V akčnom pláne únie kapitálových trhov sa dospelo k záveru, že napriek významnému pokroku dosiahnutému v posledných desaťročiach vo vytváraní jednotného kapitálového trhu ešte stále existuje mnoho dlhodobých a hlboko zakorenených prekážok, ktoré stoja v ceste cezhraničným investíciám. Jedna z identifikovaných prekážok vyplýva z rozdielnych vnútroštátnych prístupov k účinkom postúpenia pohľadávok na tretie strany, ktoré komplikuje používanie týchto nástrojov ako cezhraničnej zábezpeky, najmä keď sa bankové úvery používajú ako finančné zábezpeky úverových operácií centrálnej banky, alebo v rámci sekuritizácií, čo investorom sťažuje oceňovanie rizika dlhových investícií. Na zjednodušenie cezhraničného investovania sa v akčnom pláne únie kapitálových trhov stanovuje, že „Komisia [...] navrhne jednotné pravidlá, podľa ktorých sa s právnou istotou bude určovať, ktoré vnútroštátne právo sa uplatní na účinky tretích strán pri postúpení pohľadávok“, a že sa do roku 2017 prijmú opatrenia. Táto správa je prvým krokom pri identifikovaní hlavných problémov súvisiacich s neexistenciou jednotného pravidla na určenie rozhodného práva pre účinky postúpenia pohľadávky na tretie strany a poradia prednosti postúpenej pohľadávky, ako aj v rámci identifikácie možných opatrení, ktoré by sa mohli prijať na riešenie týchto problémov.

S rastúcimi cezhraničnými investíciami sa cenné papiere ako dlhopisy často postupujú ako zábezpeka na zaistenie úveru od investorov. Reťazec držby medzi investormi a emitentmi je zložitý: cenné papiere môžu byť držané prostredníctvom viacerých vrstiev sprostredkovateľov, ktorí sa môžu nachádzať v rôznych krajinách, a to isté môže platiť aj v prípade investorov. Preto sa ťažko posudzuje, kto čo vlastní, a to môže mať závažné dôsledky na finančnú stabilitu.

Veriteľ/postupca „C“ postúpi svoju pohľadávku voči dlžníkovi postupníkovi „A“. „A“ môže dlžníkovi oznámiť uskutočnenie postúpenia, ak to napríklad vyžadujú vnútroštátne právne predpisy miesta obvyklého pobytu „C“. „A“ potom ďalej postúpi túto pohľadávku postupníkovi „B“. „B“ sa môže rozhodnúť postúpenie tejto pohľadávky neoznámiť, napríklad preto, lebo sa to nevyžaduje právnymi predpismi upravujúcimi pohľadávku, pokiaľ toto oznámenie alebo registrácia nie sú potrebné na to, aby sa postúpenie stalo účinným. „C“ sa následne stane insolventným a jeho správca konkurznej podstaty sa snaží zistiť, či „B“ je právoplatným vlastníkom pohľadávky.

V súčasnosti sa vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávky medzi postupcom a postupníkom spravujú právom, ktoré sa použije na zmluvu o postúpení pohľadávok. Podľa tohto prístupu by všetky vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávky – vrátane účinnosti postúpenej alebo subrogovanej pohľadávky voči tretím stranám a otázky prednosti medzi postupníkom a konkurenčnými držiteľmi práv – podliehali právu, ktoré si zvolia postupca a postupník v zmluve o postúpení pohľadávky. Aby sa však predišlo akejkoľvek možnej ujme tretích strán, táto voľba by mala byť obmedzená, pokiaľ ide o účinky postúpenia pohľadávky, buď na právo krajiny, v ktorej má postupca obvyklý pobyt, alebo na právo upravujúce postúpenú alebo subrogovanú pohľadávku.

Zo štúdie takisto vyplýva, že každý jednotlivý spájajúci faktor nemusí byť vhodný pre všetky typy operácií postúpenia pohľadávok, vhodnejšou by mohla byť kombinácia spájajúcich faktorov, ktorá by zohľadňovala záujmy rôznych zainteresovaných strán. Keďže sa však v pravidlách pre jednotlivé odvetvia prejavuje riziko súvisiace s problémami zložitosti a charakterizácie, ich používanie by sa malo podľa možnosti obmedziť.

Zo štúdie vyplýva, že ako sa uvádza aj v akčnom pláne únie kapitálových trhov, je potrebná nová kolízna norma upravujúca aspekty postúpenia pohľadávok na tretie strany, ktorá by zaistila právnu istotu a vyváženie záujmov všetkých strán zúčastnených na cezhraničnom postúpení pohľadávok. Takáto norma by takisto podporila cezhraničný obchod, a to najmä znížením právnych nákladov, poskytnutím náležitej starostlivosti a sprístupnením kapitálu a úverov pre MSP za prijateľné ceny.

Ak by nedošlo k voľbe práva alebo ak by zvolené právo nezodpovedalo dvom uvedeným riešeniam, všetky vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávky by sa upravovali právom krajiny obvyklého pobytu postupcu. Toto riešenie by zamedzilo uplatňovaniu osobitných pravidiel platných pre jednotlivé odvetvia a znížilo by množstvo právnych predpisov uplatniteľných na to isté usporiadanie pohľadávky.

Otázky poradia prednosti medzi konkurenčnými postupníkmi možno vyriešiť postupnou analýzou účinkov jednotlivých transakcií podľa vlastného rozhodovacieho práva. Táto analýza by sa riadila zásadou majetkového práva „prvý v čase, prvý v práve a v poradí“, ktorá je podmienená len pravidlami o nadobudnutí v dobrej viere v následných transakciách.

K hlavným výhodám tohto riešenia patrí to, že všetky vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávky sa spravujú rovnakým právom, ako aj flexibilita aktérov v rôznych odvetviach trhu pri voľbe práva, ktoré zodpovedá ich konkrétnym potrebám. Dlžník je zároveň naďalej chránený na základe existujúcich pravidiel. Toto riešenie by mohlo byť vhodné aj pre prípady hromadného postúpenia súčasných a budúcich pohľadávok, pretože právo sídla postupcu by sa mohlo uplatňovať buď ako výsledok voľby zmluvných strán, alebo ako štandardné riešenie.

Hlavnou možnou nevýhodou tohto riešenia je riziko neplnenia požiadaviek na zverejnenie v niektorých členských štátoch. Toto riziko však zmierňuje skutočnosť, že voľba je obmedzená na dve práva, ktoré úzko súvisia s postúpením danej pohľadávky.

4.3. Právny poriadok obvyklého pobytu postupcu

Aspekty postúpenia pohľadávky týkajúce sa tretích strán by sa mohli stanoviť na základe právneho poriadku obvyklého pobytu postupcu. Toto pravidlo nemusí byť ideálne pre niektoré finančné pohľadávky, konkrétne pohľadávky podľa existujúcej zmluvy uzatvorenej v rámci typu systému, na ktorý sa vzťahuje článok 4 písm. h) nariadenia Rím I, alebo v rámci viacstranného systému na uhrádzanie platieb alebo iných transakcií medzi bankami a finančnými inštitúciami, alebo pohľadávky v rámci finančného nástroja. Tento nedostatok by sa mohol zmierniť doplnením všeobecného pravidla o konkrétne pravidlo týkajúce sa účinkov postúpenia niektorých finančných pohľadávok na tretie strany, ktoré by odkazovalo na právo upravujúce postúpenú alebo subrogovanú pohľadávku k príslušnému dátumu.

Otázky prednosti by sa riešili odkazom na dátum posledného postúpenia pohľadávky alebo na iné udalosti, ktoré dali vznik konkurenčnému právu.

Hlavnou výhodou tohto návrhu je to, že poskytuje jediný spájajúci faktor, ktorý podporuje istotu medzi zaistenými a nezaistenými veriteľmi, a v prípadoch konkurenčných postúpení pohľadávok je vhodným a predvídateľným riešením pri určovaní toho, kto má najväčší nárok na postúpený dlh. Právny poriadok obvyklého pobytu postupcu sa ľahko stanovuje a s najväčšou pravdepodobnosťou bude zodpovedať miestu, na ktorom sa začnú hlavné insolvenčné konania s postupcom. Jednoduchšie by sa tak riešili konflikty medzi právom zabezpečených transakcií a právom insolventnosti. Tento návrh je osobitne vhodný aj pre hromadné postúpenia pohľadávok a postúpenia pohľadávok v rámci budúcich zmlúv, čo sú dôležité zdroje financovania MSP. Návrh by bol okrem toho v súlade s Dohovorom OSN o postúpení pohľadávok v medzinárodnom obchode, ako aj s legislatívnym usmernením o zabezpečených transakciách komisie UNCITRAL, pokiaľ ide o typy postúpení pohľadávok, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti týchto nástrojov.

Medzi nevýhody patria zvýšené náklady na transakcie a zložitosť, pretože tento návrh by potenciálne viedol k tomu, že na vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávok by sa uplatňovali dve práva: právo zmluvy o postúpení pohľadávky na aspekty medzi postupcom a postupníkom a právo obvyklého pobytu postupcu na aspekty tretích strán. Potenciálne hrozí aj konflikt kolíznych kritérií v prípadoch spoločných postupcov nachádzajúcich sa v rôznych štátoch a v prípadoch následných postúpení pohľadávok, keď postupcovia nachádzajúci sa v rôznych štátoch postúpia viackrát rovnakú pohľadávku.

4.4.Právo rozhodné právo pre postúpenú pohľadávku

Podľa tohto návrhu by rovnaké právo upravujúce vzťah medzi postupníkom a dlžníkom upravovalo aj vlastnícke aspekty postúpenia pohľadávky vo vzťahu k tretím stranám. Toto všeobecné pravidlo by muselo byť sprevádzané osobitným pravidlom odkazujúcim na právo krajiny obvyklého pobytu postupcu, pokiaľ ide o postúpenie pohľadávok na základe budúcich zmlúv v prípade, že právo pohľadávky nemožno stanoviť v čase postúpenia pohľadávky. Toto osobitné pravidlo by sa mohlo použiť aj pre odvetvia faktoringu a eskontovania, v ktorých hromadné postúpenie pohľadávok môže inak viesť k uplatňovaniu množstva rôznych právnych poriadkov na to isté portfólio pohľadávok.

Otázky poradia prednosti by sa riešili odkazom na dátum posledného postúpenia pohľadávky alebo na iné udalosti, ktoré dali vznik konkurenčnému právu.

K hlavným výhodám tohto riešenia patrí stabilita kolízneho kritéria, ktoré sa v čase pravdepodobne nebude meniť, a tým aj nižšie riziko konfliktov medzi kolíznymi kritériami v prípade konkurencie medzi postupníkmi alebo inými držiteľmi práv. V prípade zmeny práva rozhodného pre postúpenú pohľadávku to nebude mať nepriaznivý vplyv na tretie strany. Tento návrh vedie k zníženiu množstva právnych poriadkov uplatniteľných na postúpenie pohľadávky, vďaka čomu odpadá delenie na otázky týkajúce sa „dlžníka“ a otázky týkajúce sa „tretej stany“ a k zníženiu právnych nákladov spojených s postúpením pohľadávky. Návrh je vhodný najmä pre niektoré finančné pohľadávky.

Medzi hlavné nevýhody patrí potenciálna neistota v prípadoch insolventnosti postupcu, keď sa lex concursus nezhoduje s právom rozhodným pre postúpenie pohľadávky. Rovnako ako v prípade predchádzajúceho prístupu existuje takisto potenciálny rozpor medzi vlastníckymi účinkami postúpenia pohľadávky medzi postupcom a postupníkom a vo vzťahu k tretím stranám. Je tu aj neistota v súvislosti s rozhodným právom, v prípadoch, keď pôvodná zmluva neobsahuje jasnú voľbu práva, resp. keď postúpená pohľadávka nemá zmluvný charakter. V takých situáciách by sa uplatniteľné právo muselo stanoviť buď odkazom na článok 4 nariadenia Rím I, alebo odkazom na článok 10 nariadenia Rím II.

5.Závery

Jednotné kolízne normy upravujúce účinnosť postúpení pohľadávok voči tretím stranám, ako aj otázky prednosti medzi konkurenčnými postupníkmi alebo medzi postupníkmi a inými držiteľmi práv by posilnili právnu istotu a znížili súvisiace praktické problémy a právne náklady vyplývajúce zo súčasnej rozmanitosti prístupov v členských štátoch.

Komisia v tejto správe predkladá tri možné riešenia. Prvý návrh sa zakladá ma práve zmluvy medzi postupcom a postupníkom. Druhý návrh sa zakladá na práve obvyklého pobytu postupcu. Tretí návrh sa zakladá na práve rozhodnom pre postúpenú pohľadávku. Všetky návrhy sú skombinované buď so subsidiárnym pravidlom alebo s osobitnými pravidlami, aby bolo možné zohľadniť rôzne záujmy alebo situácie.

V budúcnosti by sa pri vytváraní riešenia na zabezpečenie právnej istoty pri transakciách zahŕňajúcich postúpenie pohľadávky mal brať náležitý ohľad na akékoľvek paralelné alebo podobné riešenie vyvinuté na zabezpečenie právnej istoty pri transakciách s cennými papiermi. Na tento účel sa v polovici roka 2017 ukončí vypracovanie štúdie o rozhodnom práve pre cenné papiere, ako aj pre pohľadávky obchodované na finančných trhoch.

Po prijatí tejto správy Komisia začne do konca roku 2016 rozsiahlu verejnú konzultáciu o otázkach uvedených v tejto správe. Všetky legislatívne riešenia navrhnuté v tejto správe s cieľom riešiť nedostatok právnej istoty budú sprevádzané posúdením vplyvu vrátane zodpovedajúceho vyčíslenia problému.