OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU SÚDNEMU DVORU, DVORU AUDÍTOROV, EURÓPSKEJ INVESTIČNEJ BANKE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Rastový balík pre integrované európske infraštruktúry (Text with EEA relevance) ÚVOD A ZHRNUTIE Za posledné desaťročie mali investície do infraštruktúry v priemere klesajúcu tendenciu. V dôsledku hospodárskej a finančnej krízy sa však záujem o investície do infraštruktúry obnovil. Počas hospodárskej krízy sa cielené investície do obnovy alebo výstavby infraštruktúry stali dôležitou súčasťou stimulačných plánov a plánov obnovy na úrovni EÚ a členských štátov. Predstavujú spôsob podpory celkového dopytu a zabezpečenie dlhodobej návratnosti vynaložených finančných prostriedkov. Čo je však najdôležitejšie, kríza ukázala, že infraštruktúry sú rozhodujúce pre hospodársku budúcnosť Európy. Ako vyplýva aj z Montiho správy[1], skutočne integrovaný jednotný trh nie je možný bez plynulého prepojenia všetkých jeho súčastí. Cesty a iné dopravné spojenia, elektrické a plynovodné siete, ako aj širokopásmové siete sú nevyhnutné pre fungujúcu, integrovanú hospodársku oblasť a pre jej sociálnu a územnú súdržnosť. Avšak zatiaľ čo regulačná integrácia v rámci EÚ napreduje a trhy sa v rastúcej miere integrujú (naposledy v sektore energetiky prijatím a nadobudnutím účinnosti tretieho liberalizačného balíka), cezhraničné fyzické prepojenie zaostáva. V dôsledku chýbajúcich spojení, najmä pokiaľ ide o nové členské štáty, vznikajú deliace čiary medzi centrom a perifériami Európskej únie a brzdí sa ďalší rozvoj vnútornej obchodnej výmeny v rámci EÚ a rast nových hospodárskych odvetví, akým je napríklad elektronický obchod. Potreba vytvorenia novej infraštruktúry vzniká aj v súvislosti s realizáciou stratégie Európa 2020 . Podpora prechodu Európy na znalostnú, nízkouhlíkovú a vysoko konkurencieschopnú ekonomiku si vyžaduje primerané moderné a flexibilné energetické, dopravné a telekomunikačné infraštruktúrne siete. Komisia medzi svojimi prioritami rastu[2] zdôraznila, že pre skutočne integrovaný jednotný trh je nevyhnutné vytvoriť dopravné, energetické a telekomunikačné/takéto infraštruktúry . Zároveň vyzvala členské štáty, aby v kontexte posilneného hospodárskeho riadenia aj napriek súčasnej hospodárskej kríze naďalej zohrávali svoju regulačnú a finančnú úlohu v týchto kľúčových oblastiach. Celkový potrebný objem investícií do sietí európskeho významu predstavuje približne 1 bilión EUR (do roku 2020 pre tri uvedené sektory[3]). Ako tieto investičné potreby naplniť predstavuje jednu z veľkých otázok, ktorým Európska únia bude čeliť v nasledujúcej dekáde. Aj keď sa očakáva, že trh prostredníctvom primeraných investícií a mechanizmov oceňovania zohrá významnú úlohu pri vybudovaní požadovanej infraštruktúry, bez štátneho zásahu by sa časť potrebných investícií nezrealizovala alebo by odložila na oveľa neskoršie obdobie ako je rok 2020. To je dôvod, prečo Komisia dnes navrhuje infraštruktúrny balík, ktorý obsahuje nový rozpočtový nástroj (Nástroj na prepojenie Európy, CEF ), ako aj revidované usmernenia pre oblasť dopravy, energetiky a informačných a komunikačných technológií (IKT). SPOLOčNÉ VÝZVY A ODVETVOVÉ POLITICKÉ USMERNENIA V uvedených troch odvetviach (doprava, energetika a digitálne infraštruktúry) sa vyskytujú podobné problémy a prekážky, ktoré si vyžadujú podobné riešenia. Aj keď väčšinu investícií do infraštruktúry dokážu zabezpečiť členské štáty a trhy (pomocou regulačných opatrení), je nepravdepodobné, že by rozsah a rýchlosť investovania umožnil dosiahnuť ciele stratégie Európa 2020. Intervencia na úrovni EÚ v podobe grantov a finančných nástrojov sa zameria na iniciatívy, ktoré odstraňujú alebo znižujú fragmentáciu trhu, zvyšujú európsku bezpečnosť alebo majú značný prorastový potenciál alebo spoločenské a hospodárske prínosy, ktoré nemôžu byť dosiahnuté alebo speňažené na úrovni projektov. Vo fáze budovania infraštruktúry vzniknú krátkodobé pracovné miesta. Vnútorné synergie sú z hľadiska riadenia nástroja taktiež dôležité: spoločná agentúra pomôže dosiahnuť úspory z rozsahu. Vysoká úroveň koordinácie na úrovni programu umožní, aby sa dosiahla synergia medzi opatreniami v jednotlivých odvetviach: energetické, dopravné a širokopásmové siete môžu využívať spoločné vybavenie (šachty, kanály, prístup do priestorov). Preto má zmysel podporiť koordinované rozmiestnenie pasívnych prvkov sietí v spolupráci s príslušnými národnými, regionálnymi a miestnymi orgánmi. DOPRAVA Napriek značným investíciám Európska únia v súčasnosti nemá sieť vzájomne prepojenej cezhraničnej dopravnej infraštruktúry, ktorá by bola dostatočne interoperabilná a efektívna z hľadiska využívania zdrojov. Ako bolo zdôraznené v oznámení „Plán jednotného európskeho dopravného priestoru – Vytvorenie konkurencieschopného dopravnému systému efektívne využívajúceho zdroje“[4], dopravná infraštruktúra je nevyhnutná na zaručenie fungovania jednotného trhu a musí slúžiť ako podpora konkurencieschopnosti a udržateľného rastu. Okrem nedostatku koordinácie medzi členskými štátmi v oblasti projektového riadenia, plánovania a financovania, je absencia globálneho rámca pre financovanie na európskej úrovni (ktoré sa môže zamerať na najvýznamnejšie prekážky a cezhraničné chýbajúce prepojenia v rámci jednotného trhu) hlavnou prekážkou, ktorú treba odstrániť v priebehu nadchádzajúceho viacročného finančného rámca. Novými usmernenia týkajúcimi sa siete TEN-T sa zabezpečí rámec, v rámci ktorého bude európska infraštruktúra slúžiť na vytvorenie jednotného európskeho dopravného priestoru. Usmernenia taktiež ustanovujú regulačný rámec obsahujúci normy s cieľom zabezpečiť efektivitu a interoperabilitu. Okrem toho tieto usmernenia vytvárajú stabilnejší a záväznejší rámec plánovania, ktorý sa skladá z komplexných a základných sietí, čo umožní členským štátom, inštitúciám EÚ a zainteresovaným stranám, aby sa zamerali na podporu vzniku funkčnej siete európskej infraštruktúry do roku 2030 a jej sprevádzkovanie do roku 2050. Komplexná sieť predstavuje základnú vrstvu TEN-T. Pozostáva zo všetkých existujúcich a plánovaných infraštruktúr, ktoré spĺňajú požiadavky usmernení. Táto komplexná sieť sa uvedie do prevádzky najneskôr do 31. decembra 2050. Základná sieť sa prekrýva s komplexnou sieťou a pozostáva z jej strategicky najvýznamnejších častí. Predstavuje základnú štruktúru multimodálnej siete mobility, ktorú potrebujú európski občania a firmy. Zameriava sa na prvky TEN-T s najvyššou pridanou hodnotou pre Európu: chýbajúce cezhraničné spojenia, miesta s kľúčovými kapacitnými nedostatkami a multimodálne uzly. Základná sieť sa má dobudovať do 31. decembra 2030 a bude financovaná prostredníctvom Nástroja na prepojenie Európy (CEF). Usmernenia o TEN-T sa taktiež zameriavajú na posilnenie implementačných nástrojov súvisiacich s konceptom koridorov základnej siete, pričom sa primerane zohľadňujú koridory železničnej nákladnej dopravy[5]. Tieto koridory poskytnú rámcový nástroj pre koordinovanú implementáciu základnej siete. Pokiaľ ide o rozsah, tieto koridory základnej siete budú v zásade pokrývať tri druhy dopravy a budú prechádzať minimálne cez tri členské štáty. Ak je to možné, koridory by mali byť napojené aj na námorné prístavy. Pokiaľ ide o ich činnosť, koridory budú poskytovať platformu pre riadenie kapacity, investície, budovanie a koordináciu zariadení na multimodálnu prekládku, ako aj pre zavádzanie interoperabilných systémov riadenia dopravy. ENERGETIKA Je potrebné vynaložiť veľké úsilie na modernizáciu a rozšírenie európskej energetickej infraštruktúry a zabezpečiť cezhraničné prepojenie sietí s cieľom naplniť kľúčové ciele energetickej politiky Únie v oblasti konkurencieschopnosti, udržateľnosti a bezpečnosti dodávok. Vo svojom oznámení Priority energetickej infraštruktúry na rok 2020 a ďalšie roky[6] prijatom 17. novembra 2010, Komisia vyzvala na vytvorenie novej politiky v oblasti energetickej infraštruktúry, ktorá by slúžila na koordináciu a optimalizáciu rozvoja siete v celoeurópskom meradle. Oznámenie najmä potvrdilo nevyhnutnosť reformy politického a finančného rámca transeurópskych energetických sietí (TEN-E). Takáto nová politika je mimoriadne dôležitá na zabezpečenie toho, že sa solidarita medzi členskými štátmi stane reálnou, vnútorný trh s energiou dokončený a izolované regióny spojené s európskou sieťou, že alternatívne trasy dodávky alebo alternatívne tranzitné trasy a zdroje energie sa stanú skutočnosťou a že dôjde k rozvoju obnoviteľných zdrojov energie, ktoré budú konkurovať tradičným zdrojom – v súlade so závermi Európskej rady zo 4. februára 2011. Nové usmernenia pre transeurópske energetické infraštruktúry ustanovujú pravidlá pre včasný vývoj a interoperabilitu transeurópskych energetických sietí. Cieľom usmernení je vytvoriť tie najlepšie podmienky na rozvoj projektov v oblasti energetickej infraštruktúry, ktoré podporujú úplnú integráciu vnútorného trhu s energiou. Tento cieľ sa má okrem iného dosiahnuť tak, že každý členský štát bude začlenený do európskej siete a bude prispievať k udržateľnému rozvoju a ochrane životného prostredia, čím umožní Únii dosiahnuť jej ciele v tejto oblasti (do roku 2020 dosiahnuť 20-percentné[7] zníženie emisií skleníkových plynov, 20-percentné zvýšenie energetickej efektívnosti a 20-percentný podiel energie z obnoviteľných zdrojov na konečnej spotrebe energie). Zároveň je cieľom usmernení zaistiť bezpečnosť dodávok a solidaritu medzi členskými štátmi. V tejto súvislosti sa v usmerneniach na obdobie do roku 2020 a ďalšie roky identifikuje obmedzený počet transeurópskych prioritných koridorov a oblastí týkajúcich sa sietí elektrickej energie a zemného plynu, ako aj prepravnej infraštruktúry pre ropu a oxid uhličitý, v prípade ktorých sú opatrenia na úrovni EÚ najviac odôvodnené. Tieto opatrenia sú zamerané na realizáciu nasledujúcich priorít: - zjednodušenie povoľovacích postupov s cieľom výrazne skrátiť ich trvanie v prípade projektov spoločného záujmu a zvýšiť účasť verejnosti a jej súhlas s realizáciou týchto projektov; - uľahčenie regulačných postupov v prípade projektov spoločného záujmu v oblasti elektrickej energie a zemného plynu prostredníctvom cezhraničnej alokácie nákladov v závislosti od pozitívnych dosahov a zabezpečenie toho, že povolené výnosy odzrkadľujú podstúpené riziká; - zabezpečenie vykonávania projektov spoločného záujmu poskytnutím potrebnej trhovej a priamej finančnej podpory EÚ. Návrh poskytuje v tejto súvislosti základ pre kritériá oprávnenosti projektov pre finančnú pomoc EÚ v rámci Nástroja na prepojenie Európy. DIGITÁLNE INFRAšTRUKTÚRY Investovanie do vysokorýchlostného pripojenia a služieb poskytovaných modernými internetovými sieťami (alebo ich prostredníctvom) je investovanie do budúcnosti. Ako fyzické, tak aj na službách založené digitálne infraštruktúry sú kľúčovým predpokladom inteligentného rastu, ktorý Európa musí dosiahnuť v nasledujúcich desiatich rokoch, aby sa zabezpečila jej konkurencieschopnosť v medzinárodnom meradle a prosperita jej občanov. Táto iniciatíva je zakotvená do stratégie Európa 2020 na zabezpečenie inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu, ktorá prioritizovala digitálne infraštruktúry prostredníctvom hlavnej iniciatívy „Digitálna agenda pre Európu“. V iniciatíve sa zdôrazňuje, že treba urobiť viac v záujme urýchlenia zavedenia a sprístupnenia širokopásmového pripojenia pre všetkých obyvateľov (prostredníctvom pevných aj bezdrôtových technológií) a podpory investície do nových vysokorýchlostných otvorených a konkurencieschopných internetových sietí, ktoré budú hlavnými tepnami budúceho hospodárstva. Účelom usmernení je stanoviť ciele a priority, ktoré boli určené pre širokopásmové siete a infraštruktúry pre digitálne služby v oblasti telekomunikácií. V usmerneniach sa tiež identifikujú projekty spoločného záujmu v oblasti zavádzania širokopásmových sietí a infraštruktúr pre digitálne služby (napr. elektronické zdravotníctvo, elektronická identita, elektronické verejné obstarávanie atď.). Tieto projekty pomôžu vyriešiť problémy, ktoré sú považované za významné prekážky rozvoja elektronického jednotného trhu, vrátane napr. nedostatku investícií do širokopásmového pripojenia v Európe v porovnaní s našimi hlavnými konkurentmi, v dôsledku čoho ostáva rastový potenciál a možné spoločenské prínosy nevyužité; potreby posilnenia konkurenčného tlaku v oblasti moderných širokopásmových sietí a potreby vypracovania primeranej stratégie na verejnú podporu zavádzania širokopásmových sietí v oblastiach, v ktorých o to nie je podnikateľský záujem. V prípade digitálnych služieb sa prekážky týkajú najmä absencie technickej interoperability, v dôsledku čoho dôležité online verejné služby nefungujú za hranicami jednotlivých členských štátov. Neexistujú žiadni prirodzení vlastníci európskych interoperabilných infraštruktúr pre poskytovanie digitálnych služieb a jeden členský štát alebo súkromný investor nedokáže zabezpečiť poskytovanie služieb prostredníctvom interoperabilných rámcov. Prínos EÚ je preto významný. CEF pre digitálne infraštruktúry bude prostredníctvom kombinácie grantov a inovatívnych finančných nástrojov podporovať investície do sietí, ktoré pomôžu dosiahnuť jeden z cieľov hlavnej iniciatívy Digitálna agenda pre Európu, ktorým je univerzálne internetové pokrytie s rýchlosťou 30 Mbps; alebo dosiahnuť, že 50 % domácností má pripojenie s rýchlosťou viac ako 100 Mbps. Zostaví sa vyvážené portfólio projektov pre internetové pripojenie s rýchlosťou 30 a 100 Mbps a riadne sa zohľadnia investičné potreby členských štátov, ktorých výška sa predbežne odhaduje na maximálne 270 miliárd EUR. V prípade infraštruktúry pre digitálne služby sa interoperabilné rámce financujú prostredníctvom priamych grantových schém a zahŕňajú napr. transeurópske vysokorýchlostné chrbticové pripojenia pre verejnú správu, cezhraničné poskytovanie služieb elektronickej verejnej správy založenej na interoperabilnej identifikácii a autentifikácii (čím sa umožnia služby v oblasti elektronického obstarávania, elektronickej justície a elektronického zdravotníctva); digitálne zdroje európskeho dedičstva; bezpečnosť a ochrana (bezpečnejší internet a bezpečnejšie kritické infraštruktúry pre poskytovanie digitálnych služieb) a inteligentné energetické služby. Tieto projekty prispejú k zlepšeniu konkurencieschopnosti európskeho hospodárstva vrátane malých a stredných podnikov (MSP), podpore vzájomného prepojenia a interoperability národných sietí a prístupu k týmto sieťam, ako aj k podpore rozvoja elektronického jednotného trhu. Aby bolo možné prispôsobiť sa na meniace sa politické priority, technologický pokrok alebo situáciu na príslušných trhoch, bude možné identifikovať nové projekty spoločného záujmu počas implementácie týchto usmernení. NÁSTROJ NA PREPOJENIE EURÓPY (CEF) – FINANCOVANIE SPOLOčNEJ INFRAšTRUKTÚRY Na základe skúseností a ponaučení získaných počas existencie súčasného politického rámca pre siete TEN, Komisia v súčasnosti prichádza s návrhom nového balíka pre európsku infraštruktúru (EIP) založenom na Nástroji na prepojenie Európy (ktorý bude spoločným nástrojom financovania pre transeurópske siete), čím sa vytvára rámec pre uplatňovanie uvedených odvetvových politických usmernení. Keďže niektoré projekty spoločného záujmu v oblasti infraštruktúry budú možno musieť prechádzať cez predvstupové, susedské alebo iné tretie štáty, z prostriedkov Nástroja na prepojenie Európy bude možné v odôvodnených prípadoch podporovať takéto projekty s cieľom prepojiť transeurópske siete so sieťami týchto krajín. Cieľom CEF je zjednodušiť a uľahčiť podporou EÚ zameranú na infraštruktúru prostredníctvom optimalizácie portfólia dostupných nástrojov, štandardizácie prevádzkových pravidiel pre ich využitie a zúročenia možných synergií uvedených troch sektorov. Tento koordinovaný prístup nielen zabezpečí čo najväčší prínos EÚ, ale zároveň zjednoduší postupy a zníži kolektívne náklady. Preto návrh o CEF obsahuje spoločný finančný rámec pre všetky sektory vrátane koordinovaného ročného pracovného programu, spoločného výboru, flexibility medzi sektorovými rozpočtami, sprísnenia a zvýšenia počtu výkonnostných ukazovateľov a podmienok, ako aj spoločného využívania nástrojov financovania, ktoré sú špecifické pre jednotlivé sektory. Finančné prostriedky z CEF budú centrálne spravované, a to buď priamo prostredníctvom útvarov Komisie (podľa potreby s podporou výkonnej agentúry) alebo prostredníctvom partnerstva medzi Komisiou a jednou alebo viacerými finančnými inštitúciami. Riešenia prevádzkového riadenia rôznych nástrojov v rámci CEF budú navrhnuté v príslušnom právnom rámci, pričom sa budú opierať o skúsenosti nadobudnuté v kontexte činnosti výkonnej agentúry TEN-T a existujúcej spolupráce s Európskou investičnou bankou. Tento nástroj sa bude koordinovať s inými nástrojmi z rozpočtu EÚ, ako je napríklad Horizont 2020, Kohézny fond a štrukturálne fondy. Pokiaľ ide o koordináciu s nástrojom Horizont 2020, zabezpečí sa vzájomné dopĺňanie týchto nástrojov a zabráni sa možnému prekrývaniu. Koordinácia medzi CEF a nástrojom Horizont 2020 bude zaručovať, že sa výskumný a inovatívny reťazec vedúci k zavedeniu inovácií do infraštruktúry nepreruší, čo je mimoriadne dôležité obzvlášť v čase, keď bude potrebný významný technologický pokrok v oblasti dopravy, energetiky a IKT, ktorý pomôže EÚ splniť ambiciózne ciele stanovené v stratégii Európa 2020. Pokiaľ ide o vzťah s Kohéznym fondom a štrukturálnymi fondmi, spoločný strategický rámec politiky súdržnosti ako aj dohody o partnerstve s členskými štátmi sa budú úzko koordinovať s politickým rámcom v oblasti dopravy, energetiky a IKT. Odvetvové usmernenia sa budú opierať o Kohézny fond a štrukturálne fondy, ktoré by mali priblížiť miestne a regionálne infraštruktúry a ich prepojenia k prioritným infraštruktúram EÚ, a tak spojiť všetkých občanov v celej EÚ. Nástroj na prepojenie Európy bude disponovať rozpočtom vo výške 50 miliárd EUR[8] na obdobie rokov 2014 – 2020. Z tejto sumy je 10 miliárd vyčlenených pre dopravnú infraštruktúru v Kohéznom fonde. Aj keď sa Nástroj na prepojenie Európy bude spravovať centrálne, bude sa pri alokácií 10 miliárd EUR v maximálnej miere dbať na národné alokácie v rámci Kohézneho fondu. Týchto 10 miliárd EUR bude vyhradených pre členské štáty oprávnené na financovanie z Kohézneho fondu a podiely spolufinancovania z rozpočtu EÚ sa stanovia na rovnakej úrovni ako v prípade fondu. CEF | 40 miliárd EUR | Energetika | 9,1 miliardy EUR | Doprava | 21,7 miliardy EUR | Telekomunikácie/digitálne služby | 9,2 miliardy EUR | Prostriedky vyčlenené v Kohéznom fonde pre dopravnú infraštruktúru | 10 miliárd EUR | Spolu | 50 miliárd EUR | FINANčNÉ NÁSTROJE V CEF – MAXIMALIZÁCIA VPLYVU EÚ Zatiaľ čo vlády EÚ vynakladajú v priemere 1 % HDP na investície do infraštruktúry[9], v čoraz väčšej miere motivujú súkromný sektor takéto investície uskutočňovať. Deje sa tak buď prostredníctvom výhradnej účasti súkromného sektora (prostredníctvom privatizácie), koncesií alebo v poslednom období na základe modelu verejno-súkromného partnerstva (PPP). Súčasný prísun súkromných finančných prostriedkov však nepostačuje na riešenie významných investičných potrieb v jednotlivých sektoroch infraštruktúry. Okrem toho súkromné financie nie sú pohotovo k dispozícii s takou dĺžkou splatnosti a podmienkami, ktoré by primeraným spôsobom odrážali ekonomický životný cyklus komerčne realizovateľných dlhodobých infraštruktúrnych projektov. Preto sú potrebné kapitálové a dlhové nástroje, ktoré sú zamerané na znižovanie špecifických prekážok, ktoré bránia prístupu k financovaniu kapitálu a úverovému financovaniu v prípade projektov kľúčového záujmu Únie, t. j. tých, ktoré spadajú do pôsobnosti Nástroja na prepojenie Európy. Cieľom infraštruktúrnych nástrojov je pritiahnuť súkromné financovanie s cieľom pomôcť Európe, aby z neho v maximálnej možnej miere profitovala v čase rozhodujúcej transformácie a posunu smerom k energeticky efektívnemu a nízkouhlíkovému hospodárstvu. Tieto nástroje zohrávajú čoraz dôležitejšiu úlohu pri dosahovaní strategických cieľov Únie tým, že zabezpečujú zhromaždenie finančných prostriedkov potrebných na implementáciu projektov s potenciálom stimulovať hospodársky rast. Finančné nástroje majú osobitnú pridanú hodnotu vtedy, ak si politiky EÚ vyžadujú vysokú rýchlosť vykonávania, ale neistota týkajúca sa projektov a finančných trhov je príliš veľká (ako napríklad v súčasnom ekonomickom prostredí). Navyše majú finančné nástroje multiplikačný dosah na rozpočet EÚ, pretože uľahčujú a priťahujú súkromné financovanie pre projekty, ktoré sú predmetom záujmu EÚ, a tak maximalizujú jeho účinky. Súbor nástrojov by mal slúžiť ako základ pre dlhodobý stabilný investičný rámec a pôsobiť ako katalyzátor a stimulátor. Nástroj na prepojenie Európy sa o to snaží prostredníctvom dvoch typov hlavných nástrojov, ktorými sú: - kapitálová účasť v kapitálových fondoch, ktoré zabezpečujú rizikový kapitál pre činnosti prispievajúce k projektom spoločného záujmu; - úvery a/alebo záruky pre projekty spoločného záujmu podporené nástrojmi na zdieľanie rizika, vrátane podporných mechanizmov pre dlhodobé bankové úverovanie a pre projektové dlhopisy vydané projektovými spoločnosťami; Tieto nástroje sa zamerajú na ciele politiky v rámci priorít stratégie Európa 2020 a budú pokrývať oblasti dopravnej, energetickej a digitálnej infraštruktúry s cieľom vyhnúť sa multiplikácii nástrojov podobného charakteru alebo s podobnými cieľovými príjemcami a projektovými štruktúrami. Plánovaná intervenčná logika sa zakladá na úzkej spolupráci Komisie a príslušných medzinárodných finančných inštitúcií, ako napríklad Európska investičná banka. Dlhodobý časový horizont plánovania, výstavby a prevádzkovania infraštruktúrnych projektov si vyžaduje dlhodobú prípravu na implementáciu finančných nástrojov. Toto je dôvod, prečo súčasne s návrhom nariadenia o Nástroji na prepojenie Európy Komisia navrhuje začať pilotnú fázu iniciatívy projektových dlhopisov (súčasť stratégie Európa 2020) už počas súčasného finančného rámca. Fungujúci trh s projektovými dlhopismi, ktorý v súčasnosti v Európe takmer vôbec neexistuje, môže prepojiť dlhodobých nízkorizikových investorov (ako napríklad penzijné fondy alebo poisťovne) s projektmi v oblasti infraštruktúry. Po nadobudnutí platnosti nariadenia o Nástroji na prepojenie Európy (CEF) sa v pilotnej fáze vytvoria podmienky pre plnohodnotný nástroj na zdieľanie rizika pre financovanie úverov a projektových fondov pre projekty v oblasti infraštruktúry. VÝZNAMNÁ ZMENA VO FINANCOVANÍ INFRAšTRUKTÚRY V EURÓPE Náklady súvisiace s nedostatočnými investíciami do budúcich sietí by mohli byť pre Európu veľmi vysoké. Rastúca vzájomná závislosť európskych ekonomík a zmena smeru obchodných tokov vedú k zvýšenému tlaku na existujúce systémy infraštruktúry. Nové podnikateľské možnosti a potreby občanov si taktiež vyžadujú moderné, inteligentné a pružné siete. Ciele stratégie Európa 2020 (napríklad podpora prechodu na nízkouhlíkovú, energeticky efektívnu ekonomiku alebo vytvorenie digitálnej ekonomiky) sa nedajú reálne dosiahnuť, ak sa adekvátne nevyriešia súvisiace výzvy v oblasti infraštruktúry. EÚ prostredníctvom svojej politiky na podporu rozvoja transeurópskych sietí dlhodobo stimuluje členské štáty a trhy, aby investovali do infraštruktúry európskeho záujmu s rozsiahlymi socioekonomickými výhodami. V súčasnosti si strategický význam modernizácie celej fyzickej infraštruktúry v Európe a rozsah na to potrebných investícií vyžadujú radikálnu zmenu spôsobu, akým EÚ identifikuje, podporuje a implementuje cezhraničné infraštruktúrne siete. Cieľom návrhu na vytvorenie integrovaného multisektorálneho Nástroja na prepojenie Európy doplneného o osobitné usmernenia pre sektory dopravy, energetiky a telekomunikácií je vytvoriť optimálne podmienky na podporu rozvoja infraštruktúry, zvýšiť efekt financovania zo súkromných zdrojov v čase, keď sú verejné rozpočty zásadne obmedzené, a pomôcť oživiť záujem dlhodobých špecializovaných investorov o investovanie v Európe, a tým prispieť k rastu a tvorbe pracovných miest. Zámerom tohto balíka návrhov (spolu s novým prístupom k využívaniu inovatívnych finančných nástrojov a začatím pilotného projektu v oblasti európskych projektových dlhopisov) je zvýšenie tempa, ktoré Európa potrebuje v záujme riešenia výziev v oblasti infraštruktúry. [1] „ Nová stratégia pre jednotný trh k službám európskeho hospodárstva a spoločnosti “. správa Maria Montiho adresovaná predsedovi Európskej komisie, 9. máj 2010, s. 64 – 65. [2] Ročný prieskum rastu, 2011, KOM (2011)11 [3] Okolo 500 miliárd EUR pre dopravu, 200 miliárd EUR pre energetiku a 270 miliárd EUR na rýchle širokopásmové infraštruktúry. [4] KOM(2011) 144 [5] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 913/2010 z 22. septembra 2010 o európskej železničnej sieti pre konkurencieschopnú nákladnú dopravu, Ú. v. EÚ L 276, 20.10.2010, s. 22. [6] KOM(2010) 677. [7] 30-percentné, ak budú vhodné podmienky. [8] Všetky sumy v stálych cenách roku 2011 [9] Medzi 0,5 % a 2%, pozri Alegre et al, EIB Papers, zväzok 13/1 (2008). Hlavné skreslenie tohto odhadu je spôsobené najmä klasifikáciou investícií komerčne fungujúcich spoločností ako súkromných investícií, dokonca aj keď ich vlastní verejný sektor.