia, napríklad koncentrácia súdnej právomoci a možnosť súdu útočiska nariadiť naliehavé ochranné opatrenia, ktoré môžu „sprevádzať dieťa“ do štátu obvyklého pobytu, ak je to nevyhnutné pre jeho bezpečný návrat. Novými pravidlami by bola lehota na návrat dosiahnuteľná stanovením samostatného časového rámca pre konania na súdoch prvého a druhého stupňa. Konania by sa skrátili zavedením lehoty aj pre požiadaný ústredný orgán, ako aj obmedzením počtu odvolaní proti rozhodnutiu o návrate alebo nevrátení na jeden. Uprednostňovaná možnosť by výslovne vyzývala sudcu, aby posúdil, či je rozhodnutie predbežne vykonateľné.

Pre rozhodnutia o umiestnení by sa mal zaviesť samostatný postup vyjadrenia súhlasu, ktorý by sa uplatňoval na všetky cezhraničné umiestnenia a ku ktorému by bola pre požiadaný členský štát stanovená lehota na odpoveď na žiadosť.

Zrušilo by sa vyhlásenie vykonateľnosti, pričom by sa zachovali primerané záruky (dôvody na neuznanie a odvolania proti opatreniu na výkon rozhodnutia ako takého alebo proti špecifickým opatreniam na výkon rozhodnutí), na ktoré by sa mohol odvolať žalovaný rodič naraz vo fáze výkonu rozhodnutia v členskom štáte výkonu, čím sa skráti celková dĺžka konania. Na zmenšenie problémov vyplývajúcich z rozdielnych vnútroštátnych postupov vypočutia detí a z rozhodnutí vydaných súdmi, ktoré nemajú úzky vzťah s dieťaťom v čase rozhodnutia, a z následného odmietnutia uznania rozhodnutia by sa podľa uprednostňovanej možnosti vyžadovalo, aby členské štáty vzájomne rešpektovali svoje vnútroštátne pravidlá, aby boli povinné dať dieťaťu možnosť vyjadriť svoje názory a aby ich náležite zohľadnili, a diferencovaným uplatňovaním zásady trvania súdnej príslušnosti (perpetuatio fori) by sa súdna právomoc zosúladila so smerodajnou zásadou blízkosti k dieťaťu. Pokiaľ ide o výkon rozhodnutí, uprednostňovanou možnosťou by sa zaručilo, že by výkon mohol byť zamietnutý iba na základe jednotného a obmedzeného zoznamu dôvodov na zamietnutie. Takisto by existovala lehota určená na výkon rozhodnutia, a to s ohlasovacou povinnosťou v prípade, že lehota bola prekročená, a možnosť súdu pôvodu vyhlásiť rozhodnutie za predbežne vykonateľné bez ohľadu na prípadné odvolanie proti rozhodnutiu, pričom by sa ponechal priestor na riešenie naliehavých rizík ohrozujúcich najlepší záujem dieťaťa vo fáze výkonu rozhodnutia, čo by zasa zreteľne zvýšilo efektívnosť postupov a ochranu najlepšieho záujmu dieťaťa.

Pokiaľ ide o spoluprácu, spresnením príslušného článku by sa malo objasniť: 1. kto môže požiadať; 2. koho o pomoc alebo informácie; 3. od koho; 4. za akých podmienok. Pre požiadaný orgán by sa mala stanoviť lehota na odpoveď. Malo by sa jasne uviesť, že aj súdy a orgány starostlivosti o dieťa môžu požadovať pomoc ústredných orgánov. Okrem toho by osvedčené právne nezáväzné opatrenia naďalej poskytovali priebežnú podpornú štruktúru pre vybavovanie žiadostí podľa tohto nariadenia. Doplnením navrhovaného článku o primeraných zdrojoch by sa terajšia implicitná požiadavka, ktorá sa v súčasnosti plní v prípade niektorých, ale nie všetkých ústredných orgánov, zmenila na explicitnú a zvýšila by sa tým vzájomná dôvera.

Uprednostňovaný balík politických možností týkajúcich sa rodičovských práv a povinností by spĺňal ciele zjednodušenia skrátením časových sklzov týkajúcich sa návratu dieťaťa, rozhodnutí o umiestnení a spolupráce medzi ústrednými orgánmi, a zároveň by odstránil zbytočné časové sklzy a náklady súvisiace s požiadavkou na vyhlásenie vykonateľnosti. Zároveň by sa ním tiež reagovalo na naliehavú potrebu napraviť súčasné problémy v tejto oblasti, kde je nanajvýš dôležité, aby sa podnikli opatrenia a pripravila pôda na zmeny vzhľadom na situáciu detí a rodín a ich najlepší záujem.

Zlepšila by sa efektívnosť postupov, pokiaľ ide o postup návratu dieťaťa, konkrétne znížením počtu odvolacích inštancií, stanovením predbežnej vykonateľnosti rozhodnutí v prípade potreby, jasnejším stanovením úloh a povinností ústredných orgánov a uložením povinnosti členským štátom, aby sústredili právomoc na obmedzený počet súdov spôsobom, ktorý je v súlade so štruktúrou ich príslušného právneho systému. Pri prijímaní rozhodnutí o umiestnení sa zníži oneskorenie pri získavaní súhlasu stanovením samostatného postupu vyjadrenia súhlasu a stanovením lehoty na odpoveď žiadosť pre požiadaný členský štát v trvaní najviac osem týždňov (namiesto súčasných šesť mesiacov a viac). Pokiaľ ide o uznávanie a výkon rozhodnutí, odstránia sa časové sklzy súvisiace so získaním vyhlásenia vykonateľnosti (až niekoľko mesiacov). Keďže na záruky (dôvody na neuznanie alebo odvolania proti výkonu rozhodnutia ako takému alebo proti špecifickým opatreniam na výkon rozhodnutia) by sa odvolával odporca naraz vo fáze výkonu, celková dĺžka konania by sa skrátila. Podobne, stanovením maximálnej lehoty šesť týždňov, by sa uprednostňovanou možnosťou znížilo oneskorenie (niekedy presahujúce jeden rok) počas samotného výkonu rozhodnutia. Napokon objasnenie úlohy ústredných orgánov vo všeobecnosti skráti časové sklzy pri ich vzájomnej spolupráci.

•Regulačná vhodnosť a zjednodušenie

K zlepšeniu regulačnej vhodnosti prispeje aj využitie legislatívnej techniky prepracovania, ďalej zlepšenie fungovania nástroja, aby bol jasnejší a úplnejší, ako aj zjednodušenie a zvýšenie jeho efektívnosti. Najmä vytvorením samostatného postupu vyjadrenia súhlasu a stanovením lehoty pre požiadaný členský štát, v ktorej má odpovedať na žiadosť, sa skráti čas na získanie súhlasu v konaniach o umiestnení na najviac osem týždňov namiesto súčasných šesť mesiacov alebo viac. Navrhovaným zrušením vyhlásenia vykonateľnosti by sa odstránili časové sklzy (až niekoľko mesiacov) a náklady (až do výšky 4 000 EUR) súvisiace s jeho získaním. Navrhovaným zmeneným postupom pri návrate dieťaťa v prípade únosu by sa znížili náklady na odborné právne poradenstvo pre rodičov (od 1 000 do 4 000 EUR).

•Základné práva

Všetky prvky reformy rešpektujú práva stanovené v Charte základných práv, najmä právo na účinný prostriedok nápravy a právo na spravodlivý proces, zaručené v jej článku 47. Vzhľadom na predmet úpravy nariadenia, konkrétne vzťah medzi rodičmi a ich deťmi, uprednostňované politické možnosti týkajúce sa rodičovských práv a povinností posilnia právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života (článok 7). Navrhované zmeny napokon posilnia práva dieťaťa (článok 24) a nariadenie uvedú do súladu s Dohovorom OSN o právach dieťaťa užším prepojením nariadenia s jeho ustanoveniami.

4.VPLYV NA ROZPOČET

Návrh vyvolá pomerne nízke náklady na dodržiavanie predpisov. V prípade zrušenia vyhlásenia vykonateľnosti a zavedenia sústredenej právomoci by členské štáty museli znášať náklady na zaškoľovanie právnikov do nových postupov, ktoré nariadenie predpokladá. Vzdelávanie je však nevyhnutné už dnes. Okrem toho, keďže nariadenie zavádza koncentráciu súdnej právomoci v budúcnosti, bude treba vyškoliť menej sudcov. Zo skúseností členských štátov, ktoré majú sústredenú súdnu právomoc, naopak vyplýva, že u sudcov, ktorí prejednávajú viaceré prípady únosov, je väčšia pravdepodobnosť, že sa zúčastnia každej odbornej prípravy, ktorá sa ponúka, a že odvolania proti rozhodnutiam týchto špecializovaných skúsených súdov budú menej časté, čím sa dosiahne úspora nákladov na jednotlivé prípady, ako aj na výkon spravodlivosti vo všeobecnosti. Členské štáty sú už teraz povinné určiť a zabezpečiť riadne fungovanie svojich ústredných orgánov, aby mohli vykonávať povinnosti, ktoré sú im uložené na základe tohto nariadenia. Ďalším spresnením ich úloh môžu vzniknúť dodatočné náklady (najmä pokiaľ ide o ľudské zdroje) v niektorých členských štátoch, ak ich ústredné orgány nie sú v súčasnosti dostatočne vybavené.

Ďalšie plánované zmeny predstavujú relatívne jednoduché zmeny existujúcich pravidiel, ktoré by si nevyžadovali vytvorenie nových postupov a príslušné orgány by mali byť schopné ich uplatňovať bez potreby osobitnej odbornej prípravy.

5.ĎALŠIE PRVKY

•Plány vykonávania, spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ

S cieľom monitorovať účinné uplatňovanie zmeneného nariadenia bude Komisia pravidelne podávať správy a vykoná hodnotenie ex post na základe konzultácií s členskými štátmi, zainteresovanými stranami a externými odborníkmi. V rámci Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci sa budú organizovať pravidelné stretnutia odborníkov, kde sa bude diskutovať o problémoch s uplatňovaním nariadenia a kde si členské štáty budú môcť vymieňať osvedčené postupy. Spolupráca s nimi bude obzvlášť užitočná z hľadiska formulovania potreby zhromažďovať konkrétne údaje na podporu prípadných budúcich návrhov na základe štatistických údajov.

•Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu