Oznámenie Komisie - Európske voľby v roku 2004 Správa Komisie o volebnej účasti občanov Európskej únie v členskom štáte ich bydliska (smernica 93/109/ES) a o volebných úpravách (rozhodnutie 76/787/ES zmenené a doplnené rozhodnutím 2002/772/ES, Euratom) {SEK(2006) 1645} {SEK(2006) 1646} {SEK(2006) 1647} /* KOM/2006/0790 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 12.12.2006 KOM(2006) 790 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE Európske voľby v roku 2004Správa Komisie o volebnej účasti občanov Európskej únie v členskom štáte ich bydliska (smernica 93/109/ES) a o volebných úpravách (rozhodnutie 76/787/ES zmenené a doplnené rozhodnutím 2002/772/ES , Euratom) {SEK(2006) 1645}{SEK(2006) 1646}{SEK(2006) 1647} OZNÁMENIE KOMISIE Európske voľby v roku 2004Správa Komisie o volebnej účasti občanov Európskej únie v členskom štáte ich bydliska (smernica 93/109/ES) a o volebných úpravách (rozhodnutie 76/787/ES zmenené a doplnené rozhodnutím 2002/772/ES , Euratom) Úvod Právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu v členskom štáte, kde má občan bydlisko, je podstatnou súčasťou euroobčianstva v Únii. Toto právo je zakotvené v článku 19 ods. 2 Zmluvy o ES a nadobudlo účinnosť prostredníctvom smernice Rady 93/109/ES[1]. Voľby v roku 2004 boli šieste priame voľby do Európskeho parlamentu. Konali sa v 25 členských štátoch rozšírenej Európskej únie a počet kresiel v Parlamente stúpol na 735. Desať členských štátov, ktoré vstúpili do Európskej únie 1. mája 2004, včas oznámilo vnútroštátne opatrenia v súvislosti s príslušnou transpozíciou. V súčasnosti nie sú rozbehnuté žiadne konania o porušení právnych predpisov[2]. Pokiaľ ide o občanov Európskej únie s inou štátnou príslušnosťou, v záujme zhodnotenia ich účasti na voľbách v členskom štáte ich bydliska a získania úplného prehľadu o uplatňovaní príslušnej smernice Komisia vyzvala členské štáty, aby jej poskytli štatistické aj kvalitatívne údaje o voľbách získané pomocou podrobného a komplexného dotazníka[3]. Táto správa vychádza hlavne z údajov, ktoré poskytli členské štáty v odpovedi na uvedený dotazník. Cieľom tejto správy je zhodnotiť uplatňovanie smernice. V súlade s hodnotením Komisia navrhuje zmeny a doplnenia smernice týkajúce sa výmeny údajov medzi členskými štátmi, čím chce zabrániť tomu, aby ľudia volili dvakrát alebo boli volení na dvoch miestach, a aj pokiaľ ide o administratívne formality kandidovania. Komisia si plne uvedomuje, že na účasť občanov vo voľbách do EP má okrem administratívnej záťaže výrazný vplyv aj veľa iných faktorov, napr. ich vedomosti o politickom dianí na úrovni EÚ, mobilizácia politických síl a komunikačná politika. Komisia má v úmysle zaoberať sa týmito faktormi v spolupráci s Európskym parlamentom, členskými štátmi a príslušnými zainteresovanými stranami, a to ešte pred nasledujúcimi európskymi voľbami. Hoci v akte o priamych a všeobecných voľbách poslancov Európskeho parlamentu z roku 1976[4], zmenenom a doplnenom rozhodnutím Rady 2002/772[5] ES, sa od Komisie nevyžaduje vykazovať správu o jeho uplatňovaní, Komisia chce touto správou pritiahnuť pozornosť Európskeho parlamentu a Rady na problémy s implementáciou aktu, na ktoré ju upozornili členské štáty. PRÍPRAVA NA VOľBY V ROKU 2004 Stretnutie s odborníkmi na voľby z členských štátov Komisia zorganizovala dve stretnutia s odborníkmi na voľby z členských štátov, konali sa v roku 2002 a 2003 a ich náplňou bola implementácia článku 13 smernice, ktorého ustanoveniami sa zabraňuje tomu, aby ľudia volili alebo boli volení dvakrát. Cieľom stretnutí bolo skvalitniť prevádzku a efektívnosť systému výmeny informácií medzi členskými štátmi, ktorý sa ustanovuje v článku 13. Oznámenie Komisie o opatreniach, ktoré mali prijať členské štáty, aby sa zabezpečila účasť všetkých občanov EÚ vo voľbách v roku 2004 Vzhľadom na to, že voľby sa mali konať krátko po vstupe 10 nových štátov do EÚ, a v záujme zabezpečenia toho, aby sa na nich mohli zúčastniť všetci občania EÚ, Komisia vydala v apríli 2003 oznámenie[6]. Cieľom oznámenia bolo urýchliť implementáciu príslušného acquis a zabezpečiť včasné zapísanie všetkých občanov do zoznamov voličov vo vtedajších aj budúcich členských štátoch. Výnimka pre Luxembursko V zmysle článku 14 ods. 3 smernice Komisia v januári 2003 predložila správu[7] o udelení výnimky podľa článku 19 ods. 2 Zmluvy o ES. V článku 14 sa umožňuje členskému štátu obmedziť voličom Spoločenstva, ktorí majú v tomto štáte bydlisko, právo voliť, a to na minimálne obdobie, ktoré by nemalo prekročiť päť rokov. Výnimka je povolená za predpokladu, že podiel občanov EÚ, ktorých vek ich oprávňuje na účasť na voľbách, majú bydlisko v tomto členskom štáte, ale nie sú jeho štátnymi príslušníkmi, presahuje 20 % celkového počtu občanov EÚ, ktorých vek ich oprávňuje na účasť vo voľbách a majú tu bydlisko. Komisia v uvedenej správe usúdila, že v Luxembursku pretrvávajú okolnosti oprávňujúce udelenie predmetnej výnimky a nie je preto potrebné navrhovať nijaké úpravy. Rozhodnutie o Cypre 2004/511/ES z 10. júna [8] V zmysle protokolu 10 o Cypre z aktu o pristúpení z roku 2003[9], v ktorom sa ustanovuje, že v tých oblastiach Cypru, kde vláda Cyperskej republiky nevykonáva účinnú kontrolu, je pozastavené uplatňovanie acquis, sa voľby na funkčné obdobie 2004 – 2009 v týchto oblastiach Cypru nekonali, hoci vnútroštátna legislatíva umožňuje cyperským občanom žijúcim v tej časti ostrova, kde vláda Cyperskej republiky nevykonáva účinnú kontrolu, zúčastniť sa na voľbách. V rozhodnutí 2004/511/ES sa ustanovuje, že v prípade, ak nadobudne účinnosť úplné vyriešenie cyperského problému, na celom území Cypru sa na zvyšok funkčného obdobia 2004 – 2009 alebo na akékoľvek ďalšie funkčné obdobie Európskeho parlamentu uskutočnia mimoriadne voľby zástupcov ľudu Cypru do Európskeho parlamentu. Opatrenia prijaté na zabezpečenie rovnakého výkladu článku 9 ods. 2 aktu z roku 1976 o voľbách poslancov Európskeho parlamentu, zmeneného a doplneného rozhodnutím Rady 2002/772/ES – zverejnenie výsledkov volieb Rozhodnutie Rady 2002/772/ES, ktorým sa mení a dopĺňa akt z roku 1976 o voľbách poslancov Európskeho parlamentu, nadobudlo účinnosť 1. apríla 2004. Voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 sa teda konali podľa zmenených a doplnených ustanovení. Novým znením článku 9 ods. 2 sa upravuje presný čas zverejnenia výsledkov a ustanovuje sa v ňom, že členské štáty nemôžu oficiálne zverejniť výsledky sčítania hlasov, kým sa neukončí hlasovanie v členskom štáte, kde sa volebné miestnosti zatvárajú najneskôr. Komisia upozornila členské štáty[10] na výklad článku 9 ods. 2, požiadala ich, aby nezverejňovali výsledky sčítania hlasov skôr než 13. júna o 22:00 hod. stredoeurópskeho času (keď sa mali zatvoriť volebné miestnosti v posledných členských štátoch: v Taliansku, Poľsku a na Slovensku), a zdôraznila im, že pred uplynutím tohto času by volebné orgány nemali zverejňovať ani predbežné či čiastočné výsledky sčítania. Voľby do EP prvýkrát usporiadané v Gibraltári a významný vývoj v precedenčnom práve V zmysle aktu z roku 1976 a po prijatí vnútroštátnej legislatívy, ktorá umožňovala gibraltárskemu volebnému obvodu zúčastniť sa na voľbách do EP, Spojené kráľovstvo usporiadalo v roku 2004 v Gibraltári po prvýkrát voľby do EP[11]. Dňa 12. septembra 2006 Súdny dvor rozsudkom[12] potvrdil názor Komisie, že Spojené kráľovstvo priznávajúce v Gibraltári hlasovacie právo „oprávneným občanom Britského spoločenstva“, medzi ktorými sú aj niektorí nebritskí štátni príslušníci tretích krajín, rozšírilo hlasovacie práva iba v rámci možnosti vlastného uváženia, ktorú členským štátom v súčasnosti poskytujú právne predpisy EÚ. Okrem toho Súdny dvor v tomto rozsudku, ako aj vo svojom druhom rozsudku z toho istého dňa týkajúceho sa práva holandských občanov s bydliskom na Arube[13], zdôraznil, že v súčasnosti je na členských štátoch, aby upravili tie aspekty volieb do EP, ktoré nie sú zharmonizované na úrovni Spoločenstva, najmä pokiaľ ide o vymedzenie osôb oprávnených voliť a byť volený. Musia však pritom rešpektovať právne predpisy Spoločenstva vrátane jeho všeobecných zásad pod dohľadom Súdneho dvora. ÚčASť NA VOľBÁCH DO EP V ROKU 2004 – UPLATňOVANIE SMERNICE 93/109/ES Všeobecný prehľad Ako sa uvádza v pláne D Európskej komisie pre demokraciu, dialóg a diskusiu[14], nízka účasť vo voľbách iba znásobila všeobecný pocit, že ľudia neveľmi dôverujú politike EÚ. Komisia vyjadruje mimoriadne obavy z celkového poklesu účasti na voľbách do Európskeho parlamentu a tento trend pokračoval aj vo voľbách v roku 2004. V dôsledku rozšírenia v roku 2004 mimoriadne stúpol počet voličov, ale len 45,6 % z nich prišlo voliť. Vývoj účasti na voľbách [pic] Účasť občanov na fungovaní demokracie je nevyhnutná a treba ju podporovať koordinovaným úsilím všetkým zúčastnených strán, európskych inštitúcií, členských štátov aj občianskej spoločnosti. Komisia toto úsilie zblízka sleduje a je pripravená podporiť prieskum o zvyšovaní účasti na voľbách a o prostriedkoch na dosiahnutie tohto cieľa, ktorý uskutočňuje Európsky parlament spolu s parlamentmi štátov. V roku 2004 bol v niektorých členských štátoch zaznamenaný nárast účasti na voľbách, zatiaľ čo v ostatných pozorovali výrazný pokles účasti. Čo sa týka EÚ-15, na voľbách sa zúčastnilo 49,1 % voličov, čo bolo menej ako 49,8 % v roku 1999. V EÚ-10 sa zúčastnilo na voľbách 26,9 % voličov. Vzhľadom na uvedené treba brať do úvahy aj to, že v niektorých členských štátoch je hlasovanie povinné. Celková účasť – 2004 Štát | IT |LT |LU |LV |MT |NL |PL |PT |SE |SI |SK |UK | EU | | Kandidáti | 0 |0 |8 |0 |0 |2 |0 |1 |1 |0 |0 |2 | 57 | | Zvolení | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |- |0 |0 |0 |0 | 3 | | Možno predpokladať, že tento vývoj je dôsledkom viacerých faktorov. V niektorých členských štátoch bola terčom kritiky veľká administratívna záťaž, ktorej musia čeliť kandidáti pri podávaní žiadosti o kandidatúru. V článku 10 ods. 2 smernice, v ktorej sú ustanovené podmienky kandidovania vo voľbách, sa okrem iného uvádza, že občan Spoločenstva sa musí preukázať potvrdením od príslušných administratívnych orgánov domovského členského štátu, že v tomto členskom štáte nebol zbavený práva byť volený alebo že týmto orgánom uvedené zbavenie spôsobilosti nie je známe. Boli zaznamenané prípady, keď občania EÚ s inou štátnou príslušnosťou, ktorí chceli byť volení, nevedeli určiť, ktoré orgány v ich domovskom členskom štáte by im mohli vydať takéto potvrdenie. Ďalší dôvod nízkej účasti môže súvisieť s právom občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou zúčastňovať sa na politickom živote členského štátu svojho bydliska. Podľa Stanoviska k účasti občanov EÚ v politických stranách členského štátu bydliska, vypracovaného nezávislými expertmi EÚ na základné práva[16], 16 členských štátov priznáva občanom EÚ bez štátnej príslušnosti k tomuto štátu právo vstúpiť do existujúcej vnútroštátnej politickej strany aj právo založiť novú politickú stranu v členskom štáte, v ktorom majú bydlisko. V dvoch členských štátoch vidia rozdiel medzi právom založiť politickú stranu a právom stať sa členom politickej strany, pričom priznávajú týmto občanom iba druhé právo. V siedmich ďalších členských štátoch sa občania bez štátnej príslušnosti k tomuto štátu nemôžu stať členmi politických strán ani zakladať politické strany. Voličom s inou štátnou príslušnosťou teda nemusí byť umožnené uplatniť právo byť volený, keďže v praxi kandidátov vo väčšine prípadov presadzujú politické strany. Komisia odporúča členským štátom, aby svojim obyvateľom z EÚ s inou štátnou príslušnosťou ponúkli možnosť stať sa členmi vnútroštátnych politických strán za tých istých podmienok ako ich vlastní štátni príslušníci. Výrazne by to uľahčilo účasť občanov na politickom živote členského štátu, v ktorom žijú, ako aj ich integráciu a takisto by sa tým obohatil politický život a posilnila sa demokracia. Aj európske politické strany by mohli zohrať svoju úlohu pri presadzovaní zvýšenej účasti občanov EÚ na fungovaní demokracie, či už v európskom, alebo vnútroštátnom meradle. Komisia má v úmysle lepšie preskúmať súlad uvedených vnútroštátnych právnych predpisov s predmetnou smernicou. Informovanie občanov EÚ o práve voliť a byť volený Z prieskumu Eurobarometra uskutočneného v roku 2002[17] vyplýva, že občania Únie vedia o svojom práve voliť a byť volení vo voľbách do EP v členskom štáte svojho bydliska. Aby toto právo však voliči mohli aj uplatniť, musia byť dostatočne informovaní o praktických záležitostiach. Práve preto sa v článku 12 smernice ustanovuje, že členské štáty musia včas, podrobne a primeraným spôsobom informovať občanov Spoločenstva s právom byť volený o podmienkach a spôsobe uplatnenia ich práva. Komisia opätovne vyjadruje názor, že členské štáty musia zvlášť informovať občanov EÚ s bydliskom na ich území o tom, ako si uplatniť svoje volebné práva. Spôsob informovania by mal vychádzať v ústrety špecifickým požiadavkám voličov s inou štátnou príslušnosťou. Príslušné vnútroštátne orgány pristupovali k informovaniu občanov rozličnými spôsobmi. Najčastejšie ich informovali prostredníctvom brožúr a letákov, reklám v rozličných médiách, ako aj osobnými listami zasielanými občanom. Vo viacerých členských štátoch orgány informovali občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou nielen v úradnom jazyku alebo jazykoch členského štátu, ale aj v iných jazykoch EÚ. V troch členských štátoch, kde účasť na voľbách prekročila 25 %, zasielali spolu s osobnými listami informujúcimi občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou o ich práve zúčastniť sa na voľbách aj registračný formulár voliča, ktorý mali títo občania vyplniť. V Dánsku posielali osobné listy aj tým občanom s inou štátnou príslušnosťou, ktorí sa už dali zapísať do zoznamu voličov na voľby do EP, aj tým občanom s inou štátnou príslušnosťou, ktorí v nich ešte neboli zapísaní. Nezapísaným zasielali aj príslušný registračný formulár. V Írsku posielali osobné listy vrátane príslušného registračného formulára tým občanom s inou štátnou príslušnosťou, ktorých adresami disponovali volebné orgány od posledných volieb v roku 1999. Okrem toho usporiadali reklamnú kampaň, v rámci ktorej boli voliči povzbudzovaní skontrolovať si, či sú zaregistrovaní. Pomocou reklám v novinách v roku 2004 v krajine informovali občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou vrátane občanov z kandidátskych členských krajín o ich práve dať sa zapísať do volebného zoznamu. V Švédsku posielal volebný orgán osobné listy všetkým občanom s inou štátnou príslušnosťou a informoval ich o spôsobe priebehu volieb, k listu bol priložený aj špeciálny formulár, pomocou ktorého sa voliči mohli dať zapísať do zoznamu voličov, alebo z neho vyčiarknuť. S osobným listom zasielali aj informačný leták napísaný v ôsmich rozličných jazykoch o tom, ako vyplniť priložený formulár. Osobné listy zasielané každému občanovi EÚ s inou štátnou príslušnosťou sú podľa všetkého veľmi účinné, najmä ak obsahujú dôležité informácie prispôsobené potrebám adresáta, sú napísané v čo najväčšom počte jazykov a je k nim priložený registračný formulár s návodom, ktorý možno zaslať späť príslušnému orgánu. Komisia vyzýva členské štáty, aby si osvojili uvedenú prax, keďže je veľmi nápomocná pri presadzovaní účinného uplatňovania práva voliť. Niektoré členské štáty uviedli, že použili viacero informačných kanálov, napr. rozličné verejné služby, ktoré sú v častom a masovom kontakte s občanmi. Rozhodujúcu úlohu by tu mohli zohrávať politické strany, najmä pripomínaním možnosti kandidovať vo voľbách. Okrem toho aj európske inštitúcie by mali prispieť primeraným informovaním občanov o ich práve voliť a byť volený. Zamedzenie možnosti voliť alebo byť volený dvakrát V článku 4 smernice sa zakazuje občanom EÚ voliť alebo byť volený vo viacerých členských štátoch počas jedných volieb. Na tento účel sú členské štáty podľa článku 13 povinné vymieňať si údaje o občanoch EÚ, ktorí boli v členskom štáte bydliska zapísaní do zoznamov voličov alebo volení. V záujme uplatnenia článku 13 bol zavedený systém výmeny údajov: domovský členský štát na základe údajov, ktoré dostal od členského štátu bydliska, vymaže zo svojho zoznamu voličov všetky osoby, ktoré boli doplnené do zoznamu voličov v členskom štáte ich bydliska. Od volieb v roku 1994 si je Komisia vedomá, že systém výmeny údajov nefunguje tak, ako by mal[18]. Následne bolo v súčinnosti s členskými štátmi vynaložené úsilie zaviesť viacero praktických opatrení na skvalitnenie prevádzky a účinnosti systému: bol prijatý štandardný formulár a formát, v akom sa osobné údaje majú zasielať domovskému členskému štátu, pristúpilo sa k praktickej úprave spôsobu výmeny údajov (disketami a/alebo e-mailom) a členské štáty sa navzájom oboznámili so zoznamom vnútroštátnych orgánov zodpovedných za zhromažďovanie údajov. Systém výmeny údajov – reflexia z odpovedí na dotazník Napriek vynaloženému úsiliu takmer všetky členské štáty usúdili, že v prevádzke systému výmeny údajov sú nedostatky a jeho účinnosť brzdí viacero prekážok. Takmer všetky členské štáty uviedli, že pri výmene údajov narazili na vážne problémy. Viacero členských štátov neoznámilo napr. rodné priezvisko alebo miesto a dátum narodenia, pričom bez týchto údajov nebolo možné identifikovať dotknuté osoby v domovskom zozname voličov, aby sa ich mená mohli vyčiarknuť. Niektoré členské štáty poskytli percentuálne údaje: Španielsko uviedlo, že príslušné orgány dokázali identifikovať približne 53 % oznámených osôb; V Poľsku orgány vedeli identifikovať približne 69 % takýchto osôb; v Lotyšsku bol tento údaj 73 %, v Českej republike a Švédsku 75 % a v Litve 85 %. Druhou najväčšou prekážkou správneho fungovania systému – stretla sa s ňou veľká väčšina členských štátov – bola skutočnosť, že údaje prišli často veľmi neskoro na to, aby sa dali spracovať bez dodatočných núdzových opatrení, a v mnohých prípadoch tak neskoro, že ich už nebolo možné brať do úvahy. V Grécku nastali výrazné komplikácie s prepisom mien a adries, kvôli odlišnej abecede ich orgány nedokázali identifikovať osoby oznámené cez systém. Niekoľko členských štátov uviedlo nepríjemné skúsenosti s výmenou údajov s členskými štátmi, ktoré majú decentralizované registre, čo vyústilo do praktických problémov spôsobených neúmerným množstvom zväčša papierovej komunikácie rozličnej kvality, prichádzajúcej od orgánov zodpovedných za decentralizované registre. Často sa aj v rámci jedného členského štátu líšili metódy posielania údajov (e- mailom, na diskete atď.), čo takisto mohlo pôsobiť mätúco. Na záver možno povedať, že všetko doterajšie úsilie Komisie v súčinnosti s členskými štátmi skvalitniť prevádzku a účinnosť systému malo iba obmedzený dosah a nesplnilo očakávania. Z celkového počtu iba päť členských štátov pokladalo súčasný systém primerane zamedzujúci možnosti voliť alebo byť volený dvakrát bez nutnosti zavádzať dodatočné zmeny. Na druhej strane sa zopárkrát stalo, že sa v dôsledku uplatnenia súčasného systému výmeny údajov o občanoch EÚ s inou štátnou príslušnosťou občanom EÚ odoprelo právo voliť vo voľbách v ich domovskom členskom štáte, pretože sa orgány mylne nazdávali, že stále chcú voliť v členskom štáte svojho predchádzajúceho bydliska, hoci v skutočnosti sa medzitým vrátili do svojho domovského členského štátu a uplatňovali svoje politické práva, napr. právo voliť v miestnych voľbách[19]. Hoci cieľom systému výmeny údajov je výlučne to, aby sa zamedzilo možnosti voliť alebo byť volený dvakrát, a systém neumožňuje zaznamenávať, koľkokrát táto možnosť takmer nastala, údaje poskytnuté členskými štátmi naznačujú, že počet prípadov, keď sa občania EÚ s inou štátnou príslušnosťou zaregistrovali alebo volili dvakrát, je nízky[20]. Navyše, tieto prípady neboli výsledkom zámerného zneužitia systému, ale skôr súviseli s chybami a nedorozumeniami, ku ktorým došlo kvôli neznalosti právnych predpisov alebo duplicitnému zaslaniu údajov, aj členským štátom bydliska aj domovským členským štátom. UPLATňOVANIE AKTU Z ROKU 1976 O VOľBÁCH POSLANCOV EURÓPSKEHO PARLAMENTU, ZMENENÉHO A DOPLNENÉHO ROZHODNUTÍM RADY 2002/772/ES ZVEREJňOVANIE VÝSLEDKOV VOLIEB Komisia pri príprave volieb do EP v roku 2004 upozornila členské štáty na potrebu rovnakého výkladu článku 9 ods. 2 týkajúceho sa času zverejňovania volebných výsledkov. Vo väčšine členských štátov nezverejnili výsledky volieb do EP, kým sa nezatvorili volebné miestnosti v posledných krajinách. V niektorých členských štátoch však výsledky zverejnili skôr. Komisia chce zdôrazniť svoj názor, že cieľom ustanovení článku 9 ods. 2 je zabezpečiť, aby predčasné zverejnenie údajov o výsledkoch volieb v jednom členskom štáte nejakým spôsobom neovplyvnilo hlasovanie v inom členskom štáte, kde sa ešte stále hlasuje. Ide o zabezpečenie slobodných volieb, čo okrem iného znamená, že volič má slobodu vytvoriť si svoj vlastný názor. Slobodné voľby sú jednou zo základných zásad demokracie, ktorú aj podľa článku 1 ods. 3 aktu z roku 1976 v európskych parlamentných voľbách treba dodržať. Otázka dvojitého prípadne viacnásobného občianstva Viacero členských štátov uviedlo, že tým občanom Únie, ktorí majú občianstvo viac než len jedného štátu, je nemožné zabrániť, aby volili alebo boli volení dvakrát. Hoci otázka dvojitého občianstva nespadá do pôsobnosti predmetnej smernice, Komisia upozorňuje na tento problém, ktorý môže vyústiť do hlasovania dvakrát, čo je podľa článku 8 aktu z roku 1976 zakázané. ZÁVERY Návrhy na zmeny a doplnenia smernice 93/109/ES Súčasný systém výmeny údajov, ktorý má zamedziť možnosti voliť alebo byť volený dvakrát, sa ukázal byť neuspokojivý. Hlavným dôvodom jeho zlyhania je skutočnosť, že niektoré členské štáty nedokážu poskytnúť nevyhnutné údaje o zaregistrovaných občanoch EÚ, aby ich mená bolo možné vyčiarknuť zo zoznamov voličov v domovských členských štátoch. Metóda výmeny týchto údajov je zdĺhavá a ťažkopádna. Komisia sa v súčinnosti s členskými štátmi už v minulosti snažila skvalitniť systém a dosiahnuť jeho účinné fungovanie v praxi. Hoci viacero problémov bolo viac či menej úspešne zvládnutých, iné pretrvávajú. Od posledných volieb v tejto oblasti tiež stúplo množstvo práce, najmä v dôsledku rozšírenia Únie a zvýšenej mobility občanov EÚ. Druhý zaznamenaný problém sa týka možnosti kandidovať vo voľbách. Súčasné pravidlá predkladania žiadosti, aby občan EÚ mohol byť volený v členskom štáte svojho bydliska, znamenajú podľa všetkého neúmernú administratívnu záťaž pre potenciálnych kandidátov, čo môže zohrávať dôležitú úlohu v nízkom využívaní tejto možnosti. Vzhľadom na uvedené nedostatky Komisia vypracovala hodnotenie vplyvu a navrhuje zmeny a doplnenia smernice. Problémy zaznamenané pri implementácii aktu z roku 1976 o voľbách poslancov Európskeho parlamentu, zmeneného a doplneného rozhodnutím Rady 2002/772 Komisia zaznamenala, že pokiaľ ide o článok 9 ods. 2 týkajúci sa času zverejnenia výsledkov volieb v roku 2004, spôsob jeho výkladu niektorými členskými štátmi viedol k predčasnému zverejneniu volebných výsledkov v týchto členských štátoch. Ďalší objavený problém súvisel s volebnou účasťou občanov, ktorí majú občianstvo viac než jedného členského štátu, čo mohlo vyústiť do hlasovania dvakrát. Komisia chce upozorniť Európsky parlament a Radu Európskej únie na uvedené nedostatky, ktoré môžu viesť k porušovaniu základných zásad demokracie zakotvených v právnych predpisoch Spoločenstva. [1] Ú. v. EÚ L 329, 30.12.1993, s. 34. [2] Konanie o porušení právnych predpisov, ktoré sa uvádzalo v predchádzajúcej správe, bolo uzatvorené v decembri 2000 po vykonaní zmeny a doplnenia v nemeckej legislatíve. [3] Komisia poslala list s dotazníkom všetkým členským štátom 18. novembra 2004; prvá odpoveď bola doručená na Komisiu 8. decembra 2004 a odpoveď od posledného členského štátu prišla 25. januára 2006. Podrobnejšie informácie pozri v pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktorý je prílohou k tomuto dokumentu. [4] Akt je prílohou k rozhodnutiu 76/787/ESUO, EHS, Euratom z 20. septembra 1976, Ú. v. ES L 278, 8.10.1976, s. 5. [5] Ú. v. ES L 283, 21.10.2002. [6] KOM(2003) 174. [7] KOM(2003) 31. [8] Rozhodnutie Rady 2004/511/ES z 10. júna 2004 o zastúpení ľudu Cypru v Európskom parlamente v prípade urovnania cyperského problému, Ú. v. EÚ L 211, 12.6.2004, s. 22 – 23. [9] Ú. v. EÚ L 236, 23.09.2003, s. 955. [10] Generálne riaditeľstvo pre spravodlivosť, slobodu a bezpečnosť poslalo členským štátom dva listy, jeden 4. mája, druhý 7. júna 2004. [11] Tento predpis bol prijatý v Spojenom kráľovstve po vynesení rozsudku z 18. februára 1999 v prípade „Matthews verzus Spojené kráľovstvo“, v ktorom Európsky súd pre ľudské práva rozhodol v neprospech Spojeného kráľovstva, pretože v Gibraltári sa nekonali žiadne európske voľby. [12] Prípad C-145/04, Španielsko verzus Spojené kráľovstvo. [13] C-300/04, Eman a Sevinge (voľby do EP na Arube). [14] Príspevok Komisie k obdobiu hodnotenia a po ňom: KOM(2005) 494, konečné znenie. [15] Percento je vypočítané z počtu všetkých občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou, ktorých vek ich oprávňoval na účasť vo voľbách a mali v členskom štáte bydlisko, a počtu občanov EÚ s inou štátnou príslušnosťou členského štátu, ktorí sa zapísali do volebných zoznamov – oba údaje boli poskytnuté v odpovediach na vyššie uvedený dotazník. [16] Referenčný dokument: CFR-CDF. Stanovisko 1 z r. 2005: http://europa.eu.int/comm/justice_home/cfr_cdf/doc/avis/2005_1_en.pdf [17] Bleskovka Eurobarometra č. 133. [18] KOM(1997) 731, konečné znenie, s. 23 a KOM(2008) 843, konečné znenie, s. 10. [19] Pozri petíciu č. 592/2004. [20] Vo voľbách v roku 2004 iba Nemecko uviedlo 120 prípadov a Luxemburg 4 prípady.