Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu podľa článku 251 odsek 2 druhý pododsek Zmluvy o ES týkajúce sa spoločnej pozície Rady k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky („Rím II“) /* KOM/2006/0566 v konečnom znení - COD 2003/0168 */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 27.9.2006 KOM(2006) 566 v konečnom znení 2003/0168 (COD) OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU podľa článku 251 odsek 2 druhý pododsek Zmluvy o ES týkajúce sa spoločnej pozície Rady k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky („Rím II“) 2003/0168 (COD) OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU podľa článku 251 odsek 2 druhý pododsek Zmluvy o ES týkajúce sa spoločnej pozície Rady k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky („Rím II“) 1. HISTÓRIA POSTUPU Dátum predloženia návrhu Európskemu parlamentu a Rade (dokument KOM (2003) 427, konečné znenie – 2003/0168 (COD) | 22.7. 2003 | Dátum stanoviska Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru: | 2. 6. 2004 | Dátum stanoviska Európskeho parlamentu, prvé čítanie: | 6. 7. 2005 | Dátum predloženia zmeneného a doplneného návrhu: | 21. 2. 2006 | Dátum prijatia spoločnej pozície (rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou): | 25. 9. 2006 | 2. CIELE NÁVRHU KOMISIE Medzinárodná súdna právomoc, uznávanie a výkon súdnych rozhodnutí vydaných v inom členskom štáte sú upravené nariadením č. 44/2001, ktoré sa v rámci občianskych a obchodných vecí vzťahuje na zmluvné aj mimozmluvné záväzky. Pokiaľ ide o rozhodné právo, k harmonizácii pravidiel vzťahujúcich sa na zmluvy došlo medzi členskými štátmi na základe Rímskeho dohovoru o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky z roku 1980 . V rámci Spoločenstva však neexistujú žiadne všeobecné harmonizované pravidlá na určenie rozhodného práva pre mimozmluvné záväzky. Cieľom návrhu Komisie je vyplniť túto medzeru. Návrh Komisie je tak zameraný na harmonizáciu pravidiel na určenie rozhodného práva pre mimozmluvné záväzky občianskej a obchodnej povahy (dopravné nehody, zodpovednosť za chybné výrobky, nekalá súťaž atď.) a zavádzajú sa ním spoločné pravidlá na určenie rozhodného práva pre takéto záväzky v celej EÚ. Cieľom harmonizácie týchto pravidiel je poskytnúť jednotlivcom a hospodárskym subjektom vyšší stupeň právnej istoty než doteraz a zabrániť snahám o vyhľadávanie čo najvýhodnejšieho právneho postavenia (tzv. „forum shopping“), ktoré môžu viesť k potenciálne vecne rozdielnym výsledkom pre jednotlivé strany v závislosti od toho, ktorému súdu bola vec predložená. 3. PRIPOMIENKY K SPOLOČNEJ POZÍCII 3.1. Všeobecná poznámka Spoločná pozícia Rady zachováva podstatu pôvodného návrhu Komisie tak ako bol upravený zmeneným a doplneným návrhom, ktorý zohľadňoval určité množstvo zmien a doplnení prijatých Európskym parlamentom v prvom čítaní. Podrobnejšie pripomienky, ktoré sa týkajú podstatných rozdielov medzi spoločnou pozíciou a zmeneným a doplneným návrhom Komisie a pozmeňujúcim a doplňujúcim návrhom Európskeho parlamentu, sú uvedené nižšie. 3.2. Podstatné odchýlky od zmeneného a doplneného návrhu Komisie Článok 1 ods. 2 písm. g) zohľadňuje zmenený a doplnený návrh Komisie (článok 1 ods. 2 písm. h)), v ktorom Komisia navrhla vyňať z pôsobnosti nariadenia porušenia práva na súkromie a práv na ochranu osobnosti, ktorých sa dopustili masovokomunikačné prostriedky . Spoločná pozícia však ide ešte ďalej. Toto vyňatie neobmedzuje len na mimozmluvné záväzky masovokomunikačných prostriedkov, ale rozširuje ho na všetky mimozmluvné záväzky tohto druhu. Hlavným dôvodom tohto prístupu bola v konečnom dôsledku neschopnosť dohodnúť sa na rozsahu (vymedzení pojmu) masovokomunikačných prostriedkov v tomto kontexte. Toto vyňatie je zmiernené formuláciou doložky o preskúmaní (článok 30), ktorá upriamuje pozornosť na túto konkrétnu oblasť mimozmluvných záväzkov ako na osobitný predmet správy o uplatňovaní budúceho nariadenia. Článok 5 o zodpovednosti za chybné výrobky sa do značnej miery odchyľuje od návrhu Komisie (článok 6 zmeneného a doplneného návrhu) z hľadiska jeho formulácie, avšak nie pokiaľ ide o jeho zámer. Spoločná pozícia zohľadňuje potrebu osobitného pravidla pre zodpovednosť za chybné výrobky, ktoré umožní nájsť rovnováhu medzi záujmami poškodeného a zodpovednej osoby. Komisia vyjadruje ľútosť nad prístupom zvoleným v spoločnej pozícii, ktorý ustanovuje pomerne zložitý systém kaskádovitého uplatňovania kolíznych kritérií. Je aj naďalej presvedčená, že jej pôvodné riešenie bolo vo vzťahu k záujmom zainteresovaných strán rovnomerne vyvážené, pričom jeho formulácia bola značne jednoduchšia. Článok 6 rozširuje uplatňovanie pravidla týkajúceho sa nekalej súťaže aj na skutky obmedzujúce voľnú hospodársku súťaž, zatiaľ čo článok 7 zmeneného a doplneného návrhu Komisie sa vzťahuje len na nekalé obchodné praktiky. Z dôvodovej správy zmeneného a doplneného návrhu (bod 3.4, zmena a doplnenie 29) vyplýva, že dôvodom absencie explicitného pravidla pre prípady narušenia hospodárskej súťaže v zmenenom a doplnenom návrhu boli v tom čase plánované verejné konzultácie o Zelenej knihe o „žalobách o náhradu škody vyplývajúcej z porušenia práva hospodárskej súťaže Spoločenstva“. Komisia preto samozrejme nechcela predchádzať výsledku týchto konzultácií tým, že by už do svojho zmeneného a doplneného návrhu zahrnula pravidlo na určenie rozhodného práva pre mimozmluvné záväzky vyplývajúce z porušenia pravidiel hospodárskej súťaže. Komisia však v dôvodovej správe uviedla, že v priebehu postupu spolurozhodovania môže pre prípady narušenia hospodárskej súťaže podporiť aj iné riešenie. Komisia si vyhradzuje právo tak urobiť najmä s cieľom zachovať účinnosť práva fyzických a právnických osôb požadovať náhradu za škodu spôsobenú porušením pravidiel hospodárskej súťaže. Zo zreteľom na spoločnú pozíciu Rady Komisia aj naďalej trvá na svojom stanovisku, že počas postupu spolurozhodovania môže pre prípady narušenia hospodárskej súťaže podporiť iné riešenie. V článku 9 sa zavádza osobitné pravidlo na určenie rozhodného práva pre mimozmluvné záväzky vyplývajúce zo štrajkov. Toto ustanovenie bolo súčasťou zmien a doplnení Európskeho parlamentu, ktoré Komisia neprijala a ktoré následne nebolo zahrnuté v jej zmenenom a doplnenom návrhu. Znenie ustanovenia v spoločnej pozícii je preformulovaným znením, ktoré sa snaží o zohľadnenie najdôležitejších námietok Komisie, ktoré boli vznesené počas rokovaní v Rade. Jeho pôsobnosť je teraz presnejšie vymedzená, a najmä je obmedzená na otázku zodpovednosti zamestnávateľov, pracovníkov a/alebo odborov v súvislosti so štrajkom. Komisia vyjadruje ľútosť nad tým, že zo znenia ustanovenia stále jasne nevyplýva, že by nemalo zahŕňať vzťahy s tretími stranami. Článok 16 sa odchyľuje od článku 13 zmeneného a doplneného návrhu Komisie, ktorý obsahoval dodatočný odsek, ktorý sa zaoberal možnosťou súdu uplatniť imperatívne normy iného štátu než štátu, ktorého právo je rozhodným podľa pravidiel ustanovených v tomto nástroji. Toto ustanovenie v návrhu Komisie nevychádzalo zo žiadneho konkrétneho záujmu Spoločenstva. Jeho cieľom bolo dosiahnuť určitú konzistenciu, keďže vychádzalo z podobného ustanovenia v Rímskom dohovore o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky z roku 1980 . Komisia s týmto vypustením súhlasila. Článok 26 o verejnom poriadku nezohľadňuje formuláciu článku 23 zmeneného a doplneného návrhu Komisie, ktorý bol výsledkom predchádzajúcich diskusií v Rade, kedy došlo k zamietnutiu pôvodného návrhu Komisie na vytvorenie osobitného článku týkajúceho sa nekompenzačnej náhrady škody. Po diskusii o zmenenom a doplnenom návrhu bola myšlienka obsiahnutá v zmene a doplnení presunutá do jedného bodu odôvodnenia a nakoniec, keď sa nepodarilo dosiahnuť žiadnu dohodu o jej obsahu, bola úplne vypustená, pričom existuje všeobecná zhoda na tom, že klauzula o verejnom poriadku poskytuje dostatočnú záruku a ochranu v prípade negatívnych vplyvov priznania nároku na nekompenzačnú náhradu škody v extrémnej výške. Článok 27 sa odchyľuje od článku 23 v pôvodnom návrhu Komisie (článok 3 zmeneného a doplneného návrhu), ktorý obsahoval omnoho podrobnejšie ustanovenie, v ktorom bol vysvetlený vzťah medzi rôznymi zdrojmi práva Spoločenstva (najmä pokiaľ ide o vzťah k osobitným nástrojom na podporu riadneho fungovania vnútorného trhu). Vzhľadom na najnovší vývoj v Európskom parlamente a Rade v súvislosti s rokovaniami o iných návrhoch sa zdá, že takto osobitne prispôsobené ustanovenie už nie je v tomto nástroji potrebné. Článok 28 o vzťahu k iným medzinárodným dohovorom sa od zmeneného a doplneného návrhu Komisie odlišuje v tom, že a) neobmedzuje uplatňovanie odseku 1 len na mnohostranné dohovory a len na tie dohovory, ktoré sú uzatvorené v „špecifických veciach“, b) obsahuje v odseku 2 osobitné pravidlo o prednosti nariadenia pred dohovormi uzatvorenými výhradne medzi členskými štátmi, c) v dôsledku uvedeného je v ňom ustanovená prednosť Haagskeho dohovoru z roku 1971 o práve použiteľnom na dopravné nehody a Haagskeho dohovoru z roku 1973 o rozhodnom práve pre zodpovednosť za chybný výrobok za všetkých okolností, a to aj v prípade, ak sa všetky relevantné prvky situácie nachádzajú v Spoločenstve. Zatiaľ čo prvé dve uvedené odchýlky od zmeneného a doplneného znenia návrhu nepredstavujú vo všeobecnosti pre Komisiu žiadne ťažkosti, Komisia opätovne vyjadruje svoju ľútosť nad prístupom prijatým v spoločnej pozícii, na základe ktorého sa ustanovuje všeobecná prednosť mnohostranných dohovorov, a to aj v prípade, keď sa všetky relevantné prvky situácie nachádzajú len v rámci Spoločenstva. Európsky parlament si za takýchto okolností želal ustanoviť prednosť nového nariadenia pred Haagskym dohovorom o práve použiteľnom na dopravné nehody. Prístup zvolený v spoločnej pozícii oslabuje úsilie o harmonizované riešenia v rámci Spoločenstva. Hoci tento aspekt je do určitej miery zmiernený osobitným odkazom na záležitosti týkajúce sa dopravných nehôd v doložke o preskúmaní (článok 30 v spoločnej pozícii), ktorého cieľom je venovať zvláštnu pozornosť otázke dopravných nehôd v správe o uplatňovaní nariadenia, aby sa tak zhodnotili účinky neexistencie plne harmonizovaných pravidiel o rozhodnom práve pre dopravné nehody v rámci Spoločenstva, Komisia by napriek tomu uprednostnila znenie svojho zmeneného a doplneného návrhu (článok 24 ods. 2 uvedeného návrhu). Komisia vyslovuje poľutovanie nad tým, že vyhlásenie, ktoré urobila počas záverečnej fázy rokovaní v Rade[1], nie je v odôvodnení 33 spoločnej pozície vyjadrené presne. 3.3. Zmeny a doplnenia Európskeho parlamentu Z celkového hľadiska spoločná pozícia buď úplne, alebo ideovo, obsahuje väčšinu zmien a doplnení Európskeho parlamentu týkajúcich sa podstatných ustanovení návrhu, ktoré Komisia prijala a zohľadnila vo svojom zmenenom a doplnenom návrhu. Medzi zmeneným a doplneným návrhom a spoločnou pozíciou však existujú niektoré významné rozdiely, pokiaľ ide o zmeny a doplnenia Európskeho parlamentu, ktoré už boli uvedené vyššie v bode 3.2, ako sú napríklad: Článok 9 spoločnej pozície zohľadňuje zmenu a doplnenie 31 Európskeho parlamentu, ktoré Komisia neprijala a ktoré nezahrnula do svojho zmeneného a doplneného návrhu; V článku 27 spoločnej pozície nie je v celku zahrnutý článok 3 zmeneného a doplneného návrhu, ktorý zohľadňoval zmenu a doplnenie 24 Európskeho parlamentu; Článok 28 spoločnej pozície je v porovnaní s článkom 24 zmeneného a doplneného návrhu, ktorý vychádzal zo zmeny a doplnenia 53 Európskeho parlamentu, založený na odlišnej perspektíve, najmä pokiaľ ide o vzťah k Haagskemu dohovoru z roku 1971 o práve použiteľnom na dopravné nehody. 3.4. Nové ustanovenia predložené Radou: Článok 2 je ustanovením technickej povahy, ktorého účelom je vymedzenie niektorých konceptov používaných v nariadení s cieľom zjednodušiť vypracovanie jeho konkrétnych ustanovení. V článku 12 sa zavádza osobitný návrh týkajúci sa mimozmluvných záväzkov predchádzajúcich uzatvoreniu zmluvy. Takéto osobitné ustanovenie nebolo súčasťou návrhu Komisie, hoci zámerom vždy bolo pokryť takýto druh záväzkov týmto nástrojom. To vychádzalo z postoja prijatého v rámci judikatúry Európskeho súdneho dvora v súvislosti s Bruselským dohovorom z roku 1968 (nahradeným nariadením 44/2001), podľa ktorej sa záväzky tohto druhu majú považovať za mimozmluvné[2]. Komisia pôvodne zvolila flexibilnejšie riešenie v článku 5 ods. 3 svojho zmeneného a doplneného návrhu, zatiaľ čo Rada, ako sa zdá, uprednostňuje v tejto veci podrobnejšie ustanovenie. Obsah navrhovaného ustanovenia vedie v zásade k rovnakému výsledku, ktorý zamýšľala dosiahnuť aj Komisia, t. j. uplatňovaniu práva štátu, ktorý má najužšiu väzbu s mimozmluvným záväzkom. 4. ZÁVER Komisia súhlasí so spoločnou pozíciou vzhľadom na to, že obsahuje kľúčové prvky, ktoré boli obsiahnuté v jej pôvodnom návrhu a v zmenách a doplneniach Európskeho parlamentu začlenených do jej zmeneného a doplneného návrhu. [1] Na zasadnutí Rady pre spravodlivosť a vnútorné záležitosti v Luxemburgu (27. a 28. apríla 2006) urobila Komisia toto vyhlásenie: „Komisia je pripravená v náležitých prípadoch preskúmať možnosť predloženia návrhu Rade, ktorý by členským štátom umožnil uzatvárať medzinárodné zmluvy týkajúce sa špecifických odvetvových záležitostí, ktoré obsahujú ustanovenia o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky. Týmto nie je dotknutá možnosť Spoločenstva vyjednávať a uzatvárať takéto medzinárodné zmluvy v súlade s ustanoveniami článku 300 Zmluvy o ES.“ [2] Na základe rovnakého odôvodnenia bol tento druh záväzkov vyňatý z pôsobnosti návrhu nariadenia o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky („Rím I“) predloženého Komisiou, ktorý bol prijatý 15. decembra 2005 – KOM(2005) 650, konečné znenie, 2005/0261 (COD).