[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 10.1.2006 KOM(2006) 3 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE RADE o recipročnom oslobodení od vízovej povinnosti s niektorými tretími krajinami v súlade s článkom 2 nariadenia Rady (ES) č. 851/2005 z 2. júna 2005, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 539/2001 uvádzajúce zoznam tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov, a krajín, ktorých štátni príslušníci sú oslobodení od tejto povinnosti, pokiaľ ide o mechanizmus reciprocity OBSAH I. Úvod 3 II. Vykonávanie nového mechanizmu reciprocity 3 III. Výsledky nového mechanizmu reciprocity 5 1. S niektorými tretími štátmi sa už podarilo dospieť k pozitívnemu výsledku: 5 1.1. Kostarika 5 1.2. Nikaragua 5 1.3. Panama 6 1.4. Venezuela 6 1.5. Brazília 6 2. So skupinami ostatných tretích krajín, v prípade ktorých riešenie problému nereciprocity už bolo oznámené, ale je potrebné jeho ďalšie vykonávanie a/alebo overovanie 7 2.1. Brunejsko-darussalamský štát 7 2.2. Malajzia 8 2.3. Singapur 8 2.4. Uruguaj 8 3. S tromi tretími krajinami je dosiahnutie riešenia v otázke nereciprocityv nedohľadne 9 3.1. Austrália 9 3.2. Spojené štáty americké 11 3.3. Kanada 13 Príloha 1A 17 Príloha 1B 18 Príloha 2 20 I. ÚVOD NARIADENIE RADY (ES) č. 539/2001 Z 15. MARCA 2001 JE ZÁKLADOM SPOLOčNEJ VÍZOVEJ POLITIKY EÚ A UVÁDZA ZOZNAM TRETÍCH KRAJÍN, KTORÝCH šTÁTNI PRÍSLUšNÍCI MUSIA MAť VÍZA PRI PREKRAčOVANÍ VONKAJšÍCH HRANÍC čLENSKÝCH šTÁTOV (PRÍLOHA I NARIADENIA) A TÝCH KRAJÍN, KTORÝCH šTÁTNI PRÍSLUšNÍCI SÚ OD TEJTO POžIADAVKY OSLOBODENÍ [1] (príloha II nariadenia). Spojené kráľovstvo a Írsko nie sú viazané nariadením Rady (ES) č. 539/2001. Mechanizmus reciprocity a tým aj táto správa sa týka všetkých ostatných členských štátov vrátane tých, ktoré k EÚ pristúpili v roku 2004 a okrem toho Islandu a Nórska, ktoré sú viazané nariadením (ES) č. 539/2001, keďže pristúpili k schengenskému acquis. Nariadenie Rady (ES) č. 851/2005 z 2. júna 2005, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 539/2001 obsahuje nový mechanizmus reciprocity[2], ktorého cieľom je ustanoviť reciprocitu prostredníctvom primeraných opatrení voči tretím krajín, ktoré od občanov členských štátov stále vyžadujú víza na pobyty kratšie ako 90 dní, zatiaľ čo dotknuté členské štáty EÚ takéto vízové požiadavky voči občanom týchto tretích krajín neuplatňujú. Tento nový mechanizmus reciprocity sa vykonáva takto: - členské štáty mali do 24. júla 2005 oznámiť všetky existujúce situácie nereciprocity a tieto oznámenia boli uverejnené v Úradnom vestníku 11. októbra, - Komisia po ich uverejnení po konzultáciách s členskými štátmi mala okamžite podniknúť nevyhnutné opatrenia voči úradom tých tretích štátov, ktoré neuplatňujú reciprocitu, s cieľom obnoviť cestovanie bez vízovej povinnosti, - Komisia musí do troch mesiacov od uverejnenia týchto oznámení v Úradnom vestníku predložiť Rade správu, podľa možnosti doplnenú návrhom ustanovujúcim dočasné obnovenie vízovej povinnosti pre štátnych príslušníkov dotknutých tretích krajín. Táto správa je predmetom tohto oznámenia. Spoločné vyhlásenie Rady a Komisie (Ú. v. EÚ C 172, 12. 7. 2005, s. 1) okrem toho odkazuje na možnosť prijať iné prechodné opatrenia voči dotknutým krajinám, najmä v politickej, hospodárskej a obchodnej oblasti. II. VYKONÁVANIE NOVÉHO MECHANIZMU RECIPROCITY Oznámenia o situáciách nereciprocity existujúcich v čase nadobudnutia účinnosti nového nariadenia (24. júna 2005) predložilo 18 členských štátov, konkrétne Rakúsko, Cyprus, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Nemecko, Grécko, Maďarsko, Taliansko, Lotyšsko, Litva, Malta, Poľsko, Portugalsko, Slovensko, Slovinsko a Švédsko. Island a Nórsko taktiež oznámenia predložili[3]. Prvé oznámenia boli uverejnené v Úradnom vestníku 11. októbra 2005[4]. Týmto uverejnením sa začala 90-dňová lehota, v rámci ktorej Komisia mala voči úradom dotknutých tretích krajín podniknúť kroky, aby ich presvedčila zrušiť vízovú povinnosť, ktorú stále uplatňujú voči štátnym príslušníkom niektorých členských štátov, a informovať o tom Radu. Niekoľko členských štátov však oznámenia v lehote nepredložilo, následkom čoho boli ich oznámenia uverejnené neskôr (10. novembra 2005 oznámenia Rakúska, Dánska a Švédska[5] a 8. decembra 2005[6] oznámenia Nórska a Islandu[7]). Na základe počtu oznámených prípadov sa musí uznať, že pokiaľ ide o reciprocitu, situácia sa od obdobia po poslednom rozšírení EÚ veľmi zlepšila. Vychádzajúc z neoficiálnych informácií zhromaždených Komisiou, spomedzi 33 štátov, ktoré sa uvádzajú v prílohe II nariadenia Rady 539/2001, 22 štátov od jedného alebo viacerých nových členských štátov vyžadovalo víza. Celkovo sa k 1. máju 2004 vyskytlo 112 prípadov nereciprocity voči novým členským štátom (pozri prílohu 1 A). Systém oznamovania zavedený v rámci nového mechanizmu reciprocity ukazuje, že počet prípadov nereciprocity sa od rozšírenia značne znížil (pozri prílohu 1 B). K oznámeniu došlo iba v prípade 13 tretích štátov a k oznámeniu 5 spomedzi týchto 13 štátov došlo z dôvodov iných, ako je uvalenie vízovej povinnosti. V rámci týchto 13 krajín došlo k oznámeniu 75 prípadov, spomedzi ktorých sa 18 prípadov týkalo obmedzenia dĺžky bezvízového pobyt (menej ako 90 dní) a 4 sa týkali osobitných formalít pri prekročení hranice alebo krátkodobom pobyte. Zlepšenie situácie je výsledkom diplomatického úsilia, ktoré Komisia a členské štáty od 1. mája 2004 vynaložili, a potvrdzuje účinnosť postupu, z ktorého nový mechanizmus reciprocity vychádza, vrátane rokovaní a diplomatických kontaktov s dotknutými tretími krajinami. Reakciou Komisie na oznámenia boli listy zaslané členským štátom, Islandu a Nórsku, v ktorých ich vyzýva, aby poskytli ďalšie informácie o prípadoch nereciprocity s osobitným zreteľom na možné dôvody podliehania vízovej povinnosti a na dvojstranné kroky, ktoré treba podniknúť na riešenie takejto situácie.Komisia na základe prijatých informácií v nevyhnutných prípadoch uskutočnila konzultácie s členskými štátmi s cieľom vyjasniť si nezrovnalosti. Komisia radu pravidelne informovala o najnovšom vývoji. Komisia v nadväznosti na tieto oznámenia a na základe prijatých informácií od členských štátov, Islandu a Nórska dotknutým tretím krajinám zaslala verbálne nóty a s ich úradmi uskutočnila sériu dvojstranných stretnutí. III. VÝSLEDKY NOVÉHO MECHANIZMU RECIPROCITY V dôsledku spomínaných kontaktov s úradmi tretích štátov Komisia rozlišuje tri kategórie tretích štátov na základe stupňa dosiahnutého výsledku[8]: S NIEKTORÝMI TRETÍMI šTÁTMI SA Už PODARILO DOSPIEť K POZITÍVNEMU VÝSLEDKU: Kostarika Oznámenia : Slovensko a Estónsko (obmedzený bezvízový pobyt na 30 dní). Kostarické úrady Komisii poskytli „Všeobecné vízové pravidlá pre nerezidentov“ z 22. novembra 2005, podľa ktorých je pre Slovensko a Estónsko umožnený bezvízový pobyt v Kostarike do 90 dní. Komisia pri overovaní týchto všeobecných pravidiel zaznamenala, že Island bol spomedzi schengenských štátov jediným, ktorý sa nenachádzal na zozname štátov, ktorým je umožnený bezvízový pobyt v dĺžke do 90 dní. Komisia na to kostarické úrady upozornila a bolo jej oznámené, že Island bude čoskoro požívať rovnaké postavenie. Za týmto účelom došlo k zmene a doplneniu spomínaných „všeobecných pravidiel“ a jej následnému oznámeniu. Hodnotenie Komisia zastáva názor, že na základe informácií poskytnutých kostarickými úradmi občania všetkých členských a pridružených štátov – vrátane Islandu vo veľmi blízkej budúcnosti – sú v súčasnosti oslobodení od vízovej povinnosti. Nikaragua Oznámenia : Lotyšsko (požiadavka obstarať si turistickú kartu pri vstupe do krajiny), Rakúsko (bezvízový pobyt v dĺžke trvania do 1 mesiaca) a Island (vízová povinnosť). Nikaragujské úrady Komisii poskytli informácie o svojich právnych predpisoch („ Decreto Presidencial n°57-2005 ”), ktoré vstúpili do platnosti 5. septembra 2005, ktoré od vízovej povinnosti okrem iného oslobodzujú občanov všetkých členských štátov a pridružených krajín na pobyty v dĺžke trvania do 90 dní. Občania všetkých štátov, ktoré nepodliehajú vízovej povinnosti sú povinní pri vstupe do krajiny zaplatiť poplatok, na základe čoho je im vydaná turistická karta. Hodnotenie Na základe informácií poskytnutých nikaragujskými úradmi sú v súčasnosti od vízovej povinnosti oslobodení občania všetkých členských štátov a pridružených krajín. Panama Oznámenia : Estónsko, Malta, Slovenská republika, Island a Nórsko (vízová povinnosť). Estónsko, Slovenská republika a Malta Komisiu následne informovali o tom, že Panama ich štátnych príslušníkov oslobodila od vízovej povinnosti. Panamské úrady potvrdili, že od občanov Estónska, Malty a Slovenska sa pri vstupe na panamské územie nevyžaduje vízum. Komisii boli zaslané doplnkové informácie o zozname štátov („ clasificación migratoria ”) z 10. júna 2005, kde sa uvádza, že občania všetkých členských štátov ako aj Islandu a Nórska sú oslobodení od vízovej povinnosti. Hodnotenie Komisia zastáva názor, že na základe informácií poskytnutých panamskými úradmi sú v súčasnosti od vízovej povinnosti oslobodení občania všetkých členských štátov a pridružených krajín. Venezuela Oznámenia : Rakúsko (bezvízový pobyt iba v dĺžke do 60 dní), Nemecko (vízová povinnosť pri vstupe do Venezuely po súši alebo mori), Lotyšsko a Švédsko (povinnosť mať turistickú kartu). Venezuelské úrady Komisii poskytli dokument, ktorý vypracovalo venezuelské ministerstvo zahraničných vecí (Generálne riaditeľstvo pre konzulárne vzťahy) a ktorý je verejnosti prístupný na webovej stránke ministerstva na konzultačné účely a v ktorom sa nachádza zoznam štátov, ktorých občania sú oslobodení od vízovej povinnosti nepresahujúcej dĺžku pobytu 90 dní. V zozname sa nachádzajú všetky členské štáty vrátane Islandu a Nórska. Občania všetkých štátov uvedených v zozname sú povinní pred alebo počas vstupných kontrol vyplniť turistickú kartu DEX-2. Táto karta sa skladá z dvoch častí: jednu si uchová imigračný úradník a druhá je vrátená dotknutej osobe. Venezuelské úrady toto opatrenie udržiavajú zo štatistických dôvodov. Komisii bolo potvrdené, že v rámci súčasných vízových a hraničných kontrolných systémov sa už nerobí rozdiel medzi vstupom do krajiny vzdušnou cestou, po súši a po mori. Hodnotenie Komisia zastáva názor, že na základe informácií poskytnutých venezuelskými úradmi sú v súčasnosti od vízovej povinnosti oslobodení občania všetkých členských štátov, ako aj Islandu a Nórska. Turistická karta DEX-2, ktorá sa vyžaduje pri príchode do Venezuely, nezodpovedná vízovej povinnosti. Jednotne sa uplatňuje pre všetkých občanov štátov, ktorí nepodliehajú vízovej povinnosti pri ceste do Venezuely; táto karta zodpovedá vyloďovacej karte alebo vyhláseniu o príchode a nevzťahuje sa na ňu žiadny poplatok. Brazília Oznámenie: Rakúsko, Cyprus, Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Litva a Malta (vízová povinnosť). Brazílske úrady už vyjadrili a oficiálne potvrdili svoju politickú vôľu oslobodiť od vízovej povinnosti občanov tých členských štátov, na ktoré sa takáto povinnosť ešte vzťahuje. Brazília v tejto súvislosti Komisii v júli 2005 zaslala návrh dohody s Európskymi spoločenstvom o oslobodení od vízovej povinnosti štátnych príslušníkov tých členských štátov, na ktoré sa táto povinnosť stále pri vstupe do Brazílie vzťahuje, bez toho, aby boli dotknuté dvojstranné dohody s ostatnými členskými štátmi. Keďže oslobodenie od vízovej povinnosti predstavuje stratu príjmov do rozpočtu, brazílske úrady Komisii oznámili, že podľa brazílskej ústavy si to vyžaduje schválenie brazílskym parlamentom. Preto je potrebné vyjednať medzinárodnú dohodu. Brazília Komisiu informovala aj o ťažkostiach politického rázu, ktoré sú spojené s nahradením alebo úpravou existujúcich dvojstranných dohôd s ostatnými členskými štátmi. Hodnotenie Vychádzajúc z výhradných vonkajších právomocí Spoločenstva v tejto oblasti, uzavretie dohody o bezvízovom styku medzi ES a Brazíliou, ktorá by sa vzťahovala iba na obmedzený počet členských štátov, nie je možné. Keď Spoločenstvo vykonáva svoju vonkajšiu právomoc, vykonáva ju za celé Spoločenstvo, s výhradou možnosti neúčasti pokiaľ ide o Írsko a Spojené kráľovstvo. Preto pri zohľadnení politického záväzku brazílskych úradov zaistiť úplnú reciprocitu so všetkými členskými štátmi pokiaľ ide o oslobodenie od vízovej povinnosti, by sa malo preskúmať, akým spôsobom je možné tieto právne a politické prekážky prekonať. Zámerom Komisie je predložiť Rade odporúčanie, ktorého cieľom je získať rokovacie smernice na dosiahnutie dohody o bezvízovom styku medzi Európskym spoločenstvom a Brazíliou, ktorá by sa týkala všetkých členských štátov a ktorá nahradí existujúce dvojstranné dohody s členskými štátmi o bezvízovom styku. SO SKUPINAMI OSTATNÝCH TRETÍCH KRAJÍN, V PRÍPADE KTORÝCH RIEšENIE PROBLÉMU NERECIPROCITY Už BOLO OZNÁMENÉ, ALE JE POTREBNÉ JEHO ďALšIE VYKONÁVANIE A/ALEBO OVEROVANIE Brunejsko-darussalamský štát Oznámenie: Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Malta, Portugalsko, Slovinsko, Fínsko a Island (vízová povinnosť); Taliansko, Cyprus, Maďarsko, Slovensko, Švédsko a Nórsko (bezvízový pobyt v dĺžke do 14 dní); Nemecko, Grécko a Rakúsko (bezvízový pobyt v dĺžke do 30 dní). Brunejské úrady uznali, že pokiaľ ide o technické aspekty, existujú rozdiely v zaobchádzaní s členskými štátmi a oznámili, že príslušné úrady majú za úlohu nájsť možné riešenia, ktoré by zabezpečili rovnaké zaobchádzanie so všetkými členskými štátmi. Súčasne si uvedomujúc, že občania Bruneja požívajú výhodu bezvízového pobytu na území členských štátov v dĺžke 90 dní, bolo zdôraznené, že Brunej je malý štát, ktorý aj svojim ázijským susedom umožňuje iba bezvízový pobyt nepresahujúci 30 dní (podľa údajov, ktoré mala Komisia k dispozícii, iba jeden tretí štát požíva výhodu oslobodenia od vízovej povinnosti na pobyt v dĺžke do 90 dní zo strany Bruneja – Spojené štáty americké). Hodnotenie Hoci nie je možné zobrať do úvahy poskytnutie úplnej reciprocity v prípade bezvízového pobytu pre občanov členských štátov nepresahujúceho 90 dní (rovnaká dĺžka pobytu pre občanov všetkých členských štátov), Brunej navrhol, že bude uplatňovať také výhodné podmienky pre všetkých občanov EÚ, aké uplatňuje voči svojim najbližším ázijským partnerom. Zabezpečí sa tak rovnaké zaobchádzanie so všetkými členskými štátmi. Vzhľadom na veľkosť Brunejsko-darussalamského štátu, malý počet dotknutých občanov EÚ a jeho prístup voči občanom susedných štátov, je potrebné s členskými štátmi prerokovať, či obmedzený bezvízový pobyt v dĺžke do 30 dní by nepostačoval na uspokojenie pracovných a súkromných potrieb občanov EÚ. V každom prípade bezvízový pobyt pre všetky členské štáty a pridružené krajiny hoci časovo obmedzený na menej ako 90 dní musia ešte úrady Brunejsko-darussalamského štátu potvrdiť. Malajzia Oznámenia : Grécko, Lotyšsko a Estónsko (obmedzený bezvízový pobyt do 30 dní). Komisia bola malajzijskou stranou uistená, že neexistujú vážne ťažkosti v prípade predĺženia bezvízového pobytu pre návštevy pre tieto tri členské štáty v trvaní do 90 dní, ako aj pre Portugalsko, ktoré sa zjavne nachádza v rovnakej situácii. Malajzijské úrady oznámili, že táto otázka je predmetom posúdenia a že sa k nej vyjadria v oficiálnej odpovedi, ktorá zatiaľ nebola doručená. Hodnotenie Komisia po povzbudzujúcich kontaktoch s malajzijskými úradmi zastáva názor, že by sa v tejto záležitosti malo pokračovať, aby sa zaistila úplná reciprocita, pokiaľ ide o bezvízový režim pre občanov všetkých členských štátov a pridružených krajín. Singapur Oznámenie: Estónsko (vízová povinnosť pre pobyty nad 30 dní). Singapurské úrady Komisii oznámili, že v okamihu vstupu na jeho územie, Singapur občanom členských štátov do pasu udelí potvrdenie, ktoré ich oprávňuje na pobyt určený v dĺžke 30 dní. Občania členských štátov môžu potom dvakrát požiadať o predĺženie pobytu v dĺžke 30 dní na jedno predĺženie. Žiadosť je jednoduchá a bezplatná. Tento postup sa vzťahuje na občanov všetkých štátov, ktoré požívajú výhody bezvízového režimu. Singapurská strana tento postup odôvodnila tým, že Singapur má oprávnený záujem dozvedieť sa dôvody, prečo si niektorá osoba želá predĺženie pobytu o viac ako jeden mesiac v Singapure vzhľadom na relatívne malú rozlohu krajiny. Hodnotenie Komisia zastáva názor, že vzhľadom na okolnosti, v rámci ktorých je základný bezvízový pobyt obmedzený na 30 dní (najmä: rovnaké zaobchádzanie so všetkými štátnymi príslušníkmi, ktorí sú oslobodení od vízovej povinnosti, jednoduchý postup na predĺženie bezvízového pobytu, veľkosť krajiny) a zásadu proporcionality, neexistuje dôvod ďalej sa touto záležitosťou zaoberať. Uruguaj Oznámenie: Estónsko (vízová povinnosť). Uruguajské úrady Komisii ústnou formou oznámili, že neexistujú právne námietky na oslobodenie estónskych občanov od vízovej povinnosti a v dôsledku toho bol pripravený dekrét ustanovujúci reciprocitu, ktorý by mal byť čoskoro schválený. Hodnotenie Komisia zastáva názor, že podľa informácií poskytnutých uruguajskými úradmi, reciprocita pre všetky členské štáty nadobudne čoskoro účinnosť. Komisia bude Radu informovať o vstupe dekrétu, o ktorom uruguajské úrady informovali, do platnosti. S TROMI TRETÍMI KRAJINAMI JE DOSIAHNUTIE RIEšENIA V OTÁZKE NERECIPROCITY V NEDOHľADNE Všetky členské štáty, ktoré nepožívajú výhody vízovej reciprocity, Austrália, Kanada a Spojené štáty posudzujú od prípadu k prípadu v súlade so svojimi platnými právnymi predpismi a inými, neštatutárnymi kritériami. Hoci sa uznáva, že dotknuté členské štáty potrebujú prijať opatrenia na splnenie týchto kritérií, je nevyhnutné, aby každý štát dostal súbor ucelených, konkrétnych a merateľných kritérií, ktoré je treba splniť, čím by sa im poskytlo východisko na dosiahnutie vízovej reciprocity. Austrália Všetky osoby cestujúce do Austrálie, ktoré nie sú je štátnymi príslušníkmi[9], musia získať vízum. Podanie žiadosti o vízum v závislosti od štátnej príslušnosti dotknutej osoby sa musí uskutočniť elektronickou cestou – prostredníctvom úradu elektronického cestovania (Electronic Travel Authority – ETA) alebo eVisa (podrobnosti pozri v prílohe 2), alebo prostredníctvom diplomatického zastúpenia. Pri tranzite Austráliou na ceste do iného štátu musia byť štátni príslušníci niektorých krajín okrem toho držiteľmi tranzitného víza. Austrália od štátnych príslušníkov 14 členských štátov (Belgicko, Dánsko, Nemecko, Grécko, Španielsko, Francúzsko, Taliansko, Luxembursko, Malta, Holandsko, Rakúsko, Portugalsko, Fínsko, Švédsko), ako aj pridruženého Islandu a Nórska vyžaduje iba žiadosť prostredníctvom ETA. Žiadosť prostredníctvom eVisa sa vyžaduje od štátnych príslušníkov 9 členských štátov (Česká republika, Estónsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko, Slovinsko a Slovensko). Všetky požiadavky na tranzitné víza, ktoré sa v rámci systému eVisa od štátnych príslušníkov spomínaných 9 členských štátov vyžadovali, boli od 1. novembra 2005 zrušené. Austrália bola preto oznámená z dvoch rôznych dôvodov nereciprocity: sedem členských štátov, ako aj pridružené Nórsko a Island podali oznámenie o systéme ETA, deväť členských štátov podalo oznámenia kvôli tomu, že podliehajú vízovej povinnosti, ktorá prekračuje povinnosť v rámci systému ETA. Deväť členských štátov má k dispozícii systém eVisa od 1. júla 2004 (pre pobyty do troch mesiacov a od 1. júla 2005 pre pobyty do dvanástich mesiacov pre všetky členské štáty), spomedzi nich tri členské štáty (Estónsko, Lotyšsko a Slovinsko) požívajú výhodu prostriedku „autogrant“. Austrálske úrady zdôraznili, že v porovnaní s Európskou úniou sa ich vízová politika nesústreďuje na krátkodobé pobyty v trvaní troch mesiacov, ale ponúkajú veľkorysejší prístup v prípade pobytov do dvanástich mesiacov vrátane výhodných a zjednodušených podmienok vstupu do krajiny a pobytu v nej. Týkajú sa žiadostí o vízum on-line v prípade víz platných do dvanástich mesiacov od júla 2005 (pre všetky členské štáty), dojednania týkajúce sa pracovnej dovolenky (11 členských štátov a Nórsko), na základe ktorých môžu byť prostriedky na cestovné náklady nahradené príležitostným zamestnaním, zjednodušenie v prípade študentských víz a prostredníctvom povolení týkajúcich sa pobytu ako aj zamestnania. Austrálske úrady v rámci viacerých neoficiálnych a oficiálnych kontaktov s útvarmi Komisie zdôraznili, že austrálsky všeobecný vízový režim je primeraným a nenákladným riešením vzhľadom na zemepisné umiestnenie krajiny a záležitosti týkajúce bezpečnosti. Austrália zastáva názor, že je nevyhnutné vykonávať kontroly cestujúcich pred odletom/odjazdom aspoň prostredníctvom systému ETA, aby sa na jednej strane predišlo bezpečnostným rizikám (takisto v záujme spolu cestujúcich) a na strane druhej aby sa predišlo väčším nepríjemnostiam, ktorým by cestujúcim mohli byť vystavení, v prípade, že by im po dlhej ceste bol zamietnutý vstup do krajiny. Austrália zdôraznila, že na vstup desiatich nových členských štátov do EÚ v máji 2004 reagovala pozitívne a od tohto momentu zabezpečila zjednodušenie vydávania víz. Pokiaľ ide o rozdiely v zaobchádzaní v rámci členských štátov, Austrália zdôvodňuje potrebu zachovania súčasného systému eVisa voči deviatim členským štátom pre krátkodobé pobyty takto: tri členské štáty zaznamenali zvýšenie miery prekročenia pobytu od zavedenia systému eVisa v júli 2004; tri nové členské štáty nedisponujú systémom, ktorý by umožňoval rozlišovať medzi cestovnými dokumentmi vydanými občanom EÚ a dokumentmi vydanými členskými štátmi EÚ osobám, ktoré nie sú občanmi EÚ; v prípade šiestich členských štátov bolo zaznamenané vysoké používanie falšovaných podporných dokladov; Austrália okrem toho uviedla mieru zrušenia víz a odmietnutia víz v prípade niekoľkých členských štátov. Austrália však vo svojej komplexnej odpovedi na verbálnu nótu Komisie tiež zdôraznila svoj záväzok pokračovať v prehodnocovaní svojich postupov v prípade jednotlivých štátov v prvom semestri 2006: „Austrália naďalej aktívne zvažuje otázky, ktoré boli vznesené Komisiou, vrátane otázky poplatku za žiadosť o vízum (Visa Application Charge - VAC), ďalšie zníženie počtu požiadaviek na dokumentáciu a iné podrobnejšie informácie určené pre elektronické vízové zariadenie, čo umožní ďalšie posilňovanie pohybu osôb medzi Austráliou a EÚ. Budeme pokračovať v uskutočňovaní postupných úprav našich systémov na dosiahnutie tohto cieľa a Komisii a členským štátom zabezpečíme pravidelné informovanie o najnovšom vývoji.“ Austrálske úrady na stretnutiach s útvarmi Komisie naznačili, že poskytnú časový rozvrh zavedenia týchto usmerňujúcich opatrení. „Austrálska vláda sa zaviazala pokračovať v procese zlepšovania a akákoľvek možnosť rozšírenia systému ETA na zostávajúcich 9 členských štátov EÚ, ktoré aktuálne nemajú prístup k systému ETA, sa bude musieť zobrať do úvahy ako súčasť tohto procesu pri zohľadnení súčasného bezpečnostného prostredia.“ Austrálske úrady naznačili, že otázka vízovej reciprocity si bude vyžadovať širší medzirezortný prístup a vláda sa tejto téme bude venovať v prvej polovici roka 2006. Hodnotenie Je potrebné uznať, že Austrália pri súčasnom zachovávaní svojho súčasného vízového systému preukazuje vôľu a otvorenosť pokiaľ ide o zjednodušenie vstupu štátnych príslušníkov tých členských štátov, ktoré nepožívajú výhody z prístupu k systému ETA, na územie Austrálie a vo všeobecnosti zjednodušiť podmienky vstupu a pobytu v prípade pobytov presahujúcich tri mesiace. Bol prijatý rad zjednodušujúcich opatrení, ako napríklad zrušenie zostávajúcich požiadaviek na tranzitné vízum (deväť členských štátov) a používanie systému eVisa, dokonca aj s prostriedkom autogrant. V tejto súvislosti by sa mala od austrálskych úradov vyžadovať väčšia jasnosť a transparentnosť pokiaľ ide o uplatňované kritériá, presné načasovanie usmerňujúcich opatrení a kroky, ktoré bude potrebné dotknutými stranami prijať na dosiahnutie pokroku. Komisia má v úmysle pokračovať v dialógu s Austráliou smerujúcom k dosiahnutiu výsledkov. V dialógu s austrálskymi úradmi by sa mali ďalej vyjasniť niektoré otázky, ako napríklad v rámci elektronického systému rozlišovanie medzi rôznymi druhmi cestovných pasov vydaných členským štátom a efektívnosť niektorých zariadení ponúkaných v rámci systému eVisa, ktorá bola niektorými členskými štátmi kritizovaná. Prvou prioritou Komisie je dosiahnuť rovnaké zaobchádzanie s občanmi všetkých členských štátov tak, aby tí, ktorí v súčasnosti podliehajú systému eVisa, sa dostali do rozsahu pôsobnosti systému ETA. Otázkou systému ETA – ETA predstavuje vízum, teda oprávnenie, ktoré je pred cestou potrebné získať, avšak bez nepríjemností spojených s podávaním žiadosti o vízum – je možné zaoberať sa v neskoršej fáze. Nie je možné poprieť, že najmä austrálske podmienky a postupy týkajúce sa vstupu do krajiny a pobytu v nej presahujúcom tri mesiace sú pre cestujúcich výhodné a menej komplikované než obdobné pravidlá v rámci EÚ. Spojené štáty americké Desať členských štátov (Česká republika, Grécko, Estónsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Poľsko a Slovensko) podali oznámenie o tom, že Spojené štáty uplatňujú voči ich občanom vízovú povinnosť. Program bezvízového styku Spojených štátov[10] (VWP) umožňuje štátnym príslušníkom 27 zúčastnených štátov vstúpiť na územie USA ako dočasní návštevníci na služobnej alebo turistickej ceste bez toho, aby si museli najprv zaobstarať víza na konzuláte USA v zahraničí. Štáty, ktoré sa na tomto programe zúčastňujú, určuje minister vnútra po konzultácii s ministrom zahraničných vecí. Podmienky účasti na programe VWP, ktoré sú zhrnuté v prílohe 2, ustanovuje právny predpis Spojených štátov[11]. USA zdôrazňujú, „že požiadavky na prijatie nejakého štátu do programu bezvízového styku Spojených štátov ustanovil Kongres zákonom... Štáty, ktoré si želajú zúčastniť sa na programe bezvízového styku musia jednotlivo všetky tieto kritériá splniť. Akákoľvek zmena súčasných kritérií by si vyžadovala prijatie zákona Kongresom.“ Členské štáty EÚ, ktoré sa doteraz na ňom nezúčastňovali, nespĺňajú všetky tieto kritériá, v dôsledku čoho nie je možné, aby boli v dohľadnej dobe do programu VWP zahrnuté. Spojené štáty nepovažujú členstvo v Európskej únii ako také za dostatočný dôvod na oprávnenú účasť na programe VWP. Zástupcovia USA trvalo poznamenávajú, že v dôsledku teroristických útokov z 11. septembra 2001 Kongres neprejavil vôľu na zmiernenie kritérií oprávnenosti účasti na programe VWP. Napriek tomu však úrady USA verejne uznali, že by bolo žiaduce, aby sa nové členské štáty a Grécko po splnení týchto kritérií zúčastnili na programe VWP. Nespúšťajúc to z mysle prezident Bush vo februári 2005 navrhol rámec „cestovnej mapy“, ktorý by sa zameral na ich potenciálnu budúcu účasť na programe bezvízového styku a viedol tieto spoločné snahy na jeho dosiahnutie. Deväť z desiatich dotknutých členských štátov EÚ (Cyprus je výnimkou) takéto cestovné mapy už má. Vo všetkých nových členských štátoch boli zriadené spoločné pracovné skupiny pre konzulárne záležitosti, ktoré sa pravidelne stretávajú s cieľom vypracovať cestovné mapy a dosiahnuť pokrok v tejto oblasti. Cestovné mapy sú prispôsobené podmienkam jednotlivých štátov, majú však určité spoločné prvky: - dohody s USA o sledovaní procesu prehodnocovania podávania žiadosti o víza, - odstránenia všetkých prípadov prekročenia pobytu pred rokom 1989 z týchto výpočtov, - potreby príslušnej vlády splniť zavedené technické požiadavky právnych predpisov USA (napr. mieru prekročenia pobytu a mieru odmietnutí nevysťahovaleckých víz, biometrie, hlásenia o stratených a ukradnutých cestovných pasoch atď.), - potreby, aby vlády podporovali kampane na zvýšenie verejného povedomia o požiadavkách a povinnostiach spojených s cestou do USA. Spojené štáty uznávajú, že súčasné cestovné mapy nie sú vyčerpávajúce (t. j. nezahŕňajú všetky kritériá, ktoré sa uplatňujú pri hodnotení spôsobilosti krajiny na účasť na programe VWP) a že kritériá sú v niektorých prípadoch v podstate subjektívne. Okrem toho niektoré štatistické údaje, na základe ktorých sa kritériá merajú (napr. prekročenie pobytu), nie sú dokonalé. Zástupcovia EÚ zaradili otázku vízovej reciprocity do programu stretnutí na všetkých úrovniach vrátane schôdzky na najvyššej úrovni medzi EÚ a USA. Táto záležitosť bola tiež predmetom rokovaní medzi predsedom Komisie Barossom a prezidentom Bushom na stretnutí 18. októbra 2005 vo Washingtone. Úrady USA vo svojej písomnej odpovedi na verbálnu nótu Komisie uznali dôležitosť tejto otázky v rámci vzťahov medzi EÚ a USA, uznali, že sa táto otázka týka aspektov Spoločenstva, a súhlasili s informovaním Komisie o napredovaní cestovných máp VWP každý štvrťrok. Spojené štáty napriek tomu aj naďalej zdôrazňujú, že „budú jednotlivo pokračovať v hodnotení pokroku štátov s cieľom dosiahnuť členstvo v programe VWP tak, ako si to vyžaduje zákon“. Komisia sa v rámci oficiálneho pokračovania verbálnej nóty v novembri vo Washingtone stretla s vysokými predstaviteľmi administratívy Spojených štátov s cieľom podrobnejšie vysvetliť povahu upraveného mechanizmu reciprocity a vyvinúť tlak na dosiahnutie pokroku v otázke nereciprocity. Predstavitelia Komisie sa tiež vo Washingtone zúčastnili zaujímavej výmeny názorov s miestnymi zástupcami 10 členských štátov, ktoré nie sú súčasťou programu VWP. Napomohlo to nájsť možnosť konzistentnejšieho a koherentnejšieho prístupu na dosiahnutie spoločného cieľa. Hodnotenie Komisia uznáva, že Spojené štáty sa na najvyššej politickej úrovni zaviazali k procesu cestovnej mapy VWP. Komisia po zohľadnení reakcie členských štátov a situácie vo vízovej politike USA verí, že proces cestovnej mapy VWP by sa mohol stať primeraným prostriedkom na zaistenie oslobodenia od vízovej povinnosti pre všetkých občanov EÚ v strednodobom výhľade a prejavila vôľu tento proces podporiť. Avšak na to, aby sa tento prístup stal úplne účinným, je potrebná väčšia konkrétnosť a konzistencia pri stanovovaní cieľov a meraní v týchto cestovných mapách. Administratíva USA túto skutočnosť prijala v rámci spoločného programu EÚ-USA z novembra 2005 s ohľadom na implementáciu ekonomickej iniciatívy zo schôdzky na najvyššej úrovni medzi EÚ a USA z júna 2005: jedným z cieľov je „stanoviť jasné a komplexné postupy pre cestovné mapy jednotlivých štátov pre všetky členské štáty EÚ, ktoré sa nezúčastňujú na programe bezvízového styku (VWP), zabezpečiac tak pre tieto štáty cestu na splnenie daných požiadaviek a na ich pripojenie sa k americkému programu VWP.“ Konkrétne činnosti zahŕňajú: snahy o „vypracovanie a realizáciu komplexných cestovných máp pre jednotlivé členské štáty EÚ, ktoré sa nezúčastňujú na programe VWP, týkajúce sa štatutárnych a neštatutárnych aspektov pri primeraných referenčných bodoch“ a „spolupracovať na propagácii bezvízového štatútu a výbory pre konzulárne záležitosti vo všetkých členských štátoch EÚ snažiacich o vstup do programu VWP využiť na ďalšie zlepšenie plánov jednotlivých krajín, vrátane mechanizmov na zisťovanie miery napredovania.“ Spojené štáty doteraz neprejavili vôľu zvážiť dočasné zjednodušujúce opatrenia, ako napríklad oslobodenie od poplatku za vízum. Napriek tomu by sa však na Spojené štáty mal vyvíjať tlak, aby aspoň zjednodušili niektoré opatrenia procesu podávania žiadosti o vízum. Kanada Sedem členských štátov (Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko a Slovensko) podali oznámenie o tom, že Kanada uplatňuje voči ich občanom vízovú povinnosť. Prístup kanadských úradov, pokiaľ ide o oslobodenie od vízovej povinnosti voči členským štátom EÚ, je podobný ako v prípade USA. Kanada posudzuje oslobodenie od vízovej povinnosti v prípade každej krajiny jednotlivo a neudeľuje oslobodenie od vízovej povinnosti en bloc na základe členstva v EÚ. Pokiaľ ide o podmienky oslobodenia od vízovej povinnosti v Kanade neexistujú jasné kritériá, ktoré by boli právne vymedzené. Kanadské úrady vo svojej odpovedi z 13. decembra 2005 na verbálnu nótu Komisie uviedli: „Prehodnotenie vízovej povinnosti Kanadou predstavuje administratívny proces, ktorý vychádza z objektívneho posúdenia rizík a výhod spojených s pohybom občanov niektorého štátu.“ Hodnotiace kritériá sa načrtnuté v prílohe 2. Kanada v programe Občianstvo a prisťahovalectvo (CIC) z roku 2004 vykonala prehodnotenie svojej schémy bezvízového styku. Sedem členských štátov dostalo dotazníky, ktoré sa do značnej miery obsahovo odlišovali. Kanadské úrady potvrdili, že „posúdenie bolo vykonané pre každý štát jednotlivo a zohľadnilo rozsiahle reformy a rýchle tempo zmien v rámci dotknutých nových členských štátov“. Značným sklamaním bolo, keď bolo v máji 2005 oznámené, že žiadnemu z týchto siedmych štátov nebude ako výsledok tohto hodnotenia udelené oslobodenie od vízovej povinnosti. Kanadské úrady uviedli rôzne dôvody, prečo boli prijaté takéto rozhodnutia, ako napríklad bezpečnosť cestovných pasov a dokladov a súvisiace podvody, vysoká miera zamietnutí žiadostí o vízum, organizovaný zločin, ekonomická migrácia, korupcia štátnych orgánov, liberalizácia pracovného trhu v EÚ[12], nezamestnanosť a výška miezd, sociálne rozdiely, nároky utečencov a prepojenia na politiku USA[13]. Vízová reciprocita sa na strane EÚ stala jedným z bodov programu stretnutí medzi EÚ a Kanadou na všetkých úrovniach a jasne bolo uvedené, že EÚ to považuje za jeden z problémov vzťahov medzi EÚ a Kanadou. Čelní predstavitelia EÚ a Kanady sa pri príležitosti schôdzky na najvyššej úrovni formou videokonferencie z 24. novembra 2005 dohodli na „napredovaní transparentného procesu intenzívnejšieho dialógu o ustanovení cestovania bez vízovej povinnosti pre občanov všetkých členských štátov EÚ a Kanady“ . Kanada potvrdila svoj záväzok pokračovať v dialógu a „naďalej sledovať napredovanie a v roku 2007 začať s ďalším komplexným posudzovaním vízovej povinnosti pre štáty, ktoré dovtedy nezískajú bezvízový štatút. ... Načasovanie budúceho posudzovania Kanady bude nasledovať po procese hodnotenia schengenského systému, kedy sa očakáva, že nové členské štáty získajú plné členstvo v schengenskom priestore bez hraníc.“ Kanadské úrady v rámci tohto dialógu v novembri 2005 uskutočnili návštevy technického charakteru v pobaltských štátoch a Poľsku a navrhujú uskutočniť ďalšie návštevy v Maďarsku, na Slovensku a v Českej republike v januári 2006. Kanada potvrdila, že sedem členských štátov sa nachádza na rozdielnej úrovni súladu a „Kanada priebežne sleduje vývoj a zostáva otvorená, pokiaľ ide o kroky smerujúce k zrušeniu vízovej povinnosti pred posúdením v roku 2007 v prípade, že by to vývoj v niektorom z nových členských štátov umožňoval. Nové členské štáty sú vítané, aby Kanadu informovali o najnovšom vývoji, o ktorom si myslia, že by Kanada mala mať kedykoľvek vedomosť.“ Kanada tiež odkazuje na svoje záväzky voči USA pokiaľ ide o otázky bezpečnosti a správy hraníc: „Kanada a USA sa zaviazali úzko koordinovať svoje kroky v rozdielnych aspektoch svojej vízovej politiky. Zatiaľ čo každý štát si aj naďalej zachováva nezávislosť v rozvoji svojej vlastnej vízovej politiky a požiadaviek, oba štáty sa dohodli, že zvážia dôsledky predpokladaných zmien vo svojej vízovej politike a/alebo zmien ostatných požiadaviek. Preto uskutočňujeme pravidelné vzájomné konzultácie, aby sa zaistilo, že smerovanie, o ktoré sa snažíme, sa aj naďalej zhoduje s našimi spoločnými cieľmi a záujmami.“ Zrušenie alebo významné zníženie poplatkov za víza tak, ako to navrhuje Komisia ako prvý krok v procese smerujúcom k zrušeniu vízovej povinnosti, bolo zamietnuté. Hodnotenie: Kanada sa zapojila do dialógu o ustanovení vzájomného bezvízového cestovania, avšak doteraz bez skutočného pokroku. Zostáva to predmetom ďalších rokovaní a Kanada v zásade potvrdila svoju pripravenosť oslobodiť štátnych príslušníkov všetkých členských štátov EÚ od vízovej povinnosti v patričnom čase. Komisia je presvedčená, že sa v začatom dialógu s Kanadou musí pokračovať, avšak mal by sa viacej sústrediť na dosiahnutie výsledkov. Preto by sa mal vypracovať transparentný postup s jasnými referenčnými bodmi, ktorého výsledkom by malo byť zrušenie vízovej povinnosti pre občanov všetkých členských štátov. IV. Závery: Komisia zastáva názor, že rokovania s tretími krajinami v rámci nového mechanizmu reciprocity sa ukázali byť efektívnymi: - V prípade štyroch tretích štátov – Kostariky (ak bude doručené potvrdenie pokiaľ ide o Island), Nikaraguy, Panamy a Venezuely – sa už podarilo dosiahnuť recipročné oslobodenie od vízovej povinnosti; v prípade Brazílie už bolo oznámené legislatívne riešenie. - V prípade štyroch tretích štátov – Brunejsko-darussalamského štátu, Malajzie, Singapuru a Uruguaja – riešenie problémov nereciprocity je už na dohľad, avšak v nasledujúcich mesiacoch sa bude vyžadovať ďalšia implementácia a/alebo overovanie. - Aj keď sa v prípade troch iných tretích štátov podarilo dosiahnuť určitý pokrok v otázke transparentnosti, doteraz nebol zaznamenaný žiadny pohyb pokiaľ ide o rozšírenie bezvízového styku na občanov všetkých členských štátov EÚ. Pokiaľ ide o Austráliu, neexistuje okamžitá šanca na uplatňovanie systému ETA voči občanom všetkých členských štátov. Austrália však už zaviedla niekoľko zjednodušení v rámci procesu vydávania víz občanom členských štátov, ktoré nepožívajú výhody systému ETA a vyjadrila svoju vôľu, pokiaľ ide o ďalšie zjednodušenie svojich postupov vydávania víz. To už predstavuje pozitívny krok, ale možno to považovať iba za prechodné opatrenie, pričom našim prvým cieľom zostáva účasť všetkých členských štátov v systéme ETA a tým aj rovnaké zaobchádzanie so všetkými občanmi EÚ (bez toho, aby bolo dopredu rozhodnuté o konečnom stanovisku ES k systému ETA). Komisia po rokovaniach na najvyšších úrovniach zaregistrovala politický záväzok Spojených štátov a Kanady pokračovať v rokovaniach a dosiahnuť väčšiu transparentnosť a presnosť pokiaľ ide o požiadavky uplatňované voči dotknutým členským štátom na dosiahnutie bezvízového styku. Komisia sa bude naďalej zapájať do rozhovorov s vyjednávačmi USA a Kanady s cieľom zaistiť, aby došlo k splneniu týchto záväzkov a hľadať konkrétne riešenia problému nereciprocity. Mali by sme spolu s týmito krajinami taktiež pokračovať v hľadaní možností na zjednodušenie vydávania víz ako dočasného opatrenia. Po prvom kole, ktorý bol určitým úspechom, je dôležité, aby Komisia ako aj členské štáty zostali verní, zaangažovaní a jednotní na cesta za dosiahnutím spoločného cieľa v tejto oblasti.Plná podpora Komisie zo strany členských štátov, ich príspevok v každej fáze tohto procesu a solidarita medzi nimi je absolútne nevyhnutná na dosiahnutie očakávaných výsledkov. Podľa článku 1 ods. 5 nariadenia 539/2001 zmeneného a doplneného nariadením 851/2005 Komisia do júla 2006 pripraví druhú správu, ktorej cieľom je sledovať, či riešenia oznámené niektorými tretími štátmi boli zavedené medzičasom do praxe a či rokovania s ostatnými štátmi umožňujú dosiahnutie recipročného bezvízového cestovania. Komisia zastáva názor, že zohľadniac dosiahnutý pokrok s našimi partnermi, hoci rôzniaci sa od prípadu k prípadu, nie je v tejto fáze potrebné k tejto správe pripojiť návrh opatrení, ako to stanovuje článok 1 ods. 4 písm. c) nariadenia 539/2001 zmeneného a doplneného nariadením 851/2005 alebo spoločné vyhlásenie Rady a Komisie, ktoré bolo predstavené v čase prijatia nariadenia 851/2005. Komisia však bude naďalej starostlivo sledovať napredovanie, aby sa zaistilo splnenie existujúcich záväzkov zo strany našich partnerov. Napredovanie v implementácii kritérií sa bude považovať za nevyhnutné v prípade tých štátov, kde riešenie otázok nereciprocity nie je na dosah. Komisia uznáva, že si to bude vyžadovať vynaloženie úsilia na oboch stranách, pripomína však, že článok 4 nariadenia 539/2001 a spoločné vyhlásenie Rady a Komisie pokiaľ ide o nariadenie 851/2005 odkazujú na konkrétne opatrenia so zreteľom na uľahčenie dosiahnutia reciprocity v bezvízovom styku. Annex 1A Visa requirement imposed by third countries listed in Annex II to Regulation No 539/2001 upon nationals of the new Member States on 1 May 2004. | CY |CZ |EE |HU |LT |LV |MT |PL |SI |SK | |Andorra | | | | | | | | | | | |Argentina | | | | | | | | | | | |Australia |V |V |V |V |V |V |* |V |V |V | |Bolivia | |V | |V | |V |V | | |V | |Brazil |V |V |V | |(V) |V |V | | |V | |Brunei |V |V |V |V |V |V | | |V |V | |Bulgaria | | | | | | | | | | | |Canada | |V |V |V |V |V | |V | |V | |Chile | | | | | | | | | | | |Costa Rica |V | | | |(V) | |V | |V |(V) | |Croatia | | | | | | | | | | | |Guatemala |V | |V |V |V |V |V |(V) |V |V | |Holy See | | | | | | | | | | | |Honduras |V | | |V | | | | | | | |Hong Kong SAR | | | | | | | | | | | |Israel | | | | | | | | | | | |Japan | | | | | | | | | | | |Macao SAR | | | | | |V | | | | | |Malaysia | | | | |V | | | | | | |Mexico | | |V | |V |V |V | | |V | |Monaco | | | | | | | | | | | |New Zealand |V | |V | |V |V | |V | |V | |Nicaragua |V | | | | | |V | | | | |Panama | |V |V | | |V |V | |V |V | |Paraguay |V |V |V | |V |V |V |(V) |V |V | |Romania | | |(V) | |(V) | | | | | | |Salvador | |V |V |V |V |V |V |(V) |V |V | |San Marino | | | | | |V | | | | | |Singapore | | | | |V | | | | | | |South Korea | | | | | | | | | | | |United States |V |V |V |V |V |V |V |V | |V | |Uruguay | | |V | | | | | | |V | |Venezuela |V | |V | | |V |V |(V) | |V | | * ETA required. (V) : visa exemption agreement not yet entered into force. Annex 1B Visa requirement imposed by third countries listed in Annex II to Regulation No 539/2001 upon EU citizens on 24 June 2005. |CY |CZ |EE |EL |FI |HU |LT |LV |MT |PL |PT |SI |SK |DE |AT |IT |SW |DK | |Andorra | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Argentina | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Australia 1 |V |V |V |V | |V |V |V |V |V | |V |V |V |V |V |V |V | |Bolivia | | |(V) | | | | |(V) |V | | | | | | | | | | |Brazil |V |V |V | | | |V |V |V | | | | | |V4 | | | | |Brunei |(V) |V |V |(V) |V |(V) |V |V |V | |V |V |(V) |(V) |(V) |(V) |(V) | | |Bulgaria | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Canada | |V |V | | |V |V |V | |V | | |V | | | | | | |Chile | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Costa Rica | | |(V) | | | | | | | | | |(V) | | | | | | |Croatia | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Guatemala | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Holy See | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Honduras | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Hong Kong SAR | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Israel | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Japan | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Macao SAR | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Malaysia | | |(V) |(V) | | | |(V) | | | | | | | | | | | |Mexico | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Monaco | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |New Zealand | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Nicaragua | | | | | | | |V³ | | | | | | |(V) | | | | |Panama | | |V | | | | | |V | | | | | | | | | | |Paraguay | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Romania | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Salvador | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |San Marino | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Singapore | | |(V) | | | | | | | | | | | | | | | | |South Korea | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |United States |V |V |V |V | |V |V |V |V |V | | |V | | | | | | |Uruguay | | |V | | | | | | | | | | | | | | | | |Venezuela | | | | | | | |V3 | | | | | |V² |(V) | |V3 | | | V : visa requirement (V) : visa exemption for a period of less than 90 days. 1. Australia : Electronic Travel Authority (ETA) is required from citizens of EL, FI, MT, PT, DE, AT, IT, SW, DK, IS, NO as well as from citizens of the other Member States not indicated in the table 2. in case of entry at land and sea borders 3. tourist card is required upon entry 4. visa is required from business travellers IS notified the following cases of non-reciprocity: Australia, Brunei, Nicaragua, Panama and Paraguay NO notified the following cases of non-reciprocity: Australia, Brunei (for stays exceeding 14 days), Panama (visa issued free of charge on arrival) Annex 2 Australian visa procedures The two visa procedures subject of the notifications can be summarised as follows: The ETA: Before travelling and before an air ticket is issued, the traveller himself/herself, or the travel agent/airline on his/her behalf, sends an electronic application for an ETA to the relevant Australian authorities. This involves entering in the ETA system data identifying the traveller and details of his/her passport. The data are compared with an on-line file held by the relevant Australian authorities (Department of Immigration and Multicultural and Indigenous Affairs, DIMIA) on persons whose entry into Australia is undesirable (Movement Alert List, MAL). The response is almost immediate. If the response is positive, i.e. if consultation of the file does not produce an alert with respect to the traveller or his/her passport, an ETA number is assigned electronically and the air ticket can be issued. If the response is negative, no ETA number can be assigned and the traveller is asked to contact the Australian consular authorities. On arrival in Australia, the immigration authorities check that the passport holder has an ETA. The eVisa (e676 visa ): applicants or travel agents can apply for a visa on the internet. The applications are processed in Australia and, depending on the risk assessment level further supporting documents can be required from the applicant. If the risk is low, they can be granted more or less automatically (“autogrant” facility). US Visa Waiver Programme To qualify for the VWP, a country must: offer reciprocal privileges to United States citizens; have had a non-immigrant refusal rate of less than 3% for the previous year; certify that the country issues machine-readable passports; have a program to incorporate biometric identifiers into the passports; certify that it reports the theft of blank passports on a timely basis to the U.S. authorities. In addition the Department of Homeland Security in consultation with the Secretary of State has to prepare an evaluation report on the effect that a country’s designation as a VWP participant would have on the law enforcement and security interests of the United States, including interests related to enforcement of immigration laws and the existence and effectiveness of extradition agreements and procedures. In order for a country to be designated as a VWP participant, a determination must be made that such interests would not be compromised by the designation of the country. Furthermore there are specific factors that are considered but are not established in the legislation: security of a country’s passport application, production and issuing process; security of passports and other documents used to demonstrate identity and citizenship, and incidence of fraud or misuse involving such documents; nationality and citizenship laws, and their implementation; existence of security and law enforcement threats in the country (terrorist activities, organised crime, money laundering, human and drug trafficking, etc.), and efforts to address such threats; immigration controls and alien smuggling activities in the country, and efforts to address such threats; stability of the government politically and economically; degree of cooperation with the U.S. and other international partners on law enforcement issues, including extradition. Canadian assessment criteria for visa exemption The Canadian authorities take into consideration the complex push and pull factors that trigger migration movements, from broad socio-economic conditions to specific regional issues. The country assessment of risks and benefits includes many factors, such as (but not limited to): - Immigration issues (i.e. non bona-fide refugee claimants and clandestine or undocumented migrants), - public safety and security issues (i.e. organized crime and counter terrorism, the trafficking and smuggling of persons and goods, serious criminal activity, health risks and concerns), - the stability of government and public institutions (level of public confidence in institutions, legal system, police and security agencies, immigration and asylum systems, protection of human rights), - the health and stability of the economy, such as unemployment rates and regional disparities, - the social and human rights environment, - the trends and patterns related to incidences of application fraud, passport fraud and visa refusal rates. Factors are reviewed to ensure that they are consistent with Canadian immigration program and the broader mandate, objectives and priorities of the Government of Canada. Decisions to change the visa status of a given country are well-informed and are made after a comprehensive review of key considerations and upon extensive internal consultation. [1] Ú. v. ES L 81, 21.3.2001, s. 1. [2] K bývalému mechanizmu reciprocity pozri pracovný dokument útvarov Komisie o reciprocite v oblasti víz (dokument JAI-B-1 (2004) 1372, 18.2.2004). [3] Radu informovali v súlade s čl. 2a Dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o ich pridružení k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis, že prijímajú obsah nariadenia Rady (ES) č. 851/2005. Mechanizmus reciprocity sa tým vzťahuje na tieto štáty. Island svoje oznámenie o nereciprocite predložil 25. októbra 2005 a Nórsko 15. novembra 2005. [4] Ú. v. EÚ C 251, 11.10.2005 [uverejnenie pôvodného oznámenia Českej republiky, Ú. v. EÚ C 163, 5.7.2005] [5] Pokračovanie poskytovania oznámení zo strany Islandu a Nórska je zaistené rovnakým spôsobom, ako oznamovanie prípadov nereciprocity zo strany členských štátov. Je však treba náležite zohľadniť najmä právne prekážky vo veci zastupovania Nórska a Islandu Komisiou smerom navonok. [6] Ú. v. EÚ C 277, 10.11.2005. [7] Ú. v. EÚ C 310, 8.12.2005. [8] Island podal oznámenie o Paraguaji (vízová povinnosť). V dôsledku neskorého doručenia tohto oznámenia, verbálna nóta bola paraguajským úradom odoslaná iba 5. decembra 2005. Odpoveď zatiaľ nebola doručená. Osobitný prípad Bolívie si vyžaduje podrobnejšie vysvetlenie. Oznámenie o Bolívii podali tri členské štáty (Malta, Estónsko, Lotyšsko). Komisia však túto krajinu nezahrnula do svojich demaršov podľa nového mechanizmu reciprocity s ohľadom na pripravovaný presun Bolívie do prílohy I nariadenia (ES) č. 539/2001. [9] Iba občania Nového Zélandu, ktorí sú držiteľmi platného novozélandského cestovného pasu nepotrebujú na cestu do Austrálie vízum, pokiaľ neexistujú obavy zdravotnej alebo charakterovej povahy. Občanom Nového Zélandu je pri vstupe do Austrálie automaticky udelené „vízum osobitnej kategórie“, ktoré je elektronicky zaznamenané. [10] Program bezvízového styku (Visa Waiver Program - VWP) bol ustanovený ako dočasný program zákonom o reforme a kontrole imigrácie z roku 1986 (Immigration Reform and Control Act of 1986 (P.L. 99- 603). Kongres právnymi predpismi pravidelne rozhodoval o rozšírení pôsobnosti programu. Na záver, program 30. októbra 2000 nadobudol prijatím zákonom o stálom programe bezvízového styku (Visa Waiver Permanent Program Act) stály štatút (P.L. 106-396). [11] Podmienky stanovuje zákon o prisťahovalectve a štátnej príslušnosti (Immigration and Nationality Act (U.S.C. 1187), zákon o bezpečnosti hraníc (Border Security Act) a rozšírený zákon o bezpečnosti na hraniciach a reforme vízovej povinnosti pri vstupe na územie USA (Enhanced Border Security and Visa Entry Reform Act) [12] Kanadské úrady uviedli, že „programy registrácie pracovníkov v Írsku, Spojenom kráľovstve a Švédsku ukázali, že obyvatelia z nových členských štátov sú mobilní a hľadajú si zamestnanie mimo svojho štátu“. [13] Opätovne bolo spomenuté, že Kanada v roku 1994 zrušila vízovú povinnosť pre Maďarsko a v roku 1996 pre Českú republiku. Avšak potom, čo nasledoval prílev žiadateľov o azyl z týchto krajín, bola znova zvedená, pre Českú republiku v roku 1997 a Maďarsko v roku 2001. Kanadské úrady zdôraznili, že podrobné hodnotenia sú nevyhnutné predtým než dôjde k opätovnému zrušeniu vízovej povinnosti s cieľom predísť opakovaniu podobnej situácie.