EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli9. 4. 2019 COM(2019) 225 final SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Správa o pokroku v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov



1. ÚVOD Nadobudnutím účinnosti smernice (EÚ) 2018/2001 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov (RED II) 24. decembra 2018 sa zriadil nový nadčasový rámec na dosiahnutie záväzného cieľa Únie, aby podiel energie z obnoviteľných zdrojov na hrubej konečnej energetickej spotrebe do roku 2030 predstavoval aspoň 32 %. Tento rámec nadviaže na pokrok dosahovaný súčasnou smernicou, okrem iného vrátane záväzku členských štátov zachovať ciele na rok 2020 ako východisko svojich príslušných trajektórií na najbližšie desaťročie. Bližšie ho potom dopĺňajú zvyšné prvky balíku opatrení v oblasti čistej energie pre všetkých Európanov. Energia z obnoviteľných zdrojov je ústrednou prioritou energetickej únie. Smernica 2009/28/ES o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie (RED I) je centrálnym prvkom politiky energetickej únie a kľúčovým faktorom dosahovania cieľov v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov na rok 2020. Politická priorita Európskej únie stať sa svetovým lídrom v oblasti obnoviteľných zdrojov energie si vyžaduje, aby boli obnoviteľné zdroje zastúpené vo všetkých piatich rozmeroch energetickej únie. Z hľadiska energetickej bezpečnosti znižujú obnoviteľné zdroje energie závislosť od dovozu fosílnych palív. Odhaduje sa, že nárast využívania energie z obnoviteľných zdrojov oproti úrovni spotreby tejto energie z roku 2005 umožnil EÚ znížiť v roku 2016 svoj dopyt po fosílnych palivách o 143 Mtoe (približne 12 % celkovej primárnej spotreby fosílnych palív). Podobne závislosť Európy od dovozu energie, najmä pokiaľ ide o dovoz ropy a zemného plynu, klesne do roku 2050 z dnešných 55 % na 20 % vďaka dodávkam primárnej energie, ktoré by do veľkej miery pochádzali z obnoviteľných zdrojov. Pokiaľ ide o vnútorný trh s energiou, obnoviteľné zdroje zohrávajú čoraz významnejšiu úlohu, najmä na trhu s elektrinou – v roku 2017 pochádzala z obnoviteľných zdrojov takmer tretina (30,8 %) hrubej výroby elektrickej energie v EÚ28. Narastá aj význam plynov z obnoviteľných zdrojov. Názorným príkladom je podiel bioplynu na celkovej spotrebe plynu v Dánsku v júli 2018 na úrovni 18,6 %, čo predstavuje nárast o 50 % v porovnaní s predchádzajúcim rokom. Pokiaľ ide o energetickú efektívnosť, znížená energetická spotreba je úzko spätá s dosahovaním vyššieho podielu energie z obnoviteľných zdrojov a intenzívnejšou integráciou malokapacitných obnoviteľných zdrojov v budovách, čo nákladovo efektívne zvyšuje ich energetickú hospodárnosť. Okrem toho energia z obnoviteľných zdrojov zohráva významnú úlohu pri dekarbonizácii – v roku 2016 obnoviteľné zdroje prispeli k hrubej úspore 460 Mt emisií CO2 (viac ako celkové emisie skleníkových plynov v Taliansku v roku 2016) a odhaduje sa, že v roku 2017 tento údaj vzrastie na 499 Mt. Navyše majú obnoviteľné zdroje energie kľúčový prínos v rozmere inovácie. Na poli obnoviteľných zdrojov získava patentovú ochranu mimo Európy 53 % vynálezov od firiem z EÚ. Preukazuje to vysokú hodnotu inovácií, keďže ochrana sa uplatňuje v očakávaní, že budú mať určitý dosah a uspejú na zahraničných trhoch. Z EÚ sa tak stáva svetový líder v inovácii, keďže tento podiel je vyšší než u ktorejkoľvek z ostatných veľkých ekonomík. Z tohto pohľadu (ako uznala Medzinárodná agentúra pre energiu z obnoviteľných zdrojov – IRENA) sa Európa stala príkladom úspešného smerovania k budúcnosti založenej na obnoviteľných zdrojoch a je na čele energetickej inovácie. Vedúce postavenie badať aj v jednotlivých technológiách obnoviteľných zdrojov pozdĺž dodávateľských reťazcov. Pri niektorých technológiách ako veterné turbíny možno výrobcom z EÚ pripísať v roku 2016 minimálne 41 % nového svetového inštalovaného výkonu. Pokiaľ ide o fotovoltiku v Únii, výrobcovia solárnych zariadení v EÚ majú vedúci podiel 50 % svetového trhu a výrobcovia striedačov z EÚ majú celosvetový podiel na trhu vyše 18 %. Okrem toho, aby sa zachovala a posilnila pozícia globálneho lídra napríklad na poli nových technológií zachytávania energie z oceánov, Komisia spojila sily s členskými štátmi v podpore ich zavádzania a v záujme dosiahnutia cieľových hodnôt znižovania nákladov stanovených v strategickom pláne pre energetické technológie (SET). S cieľom posilniť priemyselnú základňu pre obnoviteľné zdroje energie v Európe Komisia zriadila priemyselné fórum pre čistú energiu z obnoviteľných zdrojov. V úzkej spolupráci s kľúčovými aktérmi tohto odvetvia fórum navrhuje opatrenia na zvýšenie konkurencieschopnosti európskeho dodávateľského reťazca v oblasti obnoviteľných zdrojov. Prínosy obnoviteľných zdrojov však siahajú ďaleko za uvedených päť politických rozmerov. Obnoviteľná energia je pre Európanov zdrojom hospodárskeho rastu a zamestnanosti – najmä na miestnej úrovni, kde v tomto odvetví momentálne pracuje vyše 1,4 milióna ľudí. Súvisiaci obrat sa odhaduje na úrovni 154,7 miliardy eur. Najnovšia správa o energetických cenách a nákladoch v Európe dokumentuje aj pozitívne vplyvy na konkurencieschopnosť priemyslu, keďže väčší objem energie z obnoviteľných zdrojov je v posledných rokoch kľúčovým faktorom poklesu veľkoobchodných cien energií. Agentúra IRENA zdôraznila, že vzostup zavádzania obnoviteľných zdrojov zároveň spustil globálnu energetickú transformáciu, čo má ďalekosiahle geopolitické účinky, a EÚ je jasne v čele. Zároveň prispievajú k znižovaniu znečistenia ovzdušia a pomáhajú rozvojovým krajinám v prístupe k cenovo dostupnej a čistej energii. V rokoch 2011 až 2016 vzrástla kapacita výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov o takmer 10 GW; počet ľudí využívajúcich mimosieťové obnoviteľné energetické riešenia stúpol šesťnásobne a dosiahol viac ako 133 miliónov. Odhaduje sa, že do roku 2030 budú obnoviteľné zdroje energie napájať vyše 60 % nových pripojení k elektrickej energii a samostatné systémy a minisiete zabezpečia prostriedky pre takmer polovicu nových pripojení. Čo je však najdôležitejšie, vďaka nižším nákladom na technológiu a vďaka digitalizácii sú obnoviteľné zdroje skutočným impulzom, ktorý posilňuje postavenie spotrebiteľov a umožňuje im zohrávať kľúčovú rolu v energetickej transformácii. Táto správa uvádza najnovšie zistenia o pokroku do roku 2017 v dosahovaní cieľa 20 % energie z obnoviteľných zdrojov na rok 2020 a plní aj ďalšie oznamovacie povinnosti Európskej komisie podľa smernice RED I a smernice o nepriamej zmene využívania pôdy (ILUC). Ako primárny zdroj údajov na hodnotenie pokroku v plnení cieľa na rok 2020 sa využíva štatistika v oblasti energetiky, ktorú členské štáty poslali Eurostatu do januára 2019. Správa nadväzuje na 4. polročnú správu členských štátov o pokroku v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov za obdobie 2015/16, ako aj na doplnkovú technickú analýzu z roku 2018. Okrem toho zahŕňa aj prehľad potenciálu z hľadiska mechanizmov spolupráce a hodnotenie administratívnych rámcov a udržateľnosti biopalív. 2. POKROK EÚ28 PRI ZAVÁDZANÍ ENERGIE Z OBNOVITEĽNÝCH ZDROJOV V roku 2017 dosiahla EÚ podiel 17,52 % energie z obnoviteľných zdrojov na hrubej konečnej energetickej spotrebe pričom cieľom na rok 2020 je 20 %. Znamená to, že Únia sa nachádza nad orientačnou trajektóriou stanovenou na úrovni 16 % na rok 2017/2018. Okrem toho je EÚ ako celok aj nad úrovňou mierne ambicióznejšej trajektórie, ktorú vymedzili samotné členské štáty vo svojich národných akčných plánoch pre energiu z obnoviteľných zdrojov (NREAP). EÚ je na dobrej ceste k dosiahnutiu svojho cieľa na rok 2020. V posledných rokoch sa na úrovni EÚ neustále zvyšoval podiel obnoviteľných zdrojov energie celkovo i v konkrétnych sektoroch elektriny (RES-E), vykurovania a chladenia (RES-H&C) a v menšej miere aj v sektore dopravy (RES-T). Tempo nárastu podielu obnoviteľných zdrojov sa však od roku 2014 spomalilo. Oproti podielu 16,19 % v roku 2014 bol priemerný nárast za roky 2014 – 2017 iba o 0,44 percentuálneho bodu ročne, čo je menej než priemerné ročné zvýšenie o 0,83 percentuálneho bodu, ktoré bude potrebné na dosiahnutie 20 % podielu v roku 2020. Keďže orientačná trajektória zo smernice RED I je v posledných rokoch strmšia, na splnenie cieľov sa bude vyžadovať nepretržité úsilie. Pokiaľ ide o jednotlivé sektory, na úrovni EÚ je podiel energie z obnoviteľných zdrojov v sektoroch elektriny, vykurovania a chladenia systematicky nad úrovňami vymedzenými členskými štátmi v ich plánoch NREAP, zatiaľ čo v oblasti dopravy ide v zásade po plánovanej trajektórii. Obrázok 1: Skutočné a plánované podiely energie z obnoviteľných zdrojov v EÚ28 (2005 – 2020, %). Zdroj: Eurostat a národné akčné plány pre energiu z obnoviteľných zdrojov (NREAP). V absolútnom meradle spotreby energie z obnoviteľných zdrojov má najväčší prínos sektor vykurovania a chladenia s celkovým objemom 102 Mtoe v roku 2017; po ňom tesne nasleduje elektrina z obnoviteľných zdrojov so spotrebou 86,7 Mtoe a sektor dopravy so spotrebou 23,65 Mtoe . Hlavnými obnoviteľnými zdrojmi použitými v spotrebe energie boli biomasa na vykurovanie a chladenie, vodná a veterná energia na výrobu elektriny a biopalivá v doprave. V sektore elektriny dochádza k jasnej zmene paradigmy smerom k obnoviteľným zdrojom. Jedným z kľúčových faktorov bol pokles nákladov na elektrinu zo solárnej fotovoltickej energie a vetra, ktoré v rokoch 2009 až 2018 klesli takmer o 75 %, resp. približne 50 % (v závislosti od trhu), a to v dôsledku zníženia kapitálových nákladov, pokroku v zvyšovaní efektívnosti, zlepšení dodávateľského reťazca a súťaže v rámci systémov podpory. Portugalský projekt Ourika sa v roku 2018 stal prvým európskym solárnym projektom vyvinutým bez akejkoľvek verejnej podpory. V Nemecku bol v lete 2018 zaplatený trhový príplatok za 1,4 MW solárny fotovoltický projekt pod trhovou úrovňou pri solárnej energii a v Dánsku vznikli nové projekty veterných elektrární s pevnou výkupnou cenou 2,5 EUR/MWh. V Nemecku aj Holandsku priniesli súťaže na výstavbu veterných parkov na mori s kapacitou 1610, resp. 700 MW ponuky s nulovou dotáciou.

Pokles nákladov je zároveň jedným z kľúčových faktorov nárastu odberu obnoviteľnej energie v podnikoch, najmä keď podnikoví odberatelia uzatvoria dohodu o priamom nákupe elektriny od realizátora projektu obnoviteľných zdrojov. V rokoch 2015 až 2018 vzrástol objem podnikovo kontrahovaného nákupu elektriny z obnoviteľných zdrojov v Európe štvornásobne – z 506 MW na 1 967 MW. 3. PODROBNÉ HODNOTENIE POKROKU ČLENSKÝCH ŠTÁTOV A PROGNÓZY DO ROKU 2020 1.Pokrok v sektoroch elektriny, vykurovania a chladenia a dopravy Podiely energie z obnoviteľných zdrojov odrážajú historickú rozmanitosť energetického mixu členských štátov, ako aj rozdiely v ich potenciáli z hľadiska obnoviteľných zdrojov. V roku 2017 sa pohybovali v rozmedzí od 6,4 % v Luxembursku po 54,5 % vo Švédsku (pozri obrázok 2). Obrázok 2: Podiely energie z obnoviteľných zdrojov na hrubej konečnej energetickej spotrebe v EÚ a členských štátoch v rokoch 2015 – 2017 oproti trajektóriám stanoveným v smernici RED I (zdroj: Eurostat). Na základe štvrtých správ členských štátov o pokroku v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov (ďalej len „správy o pokroku“), ktoré pokrývajú roky 2015 – 2016, 25 členských štátov prekročilo svoju orientačnú trajektóriu podľa RED I na rok 2015/2016. Spomedzi troch členských štátov, ktoré sa nachádzali pod trajektóriou RED I, vykazuje najväčší nedostatok Holandsko, ktoré malo v roku 2015/2016 skutočný priemerný podiel 5,9 %, pričom orientačná trajektória RED bola na úrovni 7,6 %. Medzera oproti plánovanému podielu obnoviteľných zdrojov v roku 2016 na úrovni 9,7 % podľa plánu NREAP je ešte väčšia. Krajina naďalej zaostáva plánovanou trajektóriou RES-E a má aj určitý sklz v oblasti plánovaného vývoja v sektore dopravy (RES-T). Luxembursko a Francúzsko takisto nedosiahli orientačnú trajektóriu podľa smernice RED I na rok 2015/2016, hoci im chýbalo málo. V údajoch Eurostatu za rok 2017 sa situácia veľmi nelíši. V 11 členských štátoch (Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Chorvátsko, Maďarsko, Taliansko, Litva, Rumunsko a Švédsko) sa už dosiahol podiel zodpovedajúci ich cieľu na rok 2020. Zo zvyšných 17 členských štátov už 10 dosiahlo alebo prekročilo priebežnú trajektóriu podľa smernice RED I na roky 2017 – 2018. Zvyšných 7 (Belgicko, Francúzsko, Írsko, Luxembursko, Holandsko, Poľsko a Slovinsko) by muselo na dosiahnutie súladu s priemernou trajektóriou na roky 2017 – 2018 s výhľadom do roku 2020 pridať. Pri pohľade na absolútne úrovne spotreby energie z obnoviteľných zdrojov v EÚ28 došlo k výraznému nárastu zo 189 Mtoe v roku 2015 na 204 Mtoe v roku 2017, teda o 8 %. V tom istom období však hrubá konečná energetická spotreba vzrástla z 1125 na 1159 Mtoe, čo znižuje vplyv na podiel obnoviteľných zdrojov, keďže ten sa počíta ako konečná spotreba energie z obnoviteľných zdrojov vydelená hrubou konečnou energetickou spotrebou. Tento nárast dopytu je jedným z hlavných faktorov poklesu podielu energie z obnoviteľných zdrojov v roku 2017 oproti roku 2016 v 9 členských štátoch (Rakúsko, Bulharsko, Česká republika, Maďarsko, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko a Slovensko). Sektorovo podiely obnoviteľných zdrojov v rokoch 2015 – 2017 vo veľkej väčšine členských štátov vzrástli. V niektorých členských štátoch sa však sektorové podiely menia iba o menej než 0,3 percentuálneho bodu. V prípade elektriny (RES-E) ide o 9 členských štátov (Bulharsko, Česká republika, Španielsko, Maďarsko, Poľsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko, Švédsko), v prípade vykurovania a chladenia (RES-H&C) o 7 členských štátov (Česká republika, Nemecko, Maďarsko, Rakúsko, Poľsko, Slovinsko, Slovensko) a v prípade dopravy (RES-T) o 10 členských štátov (Česká republika, Dánsko, Estónsko, Maďarsko, Cyprus, Lotyšsko, Luxembursko, Rakúsko, Poľsko a Fínsko). V sektore dopravy, kde by mali všetky členské štáty dosiahnuť rovnaký cieľ 10 %, by toto spomalenie mohlo byť problematické v 8 členských štátoch (Estónsko, Grécko, Maďarsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Poľsko, Slovinsko), ktoré majú menej ako 5 % spotreby energie z obnoviteľných zdrojov v sektore dopravy, takže na dosiahnutie desaťpercentného cieľa by zvýšenie muselo byť prudké. Jednou z možností by v sektore dopravy mohlo byť využitie štatistických prenosov, ktoré umožňuje smernica ILUC. 2.Mechanizmy spolupráce Mechanizmy spolupráce sú založené na článkoch 6 až 11 smernice RED I. Zahŕňajú viacero mechanizmov, ktorými môžu členské štáty spolupracovať v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov, ako sú štatistické prenosy, spoločné projekty a spoločné systémy podpory. Obzvlášť dôležité na uľahčenie dosahovania cieľov sú štatistické prenosy, keďže umožňujú členským štátom, ktoré dosiahli vyšší podiel energie z obnoviteľných zdrojov, než bol ich národný cieľ, previesť prebytok na iný členský štát. V súčasnosti existujú dve dohody o využití týchto štatistických prenosov – medzi Luxemburskom a Litvou a medzi Luxemburskom a Estónskom. V oboch prípadoch sa v nich stanovuje, že Luxembursko dostane štatistické prenosy za obdobie 2018 – 2020. Podľa odhadov, ktoré členské štáty uviedli v správach o pokroku, by mohlo byť na štatistický prenos v roku 2020 k dispozícii celkovo 12564 ktoe nadbytočnej energie z obnoviteľných zdrojov vyrobenej nad rámec orientačnej trajektórie. Zodpovedá to približne polovici hrubej konečnej spotreby energie z obnoviteľných zdrojov vo Francúzsku. Pre členské štáty, ktorým sa nemusí podariť splniť cieľovú hodnotu na rok 2020 s vlastnými obnoviteľnými zdrojmi, by to mohla byť možnosť nákladovo efektívneho splnenia cieľa (pozri tabuľku 1). 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 Belgicko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Bulharsko 372 357 528 641 601 610 691 420 471 411 341 Česká republika 0 0 0 0 1145 1039 947 863 892 678 643 Dánsko 694 834 1123 1106 1223 1452 552 619 63 Nemecko 6895 8436 6546 9390 7272 7911 4130 5976 3065 Estónsko 101 117 135 122 75 94 154 163 186 235 279 296 Írsko 93 -14 111 79 26 -142 -12 -239 -366 Grécko 137 201 320 242 195 137 -162 737 743 683 529 Španielsko 2290 3083 2720 3357 1990 2963 2049 2793 839 Francúzsko -641 -2708 -1877 -1565 -3721 -4048 -4075 0 0 0 0 Taliansko 8324 8613 7405 10011 10937 9343 9468 7789 7259 5828 4462 3397 Cyprus 0 -11 28 44 45 43 29 29 57 34 21 0 Lotyšsko -69 -127 Luxembursko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 -50 -120 Maďarsko 968 1150 1213 1295 883 970 803 Malta 4 10 0 Holandsko 0 0 0 0 0 0 Rakúsko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Poľsko 543 729 929 530 93 174 -260 968 968 587 Portugalsko 83 82 84 144 128 154 81 131 -4 50 Rumunsko 1153 1306 794 942 645 692 1089 886 258 405 263 0 Slovinsko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Slovensko 302 254 142 222 305 364 90 110 0 Fínsko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Švédsko 2407 2141 2482 3318 3214 3335 3347 3475 3215 3610 3428 3241 Spolu 11985 13544 20838 28332 26660 27033 23901 23038 20722 22752 9982 12564 Tabuľka 1: Skutočný a odhadovaný prebytok, resp. deficit výroby energie z obnoviteľných zdrojov v členských štátoch oproti orientačnej trajektórii podľa RED (ktoe). Zdroj: Navigant 2019, správy členských štátov. 3.Prognózy Na vyhodnotenie, či je dosiahnutie cieľa na rok 2020 realistické, Komisia zadala modelovaciu štúdiu. V analýze sa skúma, do akej miery súčasné politické iniciatívy (CPI) v oblasti obnoviteľných zdrojov (podľa správ členských štátov o pokroku) spolu s plánovanými iniciatívami (PPI) postačujú na vyvolanie cieľového objemu obnoviteľných zdrojov do roku 2020, a to v každom členskom štáte. Modelovanie ukázalo, že pri aktuálne vykonávaných a plánovaných politických iniciatívach na poli obnoviteľných zdrojov možno v roku 2020 na úrovni EÚ očakávať podiel energie z obnoviteľných zdrojov vo výške 18,1 % až 20,7 % . Pri viacerých členských štátoch sa v zvyšných rokoch očakávajú dobré výsledky, takže miery zavádzania prekročia cieľové hodnoty. V 11 členských štátoch (Belgicko, Cyprus, Francúzsko, Grécko, Írsko, Luxembursko, Malta, Holandsko, Poľsko, Portugalsko a Spojené kráľovstvo) sa však momentálne zavedené politiky obnoviteľných zdrojov a plánované politické iniciatívy v tejto oblasti dnes javia ako nedostatočné na dosiahnutie potrebného objemu energie z obnoviteľných zdrojov výlučne z domáceho trhu. Okrem toho v 7 členských štátoch (Rakúsko, Nemecko, Lotyšsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko a Španielsko) existuje v súvislosti s dosiahnutím cieľa obnoviteľných zdrojov na rok 2020 určitá neistota. Ich schopnosť dosiahnuť národné záväzné ciele na rok 2020 bude do veľkej miery závisieť od úrovne dopytu po energii v prípade, že by došlo k veľkému nárastu dopytu po energii, ktorý by ich energetickú spotrebu vrátil späť k pôvodnému trendu, ktorý ukazoval posledný referenčný scenár EÚ. Výsledky pri zohľadnení dohodnutých mechanizmov spolupráce medzi Luxemburskom, Estónskom a Litvou sú uvedené na obrázku 4.

Obrázok 3. Očakávaný podiel energie z obnoviteľných zdrojov v roku 2020 v porovnaní s cieľovými hodnotami podľa RED na rok 2020 a plánovanými cieľmi na rok 2020 podľa plánov NREAP (v %), nezohľadňujúc spoluprácu. (Navigant 2019) Obrázok 4. Očakávané podiely energie z obnoviteľných zdrojov v roku 2020 v porovnaní s cieľovými hodnotami podľa RED na rok 2020 a plánovanými cieľmi na rok 2020 podľa plánov NREAP vrátane mechanizmov spolupráce (členské štáty, %). Zdroj: Navigant 2019. Vzhľadom na relatívne nízku celkovú spotrebu energie v Luxembursku majú prenosy z Estónska a Litvy značný vplyv na schopnosť Luxemburska dosiahnuť svoj cieľ: Splnenie 11 % cieľa na rok 2020 Luxemburskom sa očakáva v najoptimistickejších scenároch. Tie isté prenosy majú len obmedzený vplyv na podiely obnoviteľnej energie v Estónsku a Litve – v najhoršom prípade sa znížia len o 0,7 % (Estónsko), resp. 0,9 % (Litva). Všetky členské štáty už v súlade so svojimi návrhmi národných plánov v oblasti energetiky a klímy na rok 2030 predložili svoje príspevky k záväznému cieľu na úrovni EÚ (aspoň 32 %), vďaka čomu by sa obnoviteľné zdroje energie stali základom energetického systému Únie. Komisia do júna 2019 posúdi, či sú tieto vnútroštátne príspevky a súvisiace politiky a opatrenia v súlade s ambíciami EÚ, a podľa potreby vydá členským štátom odporúčania. 4.Administratívne prekážky Vo svojich štvrtých národných správach o pokroku v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov členské štáty informujú o opatreniach na zjednodušenie administratívnych postupov pre projekty v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov (podľa článku 13 smernice RED I). Podľa externej analýzy sa z globálneho hľadiska veľká časť príslušných opatrení z RED I úspešne realizovala vo všetkých členských štátoch. Patria sem okrem iného: zjednodušené postupy pre malé projekty, požiadavky na prevádzkovateľov sústav spojené s poskytovaním odhadov nákladov a ďalších potrebných informácií, požiadavky týkajúce sa rozdelenia nákladov na rozvoj siete a sieťové pripájanie obnoviteľných zdrojov, zohľadňovanie RES-E v národnom pláne rozvoja siete a existencia systémov podpory využívania energie z obnoviteľných zdrojov. Objem prekážok sa však v prípade postupov výstavby a plánovania v posledných rokoch zvýšil. V sektore elektriny priniesol určité prekážky prechod k väčším projektom, keďže takéto projekty prinášajú dodatočné požiadavky z hľadiska územného a environmentálneho plánovania. V sektore vykurovania a chladenia pramenia prekážky predovšetkým z nedostatkov spojených s kapacitou sietí diaľkového vykurovania, zatiaľ čo v sektore dopravy je to najmä nedostatok primeranej infraštruktúry – tak v prípade biopalív, ako aj elektromobilov. Zároveň zostáva pre väčšinu členských štátov výzvou integrácia narastajúcich kapacít obnoviteľných zdrojov energie do siete. Prekážky vyplývajú najmä z vysokých nákladov na pripojenie do siete, ako aj z nedostatočnej predvídateľnosti a transparentnosti postupov pripájania do siete. 4. HODNOTENIE UDRŽATEĽNOSTI BIOPALÍV 1.Prehľad spotreby biopalív v EÚ V roku 2016 dosiahla spotreba udržateľných biopalív v EÚ 13 840 ktoe. Z toho 11 083 ktoe (80 %) bola bionafta a 2 620 ktoe (19 %) bioetanol. Väčšina (64 %) bionafty spotrebovanej v EÚ v roku 2016 bola vyrobená zo surovín z EÚ, najmä z repky olejnej (~38 %), použitého kuchynského oleja (13 %), živočíšneho tuku (8 %) a talového oleja (2,5 %). Zo zostávajúcich 36 % bionafty spotrebovanej v EÚ pochádzalo 19,6 % z palmového oleja z Indonézie (13,3 %) a Malajzie (6,3 %), 6,1 % bola repka – najmä z Austrálie (2,6 %), Ukrajiny (1,8 %) a Kanady (1,2 %), 4,8 % bol použitý kuchynský olej z rôznych krajín mimo EÚ a 4,3 % bolo zo sóje – najmä zo Spojených štátov (1,5 %) a Brazílie (1,5 %). Etanol spotrebovaný v EÚ sa vyrába najmä zo surovín EÚ (65 %) vrátane pšenice (~25 %), kukurice (~22 %) a cukrovej repy (17 %) a iba malého množstva (~1 %) celulózového etanolu. Etanolové suroviny z krajín mimo EÚ zahŕňajú kukuricu (16,4 %), pšenicu (2,9 %) a cukrovú trstinu (2,9 %) z rôznych končín. Medzi tretie krajiny, ktoré produkujú suroviny na bioetanol spotrebovaný v EÚ, patrí najmä Ukrajina (9,8 %), Rusko (2,1 %), Brazília (1,8 %), USA (1,7 %) a Kanada (1,6 %). Odhaduje sa, že takmer všetok bioplyn, ktorý sa v EÚ spotreboval v roku 2016, pochádzal z domácich surovín – najmä plodín a poľnohospodárskeho/potravinového odpadu (vrátane hnoja) (75 %), skládkového plynu (16 %) a plynu z čistiarenského kalu (9 %). Pôvod biokvapalín, ktoré v roku 2016 predstavovali menej než 1 % všetkej bioenergie spotrebovanej v EÚ, ťažko určiť, keďže členské štáty nerozlišujú medzi surovinami používanými na výrobu biopalív a biokvapalín. Bioplyn Biobenzín Bionafta Iné kvapalné biopalivá Biozložky leteckého petroleja Kvapalné biopalivá spolu Spolu Cestná doprava 131 2 619 11 041 4,5 – 13 664 13 796 Železničná doprava 0,0 32,9 0,0 – 32,9 33,1 Medzinárodná letecká doprava – 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0 Vnútroštátna letecká doprava – 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0 Vnútroštátna plavba 0,0 1,4 3,5 0,0 – 5,0 5,0 Nešpecifikovaná doprava 0,5 0,0 6,2 0,0 0,0 6,2 6,7 Spolu 132 2 620 11 083 4,5 0,0 13 708 13 840 Tabuľka 2: Konečná spotreba bioenergie v doprave v EÚ (2016, ktoe). Zdroj: Eurostat 2.Dosah spotreby biopalív v EÚ Odhadom si produkcia plodín na spotrebu biopalív v EÚ v roku 2016 na základe analýzy pôvodu surovín potrebných pre biopalivá vyžiadala 4,9 Mha pôdy . Z toho sa 3,6 Mha (73 %) nachádza v EÚ a zvyšných 1,3 Mha (26 %) v tretích krajinách. Z hľadiska celkovej plochy ornej pôdy určenej na produkciu biopalív to bolo v EÚ 3,1 % (vychádzajúc z odhadu celkovej ornej pôdy v EÚ na úrovni 115 Mha), pričom 56 % tohto podielu na celkovej pôde využívanej na výrobu biopalív zaberá repka olejná. V štyroch hlavných tretích krajinách dodávajúcich plodiny na výrobu biopalív, ktoré sa spotrebúvajú v EÚ (Ukrajina, Brazília, Indonézia a Malajzia) sa na tento účel vyčlenilo menej než 0,5 % ich celkovej ornej pôdy. Podľa informácií od členských štátov boli celkové úspory emisií vďaka používaniu biopalív v doprave v EÚ v roku 2016 na úrovni 33,2 Mt ekvivalentu CO2. Ak sa zohľadnia emisie z nepriamej zmeny využívania pôdy odhadnuté vynásobením objemov surovinových plodín z roku 2016 zodpovedajúcimi priemernými hodnotami ILUC zo smernice o ILUC, celkové úspory emisií vďaka využívaniu biopalív v doprave v EÚ sa znižujú na 11,8 Mt ekvivalentu CO2 (rozsah úspor je 7,4 až 20,4 Mt ekvivalentu CO2) . Z nedávneho komplexného prieskumu najnovšej dostupnej vedeckej literatúry zadaného Komisiou vyplýva, že najvýraznejšie vplyvy ILUC sa spájajú s bionaftou (medián úrovne emisií z ILUC je 52 g ekvivalentu CO2/MJ), pričom najvyššie odhady v tejto kategórii sa spájajú s bionaftou z palmového oleja, kde sa zároveň výsledky najviac líšia. Etanol z potravinárskych a krmovinárskych plodín dosahuje medián emisií z ILUC na úrovni 21 g ekvivalentu CO2/MJ. Na porovnanie predbežne odhadované emisie z ILUC uvedené v prílohe VIII k prepracovanej smernici o energii z obnoviteľných zdrojov predstavujú 55 g ekvivalentu CO2/MJ pre olejniny, 12 g ekvivalentu CO2/MJ pre obilniny a iné plodiny bohaté na škrob a 13 g ekvivalentu CO2/MJ pre cukornaté plodiny. Prieskum zahŕňa aj ďalšie informácie o nepriamych účinkoch biopalív.