Napríklad, pokiaľ ide o nariadenie EÚ o dreve, hoci všetky členské štáty zahrnuli sankcie voči páchateľom do vnútroštátnych právnych predpisov, druhy sankcií a ich maximálne úrovne sa v jednotlivých členských štátoch výrazne líšia: správne pokuty a zaistenia možno uložiť v 23 členských štátoch, trestnoprávne pokuty v 16, trest odňatia slobody v 17, pozastavenie obchodnej činnosti v 15 a v 11 členských štátoch možno uložiť iné druhy sankcií. Pokuty uplatniteľné na porušenia nariadenia EÚ o dreve sa pohybujú od 50 EUR do neobmedzenej sumy. Tieto rozdiely medzi sankčnými režimami členských štátov uplatniteľnými na porušenie predpisov nariadenia EÚ o dreve a skutočnosť, že sankcie sa v mnohých prípadoch považujú za príliš nízke na to, aby skutočne mali odrádzajúci účinok na nezákonné správanie, spolu s nerovnomerným presadzovaním v rámci EÚ predstavujú riziko narušenia obchodu. Okrem toho rozdiely v sankčných režimoch a nejednotné vykonávanie v členských štátoch narúšajú rovnaké podmienky tým, že znevýhodňujú prevádzkovateľov, ktorí požiadavky prísne dodržiavajú. To možno riešiť harmonizovanou kriminalizáciou a aproximáciou úrovní sankcií v celej EÚ v rámci smernice o trestných činoch proti životnému prostrediu.

V súlade s článkom 83 ods. 2 sa minimálne pravidlá týkajúce sa vymedzenia trestných činov a sankcií v oblastiach politiky EÚ, ktoré boli predmetom harmonizačných opatrení, môžu stanoviť len prostredníctvom smernice Európskeho parlamentu a Rady prijatej v súlade s riadnym legislatívnym postupom. Naďalej sú potrebné trestné sankcie na zabezpečenie účinného vykonávania v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje smernica o trestných činoch proti životnému prostrediu z roku 2008. Komisia preto navrhuje preniesť zoznam trestných činov uvedený v článku 3 smernice z roku 2008 s potrebnými spresneniami a úpravami, čo zahŕňa: závažné trestné činy súvisiace so znečisťovaním; neoprávnené nakladanie s odpadmi a nezákonnú prepravu odpadu; prevádzku zariadení, v ktorých sa vykonávajú nebezpečné činnosti alebo sa skladujú alebo používajú nebezpečné látky; trestné činy súvisiace s výrobou, produkciou, so spracovaním, s používaním, držaním, so skladovaním, s prepravou, dovozom, vývozom alebo ukladaním rádioaktívneho materiálu alebo manipuláciou s ním; trestnú činnosť týkajúcu sa voľne žijúcich živočíchov a rastlín vrátane nezákonného usmrcovania, ničenia, držby alebo odchytu exemplárov voľne žijúcich živočíchov a rastlín, nezákonného obchodovania s voľne žijúcimi druhmi a poškodzovania biotopov; nezákonnú výrobu, uvádzanie na trh, dovoz, vývoz, používanie, emisiu alebo uvoľňovanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu.

V tomto návrhu sa vymedzuje rozsah trestných činov s cieľom zahrnúť všetko príslušné konanie, no s obmedzením sa na to, čo je nevyhnutné a primerané. Nová smernica zahŕňa nové kategórie trestných činov proti životnému prostrediu v rozsahu, ktorý sa vyžaduje v príslušných právnych predpisoch v oblasti životného prostredia. Trestné činy i sankcie sa obmedzujú na vážne porušenia právnych predpisov v oblasti životného prostredia, a teda rešpektujú proporcionalitu.

V súlade so zásadou proporcionality v zmysle článku 5 ods. 4 ZEÚ sa navrhovaná revízia smernice 2008/99/ES obmedzuje na to, čo je nevyhnutné a primerané na prispôsobenie existujúcich právnych predpisov o trestných činoch v tejto oblasti novým hrozbám. Opatrenia týkajúce sa používania nástrojov vyšetrovania a výmeny informácií sú zahrnuté len v rozsahu potrebnom na účinné fungovanie navrhovaného trestnoprávneho rámca.

Komisia vykonala hodnotenie aktuálnej smernice v rokoch 2019/2020 (uverejnené bolo v októbri 2020), v ktorom dospela k záveru, že smernica nemala v praxi veľký účinok. Hodnotenie smernice ex post sa riadilo štyrmi hlavnými kritériami posudzovania: a) účinnosť (hodnotenie, či sa dosiahli ciele smernice); b) efektívnosť (hodnotenie, či prínosy vyplývajúce z existencie a vykonávania smernice odôvodňujú náklady); c) súdržnosť (s inými príslušnými právnymi predpismi a politikami EÚ v oblasti trestného práva a životného prostredia, ako aj s medzinárodnými záväzkami EÚ) a d) relevantnosť (relevantnosť pôvodných cieľov smernice vzhľadom na súčasné a budúce potreby). V hodnotení sa zohľadnili aj sociálne a hospodárske vplyvy na rôzne skupiny zainteresovaných strán.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Pokiaľ ide o zahrnutie konania z nedbanlivosti do rozsahu trestných činov, je dôležité zdôrazniť mieru, v akej sa environmentálne pravidlá EÚ spoliehajú na preventívne a ochranné opatrenia. V zmluve (článok 191 ods. 2 ZFEÚ) sa výslovne stanovuje, že environmentálna politika je založená na týchto zásadách. Pri vykonávaní činností, ktoré sú vo svojej podstate nebezpečné z dôvodu používania nebezpečných materiálov a/alebo procesov, je potrebná vysoká úroveň starostlivosti. V tejto súvislosti môže mať konanie z nedbanlivosti závažné či dokonca katastrofické následky, v dôsledku čoho je potrebné zdôrazniť postoj spoločnosti, že konanie z nedbanlivosti by sa malo považovať za dostatočne závažné na to, aby mohlo byť kriminalizované. Trestné právo má mať odrádzajúci účinok a zahrnutie nedbanlivosti by samo osebe malo demotivovať od akéhokoľvek sklonu k takémuto konaniu, napríklad s cieľom získať finančný zisk prostredníctvom nedostatočných investícií alebo nenáležitým šetrením.

Spoločné minimálne pravidlá vymedzenia trestných činov proti životnému prostrediu a sankcií by takisto umožnilo využívať účinnejšie metódy vyšetrovania a účinnejšiu spoluprácu v rámci členských štátov a medzi nimi. Vzhľadom na vzťah s vnútorným trhom a obchodnou politikou EÚ sa to považuje za mimoriadne dôležité, pokiaľ ide o boj proti nezákonnému obchodovaniu s odpadom a voľne žijúcimi druhmi (vrátane nezákonného obchodu s drevom).

Je nevyhnutné, aby sa dodržiavanie pravidiel EÚ týkajúcich sa činností s vplyvom na životné prostredie a environmentálne citlivého tovaru posilnilo dostupnosťou trestných sankcií, ktoré preukazujú ráznejšiu formu sociálneho nesúhlasu v porovnaní so správnymi sankciami. Zaradením vážnych porušení pravidiel Únie, ktoré bez ohľadu na svoj právny základ prispievajú k politike Únie v oblasti ochrany životného prostredia, medzi trestné činy sa zavádzajú jasné hranice pre druhy správania, ktoré sa považujú za obzvlášť neprijateľné, a verejnosti a potenciálnym páchateľom to signalizuje, že príslušné orgány berú takéto správanie veľmi vážne. Zdá sa, že ide o mimoriadne vhodný krok vzhľadom na výslovné spoliehanie sa na zásady prevencie a predbežnej opatrnosti v tejto oblasti politiky.

·Vo väčšine príspevkov mimovládnych organizácií a podnikateľských združení sa identifikovali oblasti životného prostredia alebo osobitné právne predpisy, na ktoré sa nevzťahuje súčasná smernica o trestných činoch proti životnému prostrediu, no ktorých začlenenie by sa malo zvážiť.

Komisia uskutočnila plodné verejné a cielené konzultácie so zainteresovanými stranami s cieľom využiť externé odborné znalosti a pochopiť obavy širšej verejnosti. Ich cieľom bolo okrem toho zabezpečiť, aby možnosti zvažované pri preskúmaní smernice predstavovali najvhodnejšie spôsoby zvýšenia jej účinnosti a podpory práce odborníkov z praxe v teréne. Konzultácie sa uskutočnili s čo najširšou škálou respondentov v snahe získať relevantné informácie, dôkazy a vysvetlenie relevantných a skutočných potrieb rôznych kategórií zainteresovaných strán v súvislosti so šiestimi hlavnými cieľmi:

Komisia najskôr vyhodnotila súčasnú smernicu v rokoch 2019/2020 a svoje zistenia uverejnila v októbri 2020. Hodnotenie pomohlo Komisii pochopiť výhody a nevýhody súčasných právnych predpisov. Pripravilo pôdu na preskúmanie smernice, keďže v hodnotení sa jasne poukázalo na to, že súčasné právne predpisy majú v praxi len zanedbateľné účinky. Po hodnotení si Komisia nechala vypracovať štúdiu na podporu posúdenia vplyvu, ktorá sa uskutočnila od apríla 2021 do októbra 2021. Jej cieľom bolo posúdiť vplyvy rôznych možností, najmä ich finančný a hospodársky vplyv.

Na zaistenie dostupnosti dôkazov potrebných na posúdenie vplyvu Komisia vychádzala zo širokého spektra odborných znalostí. Zvažované názory odborníkov možno rozdeliť do dvoch hlavných kategórií: špičkové štúdie na danú tému a konzultácie so zainteresovanými stranami.

·Viaceré strany sa zasadzovali za lepší zber a zasielanie informácií členskými štátmi. Boli vyjadrené obavy, že by to znamenalo zložité úpravy z hľadiska informačných technológií, teda náročný a zdĺhavý proces, ktorý predstavuje veľkú administratívnu záťaž pre orgány presadzovania práva, prokuratúru a súdnictvo.

Uprednostňovanou možnosťou je možnosť 2c, pretože v záujme jasnosti by mal zákonodarca v samotnej smernici objasniť (možnosť 2a) identifikované nejasné vymedzenia a takisto by mal doplniť viac trestných činov založených na koncepcii rizika, čo je nevyhnutné v prípadoch, ktoré majú za následok veľkú škodu preukázateľnú v konaniach o trestných činoch proti životnému prostrediu. Trestné činy ohrozenia by sa vzťahovali na prípady, v ktorých zákonodarca rozhodol, že porušenie odvetvových pravidiel by vystavilo životné prostredie neúnosnému riziku.

Uprednostňovanou možnosťou je možnosť 1b, pretože zvyšuje právnu zrozumiteľnosť, pokiaľ ide o to, ktoré porušenia odvetvových právnych predpisov predstavujú trestné činy proti životnému prostrediu. V budúcnosti by európsky zákonodarca musel aktualizovať smernicu (podobne ako v súčasnej situácii), keďže jednoduchší mechanizmus – konkrétne komitologický postup – sa neuplatňuje na základné prvky smernice. Vymedzenie trestných činov proti životnému prostrediu je základným prvkom. Trestné činy uvedené v článku 3 by sa vymedzili odkazom na rozšírené vymedzenie pojmu „protiprávny“ a zahrnul by sa aj aktualizovaný zoznam kategórií trestných činov založených na vážnych porušeniach platných právnych predpisov v oblasti životného prostredia.

Očakáva sa, že ustanovenia o vykonávaní smernice o trestných činoch proti životnému prostrediu posilnia účinnosť reťazca presadzovania práva a zabezpečia porovnateľnosť úsilia v boji proti trestným činom proti životnému prostrediu v celej EÚ. Môžu vytvoriť určité jednorazové i priebežné náklady pre environmentálne orgány, orgány presadzovania práva a súdne orgány v členských štátoch. Strednodobé a dlhodobé prínosy ich však výrazne prevážia. Vnútroštátne orgány budú musieť zabezpečiť dodatočné ľudské a materiálne zdroje (najmä v rámci polície a prokuratúry, keďže ide o inštitúcie, ktoré sú najčastejšie zodpovedné za vyšetrovanie a stíhanie trestných činov proti životnému prostrediu). Rovnako povinnosť členských štátov zbierať štatistické údaje a podávať o nich správy podľa nových a harmonizovanejších noriem by mohla vytvoriť ďalšiu administratívnu záťaž: pokiaľ ide o možné prispôsobenie zavedených systémov na zaznamenávanie prípadov a pokiaľ ide o vypracovanie týchto štatistík na vnútroštátnej úrovni pred ich zaslaním EÚ. Vzhľadom na revidované podmienky smernice a dodatočný personál by všetky členské štáty museli zabezpečiť určitú mieru dodatočnej odbornej prípravy príslušným odborníkom v celom reťazci presadzovania práva. Požadované zdroje závisia od rozsahu, v akom členské štáty už poskytujú pravidelnú odbornú prípravu v oblasti trestných činov proti životnému prostrediu. Napokon existujú určité dodatočné náklady spojené so zriadením národných kontaktných miest v rôznych inštitúciách a s rozvojom národných stratégií na boj proti trestným činom proti životnému prostrediu.

Keďže je potrebné zlepšiť smernicu vo všetkých šiestich problémových oblastiach, výsledkom kombinácie uprednostňovaných možností v rámci každého cieľa by mal byť najlepší celkový balík. Uprednostňované možnosti môžu v kombinácii dosiahnuť kumulatívne vplyvy, ktoré presahujú rámec toho, čo by sa dalo dosiahnuť jednotlivými uprednostňovanými možnosťami.

V rámci cieľa 1 vypustenie príloh a namiesto toho spresnenie vymedzenia toho, čo predstavuje trestnú činnosť proti životnému prostrediu v článku 3, a doplnenie nových kategórií trestných činov proti životnému prostrediu do toho istého článku pravdepodobne zvýši účinnosť vyšetrovaní a stíhaní trestných činov proti životnému prostrediu, najmä pokiaľ ide o cezhraničnú spoluprácu. V budúcnosti by však bolo potrebné pravidelne aktualizovať smernicu prostredníctvom legislatívneho postupu, ak by sa do rozsahu pôsobnosti smernice doplnili nové oblasti trestných činov proti životnému prostrediu. Neexistuje jednoduchší spôsob, akým by sa to dalo dosiahnuť, keďže vymedzenie kategórií trestných činov proti životnému prostrediu je základným prvkom smernice a vyžaduje si rozhodnutie európskeho zákonodarcu.

Celkové náklady Komisie v roku 2025 by teda predstavovali 560 000 EUR a opakujúce sa ročné náklady spojené so smernicou by predstavovali 45 000 EUR. Toto hodnotenie nezahŕňa náklady na správu o účinnosti smernice, ktorá by sa uskutočnila po skončení súčasného VFR.

Táto smernica, ktorá je nástrojom trestného práva, sa bude musieť transponovať do vnútroštátneho práva, pričom sa budú musieť dodržiavať základné práva a zásady Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“), ako sú uznané v ZEÚ. Konkrétne by sa mala transponovať a uplatňovať s náležitým ohľadom na právo na ochranu osobných údajov (článok 8 charty), slobodu podnikania (článok 16), prezumpciu neviny a právo na obhajobu (článok 48), zásady zákonnosti a primeranosti trestných činov a trestov (článok 49) a právo nebyť stíhaný alebo potrestaný v trestnom konaní dvakrát za ten istý trestný čin (článok 50). Pri vykonávaní tejto smernice by členské štáty mali zaručiť, že sa dodržiavajú procesné práva podozrivých alebo obvinených osôb v trestnom konaní. Povinnosti vyplývajúce z tejto smernice sa uplatňujú bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov vyplývajúce z práva EÚ o procesných právach v trestnom konaní.

Návrh obsahuje aj nové ustanovenia, v ktorých sa od členských štátov vyžaduje, aby prijali osobitné opatrenia, ktoré zabezpečia účinné vykonávanie smernice v praxi (opatrenia v oblasti odbornej prípravy, opatrenia na zvyšovanie informovanosti, opatrenia na posilnenie cezhraničnej spolupráce, opatrenia na zabezpečenie potrebných zdrojov atď.). Hoci sa zdá, že ide o nové povinnosti, ktoré členským štátom spôsobujú náklady, predmetné ustanovenia v skutočnosti iba výslovne stanovujú to, čo je povinnosťou členských štátov v každom prípade. Členské štáty sú povinné nielen transponovať smernicu do vnútroštátneho práva, ale musia takisto prijať potrebné praktické vykonávacie opatrenia. Z hodnotenia vyplynulo, že praktické vykonávanie je vo všetkých členských štátoch a v celom reťazci presadzovania práva nedostatočné. Povinnosti uvedené v smernici sú preto potrebné na zabezpečenie dodržiavania predpisov zo strany členských štátov. Vykonávacie opatrenia požadované v návrhu sú opatrenia, ktoré odborníci z praxe identifikovali ako najvhodnejšie, aby mohli presadzovať vnútroštátne ustanovenia, ktorými sa transponuje smernica. Za nevyhnutnosť na zlepšenie presadzovania práva, pokiaľ ide o trestné činy proti životnému prostrediu, sa považuje najmä odborná príprava.

Smernica, ktorá je nástrojom trestného práva, nespôsobuje žiadne dodatočné náklady pre občanov, podniky a MSP. To sa potvrdilo počas konzultácií so zainteresovanými stranami.

V súvislosti so smernicou nevznikajú podnikom v EÚ žiadne priame náklady; ich náklady na dodržiavanie predpisov vyplývajú zo správneho práva v oblasti životného prostredia. Účinnejšie presadzovanie práva v oblasti trestných činov proti životnému prostrediu by chránilo legálne fungujúce podniky pred nekalou súťažou vyplývajúcou z nezákonnej podnikateľskej činnosti. Okrem toho by sa obmedzilo poškodenie dobrého mena v prípade odvetvia (napr. nakladanie s odpadmi, chemická výroba), ktoré je ovplyvnené nezákonnou činnosťou, čím by sa podnikom, ktoré dodržiavajú predpisy, poskytli ďalšie výhody. Keďže trestné činy proti životnému prostrediu budú aj naďalej spojené s porušením správnych právnych predpisov, existuje obmedzené riziko, že podniky by mohli byť sankcionované za environmentálnu činnosť, ktorá je podľa správneho práva povolená, s výnimkou osobitných a riadne vymedzených situácií uvedených v smernici.

Tieto náklady by sa mali posudzovať vo svetle toho, akú stratu predstavujú trestné činy proti životnému prostrediu. Podľa odhadov UNEP a Interpolu uverejnených v júni 2016 sa ročná strata spôsobená trestnými činmi proti životnému prostrediu pohybuje od 91 miliárd USD do 258 miliárd USD.

Pokiaľ ide o cieľ 6, členské štáty by opäť mali niekoľko druhov nákladov: na odbornú prípravu, zvyšovanie povedomia verejnosti, vymedzenie a vykonávanie národných stratégií a zvyšovanie počtu zamestnancov. Keďže odborná príprava je jedným z hlavných podporných opatrení smernice, odhaduje sa, že v prípade všetkých členských štátov bude odborná príprava stáť 7 800 000 EUR. Náklady súvisiace s národnými stratégiami by sa mali rozdeliť na jednorazové a opakujúce sa náklady. Vymedzenie a prvotné vykonávanie národných stratégií bude stáť 864 000 EUR v prípade všetkých členských štátov. Po dokončení tejto prvej časti budú mať členské štáty opakujúce sa náklady, ktoré sa odhadujú na 325 000 EUR v prípade všetkých členských štátov. Zvýšenie počtu zamestnancov v súvislosti s touto smernicou sa odhaduje na 4 milióny EUR v prípade všetkých členských štátov. Všetky náklady na cieľ 6 teda dosahujú približne 13 miliónov EUR v prípade všetkých členských štátov.

Pokiaľ ide o cieľ 5, v prípade členských štátov možno identifikovať viacero druhov nákladov. Dva z nich predstavujú jednorazové náklady: na zriadenie vnútroštátneho koordinačného postupu, čo by stálo 146 200 EUR v prípade všetkých členských štátov, a na vymedzenie minimálnych noriem, čo by stálo 280 000 EUR. Dva druhy nákladov súvisiace s cieľom 5 nie sú jednorazové, ale opakujúce sa. Po prvé, členské štáty budú musieť tieto normy dodržiavať, čo by v prípade všetkých členských štátov malo stáť 35 000 EUR. Koordinácia, zber a podávanie správ budú stáť 220 000 EUR v prípade všetkých členských štátov. To znamená, že celková suma nákladov v prípade členských štátov na cieľ 5 je približne 683 000 EUR.

Tento článok obsahuje povinnosti zabezpečiť zodpovednosť právnických osôb za trestné činy uvedené v článkoch 3 a 4, ak boli takéto trestné činy spáchané v ich prospech. V tomto článku sa takisto stanovuje, že členské štáty by mali zabezpečiť, aby právnické osoby mohli byť uznané za zodpovedné za nedostatočný dohľad a kontrolu, ktoré umožnili spáchanie trestného činu uvedeného v článkoch 3 a 4 v prospech právnickej osoby. Okrem toho zodpovednosť právnickej osoby by nemala vylučovať trestné konanie proti fyzickým osobám.

(9)Ochrana životného prostredia by sa mala realizovať v širokom zábere, ako sa uvádza v článku 3 ods. 3 ZEÚ a článku 191 ZFEÚ, so zahrnutím všetkých prírodných zdrojov (ovzdušie, voda, pôda, voľne žijúce živočíchy a rastliny vrátane biotopov), ako aj služieb poskytovaných prírodnými zdrojmi.

(8)Konanie by sa malo považovať za protiprávne aj vtedy, keď bolo vykonané na základe autorizácie príslušného orgánu v členskom štáte v prípade, že takáto autorizácia bola získaná podvodom alebo na základe korupcie, vydierania alebo donútenia. Okrem toho by prevádzkovatelia mali podniknúť potrebné kroky na dosiahnutie súladu s legislatívnymi, regulačnými a správnymi ustanoveniami týkajúcimi sa ochrany životného prostredia, ktoré sa uplatňujú pri vykonávaní príslušnej činnosti, a to aj dodržiavaním svojich povinností stanovených v uplatniteľných právnych predpisoch EÚ a vo vnútroštátnych právnych predpisoch, v rámci postupov, ktorými sa riadia zmeny alebo aktualizácie existujúcich autorizácií.

(7)Aby bolo konanie trestným činom proti životnému prostrediu podľa tejto smernice, malo by byť protiprávne podľa práva Únie na ochranu životného prostredia alebo vnútroštátnych právnych predpisov, správnych predpisov alebo rozhodnutí, ktorými sa uplatňuje právo Únie. Malo by sa vymedziť konanie, ktoré predstavuje každú kategóriu trestných činov, a v prípade potreby by sa mala stanoviť hranica, ktorá by sa musela dosiahnuť, aby sa konanie mohlo kriminalizovať. Takéto konanie by sa malo považovať za trestný čin, ak bolo spáchané úmyselne, a v určitých prípadoch aj vtedy, keď bolo spáchané z hrubej nedbanlivosti. Nezákonné konanie, ktoré spôsobí smrť alebo závažnú ujmu na zdraví, podstatnú škodu alebo značné riziko podstatnej škody na životnom prostredí alebo ktoré sa inak považuje za osobitne škodlivé pre životné prostredie, predstavuje trestný čin, ak je spáchané z hrubej nedbanlivosti. Členské štáty majú naďalej možnosť prijať alebo zachovať v tejto oblasti prísnejšie trestnoprávne pravidlá.

(6)Členské štáty by mali vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch stanoviť trestnoprávne sankcie za závažné porušenie ustanovení práva Únie týkajúcich sa ochrany životného prostredia. V rámci spoločnej rybárskej politiky sa v práve Únie stanovuje komplexný súbor pravidiel kontroly a presadzovania v zmysle nariadenia (ES) č. 1224/2009 a nariadenia (ES) č. 1005/2008 v prípade závažných porušení predpisov vrátane tých, ktoré poškodzujú morské prostredie. V rámci uvedeného systému majú členské štáty na výber medzi správnym a/alebo trestným systémom ukladania sankcií. V súlade s oznámením Komisie o Európskej zelenej dohode a o stratégii EÚ v oblasti biodiverzity do roku 2030 by sa určité úmyselné protiprávne konanie, na ktoré sa vzťahuje nariadenie (ES) č. 1224/2009 a nariadenie (ES) č. 1005/2008, malo považovať za trestné činy.

(4)Malo by sa zlepšiť účinné vyšetrovanie, trestné stíhanie a vydávanie rozhodnutí v súvislosti s trestnými činmi proti životnému prostrediu. Zoznam trestných činov proti životnému prostrediu, ktoré boli stanovené v smernici 2008/99/ES, by sa mal zrevidovať a mali by sa doplniť ďalšie kategórie trestných činov na základe najvážnejších porušení právnych predpisov Únie v oblasti životného prostredia. Mali by sa sprísniť ustanovenia o sankciách s cieľom posilniť ich odrádzajúci účinok, ako aj reťazec presadzovania práva zodpovedný za odhaľovanie, vyšetrovanie, trestné stíhanie a vydávanie rozhodnutí v súvislosti s trestnými činmi proti životnému prostrediu.

(3)Existujúce systémy sankcií podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/99/ES a odvetvového práva v oblasti životného prostredia neboli vo všetkých oblastiach environmentálnej politiky dostatočné na dosiahnutie súladu s právom Únie v oblasti ochrany životného prostredia. Takýto súlad by sa mal posilniť dostupnosťou trestných sankcií, ktoré sú prejavom spoločenského nesúhlasu kvalitatívne odlišnej povahy v porovnaní so správnymi sankciami.

(10)Zrýchlenie zmeny klímy, strata biodiverzity a degradácia životného prostredia spolu s hmatateľnými príkladmi ich ničivých účinkov viedli k uznaniu zelenej transformácie za určujúci cieľ súčasnosti a záležitosť medzigeneračnej spravodlivosti. Preto sa by sa v prípade vývoja právnych predpisov Únie, na ktoré sa táto smernica vzťahuje, mala táto smernica vzťahovať aj na všetky aktualizované alebo zmenené právne predpisy Únie, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti trestných činov vymedzených touto smernicou, ak zostávajú povinnosti vyplývajúce z práva Únie vo svojej podstate nezmenené. Ak sa však novými právnymi nástrojmi zakazuje nové konanie poškodzujúce životné prostredie, táto smernica by sa mala zmeniť tak, aby sa do kategórií trestných činov doplnili aj nové vážne porušenia práva Únie v oblasti životného prostredia.

(11)Kvalitatívne a kvantitatívne hranice použité na vymedzenie trestných činov proti životnému prostrediu by sa mali objasniť poskytnutím neúplného zoznamu okolností, ktoré by orgány, ktoré vyšetrujú, trestne stíhajú a vydávajú rozhodnutia v súvislosti s trestnými činmi, mali zohľadniť pri posudzovaní takýchto hraníc. Malo by sa tým podporiť súdržné uplatňovanie smernice a účinnejší boj proti trestným činom proti životnému prostrediu, ako aj zabezpečiť právna istota. Takéto hranice alebo ich uplatňovanie by však nemali nadmerne sťažovať vyšetrovanie, trestné stíhanie ani vydávanie rozhodnutí v súvislosti s trestnými činmi.

(12)V trestnom a súdnom konaní by sa malo náležite zohľadniť zapojenie organizovaných zločineckých skupín, ktoré vykonávajú činnosť spôsobom, ktorý má negatívny vplyv na životné prostredie. Trestné konania by sa mali zaoberať korupciou, praním špinavých peňazí, počítačovou kriminalitou a podvodmi v oblasti dokladov a (v súvislosti s podnikateľskou činnosťou) zámerom páchateľa maximalizovať zisky alebo ušetriť výdavky, ak k nim dôjde v súvislosti s trestnými činmi proti životnému prostrediu. Tieto formy trestnej činnosti sú často prepojené so závažnými formami trestných činov proti životnému prostrediu, a preto by sa nemali riešiť samostatne. V tejto súvislosti je mimoriadne znepokojujúce, že páchanie niektorých trestných činov proti životnému prostrediu je tolerované alebo aktívne podporované príslušnými správnymi orgánmi alebo úradníkmi vykonávajúcimi svoje verejné úlohy. V niektorých prípadoch to môže mať dokonca formu korupcie. Príkladom takéhoto správania je tolerovanie porušení právnych predpisov na ochranu životného prostredia alebo mlčanie o nich v nadväznosti na inšpekcie; zámerné vynechanie inšpekcií alebo kontrol, napríklad pokiaľ ide o to, či držiteľ povolenia dodržiava podmienky povolenia; uznesenia alebo hlasovanie v prospech udelenia nezákonných licencií alebo vydávanie sfalšovaných či nepravdivých správ s priaznivým stanoviskom.

(13)Trestné by malo byť aj podnecovanie na trestné činy páchané úmyselne, ako aj napomáhanie pri nich a navádzanie na ne. Pokus o spáchanie trestného činu, ktorý spôsobí smrť alebo závažnú ujmu na zdraví, podstatnú škodu na životnom prostredí alebo môže spôsobiť podstatnú škodu na životnom prostredí alebo ktorý sa inak považuje za osobitne škodlivý, by mal takisto predstavovať trestný čin, ak bol spáchaný úmyselne.

(14)Sankcie za trestné činy by mali byť účinné, odrádzajúce a primerané. Na tento účel by sa v prípade fyzických osôb mali stanoviť minimálne úrovne hornej hranice trestnej sadzby odňatia slobody. Doplnkové sankcie sa často považujú za účinnejšie ako finančné sankcie, najmä v prípade právnických osôb. V trestnom konaní by preto mali byť k dispozícii ďalšie sankcie či opatrenia. Mali by zahŕňať povinnosť uviesť životné prostredie do pôvodného stavu, vylúčenie z prístupu k verejnému financovaniu vrátane postupov verejného obstarávania, grantov a koncesií a odobratie povolení a autorizácií. Tým nie je dotknutá diskrečná právomoc sudcov alebo súdov v trestnom konaní uložiť v jednotlivých prípadoch primerané sankcie.

(15)Ak sa to stanovuje vo vnútroštátnom práve, voči právnickým osobám by sa mala vyvodiť aj trestná zodpovednosť za trestné činy proti životnému prostrediu podľa tejto smernice. Členské štáty, ktorých vnútroštátne právo nestanovuje trestnú zodpovednosť právnických osôb, by mali zabezpečiť, aby ich správne systémy ukladania sankcií zabezpečovali účinné, odrádzajúce a primerané druhy a úrovne sankcií, stanovených v tejto smernici v záujme dosiahnutia jej cieľov. Mala by sa zohľadniť finančná situácia právnických osôb, aby sa zabezpečil odrádzajúci účinok uloženej sankcie.

(16)Ďalšia aproximácia a účinnosť úrovní sankcií ukladaných v praxi by sa mali podporiť spoločnými priťažujúcimi okolnosťami, ktoré odrážajú závažnosť spáchaného trestného činu. Ak došlo k smrti alebo závažnej ujme osoby a ak tieto prvky zatiaľ netvoria skutkovú podstatu trestného činu, mohli by sa považovať za priťažujúce okolnosti. Rovnako, ak trestný čin proti životnému prostrediu spôsobí podstatnú a nezvratnú alebo dlhotrvajúcu škodu na celom ekosystéme, malo by ísť o priťažujúcu okolnosť z dôvodu závažnosti, a to aj v prípadoch porovnateľných s ekocídou. Keďže nezákonné zisky, ktoré možno vytvoriť prostredníctvom trestných činov proti životnému prostrediu, resp. výdavky, ktorým sa prostredníctvom týchto činov možno vyhnúť, sú významnou motiváciou zločincov, mali by sa zohľadniť pri určovaní vhodnej úrovne sankcií v jednotlivých prípadoch.

(17)Ak sú trestné činy pretrvávajúcej povahy, mali by sa čo najskôr zastaviť. Ak páchatelia dosiahli finančné zisky, takéto zisky by sa mali skonfiškovať.

(18)Táto smernica by sa mala uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté všeobecné pravidlá a zásady vnútroštátneho trestného práva týkajúce sa vynášania rozsudkov či uplatňovania a výkonu trestu v súlade s osobitnými okolnosťami v každom jednotlivom prípade.

(19)Členské štáty by mali stanoviť pravidlá týkajúce sa premlčacích lehôt potrebné na to, aby mohli účinne bojovať proti trestným činom proti životnému prostrediu, a to bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne pravidlá, v ktorých sa nestanovujú premlčacie lehoty na vyšetrovanie, trestné stíhanie a presadzovanie práva.

(20)Povinnosti v tejto smernici týkajúce sa stanovenia trestných sankcií by nemali oslobodzovať členské štáty od povinnosti stanoviť vo vnútroštátnom práve správne sankcie a iné opatrenia za porušenia stanovené v právnych predpisoch Únie v oblasti životného prostredia.

(21)Členské štáty by mali jasne vymedziť rozsah presadzovania správneho a trestného práva, pokiaľ ide o trestné činy proti životnému prostrediu podľa ich vnútroštátneho práva. Pri uplatňovaní vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa transponuje táto smernica, by členské štáty mali zabezpečiť, aby sa pri ukladaní trestných sankcií a správnych sankcií dodržiavali zásady Charty základných práv Európskej únie vrátane zásady ne bis in idem.

(22)Okrem toho by súdne a správne orgány v členských štátoch mali mať k dispozícii celý rad trestných sankcií a ďalších opatrení na riešenie rôznych druhov kriminálneho správania individualizovaným a účinným spôsobom.

(23)Najmä vzhľadom na mobilitu páchateľov nezákonného konania, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, spolu s cezhraničnou povahou trestných činov a možnosťou cezhraničného vyšetrovania by členské štáty mali stanoviť súdnu právomoc s cieľom účinne bojovať proti takémuto konaniu.

(24)Trestné činy proti životnému prostrediu poškodzujú prírodu a spoločnosť. Nahlasovaním porušení právnych predpisov Únie v oblasti životného prostredia ľudia vykonávajú službu vo verejnom záujme a zohrávajú kľúčovú úlohu pri odhaľovaní a prevencii takýchto porušení, a tým aj pri ochrane blahobytu spoločnosti. Jednotlivci, ktorí sú v kontakte s organizáciou v kontexte ich pracovnej činnosti, často vedia o hrozbách alebo škode v súvislosti s verejným záujmom a so životným prostredím ako prví. Osoby, ktoré nahlasujú nezrovnalosti, sú známe ako oznamovatelia. Možných oznamovateľov od nahlasovania obáv alebo podozrení často odrádza strach z odvetných opatrení. Takéto osoby by mali mať možnosť využiť vyváženú a účinnú ochranu oznamovateľov stanovenú v smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1937.

(25)Cenné informácie o možných trestných činoch proti životnému prostrediu môžu mať aj iné osoby. Môže ísť o členov dotknutej komunity alebo vo všeobecnosti o členov spoločnosti, ktorí sa aktívne podieľajú na ochrane životného prostredia. Takéto osoby, ktoré nahlasujú trestné činy proti životnému prostrediu, ako aj osoby, ktoré spolupracujú pri presadzovaní práva v súvislosti s takýmito trestnými činmi, by mali dostať potrebnú podporu a pomoc v kontexte trestného konania, aby neboli znevýhodnení z dôvodu ich spolupráce, ale aby im bola poskytnutá podpora a pomoc. Tieto osoby by mali byť chránené aj pred obťažovaním alebo nenáležitým stíhaním za nahlasovanie takýchto trestných činov alebo ich spoluprácu v trestnom konaní.

(26)Keďže sa príroda nemôže v trestnom konaní zastupovať ako obeť, na účely účinného presadzovania práva by členovia dotknutej verejnosti, ako sa vymedzuje v tejto smernici s ohľadom na článok 2 ods. 5 a článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, mali mať možnosť konať v mene životného prostredia ako verejného statku, a to v rámci rozsahu pôsobnosti právneho rámca členských štátov a v súlade s príslušnými procesnými pravidlami.

(27)Nedostatok zdrojov a právomocí v oblasti presadzovania práva v prípade vnútroštátnych orgánov, ktoré odhaľujú, vyšetrujú, trestne stíhajú alebo vydávajú rozhodnutia v súvislosti s trestnými činmi proti životnému prostrediu, vytvára prekážky pre účinné predchádzanie trestným činom proti životnému prostrediu a ich trestanie. Predovšetkým nedostatok zdrojov môže úplne brániť orgánom v prijímaní akýchkoľvek opatrení alebo obmedzovať ich opatrenia na presadzovanie práva, čo páchateľom umožňuje vyhnúť sa vyvodeniu zodpovednosti alebo dostať trest, ktorý nezodpovedá závažnosti trestného činu. Preto by sa mali stanoviť minimálne kritériá týkajúce sa zdrojov a právomocí v oblasti presadzovania práva.

(28)Účinné fungovanie reťazca presadzovania práva sa opiera o celý rad odborných zručností. Keďže zložitosť výziev, ktoré predstavujú trestné činy proti životnému prostrediu, a technická povaha takejto trestnej činnosti si vyžadujú multidisciplinárny prístup, je potrebná vysoká úroveň právnych znalostí, technických odborných znalostí, ako aj vysoká úroveň odbornej prípravy a špecializácie v rámci všetkých príslušných orgánov. Členské štáty by mali poskytovať odbornú prípravu zodpovedajúcu funkcii tých, ktorí odhaľujú, vyšetrujú, trestne stíhajú alebo vydávajú rozhodnutia v súvislosti s trestnými činmi proti životnému prostrediu. S cieľom maximalizovať odbornosť a účinnosť reťazca presadzovania práva by členské štáty mali zvážiť aj pridelenie špecializovaných vyšetrovacích jednotiek, prokurátorov a trestných sudcov v záujme riešenia trestných vecí v oblasti životného prostredia. Všeobecné trestné súdy by mohli ustanoviť špecializované senáty sudcov. Všetky príslušné orgány presadzovania práva by mali mať k dispozícii technické odborné znalosti.

(29)S cieľom zabezpečiť úspešné presadzovanie práva by členské štáty mali sprístupniť účinné nástroje vyšetrovania v prípade trestných činov proti životnému prostrediu, ako sú tie, ktoré existujú v ich vnútroštátnom práve na boj proti organizovanej trestnej činnosti alebo iným závažným zločinom. Tieto nástroje by mali okrem iného zahŕňať odpočúvanie komunikácie, tajné sledovanie vrátane elektronického sledovania, kontrolované dodávky, monitorovanie bankových účtov a iné nástroje finančného vyšetrovania. Tieto nástroje by sa mali uplatňovať v súlade so zásadou proporcionality a pri plnom rešpektovaní Charty základných práv Európskej únie. V súlade s vnútroštátnym právom by malo byť používanie týchto nástrojov vyšetrovania odôvodnené povahou a závažnosťou vyšetrovaných trestných činov. Musí byť dodržané právo na ochranu osobných údajov.