V smernici o voľnom pohybe (2004/38/ES) sú stanovené podmienky pre výkon práva na voľný pohyb a pobyt (dočasný aj trvalý) v Únii pre občanov EÚ a ich rodinných príslušníkov. V smernici sa stanovuje, že v spojení s platným preukazom totožnosti alebo pasom môžu občania EÚ a ich rodinní príslušníci vstupovať do iného členského štátu a žiť v ňom a požiadať o príslušnú dokumentáciu o pobyte. V smernici sa však neupravuje formát a normy preukazov totožnosti, ktoré sa majú používať na vstup do členských štátov EÚ alebo ich opustenie. Podobne sa v nej nestanovujú osobitné normy pre doklady o pobyte vydané občanom EÚ a ich rodinným príslušníkom z krajín mimo EÚ, okrem názvu, ktorým treba tieto dokumenty rodinných príslušníkov označovať, t. j. „Pobytový preukaz rodinného príslušníka občana Únie“ (pozri článok 10 ods. 1 smernice 2004/38).

V súlade so smernicou 2004/38/ES migrujúci občania a ich rodinní príslušníci, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu, takisto dostávajú doklady preukazujúce ich pobyt v ich hostiteľskom členskom štáte. Aj keď tieto doklady o pobyte nie sú cestovnými dokladmi, pobytové preukazy pre tých rodinných príslušníkov migrujúcich občanov EÚ, ktorí sami nie sú štátni príslušníci členských štátov, v prípade použitia spolu s pasom udeľujú používateľovi právo vstúpiť do EÚ bez víz, ak sprevádzajú občana EÚ alebo sa k nemu pripájajú.

Spomedzi dvadsiatich šiestich členských štátov EÚ, ktoré vydávajú svojim štátnym príslušníkom preukazy totožnosti, je vlastníctvo preukazu totožnosti bežné a povinné v 15 členských štátoch. V súlade s právom EÚ o voľnom pohybe osôb (smernica 2004/38/ES) môžu občania EÚ používať preukazy totožnosti ako cestovné doklady, a to pri cestovaní v rámci EÚ, ako aj na vstupe do EÚ z krajín mimo EÚ, a skutočne sa často používajú na cestovanie. Okrem toho majú členské štáty dohody s niekoľkými tretími krajinami, ktoré umožňujú občanom EÚ cestovať s použitím svojich národných preukazov totožnosti. To takisto zahŕňa cestovanie do tretích krajín s cieľom zapojiť sa do teroristickej činnosti a návrat do EÚ.

Už v roku 2016 vo svojom oznámení s názvom Posilnenie bezpečnosti vo svete mobility: lepšia výmena informácií v boji proti terorizmu a lepšie chránené vonkajšie hranice Komisia zdôraznila potrebu zabezpečených cestovných dokladov a dokladov totožnosti vo všetkých prípadoch, keď je potrebné bez pochybností stanoviť totožnosť určitej osoby, so zdôraznením toho, že lepší prístup by sa opieral o odolné systémy, aby sa predchádzalo zneužívaniu a hrozbám pre vnútornú bezpečnosť vyplývajúcim zo zlyhaní v zabezpečení dokladov. Okrem toho v správe o občianstve za rok 2017 sa Komisia zaviazala analyzovať možnosti politiky s cieľom zlepšiť zabezpečenie preukazov totožnosti a dokladov o pobyte.

Pokiaľ ide o právo na ochranu osobných údajov vrátane bezpečnosti osobných údajov, uplatňujú sa príslušné právne predpisy EÚ, t. j. nariadenie 2016/679. Nie je stanovená výnimka z režimu ochrany údajov Únie a členské štáty budú vykonávať jasné pravidlá, podmienky a rozsiahle záruky v súlade s acquis Únie v oblasti ochrany údajov podľa potreby. Povinné zahrnutie biometrických údajov do preukazov totožnosti občanov EÚ a pobytových preukazov vydaných rodinným príslušníkom občanov EÚ z krajín mimo EÚ sa bude vykonávať s osobitnými zárukami v súlade so zárukami, ktoré sa vzťahujú na pasy a iné cestové doklady a ktoré sa vzťahujú na povolenia na pobyt.

Obdobie postupného zrušenia preukazov totožnosti a pobytových preukazov pre rodinných príslušníkov občanov EÚ, ktoré nespĺňajú normy stanovené v uprednostňovanej možnosti, sa skrátilo na 5 rokov. Najmenej bezpečné doklady musia byť postupne zrušené do 2 rokov. Akékoľvek ďalšie oneskorenia vo vykonávaní týchto úprav by spôsobili dlhodobé nedostatky v bezpečnosti a znížili by účinnosť iných nedávno prijatých bezpečnostných opatrení v rámci EÚ a na jej vonkajších hraniciach a súlad s nimi. Kratším postupným zrušením sa teda urýchli realizácia výhod v oblasti zabezpečenia, ktoré prinesú lepšie doklady.

Podrobnosti o opatreniach na postupné zrušenie pobytových preukazov, ktoré nespĺňajú predpisy, sú stanovené v článku 8. Preukazy, ktoré už boli vydané v jednotnom formáte opísanom v nariadení Rady č. 1030/2002 zmenenom nariadením č. 380/2008, ktoré však ešte neobsahujú zmeny zavedené nariadením (EÚ) 2017/1954, budú postupne zrušené do piatich rokov po dátume začatia uplatňovania navrhovaného nariadenia. Pokiaľ ide o iné preukazy, ktoré ešte neboli zahrnuté do zmien zavedených nariadením č. 380/2008 a ktoré nedosahujú danú úroveň zabezpečenia dokladov, sa stanovuje kratšie postupné zrušenie do dvoch rokov.

Keďže ide o doklad, ktorý môže znamenať oslobodenie od vízovej povinnosti za týchto okolností, mala by sa posilniť úroveň ochrany jeho prvkov. Konkrétne by ochranné prvky mali byť také isté, ako tie, ktoré sú stanovené v prípade povolení na pobyt poskytovaných osobám s pobytom z tretích krajín členskými štátmi nariadením Rady (ES) č. 1030/2002, ktorým sa stanovuje jednotný formát povolení na pobyt pre štátnych príslušníkov tretích štátov (článok 7) v znení zmien. Ako je však stanovené v článku 10 ods. 1 smernice 2004/38/ES, odkaz na postavenie rodinného príslušníka občana Únie musí byť uvedený v názve dokladu. Členské štáty môžu používať normalizovaný kód, najmä ak je odkaz príliš dlhý na to, aby sa zmestil do poľa pre názov.

V článku 12 sa stanovuje, že Komisia by mala Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru predložiť správu o vykonávaní tohto nariadenia a správu o hlavných zisteniach hodnotenia. Komisia by mala vykonať hodnotenie tohto nariadenia v súlade s usmerneniami Komisie pre lepšiu právnu reguláciu a podľa odsekov 22 a 23 medziinštitucionálnej dohody z 13. apríla 2016. Na to, aby Komisia mohla vydať túto správu, je potrebné spoliehať sa na vstup od členských štátov.

(6)Týmto nariadením sa nevyžaduje, aby členské štáty zaviedli preukazy totožnosti alebo doklady o pobyte, ak nie sú ustanovené podľa vnútroštátneho práva, nariadenie nemá vplyv ani na právomoc členských štátov vydávať iné doklady o pobyte podľa vnútroštátneho práva, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti práva Únie, napríklad pobytové preukazy poskytované všetkým osobám s pobytom na danom území bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť.

(7)Toto nariadenie nemá vplyv na používanie preukazov totožnosti a dokladov o pobyte s funkciou elektronickej identifikácie členskými štátmi na iné účely, ani nemá vplyv na pravidlá stanovené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 910/2014, ktorým sa zabezpečuje vzájomné uznávanie prostriedkov elektronickej identifikácie v rámci celej Únie v prístupe k verejným službám a pomáha sa občanom presúvajúcim sa do iného členského štátu tým, že sa vyžaduje, aby boli prostriedky elektronickej identifikácie uznané v inom členskom štáte. Lepšie preukazy totožnosti by mali zabezpečiť jednoduchšiu identifikáciu a prispieť k lepšiemu prístupu k službám.

(8)Náležité overovanie preukazov totožnosti a dokladov o pobyte si vyžaduje, aby členské štáty používali správny názov pre každý druh dokladu. S cieľom uľahčiť kontrolu dokladov v iných členských štátoch by mal byť názov dokladu uvedený aj aspoň v jednom inom úradnom jazyku inštitúcií Únie.

(9)Ochranné prvky sú potrebné na overenie toho, či je doklad pravý, a na zistenie totožnosti osoby. Stanovenie minimálnych bezpečnostných noriem a začlenenie biometrických údajov do preukazov totožnosti a pobytových preukazov rodinných príslušníkov, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu, predstavuje dôležitý krok k tomu, aby bolo ich používanie v Únii bezpečnejšie. Zaradenie týchto biometrických znakov by malo občanom umožniť v plnej miere využívať svoje práva na voľný pohyb.

(10)Na účel tohto nariadenia by sa mali zohľadniť špecifikácie dokumentu Medzinárodnej organizácie civilného letectva (ICAO) 9303 (siedme vydanie, 2015) o strojovo čitateľných dokladoch, ktorým sa zabezpečuje celosvetová interoperabilita vrátane strojovej čitateľnosti a použitím vizuálnej kontroly.

(11)Postup na odobratie odtlačkov a podoby tváre by mal zohľadňovať osobitné potreby detí a mal by sa uplatňovať v súlade so zárukami stanovenými v článku 24 Charty základných práv Európskej únie, v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd a Dohovore Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa.

(12)Zavedenie minimálnych bezpečnostných noriem a noriem formátu preukazov totožnosti by malo členským štátom umožniť spoľahnúť sa na pravosť týchto dokladov, keď občania EÚ vykonávajú svoje práva na voľný pohyb. Aj keď je zachovaná možnosť stanovenia ďalších vnútroštátnych prvkov, malo by sa zaistiť, že sa týmito prvkami nezníži efektívnosť spoločných ochranných prvkov, ani sa negatívne neovplyvní cezhraničná interoperabilita preukazov totožnosti, napríklad možnosť, že preukazy totožnosti môžu byť čítané strojmi, ktoré sa používajú v iných členských štátoch, než členských štátoch vydania.

(13)Nariadením sa dodržiavajú záväzky stanovené v Dohovore Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím, ktoré ratifikovali všetky členské štáty a Únia. Z toho dôvodu by sa malo podnecovať zaradenie ďalších prvkov, vďaka ktorým sú preukazy totožnosti prístupnejšie a ich používanie je jednoduchšie pre ľudí so zdravotným postihnutím, napríklad osoby so zrakovým postihnutím.

(14)Doklady o pobyte vydávané občanom Únie by mali obsahovať určité informácie, aby sa zabezpečilo, že budú ako doklady o pobyte identifikované vo všetkých členských štátoch. Malo by sa tak uľahčiť uznávanie požívania práva mobilných občanov EÚ na voľný pohyb a práv spojených s týmto požívaním, ale harmonizácia by nemala presahovať to, čo je primerané na vyriešenie nedostatkov súčasných dokladov.

(15)Pokiaľ ide o doklady o pobyte vydávané rodinným príslušníkom, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu, je vhodné používať rovnaký formát a ochranné prvky, ktoré sú stanovené v nariadení Rady (ES) č.1030/2002, ktorým sa stanovuje jednotný formát povolení na pobyt pre štátnych príslušníkov tretích štátov, naposledy zmeneným nariadením (EÚ) 2017/1954. Okrem preukázania práva na pobyt sa nimi takisto môžu oslobodiť ich držitelia, ktorí inak podliehajú vízovej povinnosti, od potreby získať víza, ak sprevádzajú občana Únie na území Únie alebo sa k nemu pripájajú.

(16)V článku 10 smernice 2004/38/ES sa stanovuje, že doklady vydávané rodinným príslušníkom, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu, sa majú volať „Pobytový preukaz rodinného príslušníka občana Únie“.

(17)Preukazy totožnosti, ako aj pobytové preukazy rodinného príslušníka občana Únie s nedostatočnými bezpečnostnými normami by mali byť postupne vyradené so zohľadnením bezpečnostného rizika, ako aj nákladov, ktoré vznikajú členským štátom. Všeobecne by obdobie piatich rokov malo byť dostatočné na dosiahnutie rovnováhy medzi frekvenciou, s ktorou sa zvyčajne doklady nahrádzajú, a potrebou odstrániť existujúci bezpečnostný nedostatok v rámci Európskej únie. V prípade preukazov, ktoré nemajú dôležité prvky, najmä strojovú čitateľnosť, je z bezpečnostných dôvodov potrebné kratšie obdobie dvoch rokov.

(18)So zreteľom na osobné údaje, ktoré sa majú spracúvať v súvislosti s uplatňovaním tohto nariadenia, sa uplatňuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov). Je potrebné podrobnejšie stanoviť záruky vzťahujúce sa na spracované osobné údaje. Dotknuté osoby by mali byť informované o existencii pamäťového média v ich dokladoch, ktoré obsahuje ich biometrické údaje, vrátane jeho bezkontaktnej prístupnosti, ako aj o všetkých prípadoch, keď sa používajú údaje obsiahnuté v ich preukazoch totožnosti a dokladoch o pobyte. V každom prípade by dotknuté osoby mali mať prístup k osobným údajom spracovaným vo svojich preukazoch totožnosti a dokladoch o pobyte a na ich opravu.

(19)Je potrebné stanoviť v tomto nariadení základ pre zber a uchovávanie údajov na pamäťovom médiu preukazov totožnosti a dokladov o pobyte. Členské štáty môžu v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo právom Únie uchovávať iné údaje na pamäťovom médiu na účel elektronických služieb alebo iné účely súvisiace s preukazom totožnosti alebo dokladom o pobyte. Spracovanie týchto údajov vrátane ich zberu a účelov, na ktoré môžu byť použité, by malo byť povolené vnútroštátnym právom alebo právom Únie. Všetky vnútroštátne údaje by mali byť fyzicky alebo logicky oddelené od biometrických údajov, na ktoré sa odkazuje v tomto nariadení.

(20)Členské štáty by mali začať uplatňovať toto nariadenie najneskôr 12 mesiacov po jeho nadobudnutí účinnosti. Od dátumu začatia uplatňovania tohto nariadenia by členské štáty mali vydávať doklady, ktoré sú v súlade s požiadavkami stanovenými v tomto nariadení.

(21)Komisia by mala podať správu o vykonávaní tohto nariadenia po troch rokoch po dátume začatia uplatňovania, a to aj o primeranosti úrovne bezpečnosti. V súlade s odsekmi 22 a 23 Medziinštitucionálnej dohody o lepšej tvorbe práva by Komisia mala vykonať hodnotenie tohto nariadenia na základe informácií zozbieraných prostredníctvom osobitných monitorovacích opatrení s cieľom posúdiť skutočné účinky nariadenia a potrebu prípadného ďalšieho opatrenia.

(22)Keďže ciele tohto nariadenia nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale možno ich lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie uvedených cieľov.

(23)V tomto nariadení sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady uznané najmä Chartou základných práv Európskej únie vrátane rešpektovania súkromného a rodinného života, práva na ochranu osobných údajov, práva na voľný pohyb a práva na účinný prostriedok nápravy.

PRIJALI TOTO NARIADENIE:

Kapitola I

PREDMET ÚPRAVY, ROZSAH PÔSOBNOSTI A VYMEDZENIE POJMOV