Úradný vestník C 017 , 19/01/2001 S. 0004 - 0023



Správa Komisie Služby všeobecného záujmu v Európe (2001/C 17/04) Zhrnutie Služby všeobecného záujmu sú kľúčovým prvkom v európskom modeli spoločnosti. Nový článok 16 v Zmluve o ES teraz potvrdzuje ich miesto medzi spoločnými hodnotami únie a ich úlohu v podporovaní sociálnej a územnej súdržnosti. Tieto služby tiež prispievajú k celkovej konkurencieschopnosti európskeho hospodárstva a sú poskytované v súvislosti s neustále sa vyvíjajúcimi trhmi a technológiami. Globalizácia obchodu, ustanovenie vnútorného trhu a rýchla zmena technológií spôsobujú narastajúci tlak na otvorenie nových sektorov konkurencii. Práve na základe týchto skutočností požiadala Európska rada na zasadaní v Lisabone Komisiu, aby aktualizovala svoju správu z roku 1996 o službách všeobecného záujmu v Európe. Je to predovšetkým povinnosť orgánov verejnej moci na vhodnej miestnej, regionálnej alebo štátnej úrovni, aby úplne transparentne definovali poslanie služieb všeobecného záujmu a spôsob, ktorým bude splnené. Spoločenstvo zabezpečí pri uplatňovaní pravidiel zmluvy a pomocou jemu dostupných nástrojov, že výkon takýchto služieb, vzhľadom na kvalitu a ceny, najlepšie zodpovedá potrebám ich užívateľov a občanov ako takých. V niektorých sektoroch, ktorým ich rozmer a štruktúra siete dávajú prirodzený európsky rozmer, už spoločenstvo podniklo kroky. Správa poskytuje v súčasnosti dostupné informácie o pozitívnom účinku týchto krokov na dostupnosť, kvalitu a cenovú dostupnosť služieb všeobecného záujmu v príslušných sektoroch. Doposiaľ získané skúsenosti tiež potvrdzujú úplnú zhodu pravidiel hospodárskej súťaže a vnútorného trhu zmluvy s vysokými štandardami poskytovania služieb všeobecného záujmu. Za určitých okolností, najmä ak trhové sily samé osebe nevedú k uspokojivému poskytovaniu služieb, môžu orgány verejnej moci uložiť niektorým prevádzkovateľom služieb povinnosti všeobecného záujmu a v prípade potreby im udeliť osobitné alebo výhradné práva a/alebo navrhnúť mechanizmus financovania pre ich poskytovanie. Členské štáty a príslušní prevádzkovatelia potrebujú právnu istotu. Správa objasňuje rozsah aj kritériá uplatňovania pravidiel vnútorného trhu a hospodárskej súťaže. Také pravidlá sa uplatňujú v prvom rade len do tej miery, ak sú príslušné činnosti hospodárskymi činnosťami, ktoré ovplyvňujú obchod medzi členskými štátmi. Ak sa pravidlá uplatňujú, je zhoda s nimi založená na troch zásadách: - neutralita vzhľadom na verejné alebo súkromné vlastníctvo spoločností, - sloboda členského štátu definovať služby všeobecného záujmu, podliehajúca kontrole zjavných chýb, - proporcionalita vyžadujúca, aby obmedzenia hospodárskej súťaže a obmedzenia slobôd jednotného trhu nepresahovali mieru zaručujúcu účinné splnenie poslania. V kontexte ďalšieho vývoja a získavania ďalších skúseností pri aplikácii pravidiel vnútorného trhu a hospodárskej súťaže Komisia poskytne ďalšie objasnenie. Správa tiež uvádza výhľady ako môže Komisia, na základe článku 16, v rámci partnerstva s miestnymi, regionálnymi a štátnymi orgánmi rozvíjať proaktívnu politiku na európskej úrovni na zabezpečenie prístupu všetkých občanov Európy k čo najlepším službám. 1. ÚVOD 1. V roku 1996 predložila Komisia správu o službách verejného záujmu v Európe [1]. Komisia v tej správe zdôraznila dôležitosť poslaní všeobecného záujmu pre dosiahnutie základných cieľov Európskej únie. Presadzovala, aby bol v tom zmysle vložený odkaz do Zmluvy o ES. Definície pojmov [2], zámerov a cieľov ustanovené v správe z roku 1996 o budúcej úlohe týchto služieb v súvislosti s jednotným trhom ostávajú platné dodnes. Táto správa aktualizuje správu z roku 1996. 2. Od prijatia prvej správy došlo k mnohým zmenám. Podľa návrhu Komisie, uviedla Amsterdamská zmluva odkaz na úlohu služieb všeobecného záujmu. Nový článok 16 Zmluvy o ES uznáva ich umiestnením medzi zásady Zmluvy, základnú povahu hodnôt, na ktorých sú tieto služby založené a potrebu spoločenstva vziať do úvahy ich funkciu pri vytváraní a zavádzaní všetkých jeho politík: "Bez toho, aby boli dotknuté články 73, 86 a 87 a vzhľadom na miesto, ktoré služby všeobecného hospodárskeho záujmu zaujímajú medzi spoločnými hodnotami únie ako aj na ich úlohu v podporovaní sociálnej a územnej súdržnosti sa spoločenstvo a členské štáty, každý v rámci svojich príslušných právomocí a v rozsahu uplatňovania tejto Zmluvy, zabezpečia, aby také služby fungovali na základe zásad a podmienok, ktoré im umožnia splniť ich poslanie." 3. Správa z roku 1996 uvádzala, že z pohľadu Komisie, zďaleka nie odlišného, služby všeobecného hospodárskeho záujmu, politika spoločenstva týkajúca sa vnútorného trhu a hospodárskej súťaže dopĺňali sledovanie základných cieľov Zmluvy. Ich súhra musí prinášať úžitok jednotlivým občanom a spoločnosti ako celku. 4. Od roku 1996 sa trhy, technológia a potreby užívateľov ďalej rýchlo rozvíjali. Získali sa skúsenosti z oblastí, ktoré vtedy boli v procese liberalizácie podľa programu jednotného trhu. Ďalšia liberalizácia sa objavila na úrovni spoločenstva pri zabezpečovaní a v niektorých prípadoch zlepšovaní ochrany užívateľov. S prehlbovaním vnútorného trhu sa objavili nové otázky spojené s vymedzením niektorých služieb, ktoré boli predtým dodávané predovšetkým na nekonkurenčnom základe, ale ktoré v súčasnosti vyvolávajú alebo môžu vyvolávať konkurenciu. Okrem toho technologický rozvoj a najmä nástup informačnej spoločnosti vedú k záveru, že územný prístup k niektorým z týchto služieb je zastaralý, a že by mali byť hodnotené z cezhraničnej perspektívy. 5. Napriek pozitívnym účinkom liberalizácie, boli naďalej vyjadrované obavy týkajúce sa služieb všeobecného záujmu a akcie spoločenstva. Zo strany občanov existuje obava, v súvislosti so zmenami technológií a regulačného prostredia ako aj narastajúceho dopytu spotrebiteľov, že kvalita služieb všeobecného záujmu by mohla utrpieť ujmu. Na základe tejto obavy tradiční poskytovatelia a orgány verejnej moci, ktoré ich podporujú tvrdia, že uplatňovanie práva spoločenstva by mohlo ohroziť štruktúry pre poskytovanie takých služieb, ktoré preukázali svoju hodnotu počas dlhého obdobia a spoločne s nimi kvalitu služieb poskytovaných verejnosti. Súťažiaci poskytujúci tieto služby v súkromnom sektore naopak tvrdia, že existujúce opatrenia poskytujú nespravodlivú výhodu organizáciám povereným orgánmi verejnej moci poskytovaním takých služieb, a tým porušujú právo spoločenstva. 6. Na základe tých skutočností a na žiadosť zasadania Európskej rady v Lisabone, zdôraznenej zasadaním vo Feire, sa Komisia zaviazala aktualizovať svoju správu z roku 1996. Ciele sú dva: - poskytnúť bližšie objasnenie jednotlivých úloh rôznych úrovní orgánov verejnej moci a ustanovení hospodárskej súťaže a vnútorného trhu uplatnených na služby všeobecného záujmu s cieľom reagovať na žiadosť o väčšiu právnu istotu zo strany prevádzkovateľov. Osobitný záujem prináleží oblasti uplatňovania pravidiel štátnej pomoci, - ďalej rozvinúť európsky rámec týkajúci sa dobrého fungovania služieb všeobecného záujmu, v ktorom majú, tak ako spoločenstvo, svoju úlohu miestne, regionálne a štátne orgány v súlade s článkom 16 Zmluvy o ES. 7. Správa je rozdelená do niekoľkých oddielov. V oddieli 2 Komisia stanovuje svoje názory na poslanie plnené službami všeobecného záujmu. Oddiel 3 poskytuje objasnenie uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže a jednotného trhu na služby všeobecného záujmu. Oddiel 4 uvádza niektoré predbežné výsledky zo skúseností s uplatňovaním zásady univerzálnej služby v sektoroch liberalizovaných v rámci programu jednotnotného trhu. Ďalšie informácie o situácii jednotlivých sektorov sú uvedené v prílohe I. Oddiel 5 poskytuje smerovanie pre ďalší postup na zlepšenie kvality a efektívnosti poskytovania služieb všeobecného záujmu ako kľúčového prvku v európskom modeli spoločnosti. 2. POSLANIE SLUŽIEB VŠEOBECNÉHO ZÁUJMU 8. Podstatou politiky spoločenstva pre služby všeobecného záujmu je záujem občanov. Služby všeobecného záujmu významne prispievajú k celkovej konkurencieschopnosti európskeho priemyslu a k hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti. Ako užívatelia týchto služieb, očakávajú európsky občania vysokú kvalitu služieb za prijateľné ceny. Sú to práve užívatelia a ich požiadavky, na ktoré sa sústreďujú kroky orgánov verejnej moci v tejto oblasti. Spoločenstvo chráni ciele všeobecného záujmu a poslanie slúžiť verejnosti. 9. Aby mohli splniť svoje poslanie je potrebné, aby príslušné orgány verejnej moci konali úplne transparentne s presne stanovenými potrebami užívateľov, pre ktorých sú služby všeobecného záujmu vytvárané, kto je zodpovedný za vytváranie a presadzovanie príslušných záväzkov a akým spôsobom budú tieto záväzky splnené. Je potrebné prijať kroky na vytvorenie kritérií pre služby všeobecného záujmu na vhodnej úrovni, na úrovni spoločenstva, štátnej, regionálnej alebo miestnej úrovni. Také kroky sa musia vzájomne podporovať, musia byť súdržné. 10. Mali by byť zoširoka definované potreby užívateľov. Potreby spotrebiteľov zreteľne hrajú dôležitú úlohu. Záruka univerzálneho prístupu, vysokej kvality a cenová dostupnosť predstavujú pre spotrebiteľov základ ich potrieb. Podniky, a najmä malé a stredné podniky sú tiež hlavnými užívateľmi služieb všeobecného záujmu, ktorých potreby musia byť naplnené. Obavy občanov sú všeobecnejšieho charakteru ako napríklad: - obava o vysokú úroveň ochrany životného prostredia, - osobitné potreby určitých kategórií obyvateľstva, ako sú telesne postihnutí a tí s nízkymi príjmami, - úplné územné pokrytie základných služieb vo vzdialených alebo neprístupných oblastiach. 11. Niekoľko zásad môže pomôcť definovať požiadavky užívateľov na služby všeobecného záujmu. Tieto zásady zahŕňajú: - jasnú definíciu základných záväzkov na zabezpečenie dobrej kvality poskytovania služieb, vysokej úrovne verejného zdravia a fyzickej bezpečnosti služieb, - úplnú transparentnosť, napr. sadzieb, náležitostí a podmienok zmlúv, výberu a financovania poskytovateľov, - výber služby a kde je to vhodné, výber dodávateľa a účinnú hospodársku súťaž medzi dodávateľmi, - existencia, tam kde je odôvodnená, regulačných orgánov nezávislých od prevádzkovateľov a náhrada vo forme mechanizmov na vybavovanie sťažností a urovnanie sporov. Môžu tiež zahŕňať zastúpenie a aktívnu účasť užívateľov pri definovaníi služieb a pri výbere foriem úhrady. 12. Dodávatelia služieb všeobecného záujmu hrajú tiež dôležitú úlohu a prostredníctvom svojich dlhodobých skúseností pri uspokojovaní potrieb užívateľov môžu vo veľkej miere prispieť k ďalšiemu rozvoju takých služieb. Preto sa vyžaduje primeraná konzultácia medzi nimi a užívateľmi [3]. Orgány verejnej moci však pri organizovaní konzultácií potrebujú zreteľne oddeliť potreby užívateľov od potrieb dodávateľov. 13. Orgány verejnej moci čelia problému ako zabezpečiť, že poslanie, ktoré určili službám všeobecného záujmu je vykonávané podľa vysokého štandardu kvality a najúčinnejším spôsobom. Existuje niekoľko spôsobov, ktorými môže byť také poslanie splnené. Výber sa uskutoční najmä s ohľadom na: - technické a hospodárske charakteristiky predmetnej služby, - osobitné požiadavky užívateľov, - kultúrnu a historickú osobitosť v príslušnom členskom štáte. Výber rôznych prostriedkov pre rôzne služby – alebo aj pre tú istú službu, ak sa okolnosti v jednotlivých členských štátoch alebo v rámci členského štátu líšia – by preto nemal byť vnímaný ako vzájomne si odporujúci, ale naopak ako predpoklad účinnosti. 3. SLUŽBY VŠEOBECNÉHO ZÁUJMU A JEDNOTNÝ TRH 14. Služby všeobecného hospodárskeho záujmu sa líšia od obyčajných služieb v tom, že orgány verejnej moci sa domnievajú, že musia byť poskytované aj vtedy, ak by trh na to nemal dostatočné stimuly. Toto nepopiera, že trh bude v mnohých prípadoch ten najlepší mechanizmus pre poskytovanie takých služieb. Mnoho základných požiadaviek, ako sú potraviny, oblečenie, prístrešie poskytuje výlučne alebo prevažne trh. Ak sa však orgány verejnej moci domnievajú, že poskytovanie niektorých služieb je všeobecným záujmom a sily trhu ich dostatočné poskytovanie nemôžu zabezpečiť, môžu stanoviť niekoľko osobitných ustanovení o službách, aby naplnili tieto potreby vo forme povinností poskytovať služby všeobecného záujmu. Splnenie týchto záväzkov môže vyvolať, aj keď nie nevyhnutne, udelenie zvláštnych alebo výhradných práv, alebo poskytnutie osobitného mechanizmu financovania. Tak ako je zadefinované poslanie všeobecného záujmu a sprievodnej služby potrebnej na splnenie tohoto poslania, tak na splnenie poslania sa nemusí vyžadovať žiadna osobitná metóda. Klasickým prípadom je povinnosť poskytovať univerzálne služby [4], t. j. povinnosť poskytovať určitú službu v rámci územia za prijateľné sadzby a v obdobnej kvalite, bez ohľadu na ziskovosť jednotlivých prevádzok. 15. Orgány verejnej moci sa môžu rozhodnúť uložiť povinnosti poskytovať služby všeobecného záujmu voči všetkým prevádzkovateľom na trhu, alebo, v niektorých prípadoch, stanoviť jedného alebo obmedzený počet prevádzkovateľov s osobitnými povinnosťami, bez udelenia osobitných alebo výhradných práv. Týmto spôsobom je najviac umožnená hospodárska súťaž a užívatelia si zachovajú maximálnu slobodu vzhľadom na výber poskytovateľa služby. Ak je poverený len jeden alebo obmedzený počet zo všetkých prevádzkovateľov povinnosťou poskytovať služby verejnosti, kým ostatní nie, môže byť vhodné zahrnúť všetkých prevádzkovateľov aktívnych na tom trhu do financovania čistých mimoriadnych nákladov na službu všeobecného záujmu systémom dodatočných poplatkov alebo fondu verejných služieb. V tomto prípade je dôležité, aby bol diel, ktorý nesie ktorýkoľvek podnik primeraný k jeho činnosti na trhu a bol zreteľne oddelený od ostatných poplatkov, ktoré nesie pri normálnom výkone jeho činností. 16. Dnes je napríklad hlasová telefónia poskytovaná v rámci spoločenstva na základe povinnosti poskytovať univerzálnu službu definovanej v legislatíve spoločenstva, bez ohľadu na úplnú liberalizáciu sektora telekomunikácií v roku 1998. Skutočne, rozhodnutia prijaté začiatkom deväťdesiatych rokov 20. storočia v prospech postupnej liberalizácie boli samotné odrazom rozvoja trhu a technológií, čo znamenalo, že zachovanie osobitných alebo výhradných práv v sektore už viac nebolo účinným a primeraným prostriedkom zabezpečenia zisku potrebného pre poskytovateľov na poskytovanie univerzálnej služby. V rámci konkurenčného trhu umožňoval rámec spoločenstva členským štátom zaviesť mechanizmy na zdieľanie nákladov na poskytovanie univerzálnej služby tak, ako je to definované na úrovni spoločenstva. V skutočnosti, však, väčšina členských štátov nepovažovala za potrebné aktivovať také programy, vzhľadom na vzniknuté relatívne nízke náklady. 17. Niektoré služby všeobecného záujmu však nie sú vhodné pre viacero poskytovateľov, napríklad tam, kde môže byť ekonomicky životaschopný len jeden jediný poskytovateľ. Za týchto podmienok obvykle orgány verejnej moci udelia výhradné a osobitné práva na poskytovanie služby všeobecného záujmu pridelením koncesie na obmedzené obdobia prostredníctvom výberových konaní. Cieľom súťaže vo výberovom konaní v okamihu udelenia verejnej dodávky je zabezpečiť splnenie poslaní pridelených službe všeobecného záujmu za nízku cenu pre verejnosť. 18. Ak ani jedna z prvých dvoch možností neumožňuje uspokojivé splnenie poslania verejného záujmu, môže byť potrebné skombinovať poverenie jediného prevádzkovateľa alebo obmedzeného počtu prevádzkovateľov konkrétnou úlohou verejnej služby, s udelením alebo zachovaním osobitných alebo výhradných práv v prospech toho jediného prevádzkovateľa alebo skupiny prevádzkovateľov. V tejto situácii ako aj vo vyššie opísanej situácii, keď boli výhradné práva udelené na základe výberového konania, môžu orgány verejnej moci zabezpečiť vhodné financovanie umožňujúce povereným prevádzkovateľom vykonávať konkrétnu úlohu poskytovania verejnej služby, ktorá im bola pridelená. 19. Dodržiavanie ustanovení Zmluvy o ES, a najmä ustanovení o hospodárskej súťaži a vnútornom trhu je v plnej zhode so zabezpečovaním poskytovania služieb všeobecného záujmu. Článok 86 zmluvy, a najmä článok 86 ods. 2 sú základnými ustanoveniami pre zosúladenie cieľov spoločenstva, vrátane tých slobôd týkajúcich sa hospodárskej súťaže a vnútorného trhu na jednej strane, s účinným plnením poslania všeobecného hospodárskeho záujmu zvereným orgánmi verejnej moci na druhej strane. Tento článok znie: "1. V prípade štátnych podnikov alebo podnikov, ktorým členské štáty pridelia osobitné alebo výhradné práva, členský štát neuzákoní ani neponechá v platnosti žiadne opatrenie v rozpore s pravidlami obsiahnutými v tejto zmluve, najmä s tými pravidlami ustanovenými v článku 12 a v článkoch 81 až 89. 2. Podniky poverené prevádzkovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, alebo ktoré majú povahu ziskových monopolov podliehajú pravidlám obsiahnutým v tejto zmluve, najmä pravidlám o hospodárskej súťaži, pokiaľ uplatňovanie takých pravidiel neprekáža skonu, právne alebo fakticky, konkrétnych úloh, ktoré im boli pridelené. Rozvoj trhu nemôže byť ovplyvnený v rozsahu, ktorý by bol v rozpore so záujmom spoločenstva. 3. Komisia zabezpečí uplatňovanie ustanovení tohto článku a v prípade potreby adresuje členským štátom vhodné smernice alebo rozhodnutia." 20. Na pochopenie toho, ako tieto ustanovenia ovplyvňujú opatrenia prijaté orgánmi verejnej moci na zabezpečenie poskytovania niektorých služieb verejnosti je užitočné vysloviť tri zásady, ktoré sú základom uplatňovania článku 86: Sú to: neutralita, sloboda definovať a proporcionalita. 21. Neutralita vzhľadom na verejné alebo súkromné vlastníctvo spoločností je garantovaná článkom 295 Zmluvy o ES. Na jednej strane Komisia nekladie otázku, či by podniky zodpovedné za poskytovanie služieb všeobecného záujmu mali byť verejné alebo súkromné. Preto nevyžaduje privatizáciu štátnych podnikov. Na druhej strane sa pravidlá zmluvy a najmä pravidlá hospodárskej súťaže a vnútorného trhu uplatňujú bez ohľadu na vlastníctvo podniku (verejné alebo súkromné). 22. Slobodačlenských štátov definovaťznamená, že za definovanie toho, čo pokladajú za služby všeobecného hospodárskeho záujmu na základe osobitných vlastností činností, sú v prvom rade zodpovedné členské štáty. Táto definícia môže byť len predmetom kontroly zjavnej chyby. Môžu udeliť osobitné alebo výhradné práva, ktoré sú nevyhnutné pre podniky poverené ich prevádzkovaním, regulovať ich činnosť a, kde je to vhodné, financovať ich. V oblastiach, ktoré nie sú osobitne zahrnuté v nariadení spoločenstva, sa členským štátom ponecháva široký priestor na určovanie rámca ich politík, ktoré môžu byť len predmetom kontroly zjavnej chyby. To či má byť služba pokladaná za službu všeobecného záujmu a ako má byť prevádzkovaná sú záležitosti, o ktorých sa rozhoduje predovšetkým na miestnej úrovni. Úlohou Komisie je zabezpečiť, aby boli použité prostriedky v zhode s právom spoločenstva. Avšak v každom prípade, aby bola uplatnená výnimka ustanovená v článku 86 ods. 2, musí byť jasne definované poslanie verejnej služby a verejná služba musí byť výslovne zverená prostredníctvom aktu orgánu verejnej moci (vrátane zmlúv) [5]. Táto povinnosť je nevyhnutná pre zabezpečenie právnej istoty ako aj prehľadnosti voči občanom a je nepostrádateľná pre uskutočnenie hodnotenia proporcionality Komisiou. 23. Proporcionalita podľa článku 86 ods. 2 znamená, že prostriedky použité na splnenie poslania všeobecného záujmu nesmú spôsobovať zbytočné deformácie obchodu. Predovšetkým musí byť zabezpečené, že žiadne obmedzenia pravidiel Zmluvy o ES, a najmä, obmedzenia hospodárskej súťaže a obmedzenia slobôd vnútorného trhu nepresahujú mieru nevyhnutnú na garantovanie účinného splnenia poslania. Musí byť zabezpečený výkon služby verejného záujmu a poverené podniky musia byť schopné niesť mimoriadne bremeno a mimoriadne náklady konkrétnej úlohy, ktorá im bola pridelená. Komisia vykonáva túto kontrolu proporcionality, ktorá podlieha peskúmaniu Súdneho dvora, spôsobom, ktorý je rozumný a zodpovedá skutočnosti, ako realizáciu jej rozhodovacích právomocí, ktoré jej zverill článok 86 ods. 3 [6]. 24. Zásady formulované v článku 86 umožňujú flexibilnú a primeranú rovnováhu, ktorá prihliada na rôzne okolnosti a ciele členských štátov ako aj technické prekážky, ktoré môžu byť v každom sektore rozdielne. 25. Skúsenosti poskytujú dostatočne rozsiahlu typológiu týkajúcu sa osobitných spôsobov zosúladenia požiadaviek všeobecného záujmu a požiadaviek hospodárskej súťaže a vnútorného trhu [7]. Ako je opísané vyššie, majú členské štáty niekoľko možností na zabezpečenie poskytovania služieb všeobecného záujmu, od otvorenia trhu voľnej hospodárskej súťaže, cez ukladanie povinností poskytovať verejné služby, po prideľovanie výhradných alebo osobitných práv jedinému prevádzkovateľovi alebo obmedzenému počtu prevádzkovateľov s poskytnutím alebo bez poskytnutia financovania. 26. S ohľadom na konkrétnu záležitosť financovania, rozhodol nedávno Európsky súd prvej inštancie, že náhrada udelená štátom podniku pre výkon povinností všeobecného záujmu predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES [8]. Ak nemá prospech z výnimiek predpokladaných v článku 73 alebo 87, môže byť aj tak v zhode so Zmluvou ES na základe článku 86 ods. 2 Toto je prípad, keď sú splnené všetky podmienky tohto ustanovenia, a najmä ak náhrada nepresahuje čisté mimoriadne náklady na konkrétnu úlohu, ktorou bol podnik poverený. Komisia sa domnieva, že kedykoľvek je náhrada stanovená na primerané obdobie na základe otvoreného, transparentného a nediskriminačného postupu, predpokladá sa, že taká štátna pomoc je v zhode s pravidlami Zmluvy pre štátnu pomoc [9]. 27. Aj pred stanovením rozsahu odchýlky od pravidiel hospodárskej súťaže a vnútorného trhu umožnenej článkom 86, stojí za to zistiť, či sa také pravidlá spoločenstva vôbec uplatňujú. Pri tomto zisťovaní by sa malo pamätať na tri skutočnosti: rozdiel medzi hospodárskymi a nehospodárskymi činnosťami, dopad na obchod medzi členskými štátmi a politiku spoločenstva voči menej dôležitým prípadom. 28. Podmienky v článku 86 sa týkajú služieb všeobecného hospodárskeho záujmu. Pravidlá vnútorného trhu a hospodárskej súťaže sa vo všeobecnosti neuplatňujú na nehospodárske činnosti a preto nemajú žiadny vplyv na služby všeobecného záujmu v rozsahu, v ktorom tieto služby predstavujú nehospodárske činnosti. Toto v prvom rade znamená, že záležitosti, ktoré sú vnútornými privilégiami štátu (ako je zabezpečenie vnútornej a vonkajšej bezpečnosti, výkon spravodlivosti, riadenie zahraničných vzťahov a ďalší výkon štátnej moci) sú vylúčené z uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže a vnútorného trhu. Preto článok 86 a jeho podmienky neprichádzajú do úvahy. Európsky súdny dvor napríklad rozhodol, že subjekt, ktorý kontroluje a dozerá na vzdušný priestor a vyberá poplatky za použitie svojho vzdušného navigačného systému [10], alebo subjekt súkromného práva vykonávajúci prieskum proti znečisteniu v morskom prístave [11], vykonávajú právomoci, ktoré sú typické pre orgán verejnej moci a ktoré nie sú hospodárskej povahy. 29. V druhom rade, služby ako systém štátneho vzdelávania a povinný systém základného sociálneho zabezpečenia sú tiež vylúčené z uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže a vnútorného trhu. S ohľadom na vzdelávací systém, Európsky súdny dvor rozhodol, že štát pri zavádzaní a udržiavaní takého systému sa nesnaží zapojiť do ziskovej činnosti, ale plní svoju povinnosť voči svojmu vlastnému obyvateľstvu v sociálnej, kultúrnej a vzdelávacej oblasti [12]. S ohľadom na druhý systém, Európsky súdny dvor rozhodol, že organizácie poverené riadením štátom uložených programov sociálneho zabezpečenia, ako je povinné nemocenské poistenie, ktoré sú založené na princípe solidarity, neziskovosti a v ktorých vyplácané dávky nie sú proporčné k výške povinných príspevkov, napĺňajú výhradne sociálnu funkciu a nevykonávajú hospodársku činnosť [13]. 30. Všeobecnejšie, podľa judikatúry Súdneho dvora [14], bude mnoho činností uskutočňovaných organizáciami vykonávajúcimi prevažne sociálne funkcie, ktoré nie sú zamerané na zisk a ktoré nie sú určené, aby sa zapájali do priemyselnej alebo komerčnej činnosti, prirodzene vylúčených z pravidiel spoločenstva pre hospodársku súťaž a vnútorný trh. Toto zohľadňuje niekoľko nehospodárskych činností organizácií, ako sú odborové zväzy, politické strany, cirkvi a náboženské spoločnosti, združenia spotrebiteľov, učené spoločnosti, charitatívne organizácie, ako aj záchranárske organizácie a organizácie poskytujúce pomoc. Ak sa však taká organizácia kedykoľvek pri vykonávaní úlohy všeobecného záujmu zapojí do hospodárskych činností, bude sa uplatňovanie pravidiel spoločenstva na tieto hospodárske činnosti riadiť zásadami v tejto správe, rešpektujúc najmä sociálne a kultúrne prostredie, v ktorom sa príslušné činnosti uskutočňujú. Okrem toho, ak by sa na tieto činnosti uplatňovalo právo spoločenstva, Komisia tiež preverí, vo svetle všeobecnejšej úvahy o použití jej diskrečnej právomoci, či záujmy spoločenstva vyžadujú pokračovať, vzhľadom na tieto prípady, podľa jej právnych záväzkov zavedených Zmluvou o ES. 31. Malo by sa tiež poukázať na to, že právo spoločenstva o hospodárskej súťaži sa uplatňuje, len ak je pravdepodobné, že predmetné konanie ovplyvní obchod medzi členskými štátmi. Podobne, pravidlá v Zmluve ustanovujúce slobodu poskytovania služieb sa neuplatňujú, ak všetko nasvedčuje tomu, že sa obmedzujú na jeden členský štát. 32. Pokiaľ ide o protimonopolné pravidlá (články 81 a 82 Zmluvy o ES), na činnosť, ktorá len nepatrne ovplyvňuje trh – a toto môže byť prípad množstva služieb všeobecného záujmu alebo miestnej povahy – alebo normálne neovplyvní obchod medzi členskými štátmi, sa nevzťahujú pravidlá spoločenstva. [15]. Mal by byť tiež uvedený odkaz na politiku neplnenia pravidiel spoločenstva o hospodárskej súťaži, prípady menšieho významu, ktoré Komisia podrobne vysvetlila [16]. Opäť, mnoho miestnych služieb bude pravdepodobne pokladaných za prípady menšieho významu, a preto Komisia nebude musieť v tejto súvislosti sledovať údajné porušovanie protimonopolných pravidiel. 33. Čo sa týka zisťovania podľa pravidiel pre štátnu pomoc Zmluvy ES, je pravda, že pomerne malý objem pomoci alebo pomerene malý rozmer podniku, ktorý ju dostáva, sám osebe nevylučuje možnosť, že by mohol byť ovplyvnený obchod vnútri spoločenstva. Avšak, podľa ustálenej judikatúry je kritérium ovplyvnenia obchodu splnené, len ak podnik prijímajúci pomoc vykonáva hospodársku činnosť zahŕňajúcu obchod medzi členskými štátmi. Komisia tiež určuje stropy, podľa ktorých zvažuje neuplatňovanie pravidiel štátnej pomoci [17]. Výsledkom je, že mnoho miestnych služieb bude pravdepodobne vylúčených z pôsobnosti pravidiel štátnej pomoci. 34. Verejné financovanie pre služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré by mohlo ovplyvniť trh, musí byť naviac preskúmané vo svetle osobitných ustanovení o štátnej pomoci v Zmluve, aby sa zistilo, či je napriek tomu prípustné. Popri výnimke ustanovenej článkom 86 ods. 2 vysvetlenej vyššie, je k dispozícii niekoľko osobitných výnimiek zo zákazu poskytovania štátnej pomoci. Obzvlášť zaujímavé sú napríklad odchýlky ustanovené podľa článku 73 pre pomoc doprave a podľa článku 87 ods. 3 písm. d) pre pomoc na podporu kultúry a zachovanie dedičstva [18]. Podmienky zhody podľa článku 87 ods. 3 boli stanovené v rámcoch alebo usmerneniach, ako sú tie pre štátnu pomoc pre malé a stredné podniky [19] (MSP), podniky v zaostalých mestských oblastiach [20], zamestnanosť [21] a vzdelávanie [22], štátna regionálna pomoc [23], ochrana životného prostredia [24] a výskum a vývoj [25]. 35. Zásady ustanovené v tejto správe sa uplatňujú na akýkoľvek hospodársky sektor. Napríklad, na základe žiadosti Európskej rady, Komisia prijala v roku 1998 správu Rady ministrov o službách všeobecného hospodárskeho záujmu v sektore bankovníctva [26], ktorá vychádzala z dotazníka adresovaného všetkým členským štátom. Výsledkom tohto vyšetrovania Komisie bolo, že mnoho členských štátov sa domnievalo, že niektoré úverové inštitúcie plnia osobitné úlohy, ktoré predstavujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Tieto úlohy zahŕňajú hlavne podporu malých a stredných podnikov, poskytovanie alebo garantovanie vývozných úverov, pôžičky na sociálne bývanie, komunálne financovanie, financovanie projektov infraštruktúry a regionálneho rozvoja. Dva členské štáty pokladajú poskytovanie úplného financovania určitou skupinou úverových inštitúcií poskytujúceho územné pokrytie, ako je uvedené v odseku 10, za službu všeobecného hospodárskeho záujmu. Správa uzatvára, že zhoda každého z týchto systémov a úloh s článkom 86 ods. 2 Zmluvy o ES musí byť preverená v každom prípade zvlášť. 36. Nakoniec, s rozvojom technológií a trhov, orgány verejnej moci a prevádzkovatelia postupne čelia novým nezrovnalostiam vzhľadom na uplatňovanie práva ES na ich činnosti. Komisia bude preto ďalej reflektovať na najlepšie využitie nástrojov, ktoré má k dispozícii na zvýšenie právnej istoty. Hneď ako získa skúsenosti v riešení nových situácií vznikajúcich v oblasti služieb všeobecného záujmu, sa Komisia bude snažiť bližšie objasniť rozsah uplatňovania a kritéria pre zhodu s pravidlami ES. Toto bude vykonané, v zhode so zavedenou praxou, v úzkej konzultácii s členskými štátmi. Medzi nástroje na uskutočnenie tohto patria správy, usmernenia a nariadenia o pozastavení výnimiek. 4. SKÚSENOSTI S LIBERALIZÁCIOU NIEKTORÝCH SLUŽIEB VŠEOBECNÉHO ZÁUJMU 37. V čase správy z roku 1996 bolo podľa programu jednotného trhu rozhodnuté o liberalizácii trhov pre niekoľko hlavných služieb všeobecného záujmu, ale to bolo príliš skoro na posúdenie možných účinkov v súvislosti s kvalitou, cenou a dostupnosťou služieb. V niektorých sektoroch, konkrétne v sektore telekomunikácií, to už neplatí. Vo všeobecnosti však stále chýba dostupnosť kvalitných a včasných údajov o kľúčových rozmeroch na zhodnotenie skúseností v týchto službách. Najúplnejšie informácie sa týkajú telekomunikácií a po nich leteckej dopravy. Vzhľadom na energiu existujú značné údaje týkajúce sa cenových úrovní a Komisia v súčasnosti začala štúdiu, vychádzajúcu z práce, ktorú už uskutočnil Eurostat, na stále sledovanie "ukazovateľov hospodárskej súťaže", množstvo faktorov, ktoré určujú skutočnú úroveň hospodárskej súťaže na trhu. Naviac, Komisia v súčasnosti obdržala odpovede členských štátov týkajúce sa úrovní verejných služieb a cieľov v sektore plynu a v sektore elektrickej energie a na tomto základe pripravuje správu, ktorá bude slúžiť ako vodítko na udržanie a zvýšenie štandardov verejných služieb na vyššiu úroveň. 38. Na základe v súčasnosti dostupných informácií sa zdá, že liberalizácia služieb podľa programu jednotného trhu mala pozitívny dopad na dostupnosť, kvalitu a cenovú prístupnosť služieb všeobecného záujmu. Toto však neznamená, že také služby nevyhnutne uspokojivo fungujú. Do hry prichádzajú ďalšie faktory, ako je cena vybavenia potrebného na spojenie, zhromaždenie alebo rôzne protikonkurenčné postupy, ktoré neboli doposiaľ primerane adresované alebo nedostatok účinných mechanizmov odškodnenia užívateľov, keď služby riadne nefungujú. Výsledkom je, že všetky výhody liberalizácie pre všetky oblasti spoločnosti a všetky časti poločenstva ešte len musia byť zužitkované. 39. Univerzálna služba, najmä definícia osobitných povinností poskytovať univerzálne služby, je kľúčovým sprievodcom trhovej liberalizácie sektorov služieb, ako sú telekomunikácie v Európskej únii. Definícia a záruka univerzálnej služby zabezpečuje, že je zachovaná neustála prístupnosť a kvalita vytvorených služieb pre všetkých užívateľov a spotrebiteľov počas procesu prechodu od monopolného poskytovania na otvorené konkurenčné trhy. Univerzálna služba v rámci prostredia otvorených a konkurenčných telekomunikačných trhov je definovaná ako minimálna skupina služieb stanovenej kvality, ku ktorej majú prístup všetci užívatelia vo svetle osobitných vnútroštátnych podmienok, za prístupnú cenu. Tieto ustanovenia určujú východiskový bod pre zlepšenie kvality a ceny služieb spôsobené hospodárskou súťažou. 4.1. Telekomunikácie 40. Univerzálna služba, tak ako je v súčasnosti definovaná v legislatíve spoločenstva o telekomunikáciách, zahŕňa poskytovanie hlasovej telefónie, faxového prenosu a prenosu údajov prostredníctvom modemu (t. j. prístup k internetu). Užívatelia musia mať z pevnej polohy prístup k medzinárodným a vnútroštátnym hovorom ako aj k núdzovým službám. Definícia tiež zahŕňa poskytovanie služieb operátora, telefónny zoznam, verejné telefónne automaty a osobitné zariadenia pre zákazníkov s postihnutím alebo osobitnými sociálnymi potrebami. Nevzťahuje sa na mobilnú telefóniu alebo širokopásmový prístup k internetu. 41. Čo sa týka hlasovej telefónie podľa nedávnej štúdie [27] má 96 % európskych domácností prístup k hlasovej telefónii doma. O niečo viac ako polovica zostávajúcich domácností buď nemá záujem, alebo má alternatívne prostriedky prístupu. Menej ako 2 % nemá prístup k hlasovej telefónii z finančných dôvodov. Od začiatku roku 1998 profitovali všetci spotrebitelia z podstatných znížení cien: len v prvom roku klesli ceny o 40 % za medzinárodné, o 30 % za medzimestské a o 30 % za regionálne hovory; miestne hovory však nezaznamenali žiadne podstatné zníženia cien. V priemere, počas obdobia 1997 až 1999 klesli ceny pre domácich spotrebiteľov o viac ako 40 %. 42. Hospodárska súťaž zvýšila rozvoj mobilnej telefónie. Miera jej preniknutia na spotrebiteľský trh sa od liberalizácie zvýšila z 11 % na 48 % obyvateľstva. U domácností s nízkym príjmom je väčšia pravdepodobnosť, že sa obrátia len na mobilnú telefóniu ako u domácností s vysokým príjmom (6 % domácností v porovnaní s 2 %), aj keď celková miera použitia sa zvyšuje s príjmom. Toto ukazuje, že pre značné množstvá domácností s nízkym príjmom predstavujú mobilné telefóny prijateľnú alternatívu k pevnej telefónii, aj pri absencii povinností poskytovať univerzálnu službu. 43. Keďže prístup k internetu prostredníctvom mobilnej telefónie tretej generácie a internet cez televíziu prerušia závislosť na počítačoch (33 % domácnosti EÚ) na získanie prístupu k internetu, očakáva sa extrémny nárast miery prenikania na spotrebiteľský trh počas nasledujúcich piatich rokov. 44. Nezdá sa, že by vidiecki predplatitelia boli znevýhodnení vzhľadom na priestorovú distribúciu základných služieb. Celkovo majú vidiecke domácnosti v skutočnosti viac telefonického vybavenia ako domácnosti v mestských oblastiach. Zdá sa, že príjem má oveľa väčší vplyv na služby ako rozdiel medzi vidiekom a mestom. 4.2. Doprava 45. Proces postupného otvárania trhu pre leteckú dopravu bol ukončený 1. júla 1998. Vo svojej správe prijatej minulý rok, hodnotila Komisia následky 10 rokov liberalizácie [28]. Liberalizácia leteckej dopravy viedla k zvýšeniu počtu prepravcov zo 132 v roku 1993 na 164 v roku 1998. Podiel aktívnych národných prepravcov na trhu sa plynulo znižoval a počet trás s viac ako dvoma prevádzkovateľmi sa od roku 1992 strojnásobil. Narastajúci vysoký počet zvýhodneného cestovného zvýšil rozsah atraktívneho cestovného pre užívateľov. Flexibilné cestovné naopak ďalej narastá. Dosahuje dvojnásobok zvýhodneného cestovného. 46. Miera konkurencie na trase má významný vplyv na cenu leteckej dopravy. Výška cestovného klesá, keď trh prejde z monopolu na duopol alebo na viac ako dvoch prepravcov. Rozdiel v cestovnom prvej triedy na monopolnej trase a na trasách troch alebo viacerých prepravcov je 10 %, pre úplné cestovné ekonomickej triedy 17 % a zvýhodneného cestovného 24 %. 47. Množstvo faktorov spomaľuje alebo zmierňuje dopad liberalizácie. Prístup k časovým úsekom a obmedzenia kapacity letiska predstavujú skutočný problém pre nových prevádzkovateľov. Programy lojality, ako sú programy pre tých, ktorí často lietajú, podporujú letecké linky s veľkými sieťami, ktoré cestujúcim ponúkajú väčšiu šancu zbierať a využívať body z programu pre tých, ktorí často lietajú. Toto je diskriminujúce najmä voči cenovo výhodným malým leteckým linkám. Vysoké náklady a nízka kvalita pozemných manipulačných služieb zvyšujú fixné náklady, čo znižuje schopnosť nových poskytovateľov služieb cenovo konkurovať. Na záver, zhromažďovanie a slabé využitie dostupného vzdušného priestoru znamená, že kvalita služby trpí a meškania sú častejšie. 48. Niektoré z týchto ťažkostí môžu byť prekonané prostredníctvom uloženia povinností poskytovať verejné služby. Výber trasy a uložené štandardy sú predmetom kontroly Komisie. Od roku 1993 boli povinnosti poskytovať verejné služby uložené na viac ako tisíc trás v rámci spoločenstva, hlavne vo Francúzsku, Írsku a Portugalsku, ale aj vo Švédsku, Nemecku, Taliansku a Spojenom kráľovstve. Ale toto predstavuje len veľmi nízke percento celkovej vzdušnej premávky spoločenstva. 49. Následkom rozvoja trhu prechádza v súčasnosti poskytovanie služieb pasažierom v železničnom a cestnom sektore dôležitými zmenami. Niekoľko prevádzkovateľov začalo hrať aktívnu úlohu v ostatných členských štátoch. Obdobne začali členské štáty otvárať domáce trhy konkurencii. Harmonizácia základnej miery hospodárskej súťaže a minimálne požiadavky na transparentnosť pri udeľovaní zmlúv o poskytovaní služieb boli pokladané za nevyhnutné pre garantovanie vysokých úrovní kvality. Komisia navrhla nový rámec [29], ktorý zabezpečí, aby boli prevádzkovatelia verejnej dopravy pod konkurenčným tlakom poskytovať pasažierom lepšie služby, udržiavať náklady pod kontrolou a zabezpečiť najvyššiu bezpečnostnú úroveň. 4.3. Energetika 50. V porovnaní s telekomunikáciami alebo leteckou dopravou, je k dispozícii oveľa menej informácii o vplyve liberalizácie energetiky na služby všeobecného záujmu. Otvorenie sektorov elektrickej energie a plynu hospodárskej súťaži je samozrejme príliš čerstvé na vyvodenie operatívnych záverov. Vo väčšine krajín s výnimkou Belgicka, Dánska a Írska mali domácnosti v EÚ prospech zo zníženia cien medzi júlom 1996 a januárom 2000 v priemere o 5,2 %. Malé podniky mali prospech z väčších znížení v priemere 7,9 %, napriek podstatným nárastom v Dánsku a Grécku. 4.4. Ocenenie služieb všeobecného záujmu spotrebiteľmi 51. Ako súčasť série prieskumov verejnej mienky Eurobarometer [30] bolo skúmaným domácnostiam položených niekoľko otázok týkajúcich sa ich názoru na množstvo služieb všeobecného záujmu. Prieskum dopĺňa podrobnejšie údaje dostupné pre telekomunikácie z vyššieuvedenej rezidentskej správy. Výsledky sú zaujímavé, pretože umožňujú porovnanie rôznych druhov služieb. Nie je však možné určiť, ako sa služby v priebehu času vyvíjali. Podstatné rozdiely v povahe odpovedí medzi členskými štátmi by zdanlivo naznačovali, že očakávania týkajúce sa služieb predstavujú dôležitého určovateľa vnímanej úrovne spokojnosti. Z tohto dôvodu sú porovnania medzi rôznymi druhmi služieb pravdepodobne osvetľujúcejšie ako absolútne hodnoty odpovedí. 52. Spokojnosť spotrebiteľa v mnohých oblastiach (prístup, cena, dostupné informácie, náležitosti a podmienky, sťažnosti) bola meraná individuálne pre stanovený kôš služieb zložený z telefónie, dodávky elektrickej energie, plynu a vody, poštových služieb, mestskej dopravy a medzimestských železničných služieb. Prístup aj príjem rôznych služieb sa podstatne líšili. Napríklad takmer 13 % nemá prístup k plynu. Dokonca takmer 7 % tvrdilo, že nemá prístup k službám medzimestskej železnice a takmer 5 % k službám miestnej dopravy. Elektrická energia, pošta a dodávka vody boli služby najbližšie ku skutočne univerzálnej dostupnosti. Na základe odpovede "neaplikovateľné" na za sebou idúce otázky by sa zdalo, že skutočný príjem služieb dosť úzko súvisí s fyzickou dostupnosťou. 53. V súvislosti s cenou získali najpozitívnejšie hodnotenie poštové služby v rámci verejných služieb. Napriek tomu môže byť podstatná nespokojnosť so súčasnou hladinou cien odvodená od skutočnosti, že viac ako 30 % respondentov ich považuje vo všetkých prípadoch za nekorektné alebo neprimerané. Telefónia a diaľkové železničné služby vyvolali najnepriaznivejšie reakcie. Hodnotenia kvality služieb sú všeobecne dobré, s výnimkou dopravy a v menšej miere poštových služieb. Spojením ocenenia ceny s kvalitou je zrejmé, že diaľkové železničné služby dobre nefungujú. Podľa spotrebiteľov verejné služby (elektrická energia, plyn a voda) najlepšie spĺňajú ich očakávania, s komunikáciami a miestnou dopravou, ktoré sú viac zmiešané. Vybavovanie sťažností získalo tiež veľmi nízku úroveň spokojnosti, odvodenú od skutočnosti, že pre každú hodnotenú službu viac ako 45 % respondentov pokladalo vybavovanie buď za zlé alebo veľmi zlé. 5. EURÓPSKA PERSPEKTÍVA 54. Cieľmi spoločenstva ostávajú: podporovanie konkurencieschopnosti európskeho hospodárstva na stále viac otvorených svetových trhoch; prispievanie k vysokej miere ochrany spotrebiteľov a dôvery medziiným poskytovaním väčšieho výberu, lepšej kvality a nižších cien spotrebiteľom, posilnenie hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti. Služby všeobecného záujmu majú zohrať kľúčovú úlohu pri napĺňaní týchto cieľov. Účinné služby sú hlavným určovateľom umiestnenia výrobných činností, na základe výhod pre firmy, ktoré ich využívajú a pracovníkov, ktorí v oblasti žijú. Existencia siete služieb všeobecného záujmu je hlavným prvkom sociálnej súdržnosti; naopak zmiznutie takých služieb je znakom vyľudňovania vidieckej oblasti alebo degradácia mesta. Spoločenstvo je zaviazané zachovať neporušenú funkciu týchto služieb, so súčasným zlepšovaním ich účinnosti. 55. Pri plnení týchto cieľov berie spoločenstvo náležitý ohľad na princíp subsidiarity. Rešpektovanie tohto princípu, najmä sloboda členských štátov definovať, čo predstavuje službu všeobecného záujmu, vyžaduje starostlivé preskúmanie vhodných úloh na rozličných úrovniach správy v regulovaní takých služieb. Komisia bližšie upresní svoj postoj na túto tému v nadchádzajúcej Bielej knihe o správe spoločnosti. 56. Nový článok 16 Zmluvy výslovne uznáva úlohu hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a predvída povinnosť spoločenstva uľahčiť splnenie ich poslania. Význam týchto ustanovení bol zdôraznený hlavami štátov alebo vlád na ich stretnutí v Lisabone v marci 2000 [31] : "Európska Rada pokladá za dôležité, aby sa v rámci vnútorného trhu a hospodárstva založeného na znalostiach plne brali do úvahy ustanovenia Zmluvy týkajúce sa služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a podnikov poverených prevádzkovaním takých služieb." 57. Toto politické stanovisko a aj v súčasnosti uskutočňované zmeny poukazujú na potrebu proaktívneho postoja voči službám všeobecného záujmu, ktorý zahŕňa a presahuje prístup založený na jednotnom trhu. V tomto štýle bude Komisia, v rámci partnerstva so štátnymi, regionálnymi a miestnymi úrovňami, pokračovať v podporovaní európskej perspektívy pre služby všeobecného záujmu v prospech občanov na troch frontoch: čo najväčším otvorením trhu, posilnením európskej koordinácie solidarity; a vytvorením príspevkov spoločenstva na podporu služieb všeobecného záujmu. 5.1. Maximálne využitie otvorenia trhu 58. Otváranie trhov hospodárskym službám, najmä sieťam služieb, a zodpovedajúce zavádzanie povinností poskytovať univerzálne alebo verejné služby, musí byť uskutočňované v súlade s vlastnosťami každého sektora, vrátane už dosiahnutej miery integrácie trhu. Spoločným cieľom je zvýhodniť európskych občanov prostredníctvom rozvoja konkurenčného jednotného trhu. Tento cieľ bol opätovne výrazne potvrdený zasadaním Európskej rady v Lisabone, ktoré vyzvalo k zrýchlenej liberalizácii v oblasti plynu, elektrickej energie, dopravy a poštových služieb a požiadalo Komisiu, aby pripravila správu o vývoji a vhodné návrhy pre jej stretnutie na jar roku 2001. 59. Komisia bude vo svojej politike otvárania trhov naďalej presadzovať tieto zásady: - používanie hodnotiacich nástrojov na hodnotenie prevádzky, výkonnosti a konkurencieschopnosti služieb všeobecného záujmu tak, že regulácia môže byť upravená v zhode s technologickými zmenami (ktoré zvyšujú cezhraničné možnosti poskytovania služieb v rámci vnútorného trhu), novými potrebami spotrebiteľov a novými požiadavkami verejného záujmu. Usmernenia všeobecnej hospodárskej politiky spolu so správou o ich zavádzaní a ročnou správou Komisie "Hospodárska reforma – správa o fungovaní trhu s výrobkami a kapitálového trhu" (Cardiffská správa) [32] poskytujú rámec pre, medzi inými vecami, pravidelné hodnotenie fungovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu na jednotnom trhu. Pre osobitné sektory, najmä telekomunikácie, sú pravidelne sprístupňované hodnotenia regulačnej reformy a jej vplyvov [33]; prax pravidelných hodnotení by mohla byť užitočne zovšeobecnená na všetky sektory, pre ktoré existuje spoločný rámec na úrovni spoločenstva [34]; - zachovanie prístupu založeného na postupnom hodnotení reformy a porady s rôznymi príslušnými zmluvnými stranami, vrátane spotrebiteľov. Komisia bude ďalej dodržiavať prax pripravovania sa na zmeny regulačného rámca prostredníctvom publikovania zelených kníh [35] sprevádzaných alebo doplnených ďalšími kolami verejnej konzultácie [36], - presadzovanie transparentnosti v činnosti dodávateľov služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, či už verejných alebo súkromných, najmä vzhľadom na možné porušovanie hospodárskej súťaže. Smernica Komisie, ktorá mení a dopĺňa takzvanú smernicu o transparentnosti [37] je zameraná na presadzovanie takej transparentnosti, rozšírením pravidiel o oddelenom vedení účtov v súčasnosti uplatniteľných na osobitné sektory, na akýkoľvek podnik, ktorý užíva osobitné alebo výhradné právo udelené členským štátom podľa článku 86 ods. 1 zmluvy, alebo ktorý je poverený prevádzkou služby všeobecného hospodárskeho záujmu podľa článku 86 ods. 2 zmluvy a prijíma štátnu pomoc v akejkoľvek forme, vrátane akéhokoľvek grantu, podpory alebo náhrady, v súvislosti s takou službou, a ktorý vykonáva iné činnosti. 60. Ak má európske hospodárstvo maximálne využiť príležitosti poskytnuté otvorením trhov je dôležité, aby sa možno čo najskôr prijali rozhodnutia o neprejednaných návrhoch Komisie. Komisia očakáva prijatie nového regulačného rámca pre telekomunikácie, založeného na jej návrhoch rámcovej smernice a štyroch osobitných smerníc [38] v priebehu roka 2001, v súlade s časovým rozvrhom dokončenia vnútorného trhu stanoveným Európskou radou na zasadaní v Lisabone [39]. Komisia sa tiež spolieha, že Rada a Európsky parlament čo najskôr prijmú jej návrhy týkajúce sa poštových služieb a dopravy. [40] 61. Z tých istých dôvodov, a najmä na zabezpečenie rovnakého postavenia verejných a súkromných prevádzkovateľov, predložila Komisia návrh [41], umožňujúci, inter alia, vyňať z pôsobnosti smernice 93/38/EHS tie sektory služieb, na ktoré sa uplatňuje (voda, energetika, doprava a telekomunikácie), ktoré v danom členskom štáte fungujú v podmienkach účinnej hospodárskej súťaže, po účinnej liberalizácii príslušnej činnosti podľa príslušnej legislatívy ES. Liberalizácia telekomunikácií už ovplyvnila uplatňovanie pravidiel verejného obstarávania. Na základe osobitných ustanovení v smernici 93/38/EHS, stanovila Komisia v správe [42], že pokladá väčšinu služieb v tejto oblasti v rámci EÚ za vyňaté (s určitými výnimkami) od uplatňovania smernice 93/38/EHS. 5.2. Posilnenie európskej koordinácie a solidarity 62. Narastajúca európska integrácia v niektorých sektoroch naznačuje obdobný nárast európskej koordinácie na sledovanie činností regulátorov a prevádzkovateľov. Vhodné inštitucionálne opatrenia sa budú líšiť v závislosti na dosiahnutej miere integrácie trhu a možných zlyhaniach, ktoré budú adresované, vrátane zlyhaní vo fungovaní existujúcich štátnych regulátorov. 63. S cieľom uľahčiť hodnotenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu by Komisia mohla predpokladať preskúmanie výsledkov celkovo získaných v členských štátoch pri prevádzkovaní týchto služieb a účinnosť regulačných rámcov. Takéto preskúmanie by malo brať do úvahy najmä súčinnosť medzi rôznymi sieťami infraštruktúry a cieľmi hospodárskej efektivity, ochrany spotrebiteľa, a aj hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti. 64. Osobitné postavenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu medzi spoločnými hodnotami únie, uznané článkom 16 Zmluvy, vyzýva k obdobnému uznaniu prepojenia medzi prístupom k službám všeobecného záujmu a európskym občianstvom. Kým členské štáty si zachovávajú úplnú slobodu vzhľadom na prostriedky plnenia cieľov solidarity poskytovaných službami všeobecného záujmu, môže byť na zachovanie vernosti k Únii potrebný spoločný kľúčový koncept takého všeobecného záujmu. Komisia považuje ustanovenia o prístupe k službám všeobecného hospodárskeho záujmu v návrhu Charty základných práv za dôležitý krok v tomto smere. 5.3. Ostatné príspevky spoločenstva na podporu služieb všeobecného záujmu 65. Angažovanosť spoločenstva v službách všeobecného záujmu presahuje vytvorenie jednotného trhu, vrátane poskytnutia nástrojov na zabezpečenie štandardov kvality, koordinácie regulátorov a hodnotenia prevádzky. Ostatné politické nástroje a činnosti spoločenstva zdieľajú rovnaké ciele ochrany spotrebiteľa, hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti a pomáhajú službám všeobecného hospodárskeho záujmu pri plnení ich poslania. Takéto príspevky majú zvýšiť, a v žiadnom prípade nie nahradiť, štátnu, regionálnu a miestnu úlohu v ich jednotlivých oblastiach. Osobitný vývoj od správy z roku 1996 v službách všeobecného záujmu zahŕňa: - prijatie, Komisiou a členskými štátmi, európskej perspektívy vývoja stanovujúcej rámec a kľúčové možnosti politiky pre vývoj európskeho územia, - zavádzanie programu transeurópskych sietí, v súlade s prijatými záväzkami hláv štátov alebo vlád a sektorovými usmerneniami prijatými Radou a Európskym parlamentom. Očakáva sa, že revízia usmernení pre dopravné siete zlepší plnenie cieľov v tej oblasti, - iniciatívu pre vytvorenie európskej výskumnej oblasti na zlepšenie koordinácie medzi vnútroštátnymi politikami a politikami spoločenstva [43], vrátane aspektov "teritorializácie" výskumu a elektronických sietí, - prijatie Akčného plánu na obdobie 1999 až 2001 o spotrebiteľskej politike Komisiou, ustanovujúceho oblasť služieb všeobecného záujmu ako prioritu, - Akčný plán e-Europe zameraný na informačnú spoločnosť pre všetkých, s cieľom urýchliť pochopenie digitálnych technológii v Európe. Na tento účel sa akčný plán zameriava na cenovo prijateľný prístup k sieti, rozvoj potrebných schopností a na opatrenia stimulujúce používanie internetu (ako sú eLearning, eHealth, eGovernment). 66. Horizontálna legislatíva na ochranu spotrebiteľa sa tiež uplatňuje na všetky služby všeobecného záujmu. Táto horizontálna legislatíva sa zaoberá problémami základnej ochrany spotrebiteľa, ako sú nerovné zmluvné podmienky, predaj na diaľku, atď. Napriek tomu existuje potreba vytvoriť účinné a nediskriminačné presadzovanie horizontálnej a sektorovej spotrebiteľskej legislatívy v EÚ. To bude vyžadovať systematické úsilie všetkých zainteresovaných, vrátane užšej administratívnej spolupráce medzi členskými štátmi, štátnymi regulačnými orgánmi, poskytovateľmi služieb a zástupcami spotrebiteľov. 67. V súvislosti so Svetovou obchodnou organizáciou, a najmä Všeobecnou dohodou o obchode so službami, je spoločenstvo tiež zaviazané zachovať svoje služby všeobecného záujmu. Malo by sa vziať na vedomie, že Dohoda GATS chráni suverénne právo členov regulovať hospodárske a nehospodárske činnosti v rámci ich územia a garantovať dosiahnutie oprávnených verejných cieľov. Preto aj v oblastiach, v ktorých boli prijaté záväzky, majú krajiny možnosť zachovať štandardy kvality a sociálne ciele, ktoré sú základom ich systému. Na základe toho, nemôže byť legitímne právo členov vytvoriť primeraný regulačný rámec na zabezpečenie účinného fungovania sektora služieb použité ako neprimeraná obchodná prekážka. 68. Služby všeobecného záujmu prepojené na funkciu starostlivosti a sociálnej pomoci sú záležitosťou štátnej alebo regionálnej zodpovednosti. Existuje však uznaná úloha pre spoločenstvo podporovať spoluprácu a koordináciu v týchto oblastiach. Hlavným záujmom Komisie je podpora spolupráce členských štátov v záležitostiach súvisiacich s reformou sociálnej starostlivosti. Po schválení správy o modernizácii sociálnej starostlivosti [44] Radou a poverení od zasadania Európskej rady v Lisabone pre skupinu na vysokej úrovni pre sociálnu ochranu, vyvinie Komisia svoju činnosť v sledovaní reformy a vyvolávaní diskusie o politikách ako prostriedkoch smerujúcich k dosiahnutiu európskeho konsenzu v tejto oblasti. [1] Ú. v. ES C 281, 26.9.1996, s. 3. [2] Pozri prílohu II. [3] ETUC a CEEP navrhli "Chartu služieb všeobecného záujmu", ktorá predstavuje dôležitý príspevok k súčasnej debate o budúcnosti služieb všeobecného záujmu. [4] Poňatie univerzálnych služieb a povinnosti poskytovať verejné služby potvrdil právny prípad súdu [prípad C-320/91 Corbeau (1993); prípad C-393/92 Almelo (1994)] a vytvorený v legislatíve spoločenstva pre tie služby, pre ktoré bol zavedený spoločný regulačný rámec na dosiahnutie jednotného európskeho trhu (pozri nižšie, oddiel 4). [5] Prípad C-159/94 EDF (1997). [6] Pozri ročné správy Komisie o politike hospodárskej súťaže. [7] Ako príklad zhody financovania verejnoprávneho vysielania so zákonom o hospodárskej súťaži na základe článku 86 ods. 2 pozri rozhodnutie Komisie z 24.2.1999 v prípade NN 70/98 Kinderkanal a Phoenix, Ú. v. ES 1999 C 238/3 a rozhodnutie Komisie z 29.9.1999 v prípade NN 88/98 BBC News 24, Ú. v. ES 2000, C 78/6. [8] Prípad T-106/95 FFSA (1997); prípad T-46/97 SIC (2000); prípad C-174/97P FFSA (1998). [9] Pre uplatňovanie rovnakého princípu pozri návrh nariadenia o pozemnej doprave COM(7) 2000/9 z 26. júla 2000 a smernicu o prehľadnosti smernice Komisie 2000/52/ES z 26.7.2000, ktorá mení a dopĺňa smernicu 80/723/EHS (Ú. v. ES L 193, 29.7.2000). [10] Prípad C-364/92 SAT/Eurocontrol (1994). [11] Prípad C-343/95 Diego Calí (1997). [12] Prípad C-263/86 Humbel (1988). [13] Prípad C-159/91 a C-160/91 Poucet (1993). [14] Prípad C-109/92 Wirth (1993). [15] Podľa Európskeho súdneho dvora [prípady C-215/96 a C-216/96 Bagnasco (1999)] existuje vplyv na obchod medzi členskými štátmi, ak je možné s dostatočnou mierou pravdepodobnosti na základe množiny objektívnych faktorov práva alebo skutočnosti predvídať, že predmetné správanie môže mať vplyv na zloženie obchodu medzi členskými štátmi, také, ktoré by mohlo nepriaznivo vplývať na uskutočňovanie cieľa jednotného trhu vo všetkých členských štátoch. Pri vytváraní týchto kritérií musí byť uvedený odkaz na pozíciu a význam zmluvných strán na príslušnom trhu. [16] Správa o opatreniach menšieho významu, na ktoré sa nevzťahuje článok 81 ods. 1 (Ú. v. ES C 372, 9.12.1997, s. 13). [17] Správa o de minimis pravidle pre štátnu pomoc (Ú. v. ES C 68, 6.3.1996, s. 9) bude nasledovaná de minimis nariadením o štátnej pomoci, návrh uverejnený v Ú. v. ES C 89, 28.3.2000, s. 6. [18] Aby mohla mať prospech z odchýlky od všeobecného zákazu štátnej pomoci ustanovenej v článku 87 ods. 3 písm. d), musí byť pomoc použitá na kultúrne účely, napr. výrobu filmov. Pozri napríklad rozhodnutie Komisie z 29. júla 1998 nevzniesť námietky proti francúzskemu programu podpory pre výrobu filmov (N3/98, Ú. v. ES 1998 C 279) a následné rozhodnutia nevznášať námietky proti podporným programom pre výrobu filmov v Nemecku (Bund) (N 4/1998, rozhodnutie z 21.4.1999, Ú. v. ES 1999 C 272/4), v Írsku (N 237/2000, rozhodnutie z 28.6.2000, zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku), v Holandsku (N 486/1997, rozhodnutie z 25.11.1998, Ú. v. ES 1999 C 120/2) a vo Švédsku (N 748/1999, rozhodnutie z 2.2.2000, Ú. v. ES 2000 C 134/3). Ako je možné vidieť z týchto rozhodnutí, umožňuje článok 87 ods. 3 písm. d) udeliť pomoc výrobe filmu podľa osobitných okolností v každom členskom štáte a obzvlášť pre flexibilitu v hodnotení pomoci obtiažnym a nízkorozpočtovým filmom. Pred výsledkom hodnotenia podporných programov v ostatných členských štátoch zistí Komisia potrebu presnejšieho rámca. Toto bude vykonané v úzkej konzultácii s členskými štátmi (pozri správu Komisie zo 14. decembra 1999 o "Zásadách a usmerneniach pre audiovizuálnu politiku spoločenstva v digitálnom veku"), COM(1999) 657 konečné znenie). [19] Usmernenia pre štátnu pomoc malým a stredným podnikom (Ú. v. ES C 213, 23.7.1996, s. 4); budú nasledované pozastavením výnimky. Nariadenie pre štátnu pomoc malým a stredným podnikom, návrh uverejnený v Ú. v. ES C 89, 28.3.2000, s. 15. [20] Usmernenia pre štátnu pomoc podnikom v zanedbaných mestských oblastiach (Ú. v. ES C 146, 14.5.1997, s. 6). [21] Usmernenia pre pomoc zamestnanosti (Ú. v. ES C 334, 12.12.1995, s. 4). [22] Rámec pre pomoc vzdelávaniu (Ú. v. ES C 343, 11.11.1998, s. 10); bude nasledovaný nariadením o pozastavení výnimky pre štátnu pomoc pre vzdelávanie, návrh uverejnený v Ú. v. ES C 89, 28.3.2000. [23] Usmernenia o štátnej regionálnej pomoci (Ú. v. ES C 74, 10.3.1998, s. 9). [24] Usmernenia spoločenstva o štátnej pomoci pre ochranu životného prostredia (Ú. v. ES C 72, 10.3.1994, s. 3). [25] Rámec spoločenstva pre štátnu pomoc pre výskum a vývoj (Ú. v. ES C 45, 17.2.1996, s. 5). [26] Správa Európskej komisie Rade ministrov, "Služby všeobecného hospodárskeho záujmu v sektore bankovníctva", prijatá Komisiou 17. júna 1998 a predložená Rade ECOFIN 23. novembra 1998. [27] Gallup Europe, správa: "Situácia telekomunikačných služieb v regiónoch Európskej únie," apríl 2000. [28] COM(1999) 182 konečné znenie z 20. júla 1999. [29] COM(2000) 9 z 26. júla 2000. [30] Eurobarometer č. 53 z júla 2000, "Európania a služby všeobecného záujmu". [31] Zasadanie Európskej rady v Lisabone, 23. až 24. marca 2000, Závery predsedníctva, SN 100/00, bod 19. [32] COM(1999) 10 z 20. januára 1999, COM(2000) 26 z 26. januára 2000. [33] "Piata správa o zavádzaní telekomunikačného regulačného balíčka, COM(1999) 537 z 11. novembra 1999." [34] V súčasnej dobe Komisia pripravuje hodnotenie regulačnej reformy a štandardov služieb v plynárenskom a elektrárenskom priemysle. [35] Príklady Zelených kníh zahŕňajú: "Sieť občana: Napĺňanie potenciálu verejnej osobnej dopravy v Európe," COM(95) 601; "K spravodlivému a účinnému stanovovaniu cien v doprave – Možnosti politiky pre internalizáciu externých nákladov na dopravu v Európskej únii," COM(95) 691; "Zelená kniha o politike číslovania pre telekomunikačné služby v Európe" COM(96) 590; "Zelená kniha o konvergencii telekomunikácií, mediálneho sektora a sektora informačných technológií a dôsledky pre reguláciu – Prístup smerom k informačnej spoločnosti," COM(97) 623. [36] Pozri napríklad správu "Verejná porada o návrhu správy o uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže na poštový sektor, a najmä o hodnotení niektorých opatrení štátu týkajúcich sa poštových služieb", COM(1996) 480 nasledujúci Zelenú knihu Komisie "Rozvoj jednotného trhu pre poštové služby", COM(1991) 476; správu "Výsledky verejnej porady o prehľade komunikácií z roku 1999 a pokyny pre nový regulačný rámec", COM(2000) 239. [37] Smernica Komisie 2000/52/ES z 26. júla 2000, ktorá mení a dopĺňa smernicu 80/723/EHS (Ú. v. ES L 193, 29.7.2000, s. 75). [38] Pozri prílohu I. [39] Zasadanie Európskej rady v Lisabone, 23. až 24. marca 2000, Závery predsedníctva, SN 100/00, bod 17. [40] COM(2000) 319 z 30. mája 2000 a príloha I o doprave. [41] Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady koordinujúci postup subjektov aktívnych v sektoroch vody, energetiky a dopravy, COM(2000) 276, 10. mája 2000. [42] Ú. v. ES C 156, 3.6.1999, s. 3. [43] "Smerom k európskej výskumnej oblasti", COM(2000) 6 z 18. januára 2000. [44] "Dohodnutá stratégia modernizácie sociálnej starostlivosti", COM(1999) 347 zo 14. júla 1999. -------------------------------------------------- PRÍLOHA I SITUÁCIA V JEDNOTLIVÝCH SEKTOROCH Niektoré služby všeobecného záujmu boli predmetom otvorenia trhu prostredníctvom uplatnenia legislatívy o jednotnom trhu a politiky hospodárskej súťaže EÚ. Tento oddiel sa zaoberá vývojom v sektoroch, ktoré sú predmetom pravidiel spoločenstva. Nevzťahuje sa na úplne všetky služby všeobecného záujmu. Vylúčené sú najmä nehospodárske služby [1] Elektronická komunikácia Od roku 1990 Európska komisia postupne zaviedla jednotný regulačný rámec pre liberalizáciu trhu s telekomunikáciami. Umožnením rozvoja hospodárskej súťaže mala táto politika hlavný vplyv na rozvoj trhu, prispením k vytvoreniu silného sektora telekomunikácií v Európe a umožnením spotrebiteľom a obchodným užívateľom využiť výhodu väčšieho výberu, nižších cien a inovačných služieb a aplikácií. Ustanovenia existujúceho rámca liberalizovali všetky telekomunikačné služby a siete od januára 1998. Toto transformovalo sektor, tradične charakterizovaný ako štátny monopol na dynamické odvetvie pripravené plne využiť výhody globálneho trhu. Oporou výsledného regulačného rámca bol politický cieľ podporovania rastu, tvorby zamestnanosti a konkurencieschopnosti, ochrany záujmov spotrebiteľa, zabezpečenie širokého výberu poskytovateľov a služieb pre všetkých užívateľov a podpory inovácie, konkurenčných cien a kvality služieb. Regulačný rámec zavedený pre liberalizáciu v roku 1998 bol zhodnotený na základe trhu a technologického rozvoja a skúseností s jeho uplatňovaním. Mnohým oblastiam trhu EÚ s telekomunikáciami naďalej dominujú prevádzkovatelia aktívni v členských štátoch, napriek vysokému počtu prevádzkovateľov a poskytovateľov služieb. Hodnotenie poskytuje možnosť znovu prehodnotiť existujúcu reguláciu, s cieľom zabezpečiť, aby presadzovala rozvoj hospodárskej súťaže a výberu pre spotrebiteľov a pokračovala v ochrane cieľov všeobecného záujmu. Na tento účel nový rámec, ktorý nadobudne účinnosť od 1. januára 2002, navrhuje päť nových smerníc [2], vrátane jednej, ktorá je osobitne zameraná na služby všeobecného verejného záujmu, menovite "univerzálne služby a práva užívateľov týkajúce sa sietí a služieb elektronickej komunikácie." Povinnosti poskytovať univerzálne služby, o ktorých uloženie prevádzkovateľom požiadalo spoločenstvo členské štáty, zabezpečujú poskytovanie širokého rozsahu základných služieb. Súčasný regulačný rámec pre univerzálne služby vyžaduje, aby bola všetkým užívateľom dostupná stanovená minimálna skupina služieb určenej kvality, nezávisle na ich geografickú polohu, za prístupnú cenu. Legislatíva podrobne rieši postup poverovania prevádzkovateľov osobitnými povinnosťami ohľadom zmienených služieb tam, kde je to potrebné a rámec pre financovanie akýchkoľvek čistých nákladov týkajúcich sa týchto povinností poskytovať služby účastníkmi trhu. Tento prístup k univerzálnym službám je zachovaný v novej navrhovanej smernici. Fakty od členských štátov hovoria, že vyváženie povinností poskytovať univerzálne služby spolu s pokračujúcim otváraním trhu povzbudilo prevádzkovateľov k dynamickému nazeraniu na poňatie univerzálnej služby. Kým formálny legislatívny rámec účinne poskytuje minimálne garantované poskytovanie univerzálnych služieb, konkurenčný proces povzbudil podniky, aby ponúkali nové balíčky sadzieb a zmluvné podmienky, ktoré ďalej zlepšujú služby, ktoré môžu spotrebitelia očakávať ako štandardné na území spoločenstva. Toto je už zjavné v poskytovaní služieb mobilnej komunikácie, ktoré nie sú predmetom osobitných povinností poskytovať univerzálne služby, ale kde rozsiahla hospodárska súťaž spôsobila rýchlu inováciu služieb vrátane rozšíreného poskytovania možností predplatených služieb užívateľom. Fakty najnovšieho prieskumu [3] ukazujú, že značná časť bytových užívateľov si v súčasnosti vyberá len mobilné telefonické služby (namiesto služieb pevnej linky) a že, ak vôbec, u domácností s nižším príjmom je rovnako pravdepodobné alebo pravdepodobnejšie, mať predplatené len mobilné služby ako u domácností s vyšším príjmom. Poštové služby Existujúci regulačný rámec [4] otvoril približne 3 % európskeho trhu pre poštové služby (t. j. zásielky korešpondencie s váhou viac ako 350 g alebo s cenou vyššou ako päťnásobok základnej sadzby). Sedem členských štátov (Dánsko, Nemecko, Fínsko, Taliansko, Holandsko, Švédsko, Španielsko) zašlo v niektorých ohľadoch otvorenia trhu ďalej, ako vyžadovala poštová smernica. Európska komisia prijala 30. mája 2000 nový návrh smernice, ktorý navrhuje ďalej otvoriť v priemere 20 % trhu pre poštové služby v roku 2003 (t. j. úplné otvorenie trhu pre expresné zásielky a odchádzajúce cezhraničné zásielky, obmedzenia váhy/ceny sa znížili na 50 g a 2,5-násobok základnej sadzby pre všetky zásielky korešpondencie). Tiež rozširuje existujúce práva na ochranu spotrebiteľov s ohľadom na to, aby mechanizmy náhrady a vybavovania sťažností zahŕňali všetkých poskytovateľov poštových služieb a nie len tých verejných. Existujúca smernica definuje "univerzálnu službu", ako službu prístupnú všetkým užívateľom "zahŕňajúcu trvalé poskytovanie poštových služieb stanovenej kvality vo všetkých bodoch územia členských štátov za ceny prijateľné pre užívateľov". Poštová smernica naviac konkrétnejšie definuje minimálnu univerzálnu službu zahŕňajúcu každodenné vyberanie a doručovanie (aspoň päť dní v týždni) poštových zásielok až do 2 kg a balíkov až do 10 kg ako aj doporučených a poistených zásielok. Členské štáty musia zabezpečiť, doručenie cezhraničných balíkov až do váhy 20 kg a môžu slobodne rozšíriť minimálnu domácu univerzálnu službu, aby zahŕňala balíky s váhou viac ako 20 kg. Na záver, poštová smernica definovala tiež európske štandardy pre kvalitu služby pre cezhraničnú poštu "kategórie najrýchlejšieho doručenia", ktorá je k dispozícii. Štátny regulačný orgán, nezávislý od poštových prevádzkovateľov, je zodpovedný za zabezpečenie zhody so záväzkami smernice. Pre nevyhradené služby, ktoré sú mimo pôsobnosti univerzálnej služby, môžu členské štáty zaviesť všeobecné autorizačné postupy v rozsahu potrebnom na garantovanie zhody s hlavnými požiadavkami. Pre nevyhradené služby, ktoré patria do rozsahu univerzálnej služby, môžu členské štáty zaviesť individuálne licencie, v rozsahu garantovania zhody s hlavnými požiadavkami a na ochranu univerzálnej služby. Členské štáty môžu tiež udeliť licencie alternatívnym prevádzkovateľom na poskytovanie univerzálnej služby najmä v geografických oblastiach. Na záver, môže byť vytvorený fond náhrad na zabezpečenie ochrany univerzálnej služby v prípade, ak povinnosti poskytovať univerzálne služby spôsobia nespravodlivé finančné bremeno pre poskytovateľov univerzálnych služieb. Doterajšie skúsenosti ukázali, že univerzálna služba je na území spoločenstva zachovávaná, vrátane siedmich členských štátov, ktoré zašli v niektorých ohľadoch otvorenia trhu ďalej ako to vyžaduje poštová smernica. Celkovo sú poštoví prevádzkovatelia účinnejší a v porovnaní s predchádzajúcimi rokmi sa služby zlepšili (napr. rozsah služieb, kvalita služieb pre domácu aj zahraničnú poštu). Dobrý príklad takého zlepšenia je kvalita služieb prioritnej cezhraničnej pošty, ktorá sa zlepšila z 84 % doručenosti v D + 3 na 91 % doručenosti v D + 6 v období od roku 1997 do roku 1999. Je pravdepodobné, že poštový sektor sa bude v nadchádzajúcich rokoch dosť rýchlo vyvíjať, pretože rozvoj elektronickej pošty môže do určitej miery nahradiť tradičnú poštu, automatizácia spracovania pošty umožňuje zvýšenie produktivity a potreba vytvoriť nové alebo zlepšené služby (elektronické obchodovanie bude vyžadovať účinné logistické siete na doručovanie tovaru a služieb na území Únie). Evolučná povaha univerzálnej služby umožní všetkým užívateľom prístup k týmto službám. Doprava 1. Liberalizácia Zmluva odráža osobitné výzvy vzniknuté pri otváraní dopravných trhov konkurencii z celého spoločenstva vytvorením, v článku 70, Spoločnej dopravnej politiky. Členské štáty pritom priznali skutočnosť, že vytvorenie vnútorných dopravných trhov, liberalizácia a napĺňanie cieľov verejných služieb sú všetko ústredné súčasti toho, čo je v skutočnosti prístup integrovanej politiky. Spoločenstvo preto zvolilo postupný prístup k liberalizácii dopravných trhov, aby zabezpečilo splnenie bezpečnostných noriem a zaručilo hlavné ciele verejných služieb. Značný pokrok bol dosiahnutý v otváraní trhov konkurencii z celej EÚ. Letecká doprava: Proces postupného otvárania trhov sa začal v roku 1987 a bol dokončený "Tretím balíčkom pre letectvo" [5], ktorý nadobudol účinnosť v roku 1993. Balíček úplne liberalizoval premávku vnútri spoločenstva k 1. aprílu 1997, keď boli leteckým prepravcom povolené práva na kabotáž v členskom štáte, v ktorom nebola spoločnosť založená. Pozemná manipulácia letiskových služieb bola liberalizovaná pre samomanipuláciu leteckými spoločnosťami legislatívou spoločenstva z roku 1996 [6] pre letiská s viac ako 1 miliónom pasažierov ročne od 1. januára 1998. Manipulácia treťou stranou je liberalizovaná od 1. januára 1999 (3 milióny pasažierov, ďalší krok 2 milióny pasažierov od 1. januára 2001). Námorná doprava: V medzinárodnej doprave medzi členskými štátmi je liberalizácia ukončená. Legislatíva spoločenstva [7] liberalizovala námorné kabotážne služby od 1. januára 1993. Dočasné výnimky boli udelené Francúzsku, Taliansku, Španielsku, Portugalsku a Grécku. Posledný sektor, ktorý mal byť liberalizovaný v týchto členských štátoch bol sektor ostrovných kabotážnych služieb, ktorý bol otvorený 1. januára 1999, s výnimkou dvoch sektorov v Grécku, ktoré využívajú dodatočnú dočasnú výnimku do 1. januára 2004. V prístavnom sektore sa legislatíva spoločenstva pokúsi vyriešiť problém prístupu na trh a financovania. Cestná doprava Hospodárska súťaž spoločenstva bola prvýkrát zavedená v roku 1969 prostredníctvom systému kvót spoločenstva pre medzinárodné trasy. V roku 1992 bol tento systém nahradený povolením spoločenstva [8] umožňujúcim prístup na trhy EÚ na základe kritéria kvality. Legislatíva spoločenstva viedla k úplnému zrušeniu akýchkoľvek množstevných obmedzení na poskytovanie kabotážnych služieb k 1. júlu 1998 [9]. Prístup na medzinárodný trh prepravy osôb bol liberalizovaný od 1. júna 1992 [10]. Individuálna regulácia stanovuje podmienky prístupu na trh pre každý druh služby cestnej prepravy pasažierov (príležitostná, pravidelná, kyvadlová a osobitné pravidelné služby). Kabotážne práva, okrem štátnych pravidelných služieb, boli zavedené dvoma nariadeniami [11] a udeľujú slobodný prístup podľa autorizačného systému od 1. januára 1996. Trh pre poskytovanie služieb kombinovanej dopravy (prísna definícia, so zámerom vyhnúť sa tomu, aby sa cestná doprava stala hlavným prvkom kombinovanej dopravy) bol v súčasnosti úplne liberalizovaný od 1. júla 1993 [12]. Vnútrozemské vodné cesty Historicky existovali štátne systémy "prenájmu rotovaním". Legislatíva spoločenstva [13] vyžadovala, aby členské štáty takéto systémy zrušili od 1. januára 2000, odkedy sa majú slobodne uzatvárať zmluvy v oblasti vnútroštátnej a medzinárodnej dopravy vnútrozemskou vodnou cestou v spoločenstve a ceny sa majú slobodne dojednávať. Železničná doprava Jasne sa ukázalo, že existujúca legislatíva spoločenstva pre prístup na trh a organizačnú a finančnú štruktúru železničných spoločností ako aj pre udeľovanie licencií a rozdeľovanie tratí bola príliš nepresná, aby mohla byť účinná. Komisia reagovala balíčkom návrhov [14] na posilnenie týchto oblastí v železničnej doprave. Balíček rozširuje pravidlá udeľovania licencií na všetky železničné podniky v spoločenstve a zavádza jasné a rozsiahle pravidlá a postupy pre stanovenie poplatkov a rozdelenie kapacity. A hlavne otvára prístup preprave tovaru ku kľúčovej železničnej sieti spoločenstva. Balíček prijala Komisia v júli 1998 a predložila ho Rade na prijatie začiatkom roka 2001. 2. Všeobecné zásady pre nástroje verejných služieb Vo všetkých prípadoch liberalizácie zavedenej legislatívou spoločenstva, bola v praxi uchránená vysoká úroveň dopravných služieb vo všeobecnom záujme. Legislatíva poskytla nástroje, ktoré sa mali uplatniťv záujme zabezpečenia minimálnych štandardov kvality. Intenzívna hospodárska súťaž v leteckom a námornom odvetví neohrozila poskytovanie služieb spĺňajúcich verejné potreby, keďže členské štáty prijali vhodné ochranné opatrenia. Je jasné, že kľúčovým prvkom v tomto procese bolo prijatie série opatrení a politík, ktoré zabezpečujú zachovanie základných štandardov verejných služieb a ich zlepšenie v súvislosti s týmto postupným otváraním trhu, najmä s ohľadom na: - zabezpečenie služby na neziskových trasách. Pri uskutočňovaní liberalizácie je často potrebné prijať opatrenia na zabezpečenie nepretržitej obsluhy trás, ktoré nie sú ziskové. Toto môže byť vykonané dvoma spôsobmi. Po prvé, prostredníctvom poskytnutia priamej dotácie na nediskriminačnom základe dostupnej všetkým prepravcom pôsobiacich na trase. Po druhé, prostredníctvom udelenia výhradných práv na prevádzkovanie služby s poskytnutím náhrady alebo bez nej. Príklady takých udelení sa týkajú služieb zásobujúcich letiská alebo prístavy ostrovov alebo vzdialených regiónov. Tieto opatrenia zabezpečujú kľúčovú mobilitu pre obyvateľov ako aj podniky, ktoré sa v takých oblastiach nachádzajú a umožňujú dodávku potrebného tovaru. V mnohých situáciách vyžadujú také opatrenia schválenie podľa pravidiel štátnej pomoci. Komisia v takých prípadoch neustále prijíma také systémy, za predpokladu, že sú navrhnuté spôsobom, ktorý s najmenšou pravdepodobnosťou naruší trh a hospodársku súťaž a ktoré sú v danom prípade logicky potrebné. Ak sú napríklad použité výhradné práva na vyhlásenie nediskriminačného výberového konania, sú vnímané v zásade v súlade so zmluvou, - zabezpečenie nepretržitých minimálnych štandardov služieb na ktorejkoľvek danej trase. Pri otváraní trhov konkurencii je v sektore dopravy často potrebné zabezpečiť, že neklesnú štandardy služieb, keďže spoločnosti môžu obetovať kvalitu a pravidelnosť zníženiu nákladov. Toto môže byť v rozpore s cieľmi verejnej služby. Aby sa tomuto vyhlo, tak členské štáty pristupujú k minimálnym požiadavkám pre udeľovanie licencie na prevádzkovanie, ktoré nediskriminujú žiadneho záujemcu.. Prístup po mori, medzi ostrovmi a pevninou EÚ je často zabezpečený prostredníctvom určitých minimálnych požiadaviek na pravidelnosť, kapacitu a tvorbu cien za služby pre pasažierov a pre tovar. Možno bude potrebné dať k dispozícii priame dotácie na vyváženie dodatočných nákladov spôsobených takými požiadavkami. Tieto dotácie by napríklad znížili cenu lístka za prevážaného pasažiera alebo tovar. Majú byť udeľované všetkým prevádzkovateľom tej istej trasy na nediskriminačnom základe. Uplatňovanie týchto zásad v praxi je možné napríklad vidieť v sektoroch leteckej a vnútrozemskej dopravy. 3. Príklady zo sektorov dopravy Letecká doprava Sektor letectva je výborným príkladom toho, ako môže byť proces úplnej liberalizácie v zhode so zachovaním povinností poskytovať služby verejnosti. Táto liberalizácia bola sprevádzaná právom členských štátov uložiť povinnosť poskytovať službu verejnosti, ak túto trasu pokladá za životne dôležitú pre hospodársky rozvoj regiónu, v ktorom sa nachádza letisko. Toto sa môže týkať trás poskytovaných na letisku v okrajovom alebo rozvojovom regióne alebo na slabo využívanej trase na ktorékoľvek regionálne letisko na jeho území. Štandardy týkajúce sa povinnosti poskytovať službu verejnosti sa môžu vzťahovať na ceny, počet ponúkaných miest, frekvencií, atď., v prípade, ak by podobná úroveň služby nebola poskytovaná, ak by leteckí prepravcovia zohľadňovali výhradne svoj komerčný záujem. Výber uložených trás a štandardov je predmetom kontroly Komisie. Po uložení povinnosti poskytovať službu verejnosti na určitej trase ostáva prístup k tejto trase otvorený ktorémukoľvek leteckému prepravcovi pod podmienkou dodržiavania povinnosti poskytovať službu verejnosti. Avšak, ak nie je nikto ochotný prevádzkovať trasu, pretože to nie je finančne zaujímavé, môže členský štát obmedziť prístup k trase len na jedného leteckého prepravcu na obdobie najviac troch rokov. V tomto prípade je právo prevádzkovať také služby ponúknuté prostredníctvom výberového konania na úrovni spoločenstva. Okrem možnosti uloženia povinností poskytovať služby verejnosti, môže členský štát tiež poskytnúť pomoc sociálnej povahy. Španielsko, Portugalsko a Francúzsko použili tento spôsob dotovania neživotaschopných trás. Tento prístup môže byť spojený s uložením povinnosti poskytovať službu verejnosti so zabezpečením určitej úrovne služby na príslušnej trase. Pomoc má sociálnu povahu, ak sa vzťahuje len na osobitné kategórie pasažierov cestujúcich na trase, ako sú deti, telesne postihnutí ľudia. V prípade znevýhodnených regiónov ako sú ostrovy, sa pomoc môže vzťahovať na celé obyvateľstvo predmetného regiónu. Tieto dva druhy systému na zachovanie minimálnych štandardov služieb na nekomerčných trasách sa v leteckej doprave doposiaľ preukázali ako celkom uspokojivé. Vnútroštátna doprava Harmonizácia základnej úrovne hospodárskej súťaže a minimálnych požiadaviek na transparentnosť pri uzatváraní zmlúv o službách sú považované za nevyhnutné pre zabezpečenie vysokej úrovne kvality. Komisia prijala návrh nariadenia o verejných službách v preprave pasažierov [15], ktoré zabezpečí, že prevádzkovatelia verejnej dopravy budú pod konkurenčným tlakom, a na základe toho, aby poskytovali pasažierom lepšie služby, udržiavali ceny pod kontrolou a zabezpečovali čo najvyššiu úroveň bezpečnosti. Tiež zavádza výslovnú povinnosť dopravných orgánov poskytovať primerané služby s cieľom chrániť kvalitu, integráciu služieb a záujmy zamestnancov. Účinne fungujúca verejná doprava je považovaná za faktor, ktorý zohráva významnú úlohu pri boji s dopravnými zápchami a vyčistení životného prostredia. Energia Smernica o elektrickej energii [16] vyžaduje, aby členské štáty otvorili najmenej 30 % domáceho dopytu konkurencii z celej EÚ v roku 2000, smernica o plyne [17] vyžaduje najmenej 20 % otvorenia trhu. Pri vytváraní otvoreného a konkurenčného vnútorného trhu pre plyn a elektrickú energiu, zvolilo spoločenstvo postupný prístup. Prvé smernice o liberalizácii v týchto sektoroch museli členské štáty implementovať do februára 1999 [18], [19] a augusta 2000 [20]. Takýto prístup bol zvolený preto, aby sa priemyselné odvetvie dokázalo prispôsobiť zmenám a aby sa mohli prijať potrebné opatrenia na zachovanie a zlepšenie služieb všeobecného záujmu v týchto oblastiach. Aj keď tie dve smernice odzrkadľujú konkrétne rozdiely medzi príslušnými sektormi, obidve sa riadia podobným prístupom, a to zavedením fázových minimálnych otváracích úrovní liberalizácie dopytu [21], vyžadujúcich nediskriminačný prístup tretích strán k sieťam a hlavným zariadeniam, ako je skladovanie plynu, vyžadujúcich rozdeľujúce opatrenia pre prenosné a distribučné zariadenia a vyžadujúcich účinnú reguláciu na predchádzanie diskriminácii. V skutočnosti však liberalizácia postupovala na území spoločenstva oveľa rýchlejšie ako to vyžadovali smernice alebo ako sa to očakávalo. Približne 65 % dopytu po elektrickej energii a 80 % celkového dopytu po plyne je už úplne otvorených konkurencii z celej EÚ a vo väčšine členských štátov bolo rozhodnuté prejsť v najbližších rokoch [22] k úplnej liberalizácii. Naviac, kým smernice poskytujú členským štátom možnosť výberu pri ich zavádzaní, napríklad v súvislosti s druhmi prístupu tretích strán a rozdeľovacími metódami, si takmer všetky členské štáty, v súvislosti s plynom a s elektrickou energiou, vybrali prístup, ktorý s najväčšou pravdepodobnosťou vytvorí účinnú hospodársku súťaž. Otázky verejných služieb sú očividne ústredné pre liberalizáciu týchto trhov. V mnohých ohľadoch je garantované zásobovanie elektrickou energiou za rozumné ceny všetkým zákazníkom EÚ a kde je pripojený plyn, naozaj jednou z najhlavnejších verejných služieb. Preto obe smernice poskytujú množstvo ustanovení a bezpečnostných opatrení na zabezpečenie toho, že sú ochránené hlavné ciele verejných služieb, ako je zabezpečenie bezpečnosti dodávok, univerzálne pripojenie k elektrickej sieti za rozumné ceny a ochrana zraniteľných občanov pred odpojením. Na liberalizovaných trhoch sú tieto ciele napĺňané stanovením prísnych licenčných podmienok pre prevádzkovateľov na trhu. Zachovanie najvyšších možných štandardov v rámci spoločenstva v týchto oblastiach preto bolo a zostane hlavným predpokladom liberalizácie. Z tohto dôvodu poskytuje smernica o plyne a aj smernica o elektrickej energii možnosť pre členské štáty prijať potrebné kroky na zabezpečenie zachovania služieb všeobecného záujmu a zachovania a zlepšenia štandardov služieb. Nasledujúce mechanizmy na zabezpečenie riadneho poskytovania služieb všeobecného záujmu sa stávajú normou v rámci spoločenstva: - Bezpečnosť a spoľahlivosť siete Prenosné a distribučné siete [23] ostávajú v rukách monopolných prevádzkovateľov. Situácia ako taká je pred a po liberalizácii v podstate nezmenená. Členským štátom ostáva sloboda zveriť riadenie a prevádzkovanie tejto úlohy štátnej [24] alebo súkromnej spoločnosti. V oboch prípadoch členské štáty spoločne ustanovia nezávislé hodnotenie a kontrolu štandardov buď nezávislým regulátorom alebo vládou. Bezpečnosť a spoľahlivosť siete boli a sú v Európe stále na vysokej úrovni a nie sú ovplyvnené liberalizáciou. - Bezpečnosť zásobovania Členským štátom ostáva podľa smerníc sloboda prijať opatrenia potrebné, tak ako ju mali vždy, na zabezpečenie bezpečnosti dodávok elektrickej energie a plynu. Akékoľvek prijaté opatrenia však musia byť nevyhnutné pre splnenie predmetných cieľov a ich povaha nesmie byť diskriminačná. Členské štáty môžu napríklad určiť palivo pre novú generáciu elektrickej energie v prípade nadmernej závislosti na jednom zdroji, alebo môžu prijať opatrenia na zabezpečenie primeranej rôznorodosti zdroja dodávok plynu. - Právo byť pripojený k sieti Len v súvislosti s elektrickou energiou je právo byť pripojený všeobecne vnímané členskými štátmi ako nevyhnutné. V tomto prípade smernica špecificky ustanovuje, že "členské štáty môžu distribučným spoločnostiam uložiť povinnosť zásobovať spotrebiteľov, ktorí sa nachádzajú v danej oblasti. Sadzba za také dodávky môže byť regulovaná, napríklad na zabezpečenie rovnakého zaobchádzania s príslušnými zákazníkmi". V prípade liberalizácie konečných spotrebiteľov, môžu byť majitelia distribučných sietí naďalej povinní poskytovať univerzálne pripojenie. Potom je na každom členskom štáte rozhodnúť, či chcú ustanoviť ako licenčnú podmienku pre spoločnosti predávajúce elektrickú energiu koncovým klientom, aby boli povinné zásobovať všetkých podobných zákazníkov v rámci danej oblasti za rovnaké ceny. - Osobitná ochrana spotrebiteľa Keďže elektrická energia a plyn sú hlavnými službami, sú potrebné osobitné ustanovenia na zabezpečenie, aby zraniteľní členovia spoločnosti neboli odpojení od dodávok. Tam, kde sú trhy úplne liberalizované, sú štandardy verejných služieb zachovávané prostredníctvom minimálnych licenčných podmienok. Ak nie sú tieto podmienky splnené, budú licencie na dodávku elektrickej energie a plynu odobraté. - Štandardy služieb Je jednoznačne vo verejnom záujme zabezpečiť, aby štandardy spojené s dodávkou elektrickej energie a plynu, ako je rýchlosť vybavovania žiadostí o pripojenie a vykonania opráv, presnosť fakturácie a kvalita zákazníckych služieb boli čo najvyššie a neustále sa zlepšovali. Je dôležité, aby boli tieto štandardy zachované a zvyšované na liberalizovanom trhu. Tam, kde sa uskutočnila liberalizácia – najmä na domácej úrovni – skúsenosti naznačujú, že sa také štandardy zvyšujú z dvoch dôvodov. Po prvé, udelenie licencie na predaj elektrickej energie je vždy predmetom podmienok na udelenie. Niektoré z podmienok stanovujú minimálne štandardy. Po druhé, keďže štandardy služieb predstavujú jednu z dôležitých oblastí, v ktorej spoločnosti súťažia, tak hospodárska súťaž vedie k ich zlepšeniam. Toto ma za následok zvyšovanie štandardov nad minimálne úrovne stanovené regulátormi alebo vládami. Preto legislatívny rámec v rámci ktorého sa v Európe uskutočňuje postupná liberalizácia odvetví elektrickej energie a plynu má dvojitý cieľ, a to znížiť ceny a zachovať a dokonca zlepšiť služby verejného záujmu. Skúsenosti jasne ukazujú, že s vhodnými existujúcimi regulačnými opatreniami tam, kde je to potrebné, môžu byť také služby verejného záujmu nielen zachované, ale zlepšené na konkurenčnom trhu. Naozaj, kým smernice [25] poskytujú možnosť odchýlky od ich požiadaviek, ak nie je možné nájsť žiadny iný menej reštriktívny spôsob dosiahnutia legitímnych cieľov verejných služieb, žiadny členský štát v skutočnosti nepovažoval za potrebné, tak urobiť. Samozrejme, na dosiahnutie vyššie uvedených cieľov je potrebné sledovanie a v prípade potreby regulácia. Kým mnoho z týchto otázok je prenechaných dotáciám – je napríklad na každom členskom štáte, aby stanovil úroveň ochrany pred odpojením – cieľom Komisie je zabezpečiť čo najvyššie úrovne všetkých foriem služieb všeobecného verejného záujmu v rámci spoločenstva. Rozhlas a televízia Služby súkromných televízií sa rozvinuli hlavne od osemdesiatych rokov 20. storočia, vytvárajúc súčasný verejný a súkromný duálny systém vysielania. Potrebu spoločnej existencie verejnoprávneho a súkromného komerčného vysielania uznávajú a podporujú členské štáty aj spoločenstvo. V súčasnosti je rozhlasový a televízny sektor liberalizovaný na úrovni spoločenstva. Vysielacie médiá zohrávajú ústrednú úlohu vo fungovaní moderných demokratických spoločností, najmä vo vývoji a prenose spoločenských hodnôt. Preto bol sektor vysielania od jeho počiatku predmetom osobitnej regulácie vo všeobecnom záujme. Táto regulácia bola založená na spoločných hodnotách, ako je sloboda prejavu a právo na informácie, pluralita, ochrana autorských práv, podpora kultúrnej a jazykovej rôznorodosti, ochrana menšín a ľudskej dôstojnosti, ochrana spotrebiteľa. Regulácia na zabezpečenie rešpektovania týchto hodnôt je uzákonená v prvom rade členskými štátmi v súlade s právom ES. Protokol o systéme verejného vysielania v členských štátoch, ktorý bol pripojený k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva Amsterdamskou zmluvou, uznáva úlohu a význam verejnoprávneho vysielania a potvrdzuje, že členské štáty sú kompetentné definovať a organizovať verejnoprávne vysielanie a jeho financovanie, za predpokladu, že to neovplyvní obchodné podmienky a hospodársku súťaž v Spoločenstve v rozsahu, ktorý by bol v rozpore so spoločným záujmom, kým realizácia poslania verejnej služby musí byť braná do úvahy. Na úrovni spoločenstva vytvára smernica "Televízia bez hraníc" právny rámec zabezpečujúci slobodu poskytovania verejnoprávneho vysielania na vnútornom trhu s náležitým ohľadom na príslušný všeobecný záujem. Transpozícia zmenenej a doplnenej smernice "Televízia bez hraníc" však musí byť ešte uskutočnená všetkými členskými štátmi. Okrem toho, pravidlá hospodárskej súťaže Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva poverujú Komisiu úlohou zamedziť protikonkurenčnému správaniu na úkor spotrebiteľov, najmä zneužívaním dominantnej pozície a na základe kontroly fúzií, vytvoreniu oligopolistických alebo monopolistických trhových štruktúr. Je na členských štátoch, aby sa v súlade s právom spoločenstva rozhodli, či chcú vytvoriť systém verejnoprávneho vysielania, definovali jeho presné poslanie a rozhodli o podmienkach jeho financovania. Z dôvodu povahy ich financovania sa verejnoprávni prevádzkovatelia môžu stať predmetom pravidiel štátnej pomoci Zmluvy o ES. Komisia musí najmä zabezpečiť, že verejné financovanie verejnoprávnych prevádzkovateľov je primerané poslaniu verejnoprávneho vysielania definovaného príslušným členským štátom, t. j., že najmä akákoľvek štátom udelená náhrada nepresahuje čisté mimoriadne náklady na konkrétnu úlohu pridelenú predmetnému verejnoprávnemu prevádzkovateľovi. Financovanie verejnoprávnych prevádzkovateľov členskými štátmi bolo predmetom množstva sťažností adresovaných Komisii zo strany súkromných komerčných prevádzkovateľov, najmä vzhľadom na prítomnosť verejnoprávnych prevádzkovateľov na reklamnom trhu [26]. Stojí za zmienku, že problémy vznesené týmito sťažnosťami sa vo všeobecnosti týkajú zavádzania schém financovania, ktoré zahŕňajú zisky z reklamy a verejné financovanie. Za výber schémy financovania je zodpovedný členský štát a nemôže byť v zásade vznesená žiadna námietka voči výberu schémy duálneho financovania (kombinácia verejných prostriedkov a zisku z reklamy) namiesto schémy jednoduchého financovania (len z verejných prostriedkov), pokiaľ hospodárska súťaž na príslušných trhoch (napr. reklama, akvizícia a/alebo predaj programov) nie je ovplyvnená v rozsahu, ktorý je v rozpore so záujmom spoločenstva. Komisia má v úmysle v najbližších mesiacoch dokončiť jej analýzu nevybavených sťažností. Bude pri tom úzko spolupracovať s členskými štátmi. Komisia sa nazdáva, že digitálna revolúcia nespochybňuje potrebu audiovizuálnej politiky identifikovať príslušné všeobecné záujmy a tam, kde je to potrebné, ich ochraňovať prostredníctvom regulačného procesu. Technologický rozvoj však volá po neustálom hodnotení použitých prostriedkov a metód s cieľom zabezpečiť, aby boli naďalej primerané cieľom, ktoré majú byť dosiahnuté. Kým spôsob distribúcie (a najmä, či z jedného bodu do viacerých bodov alebo z jedného bodu do jedného bodu) jasne ostáva podstatným, môžu nové druhy služieb tiež vyžadovať, aby boli pri hodnotení potreby a primeranosti akéhokoľvek regulačného prístupu (napr. "kódovanie alebo bez kódovania") zohľadnené ďalšie faktory. [1] Pozri odseky 28 až 30. [2] Pozri http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/review99/Welcome.html [3] Štúdie Komisie, "Situácia telekomunikačných služieb v regiónoch EÚ", apríl 2000, uskutočnené EOS Gallup. [4] Smernica ES 97/67 (Ú. v. ES L 15, 21.1.1998, s. 14). [5] Nariadenie Rady (EHS) č. 2407/92 z 23. júla 1992 o licencovaní leteckých prepravcov, nariadenie (EHS) č. 2409/92 z 23. júla 1992 o prístupe prepravcov spoločenstva k leteckým trasám vnútri spoločenstva, nariadenie (EHS) č. 2409/92 z 23. júla 1992 o cestovnom a sadzbách za letecké služby. [6] Smernica Rady 96/67/ES z 15. októbra 1996 o prístupe k pozemným manipuláciám na letiskách spoločenstva (Ú. v. ES L 272, 25.10.1996, s. 36). [7] Nariadenie Rady (EHS) č. 3577/92 zo 7. decembra 1992 uplatňujúce zásadu slobody poskytovať služby námornej doprave v rámci členského štátu (námorná kabotáž). [8] Nariadenie Rady zrušujúce množstvové obmedzenia prístupu na trh v medzinárodnej preprave tovaru po ceste (Ú. v. ES L 95/1, 9.4.1992, s. 1). [9] Nariadenie Rady (EHS) č. 4059/89 (Ú. v. ES L 390, 30.12.1989, s. 3), nariadenie (EHS) č. 3118/93 (Ú. v. ES L 279, 12.11.1993, s. 1). [10] Nariadenie Rady (EHS) 684/92 zo 16. marca 1992 o spoločných pravidlách medzinárodnej prepravy pasažierov autokarom alebo autobusom (Ú. v. ES L 74, 20.3.1992, s. 1). [11] Nariadenie Rady (EHS) č. 2454/92 z 23. júla 1992 ustanovujúce podmienky, podľa ktorých môžu prepravcovia, ktorí sú nerezidenti prevádzkovať služby štátnej osobnej dopravy v rámci členského štátu (Ú. v. ES L 251, 29.8.1992) nahradené nariadením (EHS) č. 12/98 z 11. decembra 1998, ktoré ustanovuje podmienky, podľa ktorých môžu prepravcovia, ktorí sú nerezidenti prevádzkovať služby štátnej osobnej dopravy v rámci členského štátu (Ú. v. ES L 4, 8.1.1998, s. 10). [12] Smernica Rady 92/106/EHS o vytvorení spoločných pravidiel pre niektoré druhy kombinovanej prepravy tovaru medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 368, 17.12.1992, s. 38). [13] Smernica Rady 96/75/EHS z 19. novembra 1996 (Ú. v. ES L 304, 27.11.1996, s. 12). [14] COM(1998) 480 konečné znenie, prijaté Komisiou 22. júla 1998 (Ú. v. ES C 321, 20.10.1998, s. 6) a zmenený a doplnený návrh COM(1999) 616 konečné znenie, prijatý Komisiou 25. novembra 1999. Návrh pre smernicu Rady 91/440/EHS o rozvoji železníc spoločenstva; návrh pre smernicu Rady, ktorá mení a dopĺňa smernicu 95/18/ES o licencovaní železničných podnikov; návrh pre smernicu Rady týkajúcu sa rozdelenia kapacity železničnej infraštruktúry a o uložení poplatkov za používanie železničnej infraštruktúry a bezpečnostnej certifikácie. [15] COM(7) 2000 z 26. júla 2000. [16] Smernica 96/92/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou. [17] Smernica 98/30/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom. [18] Belgicko a Írsko majú jeden rok naviac, Grécko dva. [19] Smernica 96/92/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou. [20] Smernica 98/30/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom. [21] Vzhľadom na elektrickú energiu museli členské štáty otvoriť 28 % dopytu v roku 1999 a 35 % do roku 2003. Vzhľadom na plyn museli členské štáty otvoriť najmenej 20 % dopytu v roku 2000 a 28 % do roku 2003. [22] Vzhľadom na elektrickú energiu napríklad Spojené kráľovstvo, Fínsko, Švédsko, Nemecko už otvorili 100 % dopytu. Belgicko, Holandsko, Dánsko, Španielsko úplne otvoria ich dopyt v polovici lehoty. [23] S výnimkou niektorých prekrytí plynových sietí, najmä v Nemecku. [24] Niektoré krajiny, ako je Španielsko, prechádzajú procesom presunu prenosnej siete do verejného vlastníctva. [25] Článok 3 ods. 2 oboch smerníc. [26] Pozri "XXIX. správu o politike hospodárskej súťaže" (1999) Komisie, s. 89. -------------------------------------------------- PRÍLOHA II DEFINÍCIA POJMOV Služby všeobecného záujmu Tento pojem zahŕňa trhové a netrhové služby, ktoré orgány verejnej moci klasifikujú ako služby verejného záujmu a ktoré sú predmetom osobitných povinností poskytovať verejné služby. Služby všeobecného hospodárskeho záujmu Toto je pojem použitý v článku 86 Zmluvy a vzťahuje sa na trhové služby, ktoré členské štáty podmieňujú osobitnými povinnosťami poskytovať verejnú službu na základe kritéria všeobecného záujmu. Toto by sa malo vzťahovať na oblasti ako dopravné siete, energetika a komunikácie. Verejná služba Toto je problematický pojem, keďže sa môže vzťahovať buď na skutočný orgán poskytujúci službu, alebo na úlohu všeobecného záujmu pridelenú príslušnému orgánu. Možnosť štátnych orgánov uložiť orgánu poskytujúcemu službu osobitné povinnosti poskytovať verejné služby, napríklad v oblasti vnútrozemskej, leteckej alebo železničnej dopravy a energetiky, má za cieľ podporovať a uľahčovať vykonávanie úloh všeobecného záujmu. Tieto povinnosti môžu byť uplatnené na štátnej alebo regionálnej úrovni. Často dochádza k zámene medzi pojmom verejná služba, ktorý sa týka úlohy poskytovať službu verejnosti vzhľadom na to, aká služba má byť poskytovaná a pojmom verejný sektor (vrátane verejnej služby), ktorý sa týka právneho postavenia tých, ktorí poskytujú službu vzhľadom na to, kto služby vlastní. Univerzálna služba Univerzálna služba, najmä definícia osobitných povinností poskytovať univerzálnu službu, je kľúčovým sprievodcom trhovej liberalizácie sektorov služieb, ako sú telekomunikácie v Európskej únii. Definícia a garancia univerzálnej služby zabezpečuje, že je zachovaná nepretržitá prístupnosť a kvalita vytvorených služieb pre všetkých užívateľov a spotrebiteľov počas procesu prechodu z monopolného poskytovania na otvorené konkurenčné trhy. Univerzálna služba v rámci prostredia otvorených a konkurenčných telekomunikačných trhov je definovaná ako minimálna skupina služieb stanovenej kvality, ku ktorej majú prístup všetci užívatelia a spotrebitelia vo svetle osobitných vnútroštátnych podmienok za prístupnú cenu. --------------------------------------------------