Brusel, 23.2.2005

KOM(2005) 56 v konečnom znení

2005/0006 (COD)

Návrh

NARIADENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY

ktorým sa stanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov a ktorým sa mení a dopĺňa Schengenská dohoda a Spoločné konzulárne pokyny

(predložená Komisiou)

ODÔVODNENIE

1. ÚVOD

Oznámenie Komisie K integrovanému riadeniu vonkajších hraníc členských štátov Európskej únie (KOM (2002)233, 7. 5. 2002) zahŕňalo vývoj acquis o „malom pohraničnom styku“, t.j. pravidelné a časté prekračovanie hranice obyvateľmi pohraničnej oblasti susednej krajiny, okrem otázok, ktoré bolo potrebné v krátkom období vyriešiť, aby sa skompletizoval a objasnil právny rámec Spoločenstva o vonkajších hraniciach. V súčasnosti však neexistujú žiadne osobitné predpisy Spoločenstva, ktoré by riešili otázku malého pohraničného styku.[1]

Plán riadenia vonkajších hraníc členských štátov Európskej únie – schválený Radou JHA 13. júna 2002 a následne podporený Európskou radou v Seville 21. a 22. júna – potvrdil potrebu prijať opatrenia o malom pohraničnom styku, „najmä s ohľadom na rozšírenie“.

Aj oznámenie Komisie o „širšej Európe“ (KOM(2003)104 konečná verzia, 11.3.2003) jasne zdôraznilo, že EÚ aj jej susedné štáty majú spoločný záujem na zabezpečovaní toho, aby vonkajšie hranice nepredstavovali bariéru pre obchod, sociálnu a kultúrnu výmenu alebo regionálnu spoluprácu.

S cieľom odpovedať na požiadavku Rady predložila Komisia už v auguste 2003[2] dva návrhy nariadení Rady. Tieto dva návrhy vychádzali z článku 62 ods. 2 Zmluvy o ES („opatrenia o prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov”), týkali sa noriem ako aj postupov, ktoré majú dodržať členské štáty pri vykonávaní kontroly osôb” (článok 62 ods. 2 písm. a)) a „postupov a podmienok udeľovania víz členskými štátmi” (článok 62 ods. 2 písm. b) bod ii)), vrátane „pravidiel jednotných víz” (článok 62 ods. 2 písm. b) bod iv)).

Pôvodne Komisia zvažovala, že by bolo možné prijať oba návrhy do 1. mája 2004, avšak diskusie o nich boli v rámci Rady veľmi zložité a napredovanie veľmi obmedzené.

Európsky parlament a Rada však v súlade s postupom spolurozhodovania (článok 67 ods. 4) prijmú 1. mája 2004 opatrenia založené na článku 62 ods. 2 písm. b) bod ii) a článku 62 ods. 2 písm. b) bod iv). Opatrenia založené na článku 62 ods. 2 písm. a) stále čakajú na jednomyseľné prijatie Radou po porade s Európskym parlamentom.

Ak sú tieto dva postupy nezlučiteľné, v súlade s osvedčenou judikatúrou Súdneho dvora[3], nebolo naďalej možné mať, v rámci rovnakého návrhu, ustanovenia týkajúce sa kontroly na vonkajších hraniciach a ustanovenia týkajúce sa systému osobitných víz, ktoré sa majú udeliť obyvateľom pohraničnej oblasti na účely malého pohraničného styku.

To bolo dôvodom na prípravu dvoch nových návrhov, t.j.:

1) prvý návrh nariadenia Rady na základe článku 62 ods. 2 písm. a) (konzultačný postup), ktorým sa stanovujú všeobecné pravidlá malého pohraničného styku s výnimkou ustanovení zavádzajúcich osobitné víza;

2) druhý návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady na základe článku 62 ods. 2 písm. b), body ii) a iv) (spolurozhodovací postup), ktorým sa zavádzajú osobitné víza „L“, ktoré sa majú udeliť na účely malého pohraničného styku.

Pri prijímaní nových návrhov Komisia zároveň stiahne návrhy prijaté dňa 14.8.2003.

Schválenie týchto nových návrhov v Kolégiu bolo plánované na december 2004.

Z dôvodu schvaľovania „Programu z Haagu“ Európskou radou v dňoch 4.-5. novembra 2004 však prijala Rada rozhodnutie o rozšírení spolurozhodovacieho postupu na určité oblasti zahrnuté v hlave IV Zmluvy o ES, vrátane opatrení týkajúcich sa vonkajších hraníc[4].

Následne od 1.1.2005 budú opatrenia týkajúce sa vonkajších hraníc a víz, ktoré sú v súčasnosti upravené dvoma návrhmi o malom pohraničnom styku, podliehať spolurozhodovaciemu postupu.

To znamená, že nie je potrebné predkladať dva osobitné návrhy týkajúce sa malého pohraničného styku (jeden týkajúci sa hraníc a druhý týkajúci sa osobitných víz „L“), ale tieto dva návrhy bude možné spojiť do jedného.

Tento nový, spojený návrh nahradí návrhy z roku 2003, ktoré Komisia stiahne súčasne so schválením nového návrhu.

2. OBSAH NÁVRHU

Cieľom návrhu nariadenia je stanoviť spoločné pravidlá týkajúce sa kritérií a podmienok pre zavedenie režimu malého pohraničného styku na „vonkajších pozemných hraniciach“ členských štátov, t.j. spoločných pozemných hraniciach medzi:

a) členským štátom a susedným tretím štátom (napr. hranica medzi Poľskom a Ukrajinou alebo medzi Slovinskom a Chorvátskom);

b) členským štátom, ktorý v plnom rozsahu implementuje Schengenské acquis a členským štátom, ktorý je viazaný uplatňovať toto acquis v plnom rozsahu, ale pre ktorý nenadobudlo účinnosť rozhodnutie Rady o uplatňovaní acquis v plnom rozsahu (napr. hranica medzi Rakúskom a Poľskom);

c) dvoma členskými štátmi, ktoré sú viazané uplatňovať Schengenské acquis v plnom rozsahu, ale pre ktoré nenadobudlo účinnosť rozhodnutie Rady o uplatňovaní acquis v plnom rozsahu (napr. hranica medzi Českou republikou a Poľskom).

Body b) a c) vyplývajú z tzv. „dvojfázovej implementácie“ Schengenského acquis, pri ktorej nové členské štáty pri svojom vstupe uplatňujú len časť Schengenského acquis (pozri tiež bod 5.2. nižšie). Toto zahŕňa ustanovenia o kontrolách na vonkajších hraniciach (ktoré platia na všetkých hraniciach), ale logicky nie také, ktoré sa týkajú zrušenia kontrol osôb na vnútorných hraniciach. Preto navrhované nariadenie obsahuje tiež zavedenie režimu malého pohraničného styku s cieľom uľahčiť prekračovanie „dočasných vonkajších pozemných hraníc“ medzi členskými štátmi.

Je však potrebné poznamenať, že osobná pôsobnosť návrhu nariadenia zahŕňa len štátnych príslušníkov tretích štátov (okrem niekoľkých výnimiek – pozri nižšie), ktorí majú legálny pobyt v pohraničnej oblasti susedného štátu aspoň po dobu jedného roka („obyvatelia pohraničnej oblasti“ ako ich definuje článok 3 písm. e)). Občania EÚ a tiež štátni príslušníci tretích krajín, ktorí v Spoločenstve požívajú právo voľného pohybu (definované v článku 3 písm. d)), boli z pôsobnosti nariadenia výslovne vyňatí, pretože na základe práva Spoločenstva už požívajú osobitné práva súvisiace s voľným pohybom, ktoré vo všeobecnosti idú nad rámec toho, čo predpokladá súčasný návrh (napríklad pokiaľ ide o časové lehoty na pobyt alebo podmienky vstupu). Pravidlá Spoločenstva o malom pohraničnom styku samozrejme nemôžu tieto práva ovplyvňovať.

Avšak v prípadoch, kde poskytnuté uľahčenie prechodu hranice pre obyvateľov pohraničnej oblasti na účely malého pohraničného styku ide nad rámec práva voľného pohybu (napríklad možnosť obyvateľov pohraničnej oblasti prekročiť hranicu na osobitných hraničných priechodoch, kde sa uskutočňuje menej systematických kontrol alebo mimo vyznačených hraničných priechodov alebo prevádzkových hodín), takáto možnosť sa automaticky rozšíri aj na občanov Únie a štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí požívajú právo voľného pohybu a majú pobyt v pohraničných oblastiach (článok 17 ods. 2).

Okrem praktického spôsobu uľahčenia prekračovania hranice stanoveného v článku 17, návrh nariadenia definuje osobitné podmienky a doklady vyžadované na prekročenie hranice na účely malého pohraničného styku (články 4 a 5).

Okrem toho, pokiaľ ide o obyvateľov pohraničnej oblasti, ktorí podliehajú vízovej povinnosti, zavádzajú sa pre nich osobitné víza („L“, od slova „local“). Víza typu „L“ sú vízami pre viacnásobný vstup, ktoré sa vydávajú najmenej na jeden rok a najviac na päť rokov a ktoré oprávňujú ich držiteľa na pobyt v pohraničnej oblasti vydávajúceho štátu najviac na sedem po sebe nasledujúcich dní, pričom celková dĺžka pobytov nesmie prekročiť tri mesiace v jednom polroku.

Pre štáty, ktoré implementujú Schengenské acquis v plnom rozsahu, platí, že postupy a kritériá pre vydávanie týchto víz, sú v súlade s ustanoveniami Spoločných konzulárnych pokynov (CCI)[5]. Štáty, ktoré neimplementujú Schengenské acquis v plnom rozsahu, uplatňujú svoje vnútroštátne právne predpisy, pokiaľ Rada neschváli ich implementáciu v plnom rozsahu. Tieto právne predpisy musia byť takisto v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení.

Toto nariadenie stanovuje režim Spoločenstva pre malý pohraničný styk, a tým prenáša na Spoločenstvo vonkajšie kompetencie v tejto veci. Berúc do úvahy špecifický charakter režimu malého pohraničného styku, ktorého zavedenie vo veľkej miery závisí od geografických, sociálnych, ekonomických a iných aspektov, pokladalo sa za vhodné delegovať na členské štáty samotnú implementáciu tohto režimu prostredníctvom bilaterálnych dohôd. Preto toto nariadenie oprávňuje členské štáty, podľa potreby, rokovať na bilaterálnej úrovni so svojimi susedmi o osobitných dohodách platných pre malý pohraničný styk, za predpokladu, že budú v súlade s týmto nariadením a nedotknú sa ich (pozri článok 14).

Možnosť zavedenia režimu malého pohraničného styku so susednými krajinami v sebe zahŕňa potrebu zabezpečiť, aby tieto tretie krajiny poskytovali rovnakú úroveň zaobchádzania s občanmi EÚ a štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ktorí majú legálny pobyt v pohraničných oblastiach členského štátu a majú v úmysle prekročiť hranice susedného štátu a zotrvať v pohraničnej oblasti na účely malého pohraničného styku (pozri článok 15).

Členské štáty možu ponechať v platnosti súčasné dohody o malom pohraničnom styku alebo medzi sebou uzatvoriť nové, za predpokladu, že sú v súlade so súčasným nariadením (článok 16). Je zrejmé, že po zrušení hraničných kontrol na „dočasných vonkajších hraniciach“ sa tieto dohody stanú bezpredmetnými.

3. VOľBA PRÁVNEHO ZÁKLADU

Pokiaľ ide o jeho obsah, toto nariadenie je založené na článku 62 ods. 2 písm. a) („normy a postup, ktoré majú členské štáty dodržiavať pri vykonávaní kontroly osôb na vonkajších hraniciach“) a článku 62 ods. 2 písm. b) body ii) a iv), ktorý sa týka „postupov a podmienok udeľovania víz členskými štátmi“ a „jednotných víz“.

Po nadobudnutí účinnosti 1. januára 2005 rozhodnutie Rady 2004/927/ES, ktoré stanovuje, že na určité oblasti upravené v hlave IV časti 3 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, sa vzťahuje postup uvedený v článku 251 zmluvy, bude podliehať spolurozhodovaciemu postupu.

4. SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

Súčasné ustanovenia Spoločenstva o prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov a pravidlá pre vydávanie jednotných víz sú súčasťou Schengenského acquis integrovaného do Európskej únie. Je však potrebné, aby sa takéto acquis vyvíjalo a skompletizovalo. Vývoj súčasného acquis o vonkajších hraniciach sa z dôvodov rozsahu a účinkov opatrení môže dosiahnuť iba prijatím opatrení Spoločenstva, ktoré sú na ňom založené.

Režim malého pohraničného styku sa však kvôli svojej povahe môže uviesť do praxe iba z iniciatívy dotknutých členských štátov, ktoré sú týmto oprávnené uzatvárať bilaterálne dohody so susednými tretími krajinami, ak to považujú za vhodné, s cieľom zaviesť režim malého pohraničného styku, pričom sa samozrejme rešpektujú a dodržiavajú podmienky a kritériá stanovené právnymi predpismi Spoločenstva. Čo sa týka pravidiel pre jednotné víza, vrátane postupov a podmienok pre ich vydávanie, platí výlučná kompetencia Spoločenstva.

Článok 5 Zmluvy o ES stanovuje, že „opatrenia prijaté Spoločenstvom nepresahujú rámec potrebný na dosiahnutie cieľov tejto Zmluvy“. Forma prijatých opatrení Spoločenstva umožňuje, aby návrh dosiahol svoj cieľ a aby sa realizoval čo najúčinnejšie.

V tomto duchu je právnym nástrojom, ktorý je zvolený na stanovenie všeobecných pravidiel malého pohraničného styku, nariadenie, určené členským štátom stanovujúcim pravidlá, ktoré majú členské štáty rešpektovať pri zavádzaní režimu malého pohraničného styku so susednými krajinami. Nakoľko sa navrhnutou iniciatívou vyvíja Schengenské acquis, zvolila sa forma nariadenia s cieľom zabezpečiť harmonizované uplatňovanie vo všetkých členských štátoch, ktoré uplatňujú Schengenské acquis.

5. UPLATňOVANIE NÁVRHU NA RÔZNE čLENSKÉ šTÁTY A TRETIE šTÁTY, KTORÉ SÚ PRIDRUžENÉ K VÝVOJU SCHENGENSKÉHO ACQUIS

5.1. Následky v súvislosti s rôznymi protokolmi, ktoré sú priložené k Zmluvám

Právny základ pre návrhy opatrení o prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov a pravidlá pre jednotné víza patria do hlavy IV Zmluvy o ES a teda znamená premenlivú situáciu, ako to stanovujú protokoly o pozícii Spojeného kráľovstva, Írska a Dánska. Súčasný návrh je založený na Schengenskom acquis. Z tohto hľadiska sa taktiež berie do úvahy situácia krajín ako Nórsko, Island a Švajčiarsko, ktoré sú pridružené k vývoju tohto acquis. Z tohto dôvodu sa musia zvážiť tieto následky v súvislosti s rôznymi protokolmi:

Spojené kráľovstvo a Írsko

Podľa článku 4 a 5 protokolu, ktorým sa zahŕňa Schengenské acquis do rámca Európskej únie, „Írsko a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ktoré nie sú viazané Schengenským acquis, môžu kedykoľvek žiadať o účasť na niektorých alebo všetkých ustanoveniach acquis“.

Tento návrh predstavuje vývoj ustanovení Schengenského acquis, na ktorom sa nezúčastňujú Spojené kráľovstvo a Írsko, v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000 o žiadosti Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, a rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o žiadosti Írska účastniť sa na niektorých ustanoveniach Schengenského acquis. Spojené kráľovstvo a Írsko sa z tohto dôvodu nezúčastňujú prijatia tohto návrhu, nie sú ním viazané a ani nepodliehajú jeho uplatňovaniu.

Dánsko

Podľa protokolu priloženého k Amsterdamskej zmluve o pozícii Dánska sa Dánsko nezúčastňuje prijatia opatrení Radou podľa hlavy IV Zmluvy o ES, s výnimkou „opatrení určujúcimi tretie krajiny, ktorých štátni príslušníci musia vlastniť víza pri prekračovaní vonkajších hraníc, alebo opatrení týkajúcich sa jednotného formátu víz“ (bývalý článok 100c Zmluvy o ES).

Nakoľko tento návrh predstavuje vývoj Schengenského acquis a následne článku 5 protokolu, „Dánsko sa rozhodne do 6 mesiacov od rozhodnutia Rady o návrhu alebo iniciatíve vychádzať zo Schengenského acquis podľa ustanovení hlavy IV Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, či bude vykonávať toto rozhodnutie vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch“.

Nórsko a Island

V súlade s článkom 6 prvá zarážka Schengenského protokolu bola 18. mája 1999 podpísaná dohoda medzi Radou, Nórskom a Islandom s cieľom pridružiť tieto dve krajiny k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju Schengenského acquis.[6]

Článok 1 tejto dohody stanovuje, že Nórsko a Island sú pridružené k aktivitám ES a EÚ v oblastiach, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia uvedené v prílohách A (ustanovenia Schengenského acquis) a B (ustanovenia aktov Európskeho spoločenstva, ktoré nahradili ustanovenia zodpovedajúce Schengenskému dohovoru alebo podľa neho prijaté) dohody, ako aj tie ustanovenia, ktoré z nich budú vyplývať.

Podľa článku 2 dohody, ustanovenia všetkých aktov alebo opatrení prijatých Európskou úniou, ktoré menia a dopĺňajú integrované Schengenské acquis alebo sú na ňom založené (príloha A, B), sú vykonávané a uplatňované Nórskom a Islandom.

Súčasný návrh je založený na Schengenskom acquis, ako je uvedené v prílohe A k dohode.

Návrh sa musí následne prejednať v „zmiešanom výbore“, ako je to ustanovené v článku 4 dohody, aby sa Nórsku a Islandu dala možnosť „vysvetliť problémy, s ktorými sa stretli pokiaľ ide o“ opatrenie a „vyjadriť sa k akýmkoľvek otázkam vývoja ustanovení, ktoré sa ich týkajú, alebo k vykonávaniu týchto ustanovení“.

Švajčiarsko

Pokiaľ ide o Švajčiarsko toto nariadenie stanovuje vývoj ustanovení Schengenského acquis v zmysle dohody podpísanej medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju Schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 4 ods. 1 rozhodnutia Rady 2004/860/ES o podpísaní uvedenej dohody v mene Európskej únie a o dočasnom uplatňovaní určitých ustanovení tejto dohody.

Dohoda so Švajčiarskom, podpísaná 26.10.2004, stanovuje dočasné uplatňovanie určitých ustanovení odo dňa podpísania, najmä pokiaľ ide o účasť Švajčiarska v zmiešanom výbore, ktorý sa zaoberá vývojom Schengenského acquis.

5.2. Následky v súvislosti s dvojfázovou implementáciou aktov založených na Schengenskom acquis

Článok 3 ods. 1 Aktu o pristúpení 10 nových členských štátov uvádza, že ustanovenia Schengenského acquis, akty, ktoré sú na ňom založené alebo s ním inak súvisia, uvedené v prílohe, na ktorú odkazuje tento článok, sú záväzné a uplatniteľné v nových členských štátoch odo dňa pristúpenia. Ustanovenia a akty, ktoré sa neuvádzajú v tejto prílohe, pričom sú záväzné pre nové členské štáty odo dňa pristúpenia, sú uplatniteľné v nových členských štátoch po osobitnom rozhodnutí Rady prijatom na tento účel, ktoré je v súlade s článkom 3 ods. 2 Aktu o pristúpení.

Pokiaľ ide o Schengenské ustanovenia o vonkajších hraniciach, uvádzajú sa v tejto prílohe, a teda sú záväzné a uplatniteľné v nových členských štátoch odo dňa pristúpenia.[7]

Ustanovenia Schengenského acquis o jednotných vízach nie sú uvedené v prílohe, a preto, hoci sú záväzné už odo dňa pristúpenia, budú v nových členských štátoch platiť až po uvedenom rozhodnutí Rady.[8]

Preto súčasný návrh platí v nových členských štátoch len čiastočne, najmä pokiaľ ide o:

- kapitoly I, II, IV a V, ktoré v nových členských štátoch platia v celom rozsahu s výnimkou článkov 4 písm. d) a 22;

- kapitolu III (o vízach typu „L“), ktorá bude v nových členských štátoch platiť až odo dňa prijatia rozhodnutia Rady podľa článku 3 ods. 2 Aktu o pristúpení. To znamená, že dovtedy budú nové členské štáty vydávať obyvateľom pohraničných oblastí vnútroštátne víza na účely malého pohraničného styku v súlade s ich vnútroštátnymi predpismi. Tieto víza však môžu byť vydané v jednotnom formáte (vízová nálepka), ktorý bol zavedený nariadením Rady č. 1683/95 (v znení nariadenia Rady č. 334/2003), keďže toto nariadenie je zahrnuté v prílohe, na ktorú odkazuje článok 3 ods. 1 Aktu o pristúpení.[9]

2005/0006 (COD)

Návrh

NARIADENIA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY

ktorým sa stanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov a ktorým sa mení a dopĺňa Schengenská dohoda a Spoločné konzulárne pokyny

EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE ,

so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 62 ods. 2 písm. a) a článok 62 ods. 2 písm. b) body ii) a iv),

so zreteľom na návrh Komisie,[10]

konajúc v súlade s postupom stanoveným v článku 251 zmluvy,[11]

keďže:

(1) V oznámení Komisie „k integrovanému riadeniu vonkajších hraníc členských štátov Európskej únie“[12] bola zdôraznená potreba zdokonaľovať pravidlá malého pohraničného styku s cieľom posilniť právny rámec Spoločenstva o vonkajších hraniciach. Rada túto potrebu potvrdila 13. júna 2002 schválením „Plánu riadenia vonkajších hraníc členských štátov Európskej únie“, ktorý bol následne podporený Európskou radou v Seville 21. a 22. júna.

(2) V záujme rozšíreného Spoločenstva je zabezpečiť, aby hranice s jeho susedmi neboli prekážkou pre obchodnú, sociálnu a kultúrnu výmenu alebo regionálnu spoluprácu. Z tohto dôvodu by sa mal vyvinúť účinný systém malého pohraničného styku.

(3) Spoločenstvo by malo stanoviť pravidlá pre kritériá a podmienky, ktoré sa majú dodržiavať pri uľahčovaní obyvateľom pohraničnej oblasti prekračovať vonkajšie pozemné hranice členských štátov na účely malého pohraničného styku. Takéto pravidlá by mali zabezpečiť rovnováhu, na jednej strane, medzi uľahčením prekračovania hraníc bona fide obyvateľom pohraničnej oblasti, ktorí majú oprávnené dôvody na časté prekračovanie vonkajších hraníc členských štátov a, na strane druhej, potrebou zabrániť ilegálnej imigrácii, ako aj potenciálnemu ohrozeniu bezpečnosti vyvolanému trestnou činnosťou.

(4) S cieľom vyriešiť situáciu obyvateľov pohraničných oblastí, ktorí žiadajú o víza podľa nariadenia Rady (ES) č. 539/2001 z 15. marca 2001 uvádzajúceho zoznam tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov, a krajín, ktorých štátni príslušníci sú oslobodení od tejto povinnosti[13], je potrebné zaviesť osobitné víza na krátkodobý pobyt vydávané na účely malého pohraničného styku.

(5) Je potrebné, aby Spoločenstvo stanovilo pravidlá o osobitných kritériách a podmienkach pre vydávanie víz pre obyvateľov pohraničných oblastí na účely malého pohraničného styku. Tieto kritériá a podmienky by mali byť v súlade s podmienkami pre vstup, ktoré platia pre obyvateľov pohraničných oblastí prekračujúcich hranice na účely malého pohraničného styku.

(6) Kvôli dvojstupňovému vykonávaciemu mechanizmu Schengenského acquis, ako sa uvádza v článku 3 Aktu o pristúpení z roku 2003, sú nové členské štáty zaviazané vykonávať Schengenský režim vonkajších hraníc na všetkých svojich hraniciach vrátane hraníc s členskými štátmi, až do doby, keď ich Rada oprávni uplatňovať Schengenské acquis v plnom rozsahu a teda zrušiť kontroly na ich spoločných hraniciach s členskými štátmi. Rovnaké dôvody, ktorými sa odôvodňuje vytvorenie režimu malého pohraničného styku na pozemných hraniciach medzi členskými štátmi a tretími krajinami, taktiež odôvodňujú uplatňovanie rovnakého režimu na spoločných pozemných hraniciach medzi členskými štátmi až do doby, keď sa nezrušia kontroly na týchto hraniciach.

(7) Práva na voľný pohyb, ktoré požívajú občania Únie a členovia ich rodín, ako aj štátni príslušníci tretích krajín a členovia ich rodín, ktorí podľa dohôd medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi, na jednej strane, a týmito krajinami na strane druhej, požívajú práva na voľný pohyb, ktoré sú rovnaké ako práva občanov Únie, by nemali byť ovplyvnené zavedením pravidiel malého pohraničného styku na úrovni Spoločenstva. Pokiaľ však uľahčenie prekračovania hranice poskytnuté obyvateľom pohraničnej oblasti v rámci režimu malého pohraničného styku zahŕňa menej systematické hraničné kontroly, také uľahčenie by sa malo automaticky rozšíriť aj na občanov Únie a štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí požívajú právo Spoločenstva na voľný pohyb a žijú v pohraničných oblastiach.

(8) Na uplatňovanie režimu malého pohraničného styku by sa členským štátom malo umožniť dodržiavať a uzatvárať, v prípade potreby, bilaterálne dohody so susednými tretími krajinami za predpokladu, že sú v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení. Členské štáty môžu tiež vyjednávať o režimoch malého pohraničného styku medzi sebou, na pozemných hraniciach, kde sa uplatňuje Schengenský režim vonkajších hraníc, za predpokladu, že sú v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení.

(9) Toto nariadenie nemá vplyv na osobitné právne predpisy platné v Ceute a Mellille, ako sa uvádza v deklarácii Španielskeho kráľovstva o mestách Ceuta a Mellilla v Záverečnom akte k Aktu o pristúpení Španielskeho kráľovstva k Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985.[14]

(10) Ako sa uvádza vo vnútroštátnych právnych predpisoch týkajúcich sa nelegálneho vstupu a pobytu členské štáty by mali udeliť pokuty obyvateľom pohraničnej oblasti v prípade zneužitia režimu malého pohraničného styku, ako to uvádza toto nariadenie.

(11) Komisia by mala podať správu Európskemu parlamentu a Rade o uplatňovaní tohto nariadenia, doplnenú, v prípade potreby, o legislatívne návrhy.

(12) Toto nariadenie rešpektuje základné práva a slobody a dodržiava princípy uznané najmä Chartou základných práv Európskej únie.

(13) Keďže ciele opatrení, ktoré sa majú prijať, najmä definícia pravidiel kritérií a podmienok zavedenia režimu malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov, priamo ovplyvňujú acquis Spoločenstva o vonkajších hraniciach, teda ich členské štáty nemôžu dosiahnuť v dostatočnej miere, a preto, z dôvodu rozsahu a účinkov opatrení, by sa mohli lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade s princípom subsidiarity stanoveným v článku 5 Zmluvy. V súlade s princípom proporcionality stanoveným v tomto článku toto nariadenie nepresahuje rámec potrebný na dosiahnutie uvedených cieľov.

(14) V súlade s článkami 1 a 2 protokolu o pozícii Dánska priloženého k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva sa Dánsko nezúčastňuje prijatia tohto nariadenia, nie je ním viazané a ani nepodlieha jeho uplatňovaniu. Keďže toto nariadenie je založené na Schengenskom acquis podľa ustanovení hlavy IV časti III Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, Dánsko by malo, v súlade s článkom 5 uvedeného protokolu, rozhodnúť do šiestich mesiacov po prijatí tohto nariadenia Radou, či bude toto nariadenie vykonávať vo svojich vnútroštátnych predpisoch.

(15) Pokiaľ ide o Island a Nórsko, toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení Schengenského acquis v zmysle Dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení týchto dvoch štátov pri vykonávaní, uplatňovaní a vývoji Schengenského acquis[15] , ktoré sa vzťahuje na oblasť uvedenú v článku 1(B) rozhodnutia Rady 1999/437/ES zo 17. mája 1999 o určitých vykonávacích predpisoch k tejto dohode.[16]

(16) Toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení Schengenského acquis, na ktorom sa nezúčastňuje Spojené kráľovstvo, v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000 o požiadavke Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach Schengenského acquis .[17] Spojené kráľovstvo sa z tohto dôvodu nezúčastňuje prijatia tohto nariadenia, nie je ním viazané a ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

(17) Toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení Schengenského acquis , na ktorom sa nezúčastňuje Írsko, v súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach Schengenského acquis .[18] Írsko sa z tohto dôvodu nezúčastňuje prijatia tohto nariadenia, nie je ním viazané a ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

(18) Pokiaľ ide o Švajčiarsko toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení Schengenského acquis v zmysle dohody podpísanej medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju Schengenského acquis, ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 4 ods. 1 rozhodnutia Rady 2004/860/ES o podpísaní uvedenej dohody v mene Európskej únie a o dočasnom uplatňovaní určitých ustanovení tejto dohody.[19]

(19) Článok 4 písm. d) a 22, rovnako ako kapitola III tohto nariadenia predstavuje ustanovenia založené na Schengenskom acquis alebo s nimi inak súvisí v zmysle článku 3 ods. 2 Aktu o pristúpení z roku 2003,

PRIJALI TOTO NARIADENIE:

Kapitola I Všeobecné ustanovenia

Článok 1 Predmet

1. Toto nariadenie zavádza režim malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov a na tento účel zavádza osobitné víza („L“), ktoré sa vydávajú obyvateľom pohraničnej oblasti, ktorí podliehajú vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001.

2. Toto nariadenie oprávňuje členské štáty uzatvárať alebo ponechať v platnosti bilaterálne dohody so susednými krajinami na účely vykonávania režimu malého pohraničného styku stanoveného týmto nariadením.

Článok 2 Pôsobnosť

1. Toto nariadenie nemá vplyv na ustanovenia právnych predpisov Spoločenstva a ani vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sa vzťahujú na štátnych príslušníkov tretích krajín a týkajú sa:

a) dlhodobých pobytov;

b) prístupu k a vykonávania hospodárskej činnosti;

c) colných poplatkov a daní.

Článok 3 Definície

Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto definície:

a) „vonkajšia pozemná hranica“ predstavuje:

i) spoločnú pozemnú hranicu medzi členským štátom a susednou treťou krajinou;

ii) spoločnú pozemnú hranicu medzi členským štátom, ktorý vykonáva Schengenské acquis v plnom rozsahu a členským štátom, ktorý je povinný uplatňovať toto acquis v plnom rozsahu v súlade s jeho Aktom o pristúpení, ale pre ktorý nenadobudlo účinnosť rozhodnutie Rady, ktoré ho oprávňuje uplatňovať toto acquis v plnom rozsahu;

iii) spoločnú pozemnú hranicu medzi dvoma členskými štátmi povinnými uplatňovať Schengenské acquis v plnom rozsahu v súlade s ich Aktmi o pristúpení, ale pre ktoré nenadobudlo účinnosť rozhodnutie Rady, ktoré ich oprávňuje uplatňovať toto acquis v plnom rozsahu;

b) „Pohraničná oblasť“ predstavuje oblasť, ktorá vzdušnou čiarou nepresahuje 30 kilometrov od hranice. V rámci tejto oblasti môžu príslušné štáty bližšie upresniť miestne administratívne jednotky, ktoré sa považujú za súčasť pohraničnej oblasti. Ak sa nachádza časť ktorejkoľvek administratívnej jednotky vo vzdialenosti viac ako 30 kilometrov od hranice, no nie viac ako 35 km, považuje sa napriek tomu za súčasť pohraničnej oblasti;

c) „Malý pohraničný styk“ znamená pravidelné prekračovanie vonkajšej pozemnej hranice členského štátu obyvateľmi pohraničnej oblasti, s cieľom pobytu v pohraničnej oblasti tohto členského štátu na dobu, ktorá nepresahuje lehoty stanovené v tomto nariadení;

d) „Štátni príslušníci tretích krajín požívajúci právo voľného pohybu Spoločenstva“ sú:

i) štátni príslušníci tretej krajiny, ktorí sú rodinnými príslušníkmi občana Únie, požívajú právo na voľný pohyb a na ktorých sa vzťahuje smernica 2004/38/ES[20] z 29. apríla 2004;

ii) štátni príslušníci tretích krajín a ich rodinní príslušníci bez ohľadu na ich národnosť, ktorí na základe dohôd medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a týmito tretími krajinami na druhej strane, požívajú právo voľného pohybu rovnocenné s právom občanov Únie.

e) „Obyvatelia pohraničnej oblasti“ sú štátni príslušníci tretích krajín, ktorí majú legálny trvalý pobyt po dobu minimálne 1 roka v pohraničnej oblasti krajiny susediacej s členským štátom, s výnimkou kategórií uvedených v bode d);

f) „Víza“ znamenajú:

- pre členské štáty vykonávajúce Schengenské acquis v plnom rozsahu, víza zavedené v článku 8;

- pre členské štáty nevykonávajúce Schengenské acquis v plnom rozsahu, vnútroštátne krátkodobé víza udelené podľa vnútroštátnych postupov.

g) „Schengenské acquis“ je acquis definované v prílohe A k rozhodnutiu Rady 435/1999/ES[21];

h) „Schengenský dohovor“ je Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985.

Kapitola II Režim malého pohraničného styku

Článok 4 Podmienky vstupu

Na základe výnimky z článku 5 ods. 1 Schengenského dohovoru môžu obyvatelia pohraničnej oblasti prekročiť pozemnú hranicu susedného členského štátu na účely malého pohraničného styku za predpokladu, že:

a) vlastnia platný doklad alebo doklady, ktoré ich oprávňujú na prekročenie hranice, ako sa uvádza v článku 5;

b) v prípade potreby vlastnia víza;

c) v prípade potreby predložia doklady potvrdzujúce ich štatút obyvateľov pohraničnej oblasti, existenciu oprávnených dôvodov na časté prekračovanie hranice na účely malého pohraničného styku, ako sú rodinné väzby, sociálne, kultúrne alebo ekonomické pohnútky, a prípadne sa preukážu aj dostatočnými finančnými prostriedkami na živobytie súvisiace s účelom ich pobytu;

d) nie sú osobami, o ktorých bol urobený záznam v Schengenskom informačnom systéme (SIS) na účely odmietnutia vstupu;

e) nepredstavujú ohrozenie verejného poriadku, vnútornej bezpečnosti, zdravia verejnosti alebo medzinárodných vzťahov akéhokoľvek z členských štátov.

Článok 5 Doklady

Doklady, ktoré oprávňujú obyvateľov pohraničnej oblasti na prekročenie pozemnej hranice susedného členského štátu na účely malého pohraničného styku sú:

a) pre obyvateľov pohraničnej oblasti, ktorí podliehajú vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001, cestovný pas alebo akýkoľvek platný doklad oprávňujúci ich na prekročenie vonkajších hraníc podľa článku 17 ods. 3 písm. a) Schengenského dohovoru;

b) pre obyvateľov pohraničnej oblasti, ktorí nepodliehajú vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001:

(i) doklady uvedené v bode a) alebo;

(ii) osobitné povolenie na prekračovanie hraníc vydané štátom trvalého pobytu a potvrdené podpisom príslušných orgánom členského štátu, ktorého hranice sa prekračujú.

Článok 6 Pobyt v pohraničnej oblasti

Na účely tohto nariadenia sa môžu obyvatelia pohraničnej oblasti zdržiavať v pohraničnej oblasti susedného členského štátu až sedem po sebe nasledujúcich dní. Celková dĺžka pobytov týchto obyvateľov, ktoré nasledujú po sebe v členskom štáte, nepresiahne tri mesiace v rámci ktoréhokoľvek polročného obdobia.

Lehoty sa môžu za výnimočných okolností predĺžiť.

Článok 7 Vstupné a výstupné pečiatky

Členské štáty môžu stanoviť výnimku z povinnosti opatriť vstupnou a výstupnou pečiatkou cestovné doklady obyvateľov pohraničnej oblasti prekračujúcich vonkajšie pozemné hranice na účely malého pohraničného styku za predpokladu, že sú splnené tieto podmienky:

a) držiteľ cestovného dokladu nepodlieha vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001;

b) je zabezpečené plnenie lehôt stanovených v článku 6 prostredníctvom akýchkoľvek iných prostriedkov, ktoré sa upresnia v bilaterálnych dohodách uvedených v článkoch 14 a 16.

Kapitola I II Víza vydávané na účely malého pohraničného styku

Článok 8Víza vydávané na účely malého pohraničného styku

1. Na účely malého pohraničného styku sa zavádzajú osobitné víza vydávané pre obyvateľov pohraničných oblastí.

2. Územná platnosť víz uvedených v odseku 1 vydaných pre obyvateľov pohraničných oblastí, ktorí podliehajú vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001, je obmedzená na pohraničnú oblasť vydávajúceho členského štátu.

3. Víza uvedené v odseku 1 oprávňujú držiteľa na viacnásobné prekročenie vonkajšej pozemnej hranice vydávajúceho štátu a na pobyt v pohraničnej oblasti tohto štátu v dĺžke sedem po sebe nasledujúcich dní.

Celková dĺžka pobytu v tomto štáte neprekročí tri mesiace v rámci jedného polroka.

Článok 9 Formát víz

1. Víza uvedené v článku 8 sa vydávajú vo forme jednotného formátu (nálepky), ktorý je v súlade s pravidlami a špecifikáciami nariadenia Rady č. 1683/95[22] stanovujúceho jednotný formát víz. Jednotný formát vydávaný pre tento účel obsahuje v položke 11 („typ víza“) rozlišujúce písmeno „L“.

Článok 10 Podmienky pre vydávanie

1. Víza uvedené v článku 8 sa môžu vydať obyvateľom pohraničnej oblasti, ktorí:

a) vlastnia platný doklad oprávňujúci ich na prekročenie vonkajších hraníc tak, ako je definovaný v článku 17 ods. 3 písm. a) Schengenského dohovoru;

b) v prípade potreby predložia doklad preukazujúci ich status obyvateľa pohraničnej oblasti a existenciu oprávnených dôvodov na pravidelné prekračovanie hraníc na účely malého pohraničného styku, akými sú napríklad rodinné väzby, sociálne, kultúrne alebo ekonomické dôvody, a rovnako tiež preukážu dostatočné prostriedky na živobytie na účely svojho pobytu;

c) nie sú osobami, o ktorých bol urobený záznam v Schengenskom informačnom systéme (SIS) na účely odmietnutia vstupu;

d) nepredstavujú ohrozenie verejného poriadku, vnútornej bezpečnosti, zdravia verejnosti alebo medzinárodných vzťahov akéhokoľvek z členských štátov.

2. Víza uvedené v článku 8 sa nevydávajú na hraniciach.

Článok 11Platnosť

Víza uvedené v článku 8 platia najmenej na obdobie jedného roka a najviac na obdobie piatich rokov.

Článok 12 Administratívne náklady

1. Poplatky, ktoré zodpovedajú administratívnym nákladom na spracovanie žiadosti o víza uvedené v článku 8, sa rovnajú poplatkom za spracovanie žiadostí o krátkodobé víza na viacnásobný vstup, ktoré majú rovnakú platnosť.

2. Na základe výnimky z odseku 1 môžu členské štáty rozhodnúť o znížení alebo zrušení poplatkov za administratívne náklady na spracovanie žiadostí o víza uvedené v článku 8.

Článok 13 Vzťah k Spoločným konzulárnym pokynom

Okrem prípadov, keď toto nariadenie stanovuje niečo iné a bez toho, aby bol dotknutý článok 22, podmienky a postupy pre vydávanie víz uvedených v článku 8 sú upravené Spoločnými konzulárnymi pokynmi.[23]

Kapitola IV Vykonávanie režimu malého pohraničného styku

Článok 14Dohody medzi členskými štátmi a tretími krajinami

1. Na účely vykonávania režimu malého pohraničného styku sú členské štáty oprávnené uzatvárať dohody so susednými tretími krajinami v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení.

Členské štáty môžu taktiež dodržiavať súčasné dohody so susednými krajinami o malom pohraničnom styku. Pokiaľ by takéto dohody neboli zlučiteľné s týmto nariadením, príslušné členské štáty zmenia a doplnia dohody takým spôsobom, aby sa stanovená nezlučiteľnosť odstránila.

2. Pred uzatvorením alebo zmenou akejkoľvek dohody o malom pohraničnom styku so sudenými krajinami členské štáty konzultujú s Komisiou pokiaľ ide o zlučiteľnosť dohody s týmto nariadením.

Ak Komisia považuje dohodu za nezlučiteľnú s týmto nariadením, upovedomí o tom príslušné členské štáty a požaduje zmenu a doplnenie dohody takým spôsobom, aby sa stanovená nezlučiteľnosť odstránila.

3. Členské štáty doručia Komisii kópiu dohôd uvedených v odseku 1, ako aj akékoľvek vypovedanie alebo zmeny a doplnenia týchto dohôd.

Článok 15Reciprocita

Členské štáty vo svojich dohodách so susednými tretími krajinami zabezpečia, že tretia krajina zaobchádza rovnako s občanmi Únie ako aj so štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ktorí majú legálny trvalý pobyt v pohraničnej oblasti členského štátu a záujem cestovať do pohraničnej oblasti susednej tretej krajiny.

Článok 16 Dohody medzi členskými štátmi

1. Členské štáty uvedené v článku 3 písm. a) body ii) a iii) sú oprávnené medzi sebou uzatvárať dohody o malom pohraničnom styku v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení.

2. Členské štáty uvedené v odseku 1 môžu ponechať v platnosti existujúce vzájomné dohody o malom pohraničnom styku až do doby, keď nadobudne účinnosť rozhodnutie Rady, ktoré ich oprávňuje zrušiť hraničné kontroly na ich spoločných hraniciach. Pokiaľ by takéto dohody neboli zlučiteľné s týmto nariadením, príslušné členské štáty zmenia a doplnia dohody takým spôsobom, aby sa stanovená nezlučiteľnosť odstránila.

3. Členské štáty doručia Komisii kópiu dohôd uvedených v odseku 1 a 2, ako aj akékoľvek vypovedanie alebo zmeny a doplnenia týchto dohôd.

Článok 17 Uľahčenie prekračovania hraníc

1. Dohody uvedené v článkoch 14 a 16 môžu obsahovať ustanovenia na uľahčenie prekračovania hraníc, prostredníctvom ktorých členské štáty:

a) určia osobitné hraničné priechody otvorené výhradne pre obyvateľov pohraničnej oblasti;

b) vyhradiť osobitné cestné pruhy pre obyvateľov pohraničnej oblasti na bežných hraničných priechodoch;

c) v prípadoch, ak existujú osobitné požiadavky, povolia obyvateľom pohraničnej oblasti, ktorí nepodliehajú vízovej povinnosti podľa nariadenia (ES) č. 539/2001, prekračovať svoje hranice mimo povolených hraničných priechodov a stanovených prevádzkových hodín.

2. Keď sa členské štáty rozhodnú uľahčiť prekračovanie hraníc obyvateľom pohraničnej oblasti v súlade s odsekom 1, takéto uľahčenie bude automaticky poskytnuté všetkým občanom Únie, ako aj štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorí požívajú právo Spoločenstva na voľný pohyb a majú legálny trvalý pobyt v pohraničnej oblasti, vrátane tých, ktorí podliehajú vízovej povinnosti.

3. Na základe výnimky z článku 6 Schengenského dohovoru osoby, ktoré sú pohraničnej stráži známe z dôvodu ich pravidelného prekračovania hranice, budú na hraničných priechodoch uvedených v odseku 1 bod a), a tiež na cestných pruhoch uvedených v odseku 1 bod b), podliehať len náhodným kontrolám.

Kapitola V Záverečné ustanovenia

Článok 1 8 Ceuta a Melilla

Ustanovenia tohto nariadenia nemajú vplyv na osobitné právne predpisy platné v mestách Ceuta a Mellilla, ako sa uvádza v deklarácii Španielskeho kráľovstva o mestách Ceuta a Mellilla v Záverečnom akte k Aktu o pristúpení Španielskeho kráľovstva k Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985.[24]

Článok 1 9 Pokuty

1. Členské štáty zabezpečia, že akékoľvek zneužitie režimu malého pohraničného styku, ako je stanovené týmto nariadením a vykonávané bilaterálnymi dohodami uvedenými v článkoch 14 a 16, sa bude trestať pokutami, ako je stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch.

Stanovené pokuty budú účinné, primerané a odrádzajúce a umožnia zrušenie a anulovanie osobitného povolenia na prekračovanie hraníc uvedeného v bode b) článku 5 bod b), ako aj víz udelených na účely malého pohraničného styku.

2. Členské štáty vedú záznamy o všetkých osobách, ktorým sú udelené pokuty v súlade s odsekom 1. Tieto informácie sa do šiestich mesiacov doručia členským štátom a Komisii.

Článok 20 Správa o vykonávaní režimu

Najneskôr do dvoch rokov po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia predloží Komisia Európskemu parlamentu a Rade správu o fungovaní a vykonávaní režimu malého pohraničného styku, ako je stanovené bilaterálnymi dohodami uzavretými na základe tohto nariadenia a v zhode s týmto nariadením, spolu s vhodnými legislatívnymi návrhmi, pokiaľ je to nutné.

Článok 21 Zmena a doplnenie Schengenského dohovoru

Článok 136 ods. 3 Schengenského dohovoru sa nahrádza takto: „3. Odsek 2 sa nevzťahuje na tie dohody o malom pohraničnom styku, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článku 14 [nariadenia č. … toto nariadenie ].“

Článok 22 Zmena a doplnenie Spoločných konzulárnych pokynov

Spoločné konzulárne pokyny sa menia a dopĺňajú takto:

1) Do časti I bodu 2 sa dopĺňa nasledujúci bod 2.3a:

„2.3a Víza na účely malého pohraničného styku

V prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý pravidelne prekračuje hranicu susedného členského štátu na účely malého pohraničného styku ako je definovaný v nariadení (ES) č. [...]*, možno vydať víza s územnou platnosťou obmedzenou na pohraničnú oblasť vydávajúceho štátu. Také víza oprávňujú držiteľa na viacnásobné prekročenie hranice vydávajúceho štátu, za predpokladu, že dĺžka po sebe nasledujúcich pobytov v pohraničnej oblasti členského štátu neprekročí tri mesiace v jednom polroku.

V súlade s [nariadením č. … toto nariadenie] majú také víza platnosť najmenej jeden rok a najviac päť rokov.

Víza vydané na účely malého pohraničného styku sa nesmú vydávať na hranici.

__________________________________________

* Ú. v. EÚ L ...“

2) Do časti V bodu 1.4 sa dopĺňa nasledujúca zarážka:

- „ Doklady, ktoré možno požadovať pre vydaním „L“ víza:

- potvrdenie o legálnom pobyte v pohraničnej oblasti;

- akýkoľvek doklad potvrdzujúci potrebu pravidelného prekračovania hranice na účely malého pohraničného styku, napríklad potvrdenia alebo osvedčenia, ktoré preukazujú rodinné väzby, doklady potvrdzujúce vlastníctvo nehnuteľnosti za hranicami, atď.“

3) V časti VI bode 1.1 sa posledná zarážka nahrádza týmto: „obmedzená územná platnosť sa nesmie uplatňovať len na časť územia [ členského štátu ], s výnimkou víz typu „L“ vydávaných na účely malého pohraničného styku“;

4) Časť VI bod 1.7 („položka“ TYP VÍZA) sa mení a dopĺňa takto:

- prvý odsek sa nahrádza týmto:„S cieľom uľahčiť činnosť kontrolných orgánov sa na určenie typu víza používajú písmená A, B, C, D a L takto:“;

- „Po zarážke „D+C [...]“ sa dopĺňa nasledujúca zarážka:„L: víza vydávané na účely malého pohraničného styku“

5) Do časti VII bodu 4 sa dopĺňa nasledujúci odsek:

„Poplatky za administratívne náklady na vydanie víz pre účely malého pohraničného styku možu byť znížené alebo odpustené v súlade s [nariadením (ES) č. … toto nariadenie ].“

Článok 23

Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva.

V Bruseli

Za Európsky parlament Za Radu Predseda predseda

ANNEX COMMENTARY ON THE ARTICLES

Article 1

This Article specifies the purpose of the Regulation, which is to establish a local border traffic regime at the external land borders of the Member States, and to authorise them to conclude or maintain bilateral agreements with neighbouring countries for that purpose.

In order to take into account the situation of those third countries subject to a visa obligation, a specific “L” visa is also established.

Article 2

This Article specifies that the Regulation does not aim at regulating and thus does not affect provisions regulating long-term stays, the exercise of an economic activity, and those related to customs and taxation matters.

Article 3

This Article defines the terms used in the proposal.

(a) The scope of the definition of ‘external land borders’ has already been explained under point 2 of the Explanatory Memorandum. This excludes the borders with those Member States who are not fully implementing, nor bound to implement in full, the Schengen acquis (i.e., the United Kingdom and Ireland).

(b) The maximum width of the border area (30 and, in justified cases, 35 kilometres) is the result of the discussions had within the Council on this issue, when examining the 2003 proposals.

(c) There is as yet no definition of ‘local border traffic’. This definition is therefore derived from existing practice (i.e., bilateral agreements). Two elements seem essential to define ‘local border traffic’: the residence in the border area and the regular crossing of the border in order to stay, for a limited period, in the border area of the neighbouring country.

(d) This point defines those third country nationals enjoying the Community right to free movement, i.e.:

- members of the family of Union citizens in those cases falling under the scope of Directive 2004/38/EC;

- third country nationals, as well as members of their families, of those third countries which have concluded an agreement with the Community and its Member States on the right to free movement (currently, EEA countries and Switzerland).

(e) Two conditions are established in order to be considered as 'border resident': the actual residence in the border area, as defined above under (b), and a minimum residence period of one year in that area. It shall be noted that this definition does not cover EU citizens and third-country nationals enjoying the Community right to free movement, as defined under point (d) (the reasons are given in point 2 of the Explanatory Memorandum).

(f) As regards the definition of ‘visa’, a distinction has been made between the Member States fully implementing the Schengen acquis (and thus issuing the uniform visa) and those not fully implementing the Schengen acquis. This distinction has been made because the latter do not apply the Schengen provisions on the uniform visa (including the Common Consular Instructions) and thus cannot issue the “L” visa until the date when the Council authorises them to fully implement the Schengen acquis.

(g) This point clarifies the scope of the “Schengen acquis”.

(h) This point specifies what is meant by “Schengen Convention”.

Article 4

The conditions listed in this Article for the entry of border residents are, to a great extent, those provided by Article 5(1) of the Schengen Implementing Convention (SIC). The differences concern the following elements:

- the documents valid for crossing the border (see below the commentary on Article 5);

- the need to prove, if necessary, the residence in the border area and the reasons for the frequent crossing of the border on grounds of local border traffic. The assessment of means of subsistence shall be linked to the purpose of stay.

It shall be noted that the reference to “threat to public health” has been introduced in order to ensure consistency with the proposal for a Council Regulation establishing a Community Code on the rules governing the movement of persons across borders (COM(2004)391 of 26.5.2004).

Article 5

Documents valid to cross the external land border of a Member State by a third country national are, generally speaking, a passport or an equivalent international travel document. In the framework of local border traffic, it is proposed to facilitate border crossing to bona fide border residents not requiring a visa by allowing them to cross the external land borders also on the basis of a specific border crossing permit, issued by the State of residence and countersigned by the competent authorities of the Member State whose border is crossed.

Article 6

The maximum duration of stay in the border area of a Member State for the purpose of local border traffic is fixed at seven consecutive days; this figure is inspired by the current practice (bilateral agreements). The maximum duration of the stay in the border area cannot exceed the general time-limit for a short stay, which is three months within any half-year period.

An extension of the above time-limits can be granted only in exceptional cases, such as for humanitarian reasons, illness, accidents etc.

Article 7

This Article derogates from the general obligation of affixing an entry and exit stamp on the travel documents of third country nationals. However, such derogation is only possible for border residents not subject to the visa obligation and provided that Member States are able to ensure by any other means (e.g., through electronic registers) the respect of time limits.

Article 8

This Article establishes the specific visa to be issued to border residents for the purpose of local border traffic (“L” visa) and defines its characteristics.

Article 9

The “L” visa will be issued in the same format (visa sticker) than other uniform visas, as laid down by Regulation No 1683/95 (as last amended by Regulation No 334/2002).

Article 10

The conditions for issuing the “L” visa are equivalent to the general entry conditions as laid down in Article 4 of this Regulation.

It is also specified that “L” visas cannot be issued at the border.

Article 11

This Article specifies the minimum and maximum validity of the “L” visa.

Article 12

This Article provides for the possibility of reducing or waiving the fees related to the issuing of the “L” visa.

Article 13

The provisions of the Common Consular Instructions shall apply to the issuing of the “L” visa, except for those aspects which are regulated differently in the present Regulation.

Article 14

This Article authorises Member States to maintain or conclude agreements with neighbouring third countries on local border traffic, provided that such agreements are compatible with the rules set out in the present Regulation. At the same time, Member States shall eliminate any incompatibility between existing agreements and the rules set in this Regulation.

In order to assess their compatibility with the present Regulation, such agreements, as well as their modification or denunciation, have to be transmitted to the Commission.

Article 15

The establishment of a local border traffic regime with a neighbouring third country aims at facilitating the crossing of the external land border of a Member State for bona fide third country nationals resident in the border area of that neighbouring country. This Article requests Member States to ensure that, at least, an equivalent treatment is reserved to both citizens of the Union and third country nationals, lawfully resident in their border areas, wishing to cross the border and stay in the border area of the neighbouring third country.

Article 16

A regime of local border traffic may also be established at the “temporary external borders” between Member States. The latter are therefore authorised to conclude bilateral agreements between them, provided that they are in compliance with this Regulation.

Article 17

This Article reflects, to a great extent, existing practices. In order to facilitate border crossing to border residents, Member States may, in their bilateral agreements implementing this Regulation, provide for the possibility of:

(a) setting up specific border crossing points open solely for border residents;

(b) reserving specific lanes to border residents;

(c) authorising border residents not subject to the visa obligation to cross the border outside authorised border crossing points and hours, but only where circumstances justify it (for instance, in case of a village situated across the border). It shall be noted that this possibility is already envisaged both in Article 3(1) of the Schengen Implementing Convention and in point 1.3, Part I, of the Common Manual.

The second paragraph automatically extends the above facilitation, whenever granted, to Union citizens residing in the border area, as well as to third country nationals enjoying the Community right to free movement. This provision is needed since they are otherwise excluded from the scope of this Regulation because they already enjoy, under Community law, specific rights related to free movement which, generally speaking, go beyond what is foreseen in the present proposal (for instance, as regards time-limits for stay, or entry conditions).

The third paragraph provides for a less systematic check to be carried out at the border crossing points and at the lanes reserved to border residents. This is justified by the fact that most of the persons crossing the border at those border crossing points/lanes are well known to the border guard, due to the fact that they cross that very same border crossing point every day or, in any case, very frequently. Thus, such persons do not need to be checked every time they cross the border. A similar provision is also contained in the Common Manual (see point 1.3.5.3 of part II).

Article 18

This Article specifies that the border crossing regime currently applied in the Spanish towns of Ceuta and Mellilla is not affected by the present Regulation.

Article 19

This Article obliges Member States to impose penalties against any misuse of the local border traffic regime, as well as to keep record of persons sanctioned. Such information, to be transmitted to the other Member States and to the Commission, will be important in order to monitor the implementation of the regime (Article 20).

Article 20

After two years from the entry into force of this Regulation, an assessment of the implementation of the regime will be made by the Commission, which will have to report on it to the EP and the Council and, if necessary, propose the appropriate legislative adaptations.

Article 21

Article 136, paragraph 3 of the Schengen Implementing Convention – related to the information to be provided to other Member States when concluding bilateral agreements on local border traffic - is replaced by the provisions of Article 14 of this Regulation.

Article 22

This Article amends the Common Consular Instructions in order to introduce the new type of visa (“L”) and specify its characteristics.

Article 23

Standard provision.

[1] Niektoré členské štáty uzatvorili bilaterálne dohody o malom pohraničnom styku so svojimi susedmi. Na získanie prehľadu o takýchto dohodách, pozri pracovný dokument Komisie Vývoj acquis o malom pohraničnom styku , SEC(2002)947, z 9.9.2002.

[2] KOM(2003)502 – 2003/0193 (CNS) o zavedení režimu malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov a KOM(2003)502 – 2003/0194 (CNS) o zavedení režimu malého pohraničného styku na dočasných vonkajších pozemných hraniciach medzi členskými štátmi.

[3] Pozri, napríklad, rozsudok Súdneho dvora z 11. júna 1991 vo veci C – 300/89 (Komisia/Rada).

[4] Rozhodnutie Rady 2004/927/ES z 22. decembra 2004, ktoré stanovuje, že určité oblasti zahrnuté v hlave IV časti 3 Zmluvy o založení ES sa riadia postupom stanoveným v článku 251 tejto zmluvy (Ú. v. EÚ L 396 z 31.12.2004, s. 45).

[5] Ú. v. ES C 313, 16.12.2002, s. 1.

[6] Ú. v. ES L 176, 10.7.99, s. 35

[7] Okrem článku 5 ods. 1 písm. d) Schengenského dohovoru, ktorý súvisí s konzultáciami v rámci Schengenského informačného systému.

[8] Okrem príloh 1-3, 7, 8 a 15 Spoločných konzulárnych pokynov, ktoré sú platné a záväzné v nových členských štátoch odo dňa ich pristúpenia.

[9] V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že písmená označujúce jednotlivé typy udeľovaných víz („A“, „B“, „C“, „D“ a po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia „L“) nie sú súčasťou jednotného formátu víz. Používanie rôznych písmen na označovanie jednotlivých typov víz je stanovené v Spoločných konzulárnych pokynoch (časť VI bod 1.7), a preto v nových členských štátoch neplatí pred ich implementáciou Schengenského acquis v plnom rozsahu. Avšak rovnako ako v prípade ostatných typov víz členské štáty môžu používať písmeno „L“ na označenie víz udeľovaných v rámci malého pohraničného styku na základe ich vnútroštátnych predpisov.

[10] Ú. v. EÚ C […], […], s. […].

[11] Ú. v. EÚ C […], […], s. […].

[12] KOM (2002)233, konečná verzia, 7.5.2002.

[13] Ú. v. ES L 81, 31.3.2001, s. 1. Nariadenie naposledy zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 453/2003 (Ú. v. EÚ L 69, 13.3.2003, s. 10.).

[14] Ú. v. ES L 239, 22.9. 2000, s. 69.

[15] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 36.

[16] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 36.

[17] Ú. v. ES L 131, 1.6.2000, s. 43.

[18] Ú. v. ES L 64, 7.3.2002, s. 20.

[19] Ú. v. EÚ L 370, 17.12.2004, s.

[20] Ú. v. EÚ L 158, 30.4.2004, s. 77.

[21] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 1.

[22] Ú. v. ES L 164, 14.7.1995, s. 1.

[23] Ú. v. EÚ C 310, 19.12.2003, s. 1.

[24] Ú. v. ES L 239, 22.9.2000, s. 69.