SK    SK  KOMISIA EURÓ PSKYCH SPOLO ČENSTIEV 
Brusel 06.07.2004 
KOM(2004)457 v kone čnom znení 
 
SPRÁVA KOMISIE 
o právnej transpozícii rozhodnutia Rady  z 28. februára 2002, ktorým sa zakladá 
Eurojust so zámerom zintenzívni ť boj proti závažnej kriminalite 
{SEC(2004)884} 
 
SK 2   SK 1. ÚVOD 
Podľa článku 31, odsek 2 Zmluvy o Európskej únii v znení Zmluvy z Nice, Rada 
bude podporova ť spoluprácu prostredníctvom Euro just-u, a to najmä tým, že mu 
umožní u ľahčiť riadnu koordináciu medzi národnými trestnými orgánmi. Eurojust je 
základným prvkom oblasti slobody, bezpe čnosti a spravodlivosti ( článok 29 Zmluvy 
o EÚ). 
Eurojust bol vytvorený ako orgán Európs kej únie rozhodnutím Rady z 28. februára 
20021 (ďalej ako “rozhodnutie o Eurojust-e”) s cie ľom stimulova ť a zlepši ť 
koordináciu vyšetr ovania trestných činov a stíhania v členských krajinách, zlepši ť a 
podporova ť spoluprácu medzi kompetentnými štátnymi orgánmi. 
Cieľom rozhodnutia o Eurojust-e nie je apro ximácia štátnych zákonov - na rozdiel od 
rámcového rozhodnutia pod ľa článku 34, odsek 2, písmeno b) Zmluvy o Európskej 
únii (Zmluvy o EÚ). Niektoré členské krajiny však budú musie ť zmeniť a doplni ť 
svoje štátne zákony, aby ich dali do súladu s rozhodnutím. V zmysle článku 42 
rozhodnutia o Eurojust -e sa to má vykona ť "čo najskôr a v každom prípade najneskôr 
do 6. septembra 2003". 
Európska rada aj Rada už pri nieko ľkých príležitostiach opakovane poukázala na 
významnú úlohu, ktorú Eurojust zohráva v boji proti terorizmu. Príkladom je 
rozhodnutie Rady z 19. decembra 2002, ktorým sa pre Eurojust ustanovujú národní 
spravodajcovia pre oblas ť terorizmu.2 
Európska rada po teroristických út okoch 11. marca 2004 v Španielsku 25. marca 
2004 znova zdôraznila rozhodujúcu úlohu Euro just-u vo svojej deklarácii k boju 
proti terorizmu. Naliehala na členské krajiny, aby do júna 2004 vykonali všetky 
opatrenia, ktoré sú potrebné na kompletnú implementáciu rozhodnutia o Eurojust-e a 
žiadala, "aby zabezpe čili optimálne a najefektívnejš ie využívanie existujúcich 
orgánov EÚ, najmä Europol-u a Eurojust-u s cie ľom zlepši ť spoluprácu v boji proti 
terorizmu" a aby sa Eurojust "využív al v maximálnej miere" na tento ú čel.3 Okrem 
špecifickej oblasti, ktorou je boj proti terorizmu, Eu rojust je základnou oporou 
uplatňovania mnohých všeobecných nástrojov EÚ v oblasti spolupráce súdov, ako 
osobitne ustanovuje článok 16 Rámcového rozhodnutia o európskom zatyka či.4 
Z článkov 41 a 42 rozhodnutia o Eurojust-e vyplýva, že neexistuje žiadne všeobecné 
pravidlo, platné pre všetky členské krajiny, ktoré by hovorilo o tom, ktoré 
ustanovenia sa majú transponova ť štátnou legislatívou, akým spôsobom a v akom 
rozsahu. Je na členských krajinách, aby svoje štátne zákony preskúmali, 
identifikovali možné problémy ich aplikácie  a vykonali potrebné opatrenia. Niektoré 
možno budú musie ť prijať osobitnú legislatívu o Eurojust-e, zatia ľ čo iným môže 
stačiť prispôsobenie ur čitých ustanovení svojich zákonov o súdnej spolupráci a/alebo 
ochrane údajov alebo nemusia podniknú ť žiadne legislatívne kroky. 
                                                 
1 Ú. v. ES L 63, 6.3.2002, s. 1. 
2 Ú. v. ES L 16, 22.1.2003, s. 68. 
3 Dokument Rady 7906/04 JAI 100 at ď., s. 4 a nasl., 16.  
4 Ú. v. ES L 190, 18.7.2002, s. 1. 
 
SK 3   SK Rada pri prijímaní rozhodnutia o Eurojust-e  predpokladala, že opatrenia potrebné na 
jeho správnu aplikáciu sa v podstate prijmú ihne ď. Toto je jasné z vyššie uvedených 
súvislostí, najmä zo záverov Rady k udalostiam z 11. septembra 2001, pod ľa ktorých 
Eurojust by sa mal "sta ť funkčným začiatkom roka 2002". 
Takáto interpretácia tiež jasne vyplýva zo znenia článkov 42 a 41, odsek 2 
rozhodnutia: vo výnimo čných prípadoch článok 41, odsek 2 povo ľuje členským 
krajinám do časne pozastavi ť aplikáciu ur čitých ustanovení najneskôr do 6. septembra 
2003, vydaním deklarácie v prípade nekom patibility medzi zákonom štátu a 
rozhodnutím o Eurojust-e. Ak takáto deklarácia nebola vydaná, rozhodnutie 
o Eurojust-e sa malo v celom rozsahu uplat ňovať od dátumu nadobudnutia ú činnosti, 
t. j. od 6. marca 2002. V dôsledku toho členská krajina, ktorá nevydala deklaráciu 
v zmysle článku 41, odsek 2 rozhodnutia, ale po nechala nekompatibilné ustanovenia 
v zákonoch štátu, od 6. marca 2002 poruš ovala rozhodnutie a Zmluvu o EÚ. 
Deklarácie pod ľa článku 41, odsek 2 rozhodnutia o Eurojust-e sú teda dôležitým 
indikátorom toho, že členská krajina musí upravi ť štátnu legislatívu, i ke ď fakt, že 
členská krajina takúto de klaráciu nevydala, neopráv ňuje k záveru, že žiadne 
legislatívne opatrenia nie sú potre bné. Túto deklaráciu však všetky členské krajiny, 
ktoré musia svoje štátne zákony da ť do súladu s rozhodnutím o Eurojust-e, nevydali. 
2. ÚČEL SPRÁVY A SPÔSOB HODNOTENIA  
I keď sa od Komisie nevyžaduje, aby uvere jnila správu o transpozícii rozhodnutia, 
rozhodla sa tak urobi ť, lebo zna čný počet členských krajín musí upravi ť ustanovenia 
svojich štátnych zákonov, a preto, že Eurojust zohráva ve ľmi významnú úlohu 
v trestnom súdnictve v rámci EÚ a v spolupráci súdov s tretími krajinami. 
Komisia v júni 2003 požiadala členské krajiny, aby poskyt li príslušné informácie. 
Upomínacie listy boli rozoslané v decembri 2003. Vä čšina členských krajín, i ke ď, 
žiaľ, nie všetky, na tieto listy odpovedala. Hodnotenie vychádza hlavne z týchto 
odpovedí a z deklarácií v zmysle článku 41, odsek 2. Okrem toho Komisia musela 
brať do úvahy neformálne informácie zh romaždené talianskym ministerstvom 
spravodlivosti, ktoré zaslalo členským krajinám dotazník v rámci projektu 
financovaného z rámcového programu EÚ o spolupráci polície a súdov v trestných 
veciach (AGIS).5 
Komisia teda predpokladá, že legislatívne opatrenia sú potrebné len tam, kde to 
konštatovali zodpovedné orgány členských krajín, pokia ľ neexistujú jasné známky 
takejto potreby. Štátna legislatíva (primá rna a/alebo sekundárna) je tiež potrebná 
v záujme právnej transpar entnosti a istoty, lebo Eurojust môže riadne fungova ť len 
vtedy, keď existujú jasne formulované a jednozna čné pravidlá.  
Podľa dostupných informácií tri členské krajiny (Rakúsko, Nemecko, Francúzsko) 
prijali legislatívu o Euroju st-e po uplynutí termínu na  transpozíciu v zmysle článku 
                                                 
5 Projekt č. 189/2003 (“Právomoci národných členov Eurojust”) programu AGIS, ktorý bol ustanovený 
rozhodnutím Rady z 22.7.2002, Ú. v. ES L 203, 1.8.2002, s. 5. 
 
SK 4   SK 42 rozhodnutia.6 Správa zoh ľadňuje odpove ď každej členskej krajiny a ďalšie 
informácie, ktoré Komisia dostala do 31. marca 2004. Nezaoberá sa však situáciou v nových členských krajinách. 
3. 
ZÁVERY  
Stav implementácie rozhodnutia o Eurojust-e má ďaleko k uspokojivému. Do 
uplynutia termínu (september 2003) len jedna členská krajina (Portugalsko) prijala 
kompletnú legislatívu, potrebnú na vykonanie rozhodnutia o Eurojust-e. I ke ď do 
apríla 2004 príslu šné zákony prijali ďalšie tri krajiny (Rakúsko, Nemecko, 
Francúzsko), v piatich členských krajinách neexistuje žiadna implementa čná 
legislatíva, ktorá je potrebná pod ľa ich zákonov (Belgicko, Holandsko, Španielsko, 
Taliansko, Luxembursko). Do termínu zost avenia tejto sprá vy (marec/apríl 2004) 
nebol minimálne v jednej z týchto krajín národnému parlamentu predložený ani vládny návrh zákonov. Ke ďže Fínsko implementovalo len časť rozhodnutia, celkove 
ešte v šiestich členských krajinách je potrebné da ť štátne zákony do súladu 
s rozhodnutím. Vzh ľadom na k ľúčovú úlohu a ve ľký význam Eurojust-u v boji proti 
terorizmu a v spolupráci v trestných veciach všeobecne, a vzh ľadom na rôzne 
vyhlásenia Európskej rady a Rady, je tento stav sklamaním. 
Ostatné členské krajiny dospeli k záveru, že ic h štátne zákony nie je potrebné meni ť 
a dopĺňať. Komisia nemá dôvod o týchto záveroch pochybova ť, i keď dlhý čas, ktorý 
niektoré členské krajiny potrebovali na skúman ie potrebnej legislatívy ukazuje, že 
právny stav nie je vždy celkom jasný. Ok rem toho, hladké fungovanie Eurojust-u a 
jeho spolupráca so štátnymi  orgánmi sa dá dosiahnu ť len cez transparentné, jasne 
formulované pravidlá, ktoré garantujú právnu istotu. I ke ď legislatíva je 
nepostrádate ľná, mohli by sa uprednostni ť pokyny alebo obežníky, ktoré by 
objasňovali určité dôležité otázky. Takýto krok však Komisii oznámila len jedna 
členská krajina (Švédsko), a to nariaden ie vrchného štátneho zás tupcu. Na základe 
toho je ťažké získa ť celkový obraz a vykona ť dôkladné hodnotenie. Budúce 
skúsenosti budú musie ť preukáza ť, či existujúce pravidlá v členských krajinách sú 
dostatočné na dosiahnutie plného ú činku rozhodnutia o Eurojust-e, a na to, aby sa 
z Eurojust-u stal efektívny a ú činný nástroj. 
Kľúčovým problémom, ktorý je v budúcnosti potrebné podrobnejšie preskúma ť, je 
výmena informácií medzi príslušnými štát nymi orgánmi a Eurojust-om. Ako bolo 
uvedené vyššie, v sú časnosti nie je ešte celkom jasné, či opatrenia, ktoré členské 
krajiny doteraz prijali, plne zabezpe čia, že národní členovia Eurojust-u dostanú 
všetky informácie, ktoré potrebujú, aby mohli plni ť svoje úlohy a poslanie. 
Informačný tok by mal fungova ť hladko a v naliehavých prípadoch aj dostato čne 
rýchlo. Preto by Komisia chcela zamera ť pozornos ť členských krajín na 
implementáciu článkov 9, odsek 4 a 13, odsek 1 rozhodnutia o prístupe národných 
členov k informáciám o vyšetrovaní a stíhaní. 
                                                
 
6 Koncom marca 2004, Nemecko informovalo Komisiu, že Zmierovací výbor dosiahol politickú dohodu 
dvoch komôr parlamentu o svojom štátnom zákone (pozri tla č č. 52/2004 Spolkovej rady z 31.3.2004). 
To znamená, že i ke ď nemecký zákon nebol dovtedy formálne prijatý, jeho obsah sa mohol v tejto 
správe zoh ľadniť. 
 
SK 5   SK Komisia by tiež chcela odporu čiť členským krajinám, aby na svojich národných 
členov Eurojust-u delegovali súdne a/ale bo vyšetrovacie právomoci, ktoré má 
obvykle prokurátor, sudca alebo policajný velite ľ s rovnakými kompetenciami 
v zmysle štátnych zákonov. I ke ď článok 9, odsek 3 ponecháva presný rozsah týchto 
právomocí členským krajinám (okrem otázky prístupu k informáciám), tieto 
právomoci by mali ma ť taký charakter, aby Eurojust mohol vykonáva ť svoje úlohy a 
aby sa mohli plni ť ciele rozhodnutia. Prive ľké rozdiely a nekonzistentnos ť 
právomocí národných členov môže naruši ť efektívnos ť a dôveryhodnos ť Eurojust-u a 
prekážať jeho spolupráci s národnými orgánmi. Ďalšia pozornos ť by sa preto mala 
venovať otázke konzistentnosti a komp atibility právomocí národných členov. 
Od 1. mája 2004 sú nové členské krajiny tiež povinné vykona ť všetky potrebné 
kroky na implementáciu rozhodnutia o Eurojust-e. Komisia rozhodne, či v riadnom 
čase vydá správu o stave, vrátane nových členských krajín. Vzh ľadom na skuto čnosti 
uvedené vyššie Komisia vyzýva všetky členské krajiny, aby zabezpe čili rýchlu a 
kompletnú transpozíciu rozhodnutia o Eu rojust-e a informovali ju o všetkých 
vykonaných opatreniach, najmä v otázkach uvedených vyššie.