MSP C (postupca) chce získať úver od banky A (postupník) na vybudovanie väčšieho skladu, pričom ako kolaterál (alebo zábezpeku) použije pohľadávky, ktoré má voči svojim zákazníkom.. Ak sa MSP C dostane do úpadku a nemôže úver splatiť, banka A (príjemca kolaterálu) bude schopná vymáhať svoj dlh uplatnením pohľadávok, ktoré mal MSP C voči svojim zákazníkom.

MSP C potrebuje okamžitú hotovosť, aby mohol zaplatiť svojim dodávateľom. Faktúry vystavené pre jeho zákazníkov sú splatné až o tri mesiace. MSP C (postupca) sa rozhodne postúpiť (predať) svoju faktúru faktorovi (postupníkovi), banke B, za zníženú cenu, aby od B získal okamžitú hotovosť. V zníženej cene, za ktorú MSP C predáva svoje faktúry banke B, sú zohľadnené poplatky a provízia pre B.

Pomocou jednotných pravidiel stanovených v tomto návrhu sa určí, podľa ktorého vnútroštátneho práva by sa malo určovať vlastníctvo pohľadávky potom, ako bola postúpená na cezhraničnom základe, vďaka čomu by sa malo odstrániť právne riziko a možné systémové dôsledky. Zavedením právnej istoty sa bude podporovať cezhraničné investovanie, prístup k lacnejším úverom a integrácia trhov.

S cieľom zvýšiť počet cezhraničných transakcií s pohľadávkami a cennými papiermi je veľmi dôležitá zrozumiteľnosť a predvídateľnosť, pokiaľ ide o určenie krajiny, ktorej právny poriadok sa uplatní na určenie vlastníka pohľadávky alebo cenného papiera po cezhraničnej transakcii. Právna neistota v tom, podľa ktorého vnútroštátneho práva sa určuje, kto vlastní aktívum po cezhraničnej transakcii, znamená, že cezhraničnou transakciou sa môže alebo nemusí priznať očakávané vlastnícke právo. a to v závislosti od členského štátu, ktorého súdy alebo orgány posudzujú spor vo veci vlastníctva pohľadávky alebo cenného papiera. V prípade platobnej neschopnosti, keď sa predmetom súdneho preskúmania stávajú otázky vlastníctva a vykonateľnosti práv vyplývajúcich z cezhraničných transakcií, môžu právne riziká vyplývajúce z právnej neistoty vyústiť do neočakávaných strát.

Prioritou Komisie je ďalej posilňovať hospodárstvo Európy a stimulovať investície do vytvárania pracovných miest a udržiavania rastu. Na dosiahnutie tohto cieľa sú potrebné silnejšie, hlbšie a integrovanejšie kapitálové trhy. Účinné a bezpečné poobchodné infraštruktúry sú kľúčovými prvkami týchto dobre fungujúcich kapitálových trhov. Na základe akčného plánu o únii kapitálových trhov z roku 2015 sa v máji 2017 v hodnotení Komisie v polovici trvania stanovili zvyšné opatrenia, ktoré sa podniknú na položenie základných pilierov únie kapitálových trhov do roku 2019 s cieľom odstrániť prekážky cezhraničného investovania a znížiť náklady na financovanie. Dokončenie únie kapitálových trhov je naliehavou prioritou.

V spoločných kolíznych normách stanovených v návrhu nariadenia sa stanovuje, že v zásade sa účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany budú spravovať právom krajiny, v ktorej má postupca svoj obvyklý pobyt. V návrhu nariadenia sa však takisto stanovujú výnimky, na základe ktorých podliehajú určité postúpenia právnemu poriadku postúpenej pohľadávky, ak by všeobecné pravidlo nebolo vhodné, ako aj možnosť voľby rozhodného práva pri sekuritizácii, a to v záujme rozšírenia sekuritizačného trhu.

Zabezpečenie nadobudnutia vlastníckeho práva k postúpenej pohľadávke je dôležité pre postupníka (napríklad faktora, príjemcu kolaterálu alebo originátora), keďže tretie strany by si mohli nárokovať vlastnícke právo k tej istej pohľadávke. Týmto by vznikol konflikt v otázke prednosti, t. j. situácia, v ktorej by bolo potrebné určiť, ktoré z týchto dvoch práv, právo postupníka alebo právo konkurenta uplatňujúceho si nárok, by malo mať prednosť. Konflikt v otázke prednosti medzi postupníkom pohľadávky/pohľadávok a treťou stranu môže vzniknúť v zásade v dvoch situáciách:

Na účel zjednodušenia cezhraničného investovania sa v akčnom pláne o únii kapitálových trhov stanovuje cielené opatrenie týkajúce sa pravidiel vlastníctva cenných papierov a účinkov postúpenia pohľadávok na tretie strany. V akčnom pláne sa ďalej spresňuje, že Komisia by mala navrhnúť legislatívnu iniciatívu, vďaka ktorej by bolo možné s právnou istotou určiť, ktoré vnútroštátne právo by sa malo uplatňovať na vlastníctvo cenných papierov a účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany.

Tento návrh je v súlade s požiadavkou stanovenou v článku 27 ods. 2 nariadenia Rím I, podľa ktorej by Komisia mala uverejniť správu a v prípade potreby návrh o otázke efektívnosti postúpenia pohľadávky voči tretím stranám, ako aj o prednosti postupníka pred právom inej osoby. V návrhu sa harmonizujú kolízne normy, pokiaľ ide o tieto otázky, ako aj rozsah pôsobnosti rozhodného práva, t. j. záležitosti, ktoré by sa mali spravovať vnútroštátnym právom, ktoré je určené ako rozhodné v návrhu.

Otázka, ktorým právnym poriadkom by sa mali spravovať účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany, bola prvý raz zvažovaná, keď sa Rímsky dohovor z roku 1980 menil na nariadenie Rím I, a potom počas legislatívnych rokovaní vedúcich k prijatiu nariadenia Rím I. V návrhu Komisie týkajúcom sa nariadenia Rím I bol zvolený právny poriadok obvyklého pobytu postupcu ako právny poriadok, ktorý by sa mal uplatňovať na účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany. Nakoniec nebola do nariadenia zaradená žiadna kolízna norma týkajúca sa účinkov postúpenia na tretie strany, a to z dôvodu zložitosti problematiky a nedostatku času, ktorý by bol potrebný na jej podrobné spracovanie..

So zreteľom na právny poriadok, ktorý by mal byť zvolený v legislatívnej iniciatíve Únie, boli zainteresované strany požiadané, aby uviedli svoje preferencie v troch samostatných otázkach. Spomedzi zainteresovaných strán, ktoré odpovedali na každú z troch samostatných otázok, 57 % zainteresovaných strán uprednostnilo právny poriadok obvyklého pobytu postupcu, 43 % uprednostnilo právny poriadok postúpenej pohľadávky a 30 % uprednostnilo právny poriadok zmluvy o postúpení. Niektorí respondenti založili svoje odpovede na kolíznych normách uplatňujúcich sa v ich členskom štáte, iní založili svoje odpovede na právnom poriadku, ktorý uplatňujú v ich súčasnej praxi.

Všeobecne, keď bola zainteresovaným stranám položená otázka, či za uplynulých päť rokov mali ťažkosti so zabezpečením účinnosti cezhraničného postúpenia pohľadávok voči tretím stranám okrem dlžníka, viac ako dve tretiny zainteresovaných strán, ktoré odpovedali, uviedlo, že mali ťažkosti. Spomedzi zainteresovaných strán, ktoré odpovedali na otázku, či by opatrenie Únie prinieslo pridanú hodnotu v riešení zaznamenaných ťažkostí, 59 % odpovedalo kladne a 22 % odpovedalo záporne.

Komisia aktívne komunikovala so zainteresovanými stranami a vykonala komplexné konzultácie počas celého procesu posúdenia vplyvu. V konzultačnej stratégii sa stanovilo niekoľko opatrení, ktoré mala Komisia zorganizovať, najmä online verejné konzultácie, dve stretnutia s expertmi členských štátov, jedno s expertmi na kolízne normy a druhé s expertmi na finančné trhy a expertnú skupinu na vysokej úrovni zloženú z akademikov, právnikov a členov odvetvia s odbornými znalosťami z oblasti kolíznych noriem, ako aj finančných trhov. Konzultačná stratégia obsahovala aj štúdiu zadanú Komisiou a vykonanú Britským inštitútom pre medzinárodné a komparatívne právo (British Institute of International and Comparative Law, BIICL) o otázke účinnosti postúpení pohľadávok voči tretím stranám a konflikte v otázke prednosti medzi konkurentmi uplatňujúcicmi si nárok. Na úvodné posúdenie vplyvu, uverejnené 28. februára 2017, nebola doručená žiadna spätná väzba od zainteresovaných strán.

V záujme zabezpečenia právnej istoty by EÚ mohla navrhnúť i) harmonizáciu hmotnoprávnych pravidiel všetkých členských štátov, ktorými sa spravujú účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany alebo ii) harmonizovať kolízne normy vzťahujúce sa na účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany. Cieľom navrhovaného riešenia je zabezpečiť právnu istotu harmonizáciou kolíznych noriem. Toto je primeranejšie riešenie v súlade so zásadou proporcionality, pretože nezasahuje do vnútroštátneho hmotného práva a vzťahuje sa len na postúpenia pohľadávok s cezhraničným prvkom.

Súčasná právna neistota a právne riziko z nej vyplývajúce sú zapríčinené odlišnými hmotnoprávnymi pravidlami členských štátov, ktorými sa spravujú účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany. Členské štáty by individuálne nevedeli uspokojivo odstrániť právne riziko a prekážky v cezhraničných postúpeniach pohľadávok, keďže by bolo potrebné, aby vnútroštátne pravidlá a postupy boli rovnaké alebo aspoň zlučiteľné, aby fungovali v cezhraničnej situácii. Je potrebné opatrenie na úrovni Únie, aby sa v celej Únii zabezpečilo, že bude rovné právo určené ako rozhodné právo pre účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany bez ohľadu na členský štát, ktorého súdy alebo orgány posudzujú spor o vlastníctvo k postúpenej pohľadávke.

– v prípade hromadných postúpení pohľadávok je to jediné právo, ktoré zodpovedá potrebám faktorov a menších prevádzkovateľov sekuritizácie, ktorí nie sú vždy vybavení na to, aby mohli overiť vlastnícke požiadavky podľa právnych poriadkov rôznych krajín, ktorými sa spravujú rôzne pohľadávky postúpené v balíku,

V tejto zmiešanej možnosti sa spája uplatňovanie právneho poriadku postúpenej pohľadávky ako všeobecného pravidla a výnimočné uplatňovanie právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu na postúpenie viacerých a budúcich pohľadávok. V tejto možnosti by účinky postúpenia obchodných pohľadávok na tretie strany nefinančnou spoločnosťou (napríklad MSP) v kontexte faktoringu zostali podriadené len právnemu poriadku obvyklého pobytu postupcu. Účinky postúpenia viacerých pohľadávok na tretie strany finančnou spoločnosťou (napríklad bankou) v kontexte sekuritizácie by takisto podliehali právnemu poriadku obvyklého pobytu postupcu.

Na podporu obvyklého pobytu postupcu zainteresované strany uviedli, že tento právny poriadok sa dá jednoducho určiť, poskytol by väčšiu právnu istotu a rešpektoval by viac než akékoľvek iné riešenie hospodársku logiku dôležitých obchodných postupov. Zainteresované strany, ktoré podporili právny poriadok postúpenej pohľadávky, tvrdili, že týmto právnym poriadkom by sa rešpektovala zásada nezávislosti strán a potenciálne by sa znížili transakčné náklady.

Harmonizáciou kolíznych noriem o vecnoprávnych účinkoch postúpenia pohľadávok by tento návrh odradil od taktizovania pri výbere súdu (forum shopping), pretože súd alebo orgán ktoréhokoľvek členského štátu, ktorý by riešil spor, by založil svoj rozsudok na rovnakom vnútroštátnom hmotnom práve. Toto by uľahčilo právo na účinný prostriedok nápravy stanovený v článku 47 charty.

Cieľmi tejto iniciatívy sa plne podporuje právo na vlastníctvo zakotvené v článku 17 Charty základých práv Európskej únie. Objasnením toho, ktorým právnym poriadkom sa spravujú vecnoprávne účinky postúpenia pohľadávok, by tento návrh prispel k zachovaniu práva na vlastníctvo, pretože by sa znížilo riziko možného zabránenia vlastníctva investorov alebo príjemcov kolaterálov so zreteľom na pohľadávky.

V článku sa vymedzuje „obvyklý pobyt“ v súlade s vymedzením uvedeným v článku 19 ods. 1 nariadenia Rím I, t. j. ako miesto ústredia v prípade spoločností a hlavné miesto podnikania v prípade fyzickej osoby konajúcej v rámci svojej podnikateľskej činnosti. Navrhované nariadenie neobsahuje vymedzenie obvyklého pobytu rovnocenné s vymedzením uvedeným v článku 19 ods. 2 nariadenia Rím I, to znamená ako miesto, kde sa nachádza pobočka, z dôvodu neistoty, ktorá by sa týmto pravidlom vytvorila, ak by tá istá pohľadávka bola postúpená ústredím postupcu a aj riadením pobočky nachádzajúcej sa v inej krajine.

Pojem „obvyklý pobyt“ sa bude všeobecne zhodovať s centrom hlavných záujmov, ktorý sa používa v nariadení o insolvenčnom konaní.

V článku je vymedzená „úverová inštitúcia“ v súlade s právnymi predpismi Únie, ktorými sa spravujú úverové inštitúcie, „hotovosť“ v súlade so smernicou o finančných zárukách a „finančný nástroj“ v súlade s MiFID II.

Článok 3: Všeobecná pôsobnosť

Týmto článkom sa stanovuje všeobecný charakter navrhovaného nariadenia uvedením, že vnútroštátne právo určené ako rozhodné navrhovaným nariadením môže byť právo členského štátu alebo právo tretej krajiny.

Článok 4: Rozhodné právo

Týmto článkom sa stanovujú jednotné kolízne normy, pokiaľ ide o účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany. V článku sa v odseku 1 stanovuje všeobecné pravidlo na základe právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu, dve výnimky v odseku 2 na základe právneho poriadku postúpenej pohľadávky a v odseku 3 možnosť, aby si postupca a postupník v sekuritizácii zvolili právny poriadok postúpenej pohľadávky ako rozhodné právo, pokiaľ ide o účinky postúpenia na tretie strany. Pravidlo uplatňujúce sa na konflikt v otázke prednosti medzi postupníkmi vyplývajúci z uplatňovania právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu a právneho poriadku postúpenej pohľadávky na účinky dvoch postúpení tej istej pohľadávky na tretie strany je stanovené v odseku 4.

Podľa všeobecného pravidla je právny poriadok, ktorým sa spravujú účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany, právny poriadok krajiny, v ktorej má postupca svoj obvyklý pobyt v relevantnom čase.

Článok sa takisto týka, v odseku 1 druhom pododseku, takzvaných conflit mobile, t. j. zriedkavého výskytu toho, že postupca zmení obvyklý pobyt medzi dvomi postúpeniami tej istej pohľadávky, keďže v takých prípadoch by konkurenčné postúpenia mohli podliehať odlišným vnútroštátnym právnym poriadkom. Pravidlom o conflit mobile sa stanovuje, že rozhodným právom bude právny poriadok obvyklého pobytu postupcu v čase, v ktorom sa jedno z dvoch postúpení ako prvé stalo účinným voči tretím stranám, inými slovami, v čase, v ktorom jeden z postupníkov ako prvý splní požiadavky na to, aby sa postúpenie stalo účinným voči tretím stranám.

Keď, tak ako v prípade syndikovaného úveru (úver poskytnutý skupinou veriteľov – označovaných ako syndikát – jednému dlžníkovi na veľké projekty), každý veriteľ v rámci skupiny veriteľov vlastní podiel tej istej pohľadávky, účinky postúpenia vykonaného veriteľom so zreteľom na jeho vlastný podiel na pohľadávke na tretie strany sa budú spravovať právnym poriadkom obvyklého pobytu postupcu.

V tomto článku sa v odseku 2 stanovuje, že účinky určitých postúpení na tretie strany sú, ako výnimka, podrobené právnemu poriadku postúpenej pohľadávky. Právny poriadok postúpenej pohľadávky je právny poriadok, ktorým sa riadi zmluva medzi pôvodným veriteľom/postupcom a dlžníkom, z ktorej pohľadávka vyplýva. Pomocou tejto výnimky sa v navrhovanom nariadení stanovuje kolízna norma, ktorá sa prispôsobuje potrebám účastníkov trhu zapojeným do týchto konkrétnych postúpení. Postúpenia, ktorých účinky na tretie strany podliehajú právnemu poriadku postúpenej pohľadávky, sú: i) postúpenie hotovosti pripísanej na účet úverovej inštitúcie a ii) postúpenie pohľadávok vyplývajúcich z finančných nástrojov.

K prvej výnimke: Ak majiteľ účtu (napríklad spotrebiteľ) umiestni hotovosť na účet v úverovej inštitúcii (napríklad banke), dochádza k prvej zmluve medzi majiteľom účtu (veriteľom) a úverovou inštitúciou (dlžníkom). Majiteľ účtu je veriteľ pohľadávky voči úverovej inštitúcii, dlžníkovi, za platbu hotovosti pripísanú na účet v úverovej inštitúcii. Majiteľ účtu môže chcieť postúpiť hotovosť pripísanú na svoj účet v úverovej inštitúcii inej úverovej inštitúcii ako zábezpeku na získanie úveru. V takých prípadoch právny poriadok, ktorým sa spravuje to, kto má vlastnícke právo k pohľadávke po postúpení hotovosti ako kolaterálu, nebude právny poriadok obvyklého pobytu majiteľa účtu (postupcu), ale právny poriadok, ktorým sa spravuje postúpená pohľadávka, to znamená, právny poriadok, ktorým sa spravuje zmluva medzi majiteľom účtu a prvou úverovou inštitúciou, z ktorej pohľadávka vyplýva. V prípade tretích strán, ako sú veritelia postupcu a konkurenční postupníci, je zabezpečená väčšia predvídateľnosť, ak rozhodným právom pre účinky postúpenia hotovosti pripísanej na účet úverovej inštitúcie na tretie strany je právo vzťahujúce sa na hotovostnú pohľadávku. Je to tak preto, že sa všeobecne predpokladá, že nárok, ktorý má majiteľ účtu k hotovosti pripísanej na účet v úverovej inštitúcii, sa spravuje právom krajiny, v ktorej sa úverová inštitúcia nachádza. Toto právo je bežne zvolené v zmluve o účte medzi majiteľom účtu a úverovou inštitúciou.

K druhej výnimke: Účinky postúpenia pohľadávok vyplývajúcich z finančných nástrojov na tretie strany, ako sú zmluvy o derivátoch, by mali podliehať právu, ktorým sa spravuje postúpená pohľadávka, t. j. právu, ktorým sa spravuje finančný nástroj, napríklad zmluva o derivátoch. Pohľadávkou vyplývajúcou z finančného nástroja by mohla byť napríklad suma splatná po výpočte uzavretia v zmluve o derivátoch. Podriadenie účinkov postúpenia pohľadávok vznikajúcich z finančných nástrojov na tretie strany právnemu poriadku postúpenej pohľadávky, nie právnemu poriadku obvyklého pobytu postupcu, je veľmi dôležité v záujme zachovania stability a bezproblémového fungovania finančných trhov, ako aj očakávaní účastníkov trhu. Tieto sú zachované, keďže právo, ktorým sa spravuje finančný nástroj, z ktorého vyplýva pohľadávka, napríklad zmluva o derivátoch, je právo zvolené stranami alebo právo určené v súlade s nediskrečnými pravidlami vzťahujúcimi sa na finančné trhy.

Predmetom tretieho odseku článku je rozhodné právo pre účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany podľa sekuritizácie. Sekuritizácia umožňuje postupcovi, ktorý sa nazýva „originátor“ (napríklad banka alebo spoločnosť), refinancovať súbor jeho pohľadávok (napríklad nájomné za prenájom motorových vozidiel, pohľadávky z kreditných kariet, splátky hypotekárneho úveru) ich postúpením do „účelovo vytvoreného subjektu“ (SPV). Účelovo vytvorený subjekt (postupník) potom vydá dlhové cenné papiere (napríklad dlhopisy) na kapitálových trhoch odrážajúce výnosy z týchto pohľadávok. Keď sa vykonajú platby na základe podkladových pohľadávok, účelovo vytvorený subjekt použije výnosy, ktoré dostane, na úhradu platieb z cenných papierov investorom. Sekuritizáciou sa môžu znížiť náklady na financovanie, pretože účelovo vytvorený subjekt je štruktúrovaný tak, aby bol odolný voči platobnej neschopnosti. Korporáciám môže sekuritizácia poskytnúť prístup k úveru za nižšie náklady, než majú bankové úvery. Pre banky je sekuritizácia spôsob, ako umiestniť určité svoje aktíva tak, aby sa lepšie používali a uvoľnili ich súvahy s cieľom umožniť ďalšie požičiavanie hospodárstvu.

V súčasnosti veľkí postupcovia a postupníci (napríklad veľké banky) zapojení do sekuritizácií uplatňujú právny poriadok postúpenej pohľadávky na účinky postúpenia na tretie strany. Znamená to, že bude potrebné, aby postupník (účelovo vytvorený subjekt) spĺňal požiadavky stanovené v práve, ktorým sa spravujú postúpené pohľadávky (t. j. zmluva medzi pôvodným veriteľom/postupcom a dlžníkom) na zaistenie toho, že nadobudne vlastnícke právo k postúpenej pohľadávke. Znižujú sa tak náklady pre prevádzkovateľov, ktorí sú schopní štruktúrovať svoje sekuritizácie tak, aby všetky pohľadávky zaradené do balíka, ktorý má byť postúpený účelovo vytvorenému subjektu, podliehali právu jednej rovnakej krajiny. Účelovo vytvorený subjekt musí potom spĺňať požiadavky stanovené v práve len jednej krajiny, aby sa zabezpečilo, že nadobudne vlastnícke právo k balíku postúpených pohľadávok. Vzhľadom na to, že veľkí prevádzkovatelia často vykonávajú sekuritizácie na cezhraničnom základe, t. j. s originátormi nachádzajúcimi sa v rôznych členských štátoch, uplatňovanie právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu na účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany by v tomto prípade bolo pre postupníka ťažkopádnejšie, pretože by bolo potrebné, aby spĺňal požiadavky stanovené v právnych poriadkoch rôznych krajín, t. j. právnych poriadkoch každej z krajín, v ktorej sa nachádza pôvodca.

Naopak, menší prevádzkovatelia (napríklad menšie banky a korporácie) najčastejšie potrebujú uplatňovať právny poriadok obvyklého pobytu postupcu na účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany v sekuritizácii, pretože pohľadávky zaradené do balíka, ktorý sa postupuje do účelovo vytvoreného subjektu, sa spravujú právnymi poriadkami rôznych krajín. V takých prípadoch by menší postupníci nemohli uplatňovať právny poriadok postúpenej pohľadávky na účinky postúpenia na tretie strany, pretože by neboli vybavení na dodržiavanie požiadaviek s cieľom získať vlastnícke právo k postúpenej pohľadávke podľa každého z právnych poriadkov, ktorými sa spravujú jednotlivé pohľadávky zahrnuté v balíku. Pre menších postupníkov je namiesto toho jednoduchšie dodržiavať požiadavky len jedného právneho poriadku, a to právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu.

V krátkosti, cieľom odseku 3 tohto článku je, aby sa zabezpečením voľby rozhodného práva neovplyvnil súčasný postup veľkých bánk, ktoré uplatňujú právny poriadok postúpenej pohľadávky na účinky postúpenia na tretie strany pri sekuritizáciách , keď všetky postúpené pohľadávky podliehajú právnemu poriadku rovnakej krajiny, ale postupcovia (originátori) sa nachádzajú v rôznych členských štátoch. Zároveň je cieľom odseku 3 umožniť menším bankám a korporáciám vstúpiť na sekuritizačný trh alebo si na ňom posilniť postavenie tým, že sa budú môcť stať postupníkmi viacerých pohľadávok podliehajúcich právnym poriadkom rôznych krajín.

V každom prípade flexibilita, ktorú poskytuje odsek 3, umožňuje prevádzkovateľom sekuritizácie rozhodnúť sa v prípade každej sekuritizácie, či si zvolia právny poriadok postúpenej pohľadávky alebo budú naďalej podliehať všeobecnému pravidlu založenému na právnom poriadku obvyklého pobytu postupcu v závislosti od štruktúry ich sekuritizácie, najmä podľa toho, či postúpené pohľadávky podliehajú právu jednej krajiny alebo rôznych krajín, a podľa toho, či existuje jeden alebo viac originátorov a či sa nachádzajú v jednej krajine alebo rôznych krajinách. V odseku 4 tohto článku sa stanovuje kolízna norma na riešenie konfliktu v otázke prednosti medzi postupníkmi tej istej pohľadávky, keď účinky postúpenia pohľadávky na tretie strany boli podriadené právnemu poriadku postúpenej pohľadávky v jednom postúpení a právnemu poriadku obvyklého pobytu postupcu v ďalšom postúpení. Táto situácia môže nastať (zvyčajne náhodou a bez ohľadu na poradie) v prípade, že pohľadávka bola najprv postúpená pri faktoringu, kolateralizácii alebo (prvej) sekuritizácii, pri ktorej nedošlo k voľbe právneho poriadku, a následne, pri (druhej) sekuritizácii, pri ktorej si strany zvolili právny poriadok postúpenej pohľadávky ako rozhodné právo pre účinky postúpenia pohľadávky na tretie strany. Účinky postúpení pohľadávok na tretie strany pri faktoringu, kolateralizácii a (prvej) sekuritizácii, pri ktorej nedošlo k voľbe právneho poriadku, by podliehali právnemu poriadku obvyklého pobytu postupcu. Naopak, účinky postúpení pohľadávok na tretie strany pri (druhej) sekuritizáciiy, keď si strany zvolili právny poriadok postúpenej pohľadávky, by podliehali právnemu poriadku postúpenej pohľadávky. Navrhovaným nariadením sa stanovuje objektívne kritérium na určenie toho, ktorý právny poriadok by sa mal uplatňovať na riešenie konfliktu v otázke prednosti medzi postupníkmi: právny poriadok, ktorý by sa mal uplatňovať, by bolo rozhodné právo pre účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany, ktoré sa ako prvé stalo účinným voči tretím stranám podľa jeho rozhodného práva. Toto pravidlo je v súlade s rozhodným právom pre conflit mobile podľa odseku 1 tohto článku a, rovnako ako uvedené pravidlo, je založené na čase, v ktorom sa postúpenie pohľadávok ako prvé stáva účinným voči tretím stranám, pretože navrhované nariadenie sa týka účinkov na tretie strany.

Článok 5: Rozsah pôsobnosti rozhodného práva

Týmto článkom sa harmonizuje neúplný zoznam otázok, ktoré by sa mali spravovať vnútroštátnym hmotným právom určeným ako rozhodné právo pre účinky postúpenia pohľadávok na tretie strany. V tomto článku sa teda vyjadruje obsah pojmu „účinky na tretie strany“ (alebo vecnoprávne účinky) postúpenia pohľadávok. Všeobecne sa podľa rozhodného práva určí, kto nadobudol vlastnícke právo k postúpenej pohľadávke. Konkrétne, rozhodným právom by sa mali riadiť dve hlavné záležitosti, aby sa určilo, či osoba nadobudla vlastnícke právo k postúpenej pohľadávke: