EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli12. 5. 2021 COM(2021) 236 final OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV EMPTY Strategické usmernenia pre udržateľnejšiu a konkurencieschopnejšiu akvakultúru EÚ na obdobie 2021 až 2030 {SWD(2021) 102 final}



1.POTREBA NOVEJ STRATÉGIE EÚ PRE AKVAKULTÚRU V Európskej zelenej dohode a stratégii „z farmy na stôl“ sa zdôrazňuje potenciál morských plodov z farmového chovu ako zdroja bielkovín pre potraviny a krmivá s nízkou uhlíkovou stopou, ktorý zohráva dôležitú úlohu pri budovaní udržateľného potravinového systému. V stratégii „z farmy na stôl“ sa stanovujú aj osobitné ciele pre akvakultúru, najmä zníženie predaja antimikrobík a výrazný nárast ekologickej akvakultúry. Akvakultúra vytvára pracovné miesta a príležitosti na hospodársky rozvoj v pobrežných a vidieckych spoločenstvách EÚ. Toto odvetvie môže navyše pomôcť pri eliminovaní emisií uhlíka v hospodárstve, boji proti zmene klímy a zmierňovaní jej vplyvu, znižovaní znečistenia, a takisto môže prispieť k lepšej ochrane ekosystémov (v súlade s cieľmi stratégie biodiverzity a s cieľom nulového znečistenia v záujme životného prostredia bez toxických látok) a stať sa súčasťou obehovejšieho hospodárenia so zdrojmi. Strategický a dlhodobý prístup pre udržateľný rast akvakultúry EÚ preto nikdy nebol taký aktuálny ako dnes. Tento prístup by mal zároveň ukázať cestu, ako obnoviť odvetvie akvakultúry v EÚ po kríze spôsobenej pandémiou COVID-19 a zabezpečiť jeho dlhodobú udržateľnosť a odolnosť. Už v nariadení o spoločnej rybárskej politike bola vznesená požiadavka na koordinovaný strategický prístup EÚ s cieľom podporiť rast odvetvia akvakultúry EÚ a zároveň zabezpečiť jeho hospodársku, environmentálnu a sociálnu udržateľnosť. Napriek pokroku, ktorý nastal vďaka „otvorenej metóde koordinácie“ stanovenej v nariadení, ako aj vďaka finančným prostriedkom EÚ, odvetvie akvakultúry zatiaľ zďaleka nenaplnilo svoj potenciál z hľadiska rastu a neuspokojuje rastúci dopyt po udržateľnejších morských plodoch. EÚ dováža viac ako 70 % morských plodov, ktoré spotrebuje. Produkty akvakultúry (vrátane dovozu) celkovo predstavujú 25 % spotreby morských plodov v EÚ, pričom produkty akvakultúry EÚ predstavujú iba 10 % spotreby v EÚ. Akvakultúra EÚ predstavuje menej ako 2 % svetovej produkcie v odvetví akvakultúry. Produkcia EÚ v odvetví akvakultúry zostáva vysoko koncentrovaná z hľadiska členských štátov EÚ aj chovaných druhov, takže tu existuje veľký priestor na diverzifikáciu. V porovnaní s akvakultúrou v iných krajinách podlieha akvakultúra v EÚ jedným z najprísnejších regulatórnych požiadaviek na kvalitu, zdravie a životné prostredie. Napriek tomu môže svoje environmentálne vlastnosti naďalej zlepšovať a prispieť tak k cieľom stanoveným v Európskej zelenej dohode a príslušných stratégiách. V tomto oznámení sa prehodnocujú Strategické usmernenia Komisie pre udržateľný rozvoj odvetvia akvakultúry EÚ prijaté v roku 2013. Tieto usmernenia sú hlavným pilierom strategickej koordinácie politiky v odvetví akvakultúry v EÚ. Do roku 2015 členské štáty EÚ na základe týchto usmernení prijali viacročné národné strategické plány v oblasti akvakultúry. Vykonávanie týchto strategických plánov uľahčila výmena osvedčených postupov medzi členskými štátmi EÚ, ktorá sa mohla uskutočniť vďaka Komisii a financovaniu z Európskeho námorného a rybárskeho fondu (ENRF) a iných fondov EÚ. Komisia vyzvala členské štáty EÚ, aby preskúmali svoje viacročné národné strategické plány s ohľadom na konzultácie o nových usmerneniach stanovených v tomto oznámení. Budúci Európsky námorný, rybolovný a akvakultúrny fond (ENRAF) bude naďalej poskytovať podporu členským štátom EÚ pri realizácii strategickej vízie pre toto odvetvie, ktorá je súčasťou ich viacročných národných strategických plánov a operačných programov, a to aj prostredníctvom opatrení na miestnej úrovni. 2.NOVÉ STRATEGICKÉ USMERNENIA Európska zelená dohoda je nová stratégia rastu EÚ, ktorej cieľom je stimulovať hospodárstvo a vytvoriť pracovné miesta a zároveň urýchliť zelenú transformáciu nákladovo efektívnym spôsobom. Cieľom strategických usmernení stanovených v tomto oznámení je ponúknuť členským štátom EÚ a všetkým relevantným zainteresovaným stranám spoločnú víziu ďalšieho rozvoja akvakultúry v EÚ spôsobom, ktorý prispeje k uvedenej stratégii rastu. Cieľom týchto usmernení je predovšetkým prispieť k vybudovaniu odvetvia akvakultúry EÚ, ktoré: i) je konkurencieschopné a odolné, ii) zabezpečuje produkciu výživných a zdravých potravín, iii) znižuje závislosť EÚ od dovozu morských plodov, iv) vytvára hospodárske príležitosti a pracovné miesta a v) je vzorovým príkladom udržateľnosti pre celý svet. Tieto usmernenia by takisto mali pomôcť spotrebiteľom EÚ, aby si na základe informovaných rozhodnutí vyberali udržateľné produkty akvakultúry, ako aj zabezpečiť rovnaké podmienky pre produkty akvakultúry predávané v EÚ. Okrem toho by mali usmerniť využívanie mnohých dostupných nástrojov a fondov určených na podporu akvakultúry EÚ, ako aj podporiť implementáciu príslušných právnych predpisov EÚ. Naplnenie tejto vízie si bude vyžadovať prekonanie rôznych výziev a využitie príležitostí v odvetví akvakultúry EÚ, aby sa dosiahli tieto vzájomne prepojené ciele: 1.vybudovať odolnosť a konkurencieschopnosť;

2.zúčastňovať sa na zelenej transformácii; 3.zabezpečiť spoločenskú akceptáciu a informovanie spotrebiteľov; a 4.zvýšiť poznatky a mieru inovácie. Toto oznámenie obsahuje všeobecné usmernenia k uvedeným výzvam a príležitostiam. V prílohe k tomuto oznámeniu sa navrhujú aj osobitné opatrenia, ktoré vykoná Komisia, členské štáty EÚ a Poradná rada pre akvakultúru v záujme dosiahnutia pokroku vo všetkých uvedených oblastiach. V nevyhnutných prípadoch sa v tomto oznámení odkazuje na osobitné výzvy a príležitosti v oblasti chovu vodných schránkovcov a kôrovcov a vo vnútrozemskej akvakultúre vzhľadom na ich špecifické vlastnosti. V nadväznosti na stratégiu „z farmy na stôl“ pracuje Komisia aj na samostatnej a osobitnej iniciatíve na podporu produkcie, bezpečnej spotreby a inovatívneho využitia morských rias. Táto iniciatíva sa zameria na výzvy a príležitosti pestovania rias a navrhnú sa konkrétne opatrenia . Toto oznámenie bolo vypracované v úzkej spolupráci s členskými štátmi EÚ a so zainteresovanými stranami, najmä tými, ktoré sú zastúpené v Poradnej rade pre akvakultúru. Zohľadňujú sa v ňom aj výsledky verejnej konzultácie. Oznámenie takisto zohľadňuje názory Európskeho parlamentu na rozvoj akvakultúry v EÚ. 2.1.Budovanie odolnosti a konkurencieschopnosti Na rozvoj odvetvia akvakultúry EÚ ako odolného a konkurencieschopného odvetvia sú potrebné dve základné podmienky: prístup k priestoru na súši a vo vode a transparentný a účinný regulačný a správny rámec. Z priebežného hodnotenia otvorenej metódy koordinácie vyplynulo, že napriek pokroku, ktorý sa od prijatia strategických usmernení v roku 2013 dosiahol v niektorých členských štátoch, je v oboch oblastiach potrebné vyvíjať ďalšie úsilie. V prípade odolnosti predstavujú výzvu v odvetví akvakultúry najmä dve oblasti: riadenie rizík súvisiacich so zdravím ľudí a zvierat (predovšetkým, ale nie výlučne pri chove mäkkýšov) a vplyv zmeny klímy. Ďalšiu výzvu z hľadiska ziskovosti, najmä v sladkovodnej akvakultúre, predstavujú predátori a sucho. K dôležitým nástrojom na zabezpečenie odolnosti a konkurencieschopnosti odvetvia akvakultúry EÚ patrí aj organizácia výrobcov a trhov a kontrola nad podvodmi a boj proti nim. V neposlednom rade možno väčšiu konkurencieschopnosť odvetvia dosiahnuť ďalšou diverzifikáciou produkcie EÚ v odvetví akvakultúry a zhodnocovaním produktov akvakultúry. 2.1.1.Prístup k priestoru na súši a vo vode V dôsledku zmeny klímy sú zásoby vody čoraz vzácnejšie. Okrem toho sa medzi rôznymi hospodárskymi činnosťami vrátane akvakultúry zintenzívňuje konkurenčný boj o priestor aj o prístup k vode. Dôležité je preto koordinované priestorové plánovanie s včasným zapojením relevantných zainteresovaných strán. Týmto priestorovým plánovaním sa môže zabezpečiť prideľovanie priestoru a vody na rôzne činnosti pri súčasnej ochrane ekosystémov. Členské štáty EÚ už dosiahli určitý pokrok pri začleňovaní akvakultúrnych činností do svojich námorných priestorových plánov v súlade so smernicou o námornom priestorovom plánovaní. Mnohé z týchto plánov však zatiaľ nenadobudli účinnosť a ich výsledky v oblasti akvakultúry sa ešte len prejavia. Okrem toho treba dosiahnuť väčší pokrok aj v iných aspektoch plánovania prístupu k priestoru a vode pre akvakultúrne činnosti. Koordinované priestorové plánovanie by malo zahŕňať nielen morskú akvakultúru vrátane prechodných (brakických) vôd, ale aj sladkovodnú a suchozemskú akvakultúru (recirkulačné akvakultúrne systémy, RAS). Takisto by malo predvídať rozvoj akvakultúry na otvorenom mori tam, kde to prírodné podmienky umožňujú . Osobitná pozornosť by sa mala venovať rozvoju akvakultúry s nižším vplyvom na životné prostredie (ako je kombinácia určitých druhov chovu v záujme ďalšieho zníženia uvoľňovania živín a organickej hmoty do životného prostredia) a začleneniu vhodných akvakultúrnych činností (najmä tých, ktoré ponúkajú ekosystémové služby) do chránených území, akými sú napríklad oblasti sústavy Natura 2000. Pri priestorovom plánovaní by sa malo vždy zabezpečiť vykonávanie príslušných právnych predpisov EÚ a mali by sa sprístupniť osobitné oblasti pre ekologickú akvakultúru a produkciu mäkkýšov. Pri plánovaní by sa mala zohľadniť aj adaptácia akvakultúry na zmenu klímy a potenciál určitých druhov akvakultúry zmierniť vplyv zmeny klímy (napr. zachytávaním uhlíka či ochranou ekosystémov, ktoré poskytujú ochranu proti extrémnym prejavom počasia).

Základom priestorového plánovania by mal byť postup označovania oblastí vhodných na akvakultúru, ktorý by zahŕňal koordináciu medzi rôznymi príslušnými orgánmi na rôznych úrovniach. Tento postup by sa mal začať mapovaním existujúcich a potenciálnych akvakultúrnych oblastí spôsobom, ktorý je v súlade so súčasným environmentálnym plánovaním (vrátane plánov manažmentu povodí). Súčasťou tohto mapovania by mal byť postup zisťovania možností obnovy opustených akvakultúrnych zariadení či premeny existujúcich priemyselných zariadení na akvakultúrne. Takisto by sa v rámci mapovania malo vynaložiť úsilie na podporu synergií medzi rôznymi činnosťami a viacúčelovým využitím priestoru, napríklad podporou rozvoja akvakultúry v kombinácii s rozvojom veternej energie na mori. Označovanie oblastí vhodných na akvakultúru by malo vychádzať z jasných a transparentných kritérií a nástrojov na hľadanie nových oblastí. Medzi tieto nástroje patrí: i) vyhodnocovanie vplyvov na ekosystém prostredníctvom strategického posúdenia vplyvu, ii) stanovenie požiadaviek na kvalitu vody (najmä pre chov mäkkýšov), iii) vyhodnocovanie potenciálnych synergií a rozporov s inými činnosťami, iv) určenie „únosnosti“ danej oblasti a v) stanovenie minimálnej vzdialenosti akvakultúrnych lokalít od zdrojov znečisťovania. Označovanie by malo sprevádzať zriadenie vhodného mechanizmu na i) monitorovanie a zber údajov o vplyvoch akvakultúrnych činností na životné prostredie a ii) monitorovanie kvality vody (najmä v oblastiach využívaných na chov mäkkýšov). 2.1.2.Regulačný a správny rámec Odvetvie akvakultúry EÚ naďalej považuje zložitosť vnútroštátnych systémov udeľovania licencií a nepredvídateľnosť harmonogramu a výsledku postupov udeľovania licencií za dôležité bariéry rastu. Postupy udeľovania licencií môžu predstavovať veľkú záťaž najmä pre malé a stredné podniky. Problém spočíva jednak v komplexnosti regulačného rámca tohto odvetvia a jednak v potrebe zapojiť do postupu udeľovania licencií viacero orgánov. Navyše obavy z vplyvu akvakultúrnych činností na životné prostredie alebo na iné hospodárske činnosti často vedú k odvolacím konaniam, ktoré postup získania alebo obnovenia licencie ešte viac predlžujú. Medzi najdôležitejšie spôsoby riešenia týchto problémov pri náležitom zohľadnení environmentálnych aspektov v postupoch udeľovania licencií patria: –zefektívnenie – a v prípade možnosti harmonizácia – právnych predpisov a usmernení týkajúcich sa akvakultúry. V ideálnom prípade by sa toto zefektívnenie malo uskutočniť prijatím jednej vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá by zahŕňala všetky relevantné aspekty. Týmto právnym predpisom by sa mali stanoviť jasné postupy a lehoty na vybavenie žiadostí o nové licencie alebo o obnovu licencií, –zriadenie – ak je to možné – jedného vnútroštátneho subjektu pre akvakultúru, ktorý zjednotí všetky príslušné orgány zodpovedné za akvakultúru. Úlohou tohto subjektu by bolo uľahčiť a koordinovať prácu týchto orgánov v oblasti plánovania, udeľovania licencií a monitorovania akvakultúrnych činností. Tento subjekt by mal zabezpečiť, aby relevantné zainteresované strany prediskutovali a včas zosúladili svoje názory. V prípadoch, keď je akvakultúra aj v kompetencii orgánov štátnej správy na nižšej úrovni, sa odporúča zriadiť štruktúru na celoštátnej úrovni združujúcu regionálne/miestne orgány a subjekty, –zriadenie systému miest jednotného kontaktu pre licencie na akvakultúru, ktorými sa zabezpečí transparentnosť postupu udeľovania licencií aj interakcia medzi žiadateľom a rozhodujúcimi orgánmi, –označovanie oblastí vhodných na akvakultúru podľa zásad uvedených v oddiele 2.1.1, –udeľovanie licencií na dlhšie obdobie so zabezpečením pravidelného monitorovania a sankcií v prípade nedodržania predpisov (ktoré by mohli zahŕňať odobratie licencie). V licenčných podmienkach by mala byť zakotvená aj povinnosť monitorovať a vykazovať údaje, najmä údaje požadované na základe príslušných vnútroštátnych právnych predpisov a právnych predpisov EÚ.

Pokrok členských štátov EÚ pri riešení uvedených aspektov by bol zároveň reakciou na obavy producentov EÚ v odvetví akvakultúry, ktoré sa týkajú absencie rovnakých podmienok pre akvakultúrne činnosti v EÚ v dôsledku rozdielov medzi členskými štátmi EÚ, pokiaľ ide o zložitosť získavania licencií na nové chovné farmy. 2.1.3.Zdravie zvierat a verejné zdravie Napriek právnym predpisom EÚ v oblasti zdravia vodných živočíchov a napriek výskumu v tejto oblasti financovaného EÚ predstavujú infekčné choroby naďalej veľmi závažné obmedzenie produktivity v oblasti akvakultúry. Tieto choroby ohrozujú aj dobré životné podmienky zvierat. V tejto oblasti je naďalej potrebné venovať pozornosť týmto otázkam: –absencia správnych postupov chovu a technológií špecifických pre každý akvakultúrny druh, –potreba lepšie predchádzať chorobám a napadnutiu cudzopasníkmi a tým znižovať potrebu veterinárnych liekov, –potreba znižovať používanie liekov vrátane antimikrobík a antiparazitík, ktoré môžu poškodiť životné prostredie alebo prispieť k rezistencii voči antimikrobiálnym látkam, –medzery vo výskume (vrátane výskumu rybieho mikrobiómu, možného vplyvu zmeny klímy na zdravie rýb a vplyvu stresu na imunitný systém rýb), –nízka dostupnosť špecifických veterinárnych liekov (vrátane vakcín) pre vodné živočíchy , –absencia zoznamov osvedčených postupov na včasné odhalenie, prevenciu a kontrolu chorôb vodných živočíchov, ktoré nie sú uvedené v príslušných právnych predpisoch EÚ, –potreba dôslednejšieho a dôkladnejšieho skúmania chorôb vodných živočíchov v určitých členských štátoch EÚ a v určitých odvetviach, a –kontrola nad norovírusmi v chovoch mäkkýšov, keďže tieto vírusy môžu predstavovať nielen ohrozenie verejného zdravia, ale môžu ohroziť aj hospodársku životaschopnosť farmových chovov mäkkýšov. 2.1.4.Adaptácia na zmenu klímy a zmiernenie zmeny klímy Odvetvie akvakultúry sa bude musieť adaptovať na mnohé rušivé vplyvy zmeny klímy a zlepšiť svoju odolnosť. Stratégia adaptácie EÚ na zmenu klímy a národné stratégie/plány predstavujú rámec pre tvorcov politík, ktorého cieľom je zabezpečiť prijímanie komplexných a účinných opatrení zameraných na adaptáciu na zmenu klímy. Pre odvetvie akvakultúry sú určené špecifické stratégie adaptácie na zmenu klímy . Zároveň je potrebné minimalizovať všetky potenciálne negatívne vplyvy akvakultúry na zmenu klímy. V čo najväčšej miere sa musí znížiť spotreba energie, ako aj emisie uhlíka z výroby, prepravy a spracovania. Akvakultúra má však aj veľký potenciál zmierniť zmenu klímy. Ak sa určité druhy akvakultúry ako pestovanie morských rias či chov mäkkýšov zasadia do vhodného rámca, môžu poskytovať služby zmierňovania následkov zmeny klímy (napríklad sekvestráciu uhlíka) alebo služby adaptácie na zmenu klímy (napríklad ochranu pobrežia inšpirovanú prírodou). Iné druhy akvakultúry môžu v prípade správneho riadenia prispieť k ochrane ekosystémov, ako sú rybníky či mokrade. Tieto ekosystémy poskytujú ochranu proti vplyvom zmeny klímy, napríklad stúpajúcim hladinám morí a povodniam. Tento druh akvakultúry by sa mal podporovať.

2.1.5.Organizácie výrobcov a organizácia trhov Situácia, ktorej čelí odvetvie akvakultúry v dôsledku pandémie COVID-19, poukazuje na dôležitosť organizácií výrobcov pre kolektívne akcie, najmä maloobjemových výrobcov. Organizácie výrobcov majú pri komunikovaní so spracovateľmi a maloobchodníkmi väčšiu vyjednávaciu silu. Takisto umožňujú jednotlivým výrobcom využívať spoločné zdroje a čerpať výhody zo spoločných služieb (napr. poradenstva, propagačných kampaní), ktoré by pre nich inak boli príliš nákladné. Organizácie výrobcov okrem toho umožňujú kolektívnu správu a/alebo samoregulačné iniciatívy medzi výrobcami. A kým organizácie výrobcov pomáhajú výrobcom s organizáciou, medziodvetvové organizácie umožňujú lepšie prepojenie aktérov v celom hodnotovom reťazci. Uľahčujú aj vznik samoregulačných iniciatív medzi výrobcami, spracovateľmi a maloobchodníkmi. Medziodvetvové organizácie takisto pomáhajú zavádzať a kontrolovať požiadavky na označovanie. Napriek podpore, ktorú majú uznané organizácie výrobcov a medziodvetvové organizácie k dispozícii prostredníctvom Európskeho námorného a rybárskeho fondu (ENRF) (najmä podpore určenej na ich výrobné a marketingové plány ), vznikol dosiaľ len malý počet organizácií výrobcov . Založením organizácií výrobcov by producenti mäkkýšov a sladkovodných druhov získali najmä väčšiu vyjednávaciu silu v potravinovom dodávateľskom reťazci. Takými producentmi sú zvyčajne menšie spoločnosti, ktoré predávajú svoje produkty v celku a nečerpajú výhody z vertikálnej integrácie so spracovateľmi a maloobchodníkmi. Producenti v odvetví akvakultúry vyjadrili znepokojenie nad zložitosťou zakladania organizácií výrobcov a ich uznávania podľa nariadenia (EÚ) č. 1379/2013 o spoločnej organizácii trhov s produktmi rybolovu a akvakultúry (nariadenie o spoločnej organizácii trhov), a to najmä pre maloobjemových výrobcov. Táto zložitosť súvisí najmä s požadovanou výškou finančných prostriedkov a s administratívnymi prekážkami. S cieľom uľahčiť uznávanie organizácií výrobcov a iných profesijných organizácií a rozšíriť ich pravidlá na nečlenov pripravila Komisia nezáväzný usmerňovací dokument . Komisia odvetvie nepretržite podporuje aj prostredníctvom metodickej podpory a účasti a výmeny na technických stretnutiach. 2.1.6.Kontrola Ďalším dôležitým aspektom pri zabezpečovaní udržateľnosti a ziskovosti odvetvia akvakultúry EÚ je primeraná kontrola produktov akvakultúry zo strany každého členského štátu v celom dodávateľskom reťazci (od ich výlovu/zberu po maloobchodný predaj vrátane prepravy) v súlade s nariadením EÚ o kontrole rybolovu . Vďaka povinnostiam týkajúcim sa vysledovateľnosti možno určovať pôvod produktov akvakultúry a zabraňovať podvodom. V návrhu Komisie na nové nariadenie o kontrole rybolovu sa povinnosti týkajúce sa vysledovateľnosti rozširujú na všetky produkty akvakultúry vrátane spracovaných produktov a produktov dovážaných z krajín, ktoré nie sú členmi EÚ. Vysledovateľnosť je preto aj cenným nástrojom na zabezpečenie rovnakých podmienok na trhu EÚ. 2.1.7.Diverzifikácia a vytváranie pridanej hodnoty V odvetví akvakultúry EÚ je stále veľký priestor na ďalšiu diverzifikáciu, nielen pokiaľ ide o chov perspektívnych nových druhov (najmä rozšírenie o nekŕmené a nižšie trofické druhy s nižšou environmentálnou stopou), ale aj o spôsoby produkcie (napr. polykultúra v rybnikárstve, integrovaná multitrofická akvakultúra). Takisto je dôležité vynaložiť viac úsilia na spracovanie a balenie produktov akvakultúry, čím vzniknú nové produkty s pridanou hodnotou (napr. filety a výrobky určené na priamu spotrebu), ktoré vyhľadávajú mladší spotrebitelia. Obzvlášť dôležité je to v prípade tradičnejších foriem akvakultúry vodných schránkovcov a kôrovcov a sladkovodnej akvakultúry. Ďalším dôležitým nástrojom na podporu hodnoty produktov akvakultúry EÚ je využívanie systémov a označení kvality (ktoré podliehajú príslušným kontrolám zaručujúcim ich vierohodnosť) vrátane zemepisných označení. Dôležitú úlohu pri diverzifikácii a zvyšovaní hodnoty produkcie EÚ v odvetví akvakultúry zohráva aj podpora udržateľnej akvakultúry EÚ ako príklad miestnej výroby spojenej s krátkymi potravinovými reťazcami. Okrem toho by sa mala podporiť geografická diverzifikácia. Členské štáty, v ktorých akvakultúra zostáva okrajovým odvetvím, by mali preskúmať a ďalej rozvíjať potenciál, ktorý má akvakultúra z hľadiska trvalo udržateľného zásobovania potravinami a krmivami a vytvárania alternatívnych udržateľných podnikov a pracovných miest, najmä v odľahlých oblastiach, kde sú obmedzené možnosti zamestnania. 2.2.Účasť na zelenej transformácii Odvetvie akvakultúry EÚ sa podobne ako ostatné odvetvia hospodárstva EÚ musí zúčastňovať na zelenej transformácii stanovenej Európskou zelenou dohodou. Osobitnou úlohou tohto odvetvia je prispieť k prechodu na udržateľné potravinové systémy, ale aj k rozvoju biohospodárstva a obehového hospodárstva (prostredníctvom využívania obnoviteľných vodných zdrojov) a k zvráteniu straty biodiverzity, okrem iného znižovaním znečistenia. Ďalším smerovaním ku „konkurencieschopnej udržateľnosti“ (ako sa uvádza v stratégii „z farmy na stôl“), t. j. povýšením udržateľnosti na ochrannú známku EÚ, odvetvie navyše získa významnú hospodársku príležitosť, najmä vzhľadom na rastúci záujem verejnosti o environmentálnu stopu výrobkov na trhu a o dobré životné podmienky zvierat. 2.2.1.Environmentálne vlastnosti

Právnymi predpismi EÚ v oblasti životného prostredia a vnútroštátnymi vykonávacími právnymi predpismi sa stanovil regulačný rámec pre akvakultúru EÚ. Týmto rámcom sa zabezpečuje zmiernenie možného vplyvu akvakultúrnych činností na životné prostredie (či už z hľadiska uhlíkovej stopy, odpadových vôd, odpadu či iných vplyvov na morské a sladkovodné ekosystémy) a zabraňuje sa závažnému poškodzovaniu ekosystémov a biodiverzity týmito akvakultúrnymi činnosťami. Uplatňovanie týchto právnych predpisov v odvetví akvakultúry sa objasňuje v usmerňovacom dokumente Komisie a judikatúre Súdneho dvora . Požiadavky stanovené v právnych predpisoch EÚ však nie sú vždy zrozumiteľné pre všetkých aktérov. Navyše sa zdá, že výklad právnych predpisov EÚ členskými štátmi EÚ nie je jednotný, čím sa narúšajú rovnaké podmienky pre producentov v odvetví akvakultúry v EÚ. Okrem toho je vykonávanie príslušných právnych predpisov EÚ často v právomoci viacerých administratívnych subjektov alebo rôznych úrovní riadenia, ktoré nedokážu vždy zabezpečiť dostatočnú spoluprácu, prípadne nemajú potrebnú úroveň odborných znalostí v tomto odvetví. Na zabezpečenie jednotnejšieho a dôslednejšieho vykonávania regulačného rámca v oblasti životného prostredia preto treba vynaložiť ďalšie úsilie. Zmätok spôsobuje najmä zložitosť platných právnych predpisov EÚ, ktorými sa má zaručiť dobrá kvalita vody pre lastúrniky. Týmto právnym predpisom by prospelo zrozumiteľnejšie znenie a lepšie prepojenie s inými príslušnými právnymi predpismi EÚ. Potrebnosť väčšej zrozumiteľnosti sa týka najmä rozdielov v požiadavkách (z hľadiska klasifikácie oblastí zberu, hygienických prieskumov, zoznamov chránených území atď.) . –zabezpečiť udržateľné systémy kŕmenia. Znamená to používať zložky krmiva, ktoré sa vyrábajú spôsobom šetrným k ekosystémom a biodiverzite a ktorými sa zároveň zabezpečí zdravie a dobré životné podmienky zvierat. Takisto to znamená obmedziť závislosť výrobcov krmív od rybej múčky a rybieho oleja získaných z voľne žijúcich populácií (napr. používaním alternatívnych bielkovinových zložiek, ako sú riasy alebo hmyz, prípadne odpad z iných odvetví). Znamená to aj využívať doplnkové krmivá a účinné systémy hospodárenia s krmivami, –vyvinúť riešenia na obmedzenie používania veterinárnych výrobkov a iných látok (napr. antivegetatívnych látok), napríklad prostredníctvom vhodných postupov chovu, –tam, kde je nutné používať veterinárne výrobky a iné látky, presadzovať výrobky a látky s nízkou environmentálnou stopou, –zabezpečiť environmentálny monitoring akvakultúrnych lokalít vrátane kvality vody, vypúšťania a emisií (organických látok, živín, plastov, veterinárnych liekov, iných znečisťujúcich látok alebo akejkoľvek formy odpadu a nečistôt), –stanoviť postupy riadenia vrátane stratégie na zmiernenie rizika vplyvov (aj vplyvov vypúšťania a emisií akýchkoľvek látok), postupy riadenia predátorov a prevencie únikov chovných druhov do mora, najmä vzhľadom na ich možný nepriaznivý vplyv na miestne druhy a biodiverzitu vrátane ich potenciálu stať sa inváznymi,

–obmedziť prispievanie akvakultúrnych činností k vytváraniu morského odpadu, –presadzovať využívanie obnoviteľných zdrojov energie a väčšiu energetickú účinnosť, –zavádzať systémy odpadového hospodárstva, ktoré minimalizujú environmentálnu stopu akvakultúrnych činností, –uplatňovať prístup obehového hospodárstva vrátane využívania odpadu, –podporovať rozvoj ekologickej akvakultúry a iných akvakultúrnych systémov s nižším environmentálnym vplyvom, ako sú: energeticky účinné recirkulačné akvakultúrne systémy, integrované multitrofické akvakultúrne systémy (IMTA), ako aj diverzifikáciu v zmysle rozšírenia chovu o nižšie trofické druhy (mäkkýše a iné bezstavovce, riasy a bylinožravé ryby), –podporovať a zhodnocovať formy akvakultúry, ktoré poskytujú ekosystémové služby, vrátane akvakultúry v rybníkoch, mokradiach a brakických vodách , –podporovať údržbu aj zlepšovanie vodných genetických zdrojov a využívanie selekčného šľachtenia akvakultúrnych populácií. 2.2.2.Dobré životné podmienky zvierat Viac pozornosti by sa malo venovať dobrým životným podmienkam rýb, a to nielen pre rastúci záujem verejnosti o rybie produkty z dobrých chovov a pre dopyt po týchto produktoch. Chov rýb v dobrých podmienkach prináša odvetviu hospodárske úžitky prostredníctvom znížených nákladov a kvalitnejších produktov. Právne predpisy EÚ v oblasti dobrých životných podmienok zvierat obsahujú všeobecné požiadavky na chov, prepravu a zabíjanie rýb z farmového chovu. A v právnych predpisoch EÚ v oblasti ekologickej výroby sa stanovujú konkrétnejšie požiadavky, ako sú maximálne úrovne hustoty osádky, obmedzenia pri používaní umelého svetla a kyslíka atď. Na zlepšenie dobrých životných podmienok rýb je potrebné prijať ďalšie opatrenia so zreteľom na: –vypracovanie osvedčených postupov v oblasti dobrých životných podmienok rýb počas chovu, prepravy a usmrcovania,

–stanovenie spoločných, validovaných, druhovo špecifických a kontrolovateľných ukazovateľov dobrých životných podmienok rýb v celom výrobnom reťazci (vrátane dopravy a zabíjania), –ďalší výskum a inováciu, najmä v oblasti ukazovateľov dobrých životných podmienok druhovo špecifických rýb vrátane výživových potrieb v rôznych chovných systémoch, a –poskytovanie vedomostí a zručností v oblasti dobrých životných podmienok rýb producentom v odvetví akvakultúry a iným prevádzkovateľom, ktorí manipulujú so živými rybami z farmových chovov. 2.3.Zabezpečenie spoločenskej akceptácie a informovania spotrebiteľov Rozvoj akvakultúry EÚ a jej konkurencieschopnosť závisia do veľkej miery od spoločenského prijatia a uznania prínosov a hodnoty akvakultúrnych činností a produktov akvakultúry EÚ. Pre dosiahnutie spoločenskej akceptácie sú dôležité najmä tri faktory: komunikácia o akvakultúre EÚ, integrácia akvakultúry EÚ do miestnych spoločenstiev a zber a monitorovanie údajov. 2.3.1.Komunikácia o akvakultúre EÚ Zabezpečiť presnejšie informácie a transparentnosť v súvislosti s vykonávaním akvakultúrnych činností je výsostne dôležité. Negatívne vnímanie akvakultúrnych činností miestnymi zúčastnenými stranami, najmä ich vplyvu na životné prostredie a na iné hospodárske činnosti, je často prekážkou pri zakladaní nových zariadení akvakultúry. Na druhej strane sú prínosy akvakultúry (napríklad vytváranie pracovných miest v odľahlých oblastiach, akvakultúra ako zdroj nízkouhlíkových potravín, či poskytovanie ekosystémových služieb) verejnosti do veľkej miery neznáme. Informácie sú dôležité aj v súvislosti s uspokojovaním rastúceho dopytu spotrebiteľov po udržateľných výrobkoch. Zvyšovať informovanosť spotrebiteľov o úsilí výrobcov v EÚ je dôležité, pretože to umožní výrobe v EÚ čerpať výhody z vysokej udržateľnosti a noriem kvality. Pomôže to zvýšiť konkurencieschopnosť produktov akvakultúry EÚ a zároveň zabezpečiť rovnaké podmienky pre ostatné produkty akvakultúry, ktoré možno neponúkajú rovnakú udržateľnosť a kvalitu. Komunikácia je napokon potrebná aj v záujme využitia potenciálu diverzifikovanejšej akvakultúry s cieľom naplnenia výziev stanovených v Európskej zelenej dohode. Medzi tieto výzvy patrí zvyšovanie poznatkov o produktoch akvakultúry s nižšou environmentálnou stopou, najmä nedostatočne využívaných nižších trofických druhoch, ako sú riasy, vodné schránkovce a kôrovce a iné bezstavovce, a bylinožravé ryby, a zvyšovanie spotreby týchto produktov. Zlepšovanie informácií o produkcii EÚ v oblasti akvakultúry, ktoré sú dostupné spotrebiteľom a verejnosti, si vyžaduje súbor rôznych nástrojov, predovšetkým: –normy označovania a obchodné normy (Komisia sa zaoberá prieskumom platných obchodných noriem pre produkty rybolovu a akvakultúry a posudzuje možnosť vymedziť normy pre produkty akvakultúry),

–informačné kampane o odvetví akvakultúry EÚ a produkcii v odvetví akvakultúry, ktorá sa týka maloobchodníkov, –objasnenie vedeckého základu diskusie o vplyvoch akvakultúrnych činností v EÚ, –väčšie otvorenie sa tohto odvetvia verejnosti (sprístupnenie farmových chovov návštevníkom vrátane škôl a iných poskytovateľov vzdelávania, lepšie informovanie o podmienkach vo farmových chovoch), –zabezpečenie úzkej a včasnej spolupráce orgánov a odvetvia so zainteresovanými stranami vrátane mimovládnych organizácií, –podporu označovania a používania značiek kvality (ktorých vierohodnosť sa zabezpečí príslušnými kontrolami) vrátane zemepisných označení, ktoré sa vzťahujú aj na aspekty trvalej udržateľnosti, a –propagácia hodnoty akvakultúry EÚ ako „miestnej a čerstvej“ s krátkym potravinovým reťazcom. 2.3.2.Integrácia do miestnych spoločenstiev Ako každá iná činnosť aj rozširovanie akvakultúry si vyžaduje spoločenskú akceptáciu (tzv. spoločenské odobrenie prevádzky). Ako sme už uviedli, určité zainteresované strany naďalej vnímajú akvakultúrne činnosti negatívne. Dôvodom sú najmä obavy z vplyvu akvakultúry na životné prostredie alebo z narušenia iných hospodárskych činností, napríklad rybolovu či cestovného ruchu. Je dôležité sa týmito obavami zaoberať, a to: i) zabezpečením transparentnosti a včasným zapojením miestnych zainteresovaných strán do plánovania akvakultúrnej činnosti, ako aj ii) vyhľadávaním synergií s existujúcimi činnosťami (napr. rybolovom, cestovným ruchom, spracovateľským priemyslom) a chránenými územiami. Okrem toho tu existuje veľký potenciál vo vytváraní miestnych hodnotových reťazcov a krátkych dodávateľských reťazcov, ktoré by mali prispieť k environmentálne, hospodársky a sociálne udržateľnej výrobe potravín. Skúsenosti z práce rybárskych miestnych akčných skupín, ako aj projekty financované z ENRF v niektorých členských štátoch, sú dôkazom viacerých osvedčených postupov v tejto oblasti. 2.3.3.Údaje a monitorovanie Na zabezpečenie primeraného plánovania akvakultúrnych činností je potrebné zhromažďovať presné údaje. Presné údaje sú dôležité aj pri posudzovaní a monitorovaní sociálnej a hospodárskej výkonnosti a environmentálnych vlastností odvetvia akvakultúry EÚ. Transparentnosť a vykazovanie údajov sú dôležité aj pre udržanie dôvery spotrebiteľa a iných zainteresovaných strán v odvetví. Rôzne právne predpisy EÚ a vnútroštátne právne predpisy ukladajú odvetviu množstvo povinností týkajúcich sa vykazovania údajov. Zbierané údaje sú však prevažne sociálno-ekonomické údaje o morskej akvakultúre alebo o zdraví zvierat, pričom len obmedzené množstvo vykazovaných údajov sa týka environmentálnych ukazovateľov špecifických pre akvakultúru. Bude preto potrebné koordinovať lepšie vykazovanie údajov a zefektívniť postupy vykazovania medzi rôznymi službami. Takisto bude dôležité poskytnúť členským štátom EÚ štruktúrovanejšie usmernenie k spôsobu získavania a vykazovania údajov. Vykazovanie údajov by sa malo vzťahovať aj na environmentálne ukazovatele a na produkciu v odvetví akvakultúry nad rámec morskej akvakultúry.

2.4.Zvyšovanie poznatkov a miery inovácie Poznatky a inovácie (vrátane využívania digitálnych technológií) sú kľúčom k dosiahnutiu ostatných cieľov stanovených pre odvetvie akvakultúry EÚ v tomto oznámení. Sú dôležité najmä pre budovanie odolnosti a konkurencieschopnosti akvakultúry a pre zabezpečenie jej zelenej transformácie. Horizont Európa, nadchádzajúci rámcový program EÚ pre výskum a inovácie, ponúka dôležitú príležitosť urobiť v tejto oblasti krok vpred. Výskum a inovácie v oblasti udržateľnej akvakultúry sú dôležitou prioritou iniciatívy Horizont Európa. V odvetví akvakultúry je potrebné prijať rázne kroky, aby sa zabezpečilo, že výskum a inovácie: i) rýchlejšie reagujú na súčasné a budúce výzvy a príležitosti odvetvia, ii) predchádzajú zdvojovaniu úsilia, a iii) vytvárajú synergie. Ďalšie úsilie je potrebné vynaložiť najmä v týchto oblastiach: –vytvoriť rámec spolupráce, ktorý prepojí subjekty verejného sektora, odvetvie, vedcov a vzdelávacie inštitúcie na národnej aj regionálnej/miestnej úrovni. Tento rámec by mal zahŕňať vytvorenie inovačných zoskupení pre udržateľnú akvakultúru , –podporovať rozvoj a prepojiť silné stránky výskumu a inovácií medzi jednotlivými členskými štátmi a regiónmi. Malo by to zahŕňať stratégie inteligentnej špecializácie zamerané na budovanie celých hodnotových reťazcov na celom území EÚ, –podporovať účinné šírenie výsledkov výskumu a inovácií ku koncovým používateľom z odvetvia a k širokej verejnosti a takisto podporovať ich využívanie, a to aj prostredníctvom dôsledného monitorovania tvorby a implementácie solídnych plánov šírenia a využívania projektov financovaných EÚ, –podporovať komplementárnosť a synergie medzi výskumnými projektmi, –uľahčovať prístup k prostriedkom EÚ na výskum a inovácie v odvetví akvakultúry poskytovaním prehľadných informácií o dostupnom financovaní z prostriedkov EÚ. Zavádzanie inovácií v odvetví akvakultúry si vyžaduje podporu investícií do inovatívnych riešení. Keď investori investujú do inovácií, často vstupujú na neznáme územie. Iniciatíva EÚ BlueInvest (ktorá takisto podporuje inovácie v akvakultúre) bude naďalej spájať investorov s podnikateľmi. Z príspevkov fondu ENRAF a programu InvestEU sa zriadi finančný nástroj, ktorý bude slúžiť aj na podporu investícií do činností a technológií v oblasti udržateľnej akvakultúry. Členské štáty EÚ môžu prostriedky z budúceho fondu ENRAF využiť aj na podporu investícií do inovatívnych riešení v odvetví akvakultúry EÚ.