SK Úradný vestník Európskej únie C 59/2

Oznámenie Komisie o ratingových agentúrach

(2006/C 59/02)

(Text s významom pre EHP)

1. ÚVOD

Ratingové agentúry zohrávajú dôležitú úlohu na globálnych trhoch s cennými papiermi a bankových trhoch. Je preto nevyhnutné, aby dôsledne poskytovali nezávislé, objektívne ratingy čo najvyššej možnej kvality.

Komisia sa na neformálnom zasadnutí Rady ECOFIN v Oviede (apríl 2002) v súvislosti so škandálom Enron zaviazala, že sa bude podrobnejšie zaoberať otázkou ratingových agentúr. Po správe Výboru pre hospodárske a menové záležitosti (1), ktorá bola vypracovaná z vlastnej iniciatívy, prijal Európsky parlament (február 2004) rezolúciu o ratingových agentúrach (2), v ktorej vyzýva Komisiu, aby posúdila potrebu (v prípade, že existuje) legislatívnej intervencie v tejto oblasti. V marci 2004 po škandále Parmalat Komisia v spolupráci s Európskym parlamentom a členskými štátmi identifikovala hlavné sporné otázky v súvislosti s reguláciou v oblasti ratingových agentúr. V júli 2004 požiadala Výbor európskych regulátorov cenných papierov (CESR, Committee of European Securities Regulators), aby jej poskytol technickú analýzu a poradenskú pomoc v súvislosti s posúdením potreby zavedenia európskych právnych predpisov alebo iných riešení. CESR poskytol Komisii svoje poradenské služby v marci 2005 (3). Medzitým boli v rámci Akčného plánu Komisie pre finančné služby (FSAP, Financial Services Action Plan) prijaté mnohé kľúčové legislatívne opatrenia na úrovni EÚ s dôležitými dopadmi na ratingové agentúry. Okrem toho uverejnila Medzinárodná organizácia komisií pre cenné papiere (IOSCO, International Organisation of Securities Commissions) v decembri 2004 svoj kódex základného správania pre ratingové agentúry (kódex IOSCO) (4).

Účelom tohto oznámenia je podať správu Rade a Európskemu parlamentu o stanovisku Komisie k potrebe regulácie v oblasti ratingových agentúr, v ktorom zohľadnila tento najnovší vývoj. V tomto stanovisku Komisia vychádzala z odporúčaní CESR. Takisto sa usilovala pridržiavať princípov „lepšej regulácie“, ku ktorým sa Komisia zaviazala v rámci úsilia o zvyšovanie rastu a zamestnanosti v Únii a ktoré predstavujú významnú súčasť jej prístupu k politike finančných služieb ustanovenej v nedávnej bielej knihe (5) Komisie.

2. RATINGOVÉ AGENTÚRY

2.1 Fungovanie ratingových agentúr

Ratingové agentúry vydávajú stanoviská, týkajúce sa schopnosti konkrétneho emitenta alebo finančného nástroja splácať úver. Inými slovami, posudzujú pravdepodobnosť, s akou emitent nebude schopný plniť svoje finančné záväzky všeobecne, (rating emitenta) alebo svoje záväzky z konkrétneho dlhu, alebo pevne úročeného cenného papiera (rating nástroja).

Tieto stanoviská – alebo ratingy – sa zakladajú na informáciách vyplývajúcich z toku výnosov a súvahy (najmä so zreteľom na dlh) hodnoteného subjektu. Takisto sa zohľadňuje, ako plnil svoje finančné záväzky v minulosti. Ratingové agentúry len naznačia, aká je situácia v danom čase, a aby ratingy, zohľadňovali aktuálny hospodársky alebo iný vývoj, musia sa pravidelne potvrdzovať alebo revidovať. V rámci úverových ratingov sa emitenti v závislosti od ich úverovej schopnosti zaraďujú do príslušných kategórií. Ratingové agentúry používajú na tento účel viacstupňovú škálu úverovej schopnosti, s rozhodujúcou hranicou medzi takzvaným investičným stupňom (nízke riziko) a špekulatívnym stupňom (vysoké riziko), so zreteľom na riziká v súvislosti s cennými papiermi (t. j. pravdepodobnosť nesplnenia záväzku).

O ratingy spravidla žiadajú – a platia za ne – samotní emitenti. V týchto prípadoch sa zakladajú na verejne dostupných údajoch a informáciách, ktoré síce nie sú dostupné verejnosti, ale ktoré hodnotený podnik dobrovoľne sprístupní (napr. v rozhovoroch s vedúcimi finančnými úradníkmi hodnoteného podniku). Ratingové agentúry však niekedy urobia nevyžiadané ratingy (t. j. ratingy, o ktoré emitent nežiadal). Spravidla sa pripravujú bez prístupu k neverejným informáciám.

Hoci je zjavne ich kľúčovou aktivitou poskytovanie ratingu, mnohé ratingové agentúry využívajú svoje odborné vedomosti v oblasti rizikového manažmentu, aby poskytli emitentom (buď priamo alebo prostredníctvom prepojených subjektov) aj ďalšie finančné služby (t. j. investičné poradenstvo).

2.2 Vplyv na finančné trhy

Ratingové agentúry zohrávajú na finančných trhoch dôležitú úlohu. Existujú na to dva dôvody: Po prvé, hoci sa ratingy zakladajú na komplexných hodnoteniach, môžu byť ľahko a okamžite prispôsobené investormi bez ohľadu na ich odborné vedomosti a profil. Po druhé, ratingové agentúry sa tešia dobrej reputácii a účastníci trhu ich považujú za zdroj nestranných analýz údajov.

Dôležitosť ratingových agentúr v posledných rokoch možno pozorovať tak v obchodnej praxi, ako aj v oblasti regulačných požiadaviek. Na jednej strane obchodný úspech väčšiny dlhových nástrojov závisí vo veľkej miere od udeleného ratingu. Rating sa stal nevyhnutným predpokladom externého financovania na trhoch s cennými papiermi (najmä v prípadoch, keď emitenti ešte nie sú pevne etablovaní na dlhových trhoch). Úverový rating emitenta stanovuje úrokové sadzby, ktoré budú musieť ponúknuť, k získaniu externého financovania. Okrem toho sa úverové ratingy stále častejšie uvádzajú v zmluvných ustanoveniach v súvislosti s ukončením čerpania úveru,, urýchlením splácania dlhu alebo v súvislosti s modifikáciou ďalších úverových podmienok.

Na druhej strane trvajú niektoré jurisdikcie na tom, aby sa určité druhy investičných produktov mohli predávať len vtedy, keď emitent vie preukázať určitý stupeň úverovej schopnosti vyjadrenej ratingom, ktorý urobila uznaná úverová ratingová agentúra. Ratingové agentúry sa stále viac zapájajú do posudzovania rizík spojených s aktívami finančných inštitúcií, ktoré podliehajú požiadavkám kapitálovej primeranosti.

Úloha, ktorú zohrávajú úverové agentúry na trhoch, je vo všeobecnosti veľmi pozitívna tak pre investorov, ako aj pre emitentov. Investorom poskytujú informácie, ktoré im pomáhajú posúdiť riziká spojené s cenným papierom. Emitentom pomáhajú znížiť náklady v súvislosti so získavaním kapitálu (alebo prinajmenšom tým emitentom, ktorým bol udelený priaznivý rating).

2.3 Znepokojujúce otázky

Rezolúcia Európskeho parlamentu nespochybňuje pozitívnu úlohu, ktorú ratingové agentúry môžu zohrávať a vo všeobecnosti zohrávajú. Uvádza sa v nej však niekoľko znepokojujúcich otázok, ktoré si vyžadujú vážnu pozornosť, aby sa zabezpečilo, že ratingové agentúry budú vykonávať svoje funkcie vždy zodpovedne (6).

Znepokojenie sa týka kvality úverových ratingov, udeľovaných ratingovými agentúrami. Ratingové agentúry musia zakladať svoje ratingy na podrobnej analýze dostupných informácií a musia nepretržite kontrolovať integritu svojich informačných zdrojov. To znamená, že v prípade potreby sa musia úverové ratingy pravidelne aktualizovať. Ratingové agentúry musia byť takisto otvorenejšie, pokiaľ ide o spôsob, akým dospeli k svojim ratingom. Okrem toho je dôležité, aby ratingové agentúry boli vo svojom prístupe nezávislé a úplne objektívne. Stanovisko ratingových agentúr nesmie byť poznačené vzťahmi, ktoré majú s emitentmi. Takisto existujú obavy týkajúce sa prístupu ratingových agentúr k dôverným informáciám emitentov. Je dôležité, aby sa ratingovým agentúram zabránilo používať tieto informácie na iné aktivity. Európsky parlament nakoniec vyjadril znepokojenie, pokiaľ ide o stupeň koncentrácie v ratingovom odvetví a jeho prípadné škodlivé účinky na hospodársku súťaž.

3. PRÍSLUŠNÁ REGULÁCIA

Otázky týkajúce sa ratingových agentúr sú vážne a musia sa riešiť. Usiluje sa o to tak nový legislatívny rámec na úrovni EÚ, ako aj kódex IOSCO. Právne predpisy EÚ sa vzťahujú len na ratingové agentúry, ktoré pôsobia v EÚ. Na druhej strane sa očakáva, že kódex budú uplatňovať ratingové agentúry vo všetkých jurisdikciách, v ktorých pôsobia. Kódex obsahovo dopĺňa právne predpisy EÚ. Zatiaľ čo smernice sú právne záväzné, pracuje kódex na základe princípu „zosúladiť alebo vysvetliť“ – t. j. od ratingových agentúr sa očakáva, že zahrnú všetky ustanovenia kódexu IOSCO do svojich vlastných interných kódexov správania. Ak sa rozhodli, že tak neurobia, musia vysvetliť, ako sa napriek tomu zohľadnia ustanovenia kódexu IOSCO v ich kódexe.

3.1 Právne predpisy EÚ

Cieľom FSAP bolo vytvoriť otvorené, integrované a efektívne finančné trhy v EÚ – kde konkurencieschopné sily maximalizujú výnosy investorov – ale kde investori nie sú vystavení neúmernému riziku. Preto sa v ňom usilovalo o minimalizovanie bremena regulácie pre podniky a zároveň o zabezpečenie efektívneho stupňa kontroly a vysokého stupňa ochrany investora.

Existujú tri smernice v rámci FSAP, ktoré sa týkajú ratingových agentúr. Najdôležitejšia je smernica o zneužívaní trhu (MAD, Market Abuse Directive), ktorá – spoločne s jej implementačným nariadením a smernicami (7) – rieši otázku obchodovania s využitím dôverných informácií a manipulácie trhu s cieľom zabezpečiť integritu finančných trhov Spoločenstva a zvýšiť dôveru investorov na týchto trhoch. Obchodovanie s využitím dôverných informácií a manipulácia trhu zabraňujú úplnej trhovej transparentnosti, ktorá je dôležitá pre obchodovanie všetkých hospodárskych subjektov na integrovaných finančných trhoch. V oblasti konfliktu záujmov, korektného poskytovania investičných odporúčaní a prístupu k dôverným informáciám predstavujú ustanovenia smernice o zneužívaní trhu rozsiahly právny rámec pre ratingové agentúry a zároveň im priznávajú špecifickú úlohu a zohľadňujú rozdiely medzi úverovými ratingmi a investičnými odporúčaniami.

S cieľom zabrániť obchodovaniu s využitím dôverných informácií a manipulácii trhu sa smernica 2003/125/ES zaoberá korektným poskytovaním investičných odporúčaní a zverejňovaním konfliktu záujmov. Na účely vyššie uvedenej smernice nepredstavujú úverové ratingy odporúčanie, ale sa považujú za stanoviská k úverovej schopnosti konkrétneho emitenta alebo finančného nástroja. Napriek tomu sa ustanovuje, že ratingové agentúry by mali zvážiť prijatie interných postupov, aby zabezpečili, že sa s úverovými ratingmi, ktoré zverejnili, zaobchádza korektne. Okrem toho sa v nej konštatuje, že ratingové agentúry zverejnia akékoľvek podstatné záujmy alebo konflikty záujmov, ktoré sa týkajú finančných nástrojov alebo emitentov, na ktoré sa ich úverové ratingy vzťahujú (8). Zo smernice 2003/6/ES ďalej vyplýva, že v prípade, keď ratingová agentúra vedela alebo by mala vedieť o tom, že úverový rating bol nesprávny alebo zavádzajúci, môže sa na úverové ratingy vzťahovať zákaz šírenia nesprávnych alebo zavádzajúcich informácií, predstavujúcich manipuláciu trhu (9). Z týchto ustanovení vyplýva, že je potrebné, aby ratingové agentúry implementovali interné postupy a politiky s cieľom zabezpečiť objektívne, nezávislé a presné úverové ratingy, ktoré posilnia dôveru investorov. Pre Komisiu je mimoriadne dôležité, aby ratingové agentúry účinne uplatnili svoje postupy a zabezpečili tak vysokú kvalitu úverových ratingov.

So zreteľom na právnu úpravu v súvislosti s prístupom ratingových agentúr k dôverným informáciám zakazuje smernica 2003/6/ES akejkoľvek osobe, ktorá nadobudla dôverné informácie, aby použila tieto informácie na získanie alebo speňaženie finančných nástrojov, na ktoré sa tieto informácie vzťahujú. Dôverná informácia je definovaná ako presná informácia, ktorá nebola zverejnená, priamo alebo nepriamo súvisiaca s jedným alebo viacerými emitentmi finančných nástrojov, a ktorá, ak by sa zverejnila, by pravdepodobne mala významný vplyv na ceny týchto finančných nástrojov alebo na cenu odvodených finančných derivátov (10). Emitent musí zverejniť internú informáciu spravidla čo najskôr. Z tohto dôvodu bude existovať len málo prípadov, v ktorých emitent bude legitímne držiteľom interných informácií, ktoré neboli na trhu ešte zverejnené. Ak sa emitent rozhodne, že poskytne ratingovej agentúre prístup k internej informácii, mala by byť ratingová agentúra viazaná povinnosťou zachovávať dôvernosť, ako sa požaduje v článku 6 ods. 3 smernice 2003/6/ES.

V dôsledku toho je zakázané ratingovej agentúre alebo jej zamestnancovi, ktorí má prístup k interným informáciám akéhokoľvek druhu, obchodovať s využitím interných informácií. Okrem toho nesmú poskytovať tieto interné informácie žiadnej inej osobe, okrem prípadov, keď je takéto poskytovanie súčasťou normálneho pracovného pomeru alebo vykonávania bežných pracovných alebo iných povinností. V tejto súvislosti sa v článku 6 ods. 3 treťom pododseku smernice 2003/6/ES konštatuje, že emitenti alebo osoby konajúce v ich mene alebo na ich účet vypracujú zoznam osôb, ktoré pracujú pre nich a majú prístup k interným informáciám. Toto ustanovenie umožňuje členským štátom žiadať od ratingových agentúr, aby vypracovali zoznamy osôb s prístupom k dôverným informáciám. Tieto zoznamy sa musia pravidelne aktualizovať a na požiadanie predložiť zodpovedným orgánom.

Okrem prístupu k interným informáciám emitenta je možné, že úverový rating sám o sebe predstavuje internú informáciu, najmä ak má ratingová agentúra prístup k neverejným informáciám emitenta. Znamená to, že použitie neuverejneného ratingu na obchodovanie alebo zverejnenie týchto informácií akejkoľvek inej osobe, s výnimkou prípadov, keď je poskytnutie takýchto informácií súčasťou normálneho pracovného pomeru alebo vykonávania bežných pracovných a iných povinností, je zakázané. Bolo by však prípustné, aby ratingová agentúra bezprostredne pred zverejnením ratingu oznámila rating emitentovi na dôvernej báze na účely kontroly presnosti informácií.

Komisia sa domnieva, že ustanovenia smernice o zneužívaní trhu predstavujú rozsiahly súbor pravidiel pre aktivity ratingových agentúr v súvislosti so zneužívaním trhu. Špecifická úloha ratingových agentúr na finančných trhoch si vyžaduje dôsledné uplatňovanie týchto ustanovení. Komisia bude preto v súvislosti s ratingovými agentúrami aktívne monitorovať implementáciu a presadzovanie týchto ustanovení smernice o zneužívaní trhu.

Druhou položkou právnych predpisov EÚ týkajúcich sa ratingových agentúr je smernica o kapitálových požiadavkách (CRD, Capital Requirements Directive), ktorou sa zavádza rámec nových kapitálových požiadaviek pre banky a investičné spoločnosti (11). CRD sa zakladá na rámci nových medzinárodných kapitálových požiadaviek, ktorý schválil Bazilejský výbor pre bankový dohľad (Bazilej II) v roku 2004.

V CRD sa ustanovuje, že rizikové váhy (a následne kapitálové požiadavky) pre expozície bánk alebo investičných spoločností sa stanovia na základe externých úverových ratingov. Pre zodpovedné orgány budú akceptovateľné iba ratingy uznaných externých ratingových agentúr (ECAI, External Credit Assessment Institutions). Mechanizmus uznávania sa takisto vymedzuje v smernici.

CRD ustanovuje mnoho požiadaviek, ktoré by ECAI mali spĺňať skôr, ako získajú uznanie zodpovedného orgánu. Ich ratingy, napríklad, musia byť objektívne a nezávislé a musia byť predmetom pravidelných previerok. Okrem toho by mali byť ich ratingové postupy dostatočne transparentné. Zodpovedné orgány by mali ďalej posúdiť, či sú jednotlivé úverové ratingy na trhu považované ich užívateľmi za dôveryhodné, spoľahlivé a prístupné za rovnakých podmienok všetkým zainteresovaným stranám.

Vychádzajúc z CRD, Výbor európskeho bankového dohľadu (CEBS) pracuje na konvergencii procesov uznávania ECAI v EÚ a v tejto súvislosti sa usiluje o stanovenie spoločných kritérií potrebných pre implementáciu požiadaviek uznávania ustanovených v CRD (12).

CRD nepredstavuje prirodzene formu regulácie obchodovania ratingových agentúr, ale sa zameriava primárne na váženie kapitálových požiadaviek. Proces uznávania ECAI sa preto nezaoberá ďalšími obchodnými otázkami, ktoré sa týkajú ratingových agentúr vo všeobecnosti. Okrem toho sa môžu ratingové agentúry rozhodnúť, že sa nestanú ECAI v rámci smernice CRD, a preto CRD nemusí pokryť všetky ratingové agentúry. Keďže CRD podčiarkuje dôležitú funkciu ratingových agentúr, ciele a dosah systému uznávania ECAI nemožno vidieť oddelene od cieľov iných právnych predpisov a noriem dohľadu uplatniteľných na ratingové agentúry. Z tohto dôvodu bude Komisia monitorovať vývoj týkajúci sa uznávania ECAI a hodnotiť, či ratingové agentúry vykonávajú svoju dôležitú úlohu v rámci CRD primeraným spôsobom. Zodpovedné orgány by preto mali zabezpečiť, aby sa dosah uznávania týkal všetkých zainteresovaných strán, s cieľom posúdiť, či by sa v budúcnosti kritériá uznávania ECAI mohli v prípade potreby použiť aj v súvislosti s reguláciou obchodovania ratingových agentúr.

Posledným príslušným právnym aktom je smernica o trhoch s finančnými nástrojmi (MiFID, Markets in Financial Instruments Directive) (13). MiFID a jej budúce implementačné opatrenia nie sú uplatniteľné na postup udeľovania ratingu ratingovými agentúrami v prípade, keď ratingový postup sám o sebe nezahŕňa investičné služby a aktivity podniku, ako sa uvádza v MiFID. Inými slovami, vypracovanie ratingu neznamená za normálnych okolností, že ratingová agentúra poskytne takisto „investičné poradenstvo“ v zmysle prílohy I k MiFID. Ratingové agentúry, ktoré chcú i naďalej pokračovať vo svojich aktivitách mimo regulácie v rámci MiFID, by si mali byť vedomé presných hraníc týchto aktivít. Ratingové agentúry, ktoré poskytujú takisto investičné služby a činnosti na profesionálnom základe, môžu potrebovať oprávnenie. V takýchto prípadoch sa ustanovenia MiFID o obchodovaní a organizačných požiadavkách budú vzťahovať na podniky a ich investičné služby a aktivity. V prípadoch, keď napríklad ratingová agentúra poskytuje investičné služby (ako investičné poradenstvo) klientom, ktoré spadajú do rámca MiFID, budú sa uplatňovať ustanovenia o konflikte záujmu, aby sa chránil záujem tých, ktorým sa tieto služby poskytujú. Ustanovenia o konflikte záujmov si môžu vyžadovať primeraný stupeň oddelenia investičných služieb od procesu udeľovania úverového ratingu, tak aby vedľajšie služby negatívne neovplyvnili kvalitu a objektivitu úverových ratingov (14).

Tento rozsiahly právny rámec sa v súčasnosti implementuje v členských štátoch. Všetky smernice sa musia správne implementovať. Komisia preto aktívne monitoruje transpozíciu smerníc. V prípade potreby môže na základe nesprávnej alebo žiadnej transpozície smerníc iniciovať postupy, ktoré sa uplatňujú pri porušovaní právnych predpisov.

Ďalšou oblasťou právnych predpisov Spoločenstva, ktorá je potenciálne dôležitá pre ratingové agentúry, je právo hospodárskej súťaže. Komisia nezdieľa znepokojenie Európskeho parlamentu ohľadom stupňa koncentrácie v ratingovom odvetví. Neexistujú náznaky o postupoch v tomto odvetví, ktoré by porušovali hospodársku súťaž, ale akýkoľvek dôkaz o opaku bude predmetom dôkladného preskúmania. Komisia preto v súčasnosti nevidí dôvod pre konanie v tejto oblasti. Okrem toho by sa dalo argumentovať aj tým, že v tomto konkrétnom odvetví by prílišná fragmentácia trhu mohla mať nepriaznivý dôsledok (t. j. ratingové agentúry by mohli byť vystavené tlaku udeľovať priaznivé ratingy, aby si prilákali klientov).

3.2 Kódex IOSCO

V septembri 2003 uverejnila IOSCO svoje Princípy pre činnosť ratingových agentúr (princípy IOSCO) (15), v ktorých sa stanovujú ciele vyššej úrovne pre ratingové agentúry, regulátorov cenných papierov, emitentov a iných účastníkov trhu, s cieľom zlepšiť ochranu investora, korektnosť, efektívnosť a transparentnosť na trhu a znížiť systémové riziko. Ako odpoveď na pripomienky k týmto princípom vyvinula IOSCO kódex základného správania ratingových agentúr IOSCO (pozri prílohu).

So zreteľom na globálnu povahu trhu pre ratingové agentúry sa má kódex IOSCO vzťahovať na ratingové agentúry všetkých veľkostí a obchodných modelov a v každej jurisdikcii. Komisia poznamenáva, že kódex IOSCO sa neimplementoval do vnútroštátnych právnych predpisov členských štátov. Od ratingových agentúr sa však očakáva, že zohľadnia ustanovenia kódexu IOSCO – pokiaľ sú tieto ustanovenia konzistentné so smernicami EÚ. Vyžaduje si to, aby ratingové agentúry zahrnuli normy IOSCO do svojich postupov. Súčasný trhový vývoj ukazuje, že niektoré ratingové agentúry vypracovali svoje vlastné kódexy správania v súlade s kódexom IOSCO, čo dokazuje, že kódex IOSCO predstavuje užitočný súbor noriem pre samoreguláciu ratingového odvetvia.

Je veľmi dôležité, aby ratingové agentúry nielen zahrnuli kódex IOSCO do svojich vlastných kódexov správania, ale aby sa úplne zosúladili s kódexom IOSCO pri presadzovaní svojich kódexov správania v každodennej praxi. Ratingové agentúry musia v nasledujúcich rokoch pravidelne informovať všetky zainteresované strany o svojom súlade s ich kódexom správania. Na tieto účely Komisia odporúča pravidelne analyzovať účinok kódexu IOSCO.

4. ZÁVER

Na základe žiadosti Európskeho parlamentu Komisia veľmi starostlivo zvážila, či sú alebo nie sú potrebné nové legislatívne návrhy na reguláciu aktivít ratingových agentúr.

Dospela k záveru, že v súčasnosti nie sú potrebné žiadne nové legislatívne iniciatívy. Jedným z ústredných princípov „lepšej regulácie“ je, aby sa legislatívne riešenia uplatňovali len tam, kde sú nevyhnutne potrebné na dosiahnutie cieľov verejnej politiky. Komisia sa domnieva, že nové právne predpisy v tejto oblasti sú i naďalej neodôvodnené.

Existujú už tri nové smernice o finančných službách, ktoré sa vzťahujú na ratingové agentúry. Komisia je presvedčená, že tieto smernice – v kombinácii so samoreguláciou ratingových agentúr na základe nového kódexu IOSCO – poskytnú odpoveď na všetky dôležité otázky v súvislosti so znepokojením Európskeho parlamentu.

Vo svojom stanovisku pre Komisiu CESR taktiež naznačil, že sa našiel správny pomer medzi právnymi predpismi a samoreguláciou a nateraz nie sú potrebné žiadne ďalšie regulačné iniciatívy.

Komisia však pokračuje v starostlivom monitorovaní vývoja v tejto oblasti. Je zrejmé, že nové dojednania prinesú želané výsledky len vtedy, ak sa ratingové agentúry dostatočne vážne ujmú úlohy samoregulácie. Musia svedomito implementovať ustanovenia kódexu IOSCO. A musia byť otvorené a transparentné čo sa týka spôsobu, akým to robia.

Je pozitívne, že mnohé ratingové agentúry prijali svoje vlastné kódexy správania založené na kódexe IOSCO. Ale zavedenie týchto kódexov samo o sebe ešte nič neznamená; musia sa takisto implementovať v každodennej praxi. Komisia má v úmysle požiadať CESR o monitoring súladu s kódexom IOSCO a o správu o tomto monitoringu na ročnom základe. Takisto zváži, ako najlepšie posúdiť názory účastníkov trhu, najmä tých, ktorí nakupujú komplexné finančné nástroje. Môže to zahŕňať zriadenie neformálnej skupiny odborníkov. Ratingové odvetvie by si malo byť vedomé toho, že Komisia môže podniknúť legislatívne kroky, ak bude zrejmé, že súlad s pravidlami EÚ alebo kódexom je nedostatočný a poškodzujúci kapitálové trhy EÚ.

Komisia takisto zváži zavedenie legislatívnych návrhov, ak vzniknú nové okolnosti – vrátane vážnych problémov zlyhania trhu.

Komisia nakoniec zamýšľa monitoring globálneho vývoja ratingového obchodu. Ak sa objavia podstatné zmeny v spôsobe regulácie ratingových agentúr v iných častiach sveta, bude možno nevyhnutné prehodnotiť prístup Komisie.

(1) Správa Výboru pre hospodárske a menové záležitosti (A5-0040/2004); autor správy Giorgos Katiforis.

(2) Rezolúcia Európskeho parlamentu o úlohe a metódach ratingových agentúr (2003/2081(INI)), dostupná na:

http://www.europarl.eu.int/registre/seance_pleniere/textes_adoptes/definitif/2004/0210/0080/P5_TA(2004)0080_EN.pdf

(3) Technické poradenstvo CESR pre Európsku komisiu o možných opatreniach v súvislosti s ratingovými agentúrami, CESR/05/139b, marec 2005, dostupné na: http://www.ctose.org

(4) Kódex základného správania pre ratingové agentúry, Technický výbor Medzinárodnej organizácie komisií pre cenné papiere, december 2004, pozri príloha ku kódexu správania pre ratingové agentúry IOSCO.

(5) Biela kniha o politike finančných služieb (2005 – 2010), COM(2005) 629 final.

(6) Pozri poznámku pod čiarou č. 1.

(7) Smernica 2003/6/ES z 28.1.2003 (Ú. v. ES 2003 L 96/16); Smernica Komisie 2003/124/ES z 22.12.2003 (Ú. v. EÚ 2003 L 339/70); Smernica Komisie 2003/125/ES z 22.12.2003 (Ú. v. EÚ 2003 L 339/73); Smernica Komisie 2004/72/ES z 29.4.2004 (Ú. v. EÚ 2003 L 162/70) a nariadenie Komisie (ES) č. 2273/2003 z 22.12.2003 (Ú. v. EÚ 2003 L 336/33).

(8) Pozri článok 1 ods. 8 a odôvodnenie 10 smernice 2003/125/ES.

(9) V článku 1 ods. 2 písm c) je ustanovené, že „manipulácia s trhom je: šírenie informácií prostredníctvom médií vrátane internetu alebo inými prostriedkami, ktoré dávajú alebo sú spôsobilé dať falošné alebo zavádzajúce signály, pokiaľ ide o finančné nástroje vrátane šírenia nepotvrdených a falošných alebo zavádzajúcich správ, kedy osoba, ktorá toto šíri, vie alebo by mala vedieť, že informácie sú falošné alebo zavádzajúce. (...)“

(10) Článok 1 ods. 1 a článok 2 ods. 1 smernice 2003/6/ES.

(11) Prepracovaná smernica 2000/12/ES Európskeho parlamentu a Rady z 20. marca 2000 o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií a smernica Rady 93/6/EHS z 15. marca 1993 o kapitálovej primeranosti investičných spoločností a úverových inštitúcií.

(12) CESB - Konzultačný dokument o uznávaní externých ratingových agentúr, 29. jún 2005, dostupné na http://www.c-ebs.org/pdfs/CP07.pdf

(13) Smernica 2004/39/EÚ z 21.4.2004 (Ú. v. EÚ 2004 L 145/1).

(14) Pozri články 13 ods. 3, 13 ods. 10 a 18 MiFID.

(15) Princípy aktivít ratingových agentúr IOSCO, dostupné na www.iosco.org/IOSCOPD151