EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli12. 4. 2019 COM(2019) 179 final SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Výnimky udelené členskými štátmi v zmysle nariadenia (EÚ) č. 181/2011 o právach cestujúcich v autobusovej a autokarovej doprave a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 2006/2004











SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Výnimky udelené členskými štátmi v zmysle nariadenia (EÚ) č. 181/2011 o právach cestujúcich v autobusovej a autokarovej doprave a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 2006/2004 1. ÚVOD 1.1. Kontext V nariadení (EÚ) č. 181/2011 (ďalej len „nariadenie“) sa stanovuje súbor práv cestujúcich, ktorí cestujú autobusovou a autokarovou dopravou v Európskej únii. Účinnosť nadobudlo 1. marca 2013. Komisia predkladá túto správu na základe článku 2 ods. 6 a článku 18 ods. 2 nariadenia, podľa ktorých musí Komisia predložiť Európskemu parlamentu a Rade správu o výnimkách udelených podľa článku 2 ods. 4, článku 2 ods. 5 a článku 18 ods. 1. 1.2. Rozsah pôsobnosti nariadenia Nariadenie sa vo všeobecnosti uplatňuje na „pravidelnú dopravu“ (dopravu poskytovanú v presne určených intervaloch po presne určených trasách, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach) pre nešpecifikované kategórie cestujúcich, ak sa miesto nástupu alebo výstupu cestujúcich nachádza na území členského štátu. 1.3. Obsah nariadenia Cestujúci využívajúci akýkoľvek druh pravidelnej dopravy, bez ohľadu na plánovanú vzdialenosť dopravy, majú nasledujúce základné práva: 1. nediskriminačné podmienky dopravy (najmä nediskriminačné tarify); 2. prístup k doprave pre ľudí so zdravotným postihnutím alebo zníženou pohyblivosťou bez dodatočných príplatkov (dopravcovia môžu odmietnuť prepravovať cestujúcich so zdravotným postihnutím len v tom prípade, ak ich prepravu fyzicky znemožňuje konštrukcia vozidla alebo infraštruktúra autobusových zastávok a staníc, alebo ak by tým došlo k porušeniu zdravotných a bezpečnostných požiadaviek); 3. minimálne pravidlá pre poskytovanie cestovných informácií všetkým cestujúcim pred cestou a počas cesty vrátane informácií o ich právach; 4. mechanizmus vybavovania sťažností, ktorý musia dopravcovia sprístupniť všetkým cestujúcim; ako aj 5. nezávislé vnútroštátne orgány zodpovedné za presadzovanie v každom členskom štáte, ktoré sú poverené presadzovaním nariadenia a prípadne ukladaním pokút. Cestujúci majú tiež nasledujúce dodatočné práva pri využívaní pravidelnej dopravy, ak je plánovaná vzdialenosť dopravy 250 km alebo viac: 6. poskytovanie cestovných lístkov (elektronických alebo papierových) alebo akýchkoľvek iných dokumentov, ktoré oprávňujú na prepravu; 7. náhrada škody a pomoc v prípade smrti, zranenia, straty alebo poškodenia batožiny v dôsledku dopravnej nehody;

8. informovanie o zrušení cesty alebo meškaní pri odchode; 9. právo na náhradu celej ceny cestovného lístka alebo presmerovanie v prípade zrušenia cesty alebo veľkého meškania pri odchode; 10. primeraná pomoc v prípade zrušenia alebo veľkého meškania (platí iba, ak plánované trvanie cesty je viac ako 3 hodiny); 11. náhrada vo výške 50 % ceny cestovného lístka, ak dopravca nedokázal ponúknuť cestujúcemu možnosť vybrať si medzi úhradou ceny cestovného lístka alebo presmerovaním v prípade zrušenia alebo veľkého meškania; ako aj 12. osobitná pomoc bez dodatočných príplatkov pre ľudí so zdravotným postihnutím alebo zníženou pohyblivosťou na autobusovej stanici aj vo vozidle. 2. Výnimky z rozsahu pôsobnosti nariadenia 2.1. Oslobodenie vnútroštátnej pravidelnej dopravy z rozsahu pôsobnosti nariadenia v súlade s článkom 2 ods. 4 nariadenia Členské štáty mohli na transparentnom a nediskriminačnom základe do 28. februára 2017 udeliť výnimku z uplatňovania iných ako základných práv pre čisto vnútroštátnu pravidelnú dopravu, ak bola plánovaná vzdialenosť dopravy 250 km alebo viac. Platnosť tejto výnimky sa mohla predĺžiť jedenkrát, a to na obdobie najviac štyroch rokov (najneskôr do 28. februára 2021). V roku 2013, keď nadobudlo toto nariadenie účinnosť, uplatnilo takýto druh výnimiek 13 členských štátov (Česká republika, Estónsko, Francúzsko, Grécko, Holandsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Maďarsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovensko, Slovinsko a Spojené kráľovstvo). V roku 2017 sa celkovo osem členských štátov (Estónsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Maďarsko, Portugalsko, Slovensko, Slovinsko a Spojené kráľovstvo) rozhodlo predĺžiť platnosť tejto výnimky. 2.2. Výnimka pre pravidelnú dopravu, ktorej podstatná časť (vrátane najmenej jedného plánovaného zastavenia) sa uskutočňuje mimo Európskej únie, v súlade s článkom 2 ods. 5 nariadenia Členské štáty mohli udeliť v prípade pravidelnej dopravy aj výnimky z uplatňovania celého nariadenia, ak sa podstatná časť takejto dopravy (vrátane najmenej jedného plánovaného zastavenia) uskutočňuje mimo územia EÚ. Platnosť týchto výnimiek, ktoré sa takisto museli udeliť na transparentnom a nediskriminačnom základe, uplynula 28. februára 2017, avšak mohla sa predĺžiť jedenkrát na obdobie najviac štyroch rokov (koniec platnosti najneskôr 28. februára 2021). V roku 2013 udelilo takýto druh výnimiek 14 členských štátov (Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Grécko, Holandsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Maďarsko, Nemecko, Rakúsko, Slovensko, Slovinsko, Spojené kráľovstvo a Taliansko). V roku 2017 sa celkovo deväť členských štátov (Chorvátsko, Estónsko, Grécko, Fínsko, Maďarsko, Lotyšsko, Slovensko, Slovinsko a Spojené kráľovstvo) rozhodlo predĺžiť platnosť tejto výnimky. 2.3. Výnimka z uplatňovania niektorých alebo všetkých ustanovení týkajúcich sa práv cestujúcich so zdravotným postihnutím alebo zníženou pohyblivosťou, ktorá bola udelená pre pravidelnú dopravu v súlade s článkom 18 ods. 1 nariadenia Členské štáty môžu udeliť výnimku z uplatňovania všetkých alebo niektorých ustanovení kapitoly III nariadenia o právach cestujúcich so zdravotným postihnutím alebo zníženou pohyblivosťou pre svoju vnútroštátnu dopravu za predpokladu, že zabezpečia, aby úroveň ochrany zdravotne postihnutých osôb a osôb so zníženou pohyblivosťou podľa ich vnútroštátnych pravidiel bola prinajmenšom rovnaká ako ochrana v zmysle nariadenia. Členské štáty informujú Komisiu o takýchto udelených výnimkách. Komisia prijme vhodné opatrenia, ak sa usúdi, že takáto výnimka nie je v súlade s požiadavkou, aby úroveň ochrany zdravotne postihnutých osôb a osôb so zníženou pohyblivosťou podľa vnútroštátnych pravidiel bola prinajmenšom rovnaká ako ochrana v zmysle nariadenia. Ani jeden členský štát neudelil výnimky na základe článku 18 ods. 1 nariadenia.



3. Konzultácia o výnimkách so zainteresovanými stranami a vnútroštátnymi orgánmi presadzovania práva Komisia pred tým, ako predložila svoju správu o uplatňovaní nariadenia (EÚ) č. 181/2011 Európskemu parlamentu a Rade, uskutočnila v roku 2016 konzultácie o uplatňovaní tohto nariadenia so zainteresovanými stranami. Počas tejto konzultácie organizácie cestujúcich kritizovali členské štáty za to, že udelili priveľa výnimiek. Podľa ich názoru bráni rozsiahle uplatňovanie výnimiek cestujúcim v plnom požívaní ich práv a právnej istoty (zvlášť v tom zmysle, že je pre cestujúcich ťažké vedieť, ktoré členské štáty uplatňujú ktoré výnimky).