SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV

Vzťahy EÚ s Andorrským kniežatstvom, Monackým kniežatstvom a Sanmarínskou republikou: Možnosti ich účasti na vnútornom trhu

OBSAH

1........... ÚVOD........................................................................................................................... 3

2........... ANALÝZA MOŽNOSTÍ.............................................................................................. 4

2.1........ Možnosť č. 1 Účasť v EHP............................................................................................ 4

2.1.1..... Posúdenie....................................................................................................................... 4

2.1.2..... Pozície malých krajín...................................................................................................... 4

2.2........ Možnosť č. 2: Jedna alebo viaceré rámcové dohody o pridružení..................................... 4

2.2.1..... Posúdenie....................................................................................................................... 4

2.2.2..... Pozície malých krajín...................................................................................................... 5

2.2.3..... Jedna alebo viaceré dohody?.......................................................................................... 5

2.2.4..... Horizontálne a inštitucionálne otázky................................................................................ 5

3........... ZOSÚLAĎOVANIE S ACQUIS A ADMINISTRATÍVNA KAPACITA..................... 6

4........... EKONOMICKÉ POSÚDENIE.................................................................................... 7

5........... ZÁVERY A ODPORÚČANIA..................................................................................... 8

5.1........ Ďalšie kroky................................................................................................................... 8

5.2........ Hlavné zásady................................................................................................................ 9

5.2.1..... Spoločné hodnoty........................................................................................................... 9

5.2.2..... Zásady vnútorného trhu................................................................................................... 9

5.2.3..... Osobitosti....................................................................................................................... 9

5.2.4..... Súčasný vývoj.............................................................................................................. 10

1. ÚVOD

Komisia prijala 20. novembra 2012 oznámenie[1] o posilnení vzťahov EÚ s Andorrským kniežatstvom, Monackým kniežatstvom a Sanmarínskou republikou a sprievodný pracovný dokument útvarov Komisie[2] o prekážkach brániacich prístupu týchto krajín na vnútorný trh EÚ a o spolupráci v ďalších oblastiach. V oznámení boli opísané existujúce úzke vzťahy medzi EÚ a týmito malými európskymi krajinami. Z posúdenia v rámci tohto oznámenia vyplynulo, že existuje významný potenciál pre ďalší rozvoj vzájomne prospešných vzťahov.

Konkrétne sa v kontexte súčasnej hospodárskej a finančnej krízy v oznámení poukázalo na možný prínos užších hospodárskych vzťahov k udržateľnému hospodárskemu oživeniu v Európe a k stratégii EÚ 2020 vrátane zvýšenia zamestnanosti, obchodu a investičnej činnosti v regiónoch EÚ susediacich s týmito krajinami. Dôležité je stanovenie piatich možností účasti malých krajín na vnútornom trhu, ku ktorému sa v závere dospelo.

Vo svojich záveroch[3] z 20. decembra 2012 Rada uvítala oznámenie a vybrala dve možnosti ako najvhodnejšie:

i) účasť týchto malých krajín v Európskom hospodárskom priestore a

ii) rokovanie o jednej alebo viacerých rámcových dohodách o pridružení s týmito krajinami, „aby získali prístup na vnútorný trh EÚ, o podporných opatreniach a horizontálnych politikách EÚ, a to aj o inštitucionálnych mechanizmoch podľa vzoru Dohody o Európskom hospodárskom priestore“.

Okrem toho Rada poukázala na potrebu „zabezpečiť jednotnosť a dobré fungovanie vnútorného trhu a zároveň zohľadniť osobitosti týchto troch krajín […], ako aj význam vypracovania jednotného prístupu týkajúceho sa všetkých troch krajín“.

Rada preto vyzvala Komisiu a (a v prípade potreby aj) vysokú predstaviteľku, aby pokračovali v analyzovaní týchto dvoch možností a najmä, aby:

– „už v prvom polroku 2013 viedli konzultácie s vládami Andorry, Monaka a San Marína a ostatnými zúčastnenými stranami s cieľom určiť, či sa uvedené dve možnosti dajú realizovať a s akou mierou podpory sa stretávajú, a to pri zohľadnení najmä inštitucionálnych podmienok uvedených v oznámení“ a

– „do konca roku 2013 predložili Rade správu obsahujúcu analýzu vplyvu a hlavných inštitucionálnych, politických a hospodárskych dôsledkov týchto možností, ako aj odporúčania týkajúce sa ďalších opatrení“.

Táto správa je odpoveďou na výzvu Rady. Bola vypracovaná na základe konzultácií s týmito malými krajinami a štátmi EHP-EZVO[4]. Obsahuje informácie zhromaždené počas návštev Európskej služby pre vonkajšiu činnosť (ESVČ) a útvarov Komisie v Andorre, Monaku a San Maríne v marci 2013 doplnené odpoveďami krajín na podrobný dotazník týkajúci sa ich právnych predpisov a administratívnej kapacity.

2. ANALÝZA MOŽNOSTÍ

2.1. Možnosť č. 1: Účasť v EHP

2.1.1. Posúdenie

Táto možnosť by znamenala účasť malých krajín v Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „EHP“) na rovnakom základe, ako súčasného Európskeho združenia voľného obchodu (ďalej len „EZVO“)[5]. Hlavná sila EHP spočíva v tom, že je založený na osvedčenej dohode a inštitucionálnom rámci vrátane inštitúcií EHP-EZVO (sekretariát, dozorný úrad a súd). Malé krajiny by sa však museli najskôr stať členmi EZVO – čo si vyžaduje jednomyseľnú podporu jeho členov[6] – a následne pristúpiť k Dohode o EHP[7]. Malé krajiny do tejto chvíle o členstvo v EZVO nepožiadali. Štáty EZVO preto takúto možnosť formálne neposudzovali.

Táto možnosť môže mať aj určité ďalšie nevýhody vzhľadom na to, že štáty EZVO-EHP konajú na základe spoločnej pozície v spoločných inštitúciách EHP[8]. V prípade účasti malých krajín v EHP by sa takáto pozícia dala ťažšie dosiahnuť vzhľadom na to, že bude potrebné zosúladiť pozície šiestich štátov a nie len súčasných troch. Toto by mohlo prehĺbiť problémy, ktorým EÚ a jej partneri EHP-EZVO už teraz čelia pri zabezpečovaní včasného rozhodovania v rámci EHP. Okrem toho by malé krajiny museli pristúpiť k obchodným dohodám EZVO s tretími krajinami.

2.1.2. Pozície malých krajín

Andorra sa vyjadrila, že je pripravená posúdiť účasť v EHP za predpokladu, že bude založená na stabilnom inštitucionálnom rámci a zohľadní osobitnú situácia Andorry. San Maríno je tiež pripravené posúdiť túto možnosť. Monako túto možnosť vylúčilo, pretože ju nemožno ľahko prispôsobiť osobitnej situácii krajiny.

2.2. Možnosť č. 2: Jedna alebo viaceré rámcové dohody o pridružení

2.2.1. Posúdenie

Druhou možnosťou je rokovanie o jednej alebo viacerých dohodách o pridružení medzi EÚ a malými krajinami. Umožnila by sa tak účasť malých krajín na vnútornom trhu, ale táto možnosť by mohla zahŕňať aj prípadnú spoluprácu v iných oblastiach, ako napríklad spravodlivosť a vnútorné veci, poľnohospodárstvo, rybolov, regionálna politika a zahraničná politika. Na rozdiel od prvej možnosti by bola oddelená od EHP a nevyžadovala by podporu štátov EHP-EZVO. Ďalšou výhodou tejto možnosti je flexibilita, pretože dohody o pridružení by mohli byť prispôsobené špecifickým potrebám EÚ a malých krajín. Napokon, na presadenie takýchto dohôd by sa dal celkom určite zostaviť vhodný inštitucionálny rámec (pozri ďalej).

2.2.2. Pozície malých krajín

Andorra sa vyjadrila ochotu posúdiť dohodu o pridružení za predpokladu, že bude založená na stabilnom inštitucionálnom rámci a plne zohľadní osobitnú situáciu Andorry. Monako a San Maríno sú tiež otvorené tejto možnosti za predpokladu, že ich osobitosti budú plne zohľadnené. Andorra a San Maríno sú pripravené zvážiť viacstrannú dohodu o pridružení zahŕňajúcu všetky tri malé krajiny. Monako túto možnosť nevylúčilo, ale uprednostnilo by dvojstrannú dohodu s EÚ prispôsobenú jeho osobitnej situácii a zohľadňujúcu úzke väzby s Francúzskom.

2.2.3. Jedna alebo viaceré dohody?

Z počiatočného posúdenia Komisie vyplýva, že jediná viacstranná dohoda o pridružení medzi EÚ a všetkými tromi malými krajinami by bola pravdepodobne vhodnejšia ako tri samostatné dohody, čo by bolo príliš zložité a dochádzalo by k zbytočnej diferenciácii. Viacstranná dohoda by mohla zahŕňať spoločný rámec pozostávajúci z kľúčových zásad a inštitucionálnych ustanovení, ale napriek tomu by bola dostatočne flexibilná, aby zohľadňovala jedinečnú situáciu každej krajiny. Toto by sa dalo dosiahnuť zahrnutím samostatných ustanovení pre každú krajinu buď v hlavnom texte dohody, alebo vo forme protokolov. Jediná dohoda by mohla zahŕňať aj vzájomné vzťahy týchto krajín, ak si to tieto krajiny želajú. O tejto záležitosti je však potrebné s vládami malých krajín ďalej diskutovať s cieľom nájsť správne riešenie.

2.2.4. Horizontálne a inštitucionálne otázky

Uvedené oznámenie sa odvoláva na viaceré horizontálne a inštitucionálne otázky s cieľom zabezpečiť jednotnosť vnútorného trhu a právnu istotu pre hospodárske subjekty a občanov. V každej dohode (dohodách) s malými krajinami by sa preto musela venovala pozornosť:

a) dynamickému prispôsobeniu dohody (dohôd) vyvíjajúcemu sa acquis,

b) jednotnému výkladu dohody (dohôd),

c) nezávislému dohľadu a súdnemu vymáhaniu,

d) riešeniu sporov.

Pokiaľ ide o dynamické prispôsobenie a) dohoda o pridružení by sa mohla riadiť modelom EHP[9] v tom zmysle, že by malé krajiny vo všeobecnosti prijali záväzok uplatňovať acquis v oblastiach, ktoré spadajú do rozsahu pôsobnosti dohody. Podliehala by zárukám nezávislosti so zreteľom na ich príslušné ústavné postupy. Rozhodovanie v spoločných inštitúciách by malo byť čo najefektívnejšie, aby sa dohoda dala rýchle prispôsobiť acquis. Bolo by potrebné stanoviť mechanizmus na informovanie malých krajín o vývoji, najmä o navrhovaných zmenách acquis, a na to, aby mohli vyjadriť svoje stanoviská k návrhom právnych aktov, ktoré by sa ich konkrétne týkali. Nepriznali by sa im však žiadne formálne rozhodovacie práva (často označované v kontexte EHP ako „účasť na procese rozhodovania“).

V kontexte EHP dôležitú úlohu pri posudzovaní nových právnych aktov EÚ z hľadiska ich významu pre EHP a zostavovaní zoznamov aktov, ktoré by sa mohli zahrnúť do dohody o EHP, zohráva sekretariát EZVO. V tejto súvislosti by skôr než vytvorenie novej inštitúcie bolo vhodnejšie preskúmať možnosť výmeny informácií medzi sekretariátom a Andorrou, Monakom a San Marínom. Vyžadovalo by si to konzultácie so štátmi EHP-EZVO, malými krajinami a samotným sekretariátom EFTA.

Pokiaľ ide o jednotný výklad zmlúv b) a nezávislý dohľad a súdne vymáhanie c), museli by sa hľadať riešenia na zaistenie jednotnosti a dobrého fungovania vnútorného trhu. Jedným riešení, by mohlo byť pridelenie týchto úloh Komisii resp. Súdnemu dvoru EÚ, a tak zamedziť potrebe zriadiť nové inštitúcie. V prípade podpory všetkých zúčastnených strán by sa dalo uvažovať aj o tom, že určený členský štát EÚ bude Komisii pomáhať pri dohľade.

Potrebné by bolo navrhnúť efektívny spravodlivý systém riešenia sporov d). Napokon, v dohode by sa muselo tiež vymedziť, do akej miery a za akých podmienok by v malých krajinách boli rozhodnutia agentúr EÚ s výkonnými právomocami priamo uplatniteľné.

3. ZOSÚLAĎOVANIE S ACQUIS A ADMINISTRATÍVNA KAPACITA

Keďže tieto malé krajiny nie sú členmi EÚ nemajú povinnosť zosúladiť svoj právny rámec a administratívnu kapacitu s acquis okrem prípadov, keď sú tieto požiadavky súčasťou dohôd, ktoré uzavreli s EÚ. Napríklad v menových dohodách, ktoré všetky tri krajiny podpísali s EÚ o používaní eura ako svojej oficiálnej meny, je okrem iného stanovené prevzatie veľkých segmentov acquis v oblasti finančných služieb, prania špinavých peňazí a boja proti falšovaniu.

Zosúladenie právnych predpisov malých krajín s príslušným acquis a vhodná kapacita na jeho vykonávanie a presadzovanie sú základnými predpokladmi ich účasti na vnútornom trhu. V tejto súvislosti sa v záveroch Rady z 20. decembra 2012 zaznamenalo „úsilie Andorry, Monaka a San Marína“. Rada tieto krajiny ďalej nabáda, „aby sa naďalej usilovali o ďalšie zblíženie svojich právnych predpisov s acquis EÚ v oblasti vnútorného trhu a posilnenie svojej administratívnej kapacity s cieľom uľahčiť vykonávanie ďalšieho príslušného acquis EÚ“[10].

Vo všeobecnosti zosúlaďovanie právnych predpisov malých krajín je čiastočné až obmedzené okrem malého počtu pododvetví, v ktorých sú právne predpisy úplne alebo prevažne zosúladené. K oblastiam, v ktorých spravidla sú ich právne rámce čiastočne zosúladené, patrí voľný pohyb tovaru a finančné služby. Obmedzené až čiastočné zosúladenie sa dosiahlo vo viacerých oblastiach vrátane voľného pohybu kapitálu a verejného obstarávania a len obmedzené zosúladenie sa dosiahlo okrem iného v oblasti práv duševného vlastníctva, politiky hospodárskej súťaže a informačnej spoločnosti a médií. Ich zosúladenie v oblasti životného prostredia a zmeny klímy je veľmi obmedzené.

Malé krajiny majú fungujúce verejné správy, ktoré sa zaoberajú väčšinou oblastí, zahrnutých do vnútorného trhu. Mali by však investovať do svojich príslušných administratívnych kapacít vo viacerých oblastiach, aby spĺňali kritériá pre účasť na vnútornom trhu. Andorra s počtom obyvateľov asi 76 000 má približne 5 800 zamestnancov verejnej správy. Monako s počtom rezidentných obyvateľov okolo 36 300 má asi 3 500 zamestnancov, ktorí pôsobia v štátnej správe. V San Maríne s počtom obyvateľov okolo 32 400 má verejný sektor asi 4 065 zamestnancov vrátane 2 297 zamestnancov pracujúcich vo verejnej správe a 1 048 v Inštitúte sociálneho zabezpečenia. Tieto čísla poskytujú všeobecný obraz o ľudských zdrojoch dostupných týmto trom krajinám. Administratívnu kapacitu vo vzťahu k vykonávaniu acquis je však potrebné posudzovať na základe iných kritérií, ako napr. organizačná efektivita, technická spôsobilosť a ľudské a finančné zdroje pridelené na monitorovanie a presadzovanie úloh.

4. EKONOMICKÉ HODNOTENIE

Z makroekonomického hľadiska by bol potenciálny hospodársky vplyv troch malých krajín zúčastňujúcich sa na vnútornom trhu EÚ pre Európsku úniu ako celok veľmi obmedzený. S celkovým počtom obyvateľov približne 145 000 a súhrnným HDP vo výške 8 miliárd tvoria tieto tri krajiny 0,03 % celkového počtu obyvateľov EÚ (508 miliónov) a 0,07 % HDP Európskej únie (13 biliónov. EUR). Tento obrovský rozdiel v objeme aj rozsahu poukazuje na zložitosť extrapolácie merateľného ekonomického vplyvu. Ďalej uvedená analýza je zameraná na stránku EÚ. Ak by sa tieto krajiny mali zúčastňovať na vnútornom trhu, je pravdepodobné, že by to malo relatívne významnejší dosah na ich ekonomiky než na ekonomiku EÚ.

Vo všeobecnosti sa ekonomiky malých krajín vyznačujú silnou previazanosťou s ich susednými krajinami, s ktorými tradične mali a aj v súčasnosti majú najbližšie vzťahy. Medzi týmito tromi štátmi existujú značné ekonomické rozdiely.

Hospodárstvo Andorry sa opiera o cestovný ruch, ako aj o finančné a maloobchodné služby (odhadom 9 mil. návštevníkov ročne, čo predstavuje približne 80 % HDP). V San Maríne je podiel cestovného ruchu nižší a ekonomika je diverzifikovanejšia (napr. priemysel predstavuje okolo 40 % HDP). Ekonomika Monaka je založená predovšetkým na službách (vrátane finančných služieb a cestovného ruchu) a ľahkom priemysle s vysokou pridanou hodnotou (8 % HDP, 9 % zamestnanosti).

Finančné služby predstavujú v Andorre 16 % HDP, v Monaku 15 % a v San Maríne 11 %. Toto odvetvie preto zohráva v ich národných ekonomikách významnú úlohu, avšak nie dominantnú. V Andorre (INAF) a San Maríne (jeho centrálna banka) vykonávajú dohľad vnútroštátne orgány dohľadu, zatiaľ čo v Monaku je touto úlohou poverený francúzsky orgán Autorité de Contrôle Prudentiel (ACP). Na základe menových dohôd, ktoré všetky tri krajiny podpísali s EÚ, sú tieto krajiny povinné postupne prevziať do roku 2017 acquis EÚ v oblasti bankovníctva a boja proti praniu špinavých peňazí.

Malé krajiny však nie sú aktívne vo všetkých oblastiach finančných služieb. Napríklad v žiadnom z týchto troch štátov neexistujú trhy s cennými papiermi. Ďalšou osobitosťou je, že v San Maríne neexistujú banky v zahraničnom vlastníctve. V Andorre je zo šiestich bánk jedna dcérskou spoločnosťou spoločnosti z EÚ. V Monaku sú všetky banky pobočky alebo dcérske spoločnosti zahraničných skupín (väčšinou z EÚ alebo Švajčiarska).

Hospodárska situácia v Andorre a San Maríne sa od začiatku hospodárskej krízy výrazne zhoršila. V období rokov 2008 až 2011 HDP San Marína klesol o 25 %. V Andorre došlo k ekvivalentnému poklesu o 15,2 %. V Monaku po poklese o 11,2 % v roku 2009 HDP opäť vzrástol o 3,2 % v roku 2010 a o 8,0 % v roku 2011, čím sa takmer dostal späť na úroveň v roku 2008. Kríza je jedným z faktorov, ktorý v Andorre a tiež v menšej miere v San Marine a Monaku prispel k urýchleniu prispôsobenia a/alebo prehodnotenia ich ekonomických modelov. Na základe toho sú teraz tieto krajiny otvorenejšie a usilujú sa o užšie hospodárske vzťahy s EÚ.

Napriek hospodárskej kríze je nezamestnanosť stále pozoruhodne nízka vo všetkých troch krajinách (z týchto troch krajín má najvyššiu mieru nezamestnanosti San Marino – 5,3 %). Vysvetliť to možno na základe dvoch faktorov:

Vo všetkých troch krajinách existuje značná „záloha“ prichádzajúcich sezónnych/dočasných pracovníkov a cezhraničných pracovníkov dochádzajúcich za prácou (ktorí žijú v susedných regiónoch v okolitých krajinách), ktorí nie sú zahrnutí do vnútroštátnych údajov o nezamestnanosti v prípade, keď zamestnanie stratia.

Ďalším vysvetlením je existencia silnej ochrany trhu práce vo všetkých troch štátoch, v rámci ktorej sa uprednostňujú štátni príslušníci alebo rezidenti a pre mnohé činnosti a/alebo usadzovanie sa vyžaduje povolenie úradov.

Ak sa týmto trom ekonomikám darí, priaznivé vplyvy zamestnanosti týchto malých krajín sa prejavujú aj ďaleko za ich hranicami v susedných členských štátoch EÚ. Z 50 000 pracovníkov Monaka takmer 40 000 žije v susednom Francúzsku alebo Taliansku, v Andorre 1 600 pracovníkov (z 36 000) dochádza denne zo susedného Španielska alebo Francúzska a sanmarínske podniky zamestnávajú 5 500 cezhraničných pracovníkov dochádzajúcich za prácou z Talianska (z celkového počtu pracovníkov 20 500).

Približný podiel cudzincov – väčšinou občanov EÚ – v týchto troch krajinách je 18,5 %, v San Maríne (rádovo 6 000 z 32 400), 55 % v Andorre (rádovo 42 000 zo 76 000) a 80 % v Monaku (rádovo 29 000 z 36 300).

Možno predpokladať, že mnohé nové pracovné miesta vytvorené v týchto troch krajinách, ak by sa zúčastňovali na vnútornom trhu, by zaplnili cudzí štátni príslušníci (najmä občania EÚ), keďže miestny potenciál pracovných síl, ktorý zamestnávatelia majú k dispozícii, je obmedzený. Možný vplyv na EÚ z hľadiska tvorby pracovných miest by sa tak mohol merať z hľadiska „presahovania“ do susedných regiónov, ako aj vplyvu na pracovné miesta vytvorené v krajine, z čoho by občania EÚ mohli mať prospech.

Najväčším štátom z týchto troch z hľadiska počtu obyvateľov je Andorra, ktorá susedí so štrukturálne chudobnejšími oblasťami, takže tento prínos by mohol byť merateľný v susednej španielskej provincii Lérida alebo vo francúzskych départements Pyrénées-Orientales a Ariège. V tejto fáze sa však tento vplyv nedá presne kvantifikovať.

Od roku 2007 EÚ zaznamenáva obchodný prebytok so San Marínom (183 mil. EUR v roku 2011). Pokiaľ ide o San Maríno, v roku 2011 celkový dovoz do EÚ a vývoz z EÚ predstavoval 325,5 mil. EUR. V rovnakom období EÚ zaznamenala obchodný prebytok aj s Andorrou (1 105 mil. EUR v roku 2011). Pokiaľ ide o Andorru, v roku 2011 celkový dovoz a vývoz predstavoval 1 158 mil. EUR. Obchod EÚ s Monakom sa ťažko posudzuje, pretože sa uskutočňuje väčšinou cez Francúzsko (a preto nie je vyčíslené samostatne). V súčasnej dobe 95 % vývozu San Marína smeruje do Talianska, zatiaľ čo väčšina vývozu Andorry smeruje do Španielska. Neočakáva sa, že by sa vývoz EÚ do týchto troch krajín výrazne zvýšil, ak by sa tieto krajiny zúčastňovali na vnútornom trhu vzhľadom okrem iných faktorov na existujúcu colnú úniu medzi EÚ a Andorrou resp. San Marínom na jednej strane a na strane druhej vzhľadom na to, že Monako je súčasťou colného územia EÚ.

Celkove, vzhľadom na počet obyvateľov a HDP troch dotknutých krajín by silnejšie hospodárske vzťahy mali len okrajový vplyv na hospodárstvo EÚ ako celok. Na regionálnej a miestnej úrovni najmä v regiónoch EÚ susediacich s týmito krajinami by však pozitívny vplyv predovšetkým na trh práce a výsledné pozitívne vedľajšie dôsledky by mohli byť výraznejšie.

5. ZÁVERY A ODPORÚČANIA

5.1. Ďalšie kroky

Komisia je pripravená budovať užšie vzťahy s Andorrským kniežatstvom, Monackým kniežatstvom a Sanmarínskou republikou, najmä prostredníctvom ich účasti na vnútornom trhu EÚ. Ako zdôraznila vo svojom oznámení z novembra 2012 takáto účasť by bola prospešná pre obe strany vrátane odstránenia prekážok cezhraničnej hospodárskej činnosti. Komisia posúdila dve možnosti, na ktoré poukázala Rada v jej záveroch z decembra 2012 – i) účasť týchto krajín v EHP a ii) rokovanie o jednej alebo viacerých rámcových dohodách o pridružení s týmito krajinami – s cieľom nájsť riešenia, na základe ktorých by tieto krajiny mohli získať prístup na vnútorný trh EÚ a zároveň by spĺňali kritériá stanovené v oznámení.

Vzhľadom na uvedené zásady sa Komisia domnieva, že rokovania o (jednej alebo viacerých) dohodách o pridružení sú z týchto dvoch možností reálnejšie. Čo je dôležité, rozsah a obsah takejto dohody (takýchto dohôd) by sa mohli prispôsobiť tak, aby vyhovovali požiadavkám EÚ, ako aj osobitostiam a jedinečnej situácii každej z týchto malých krajín. V prípade spoločného záujmu by rozsah takejto dohody (takýchto dohôd) mohol zahŕňať oblasti aj nad rámec vnútorného trhu. Okrem toho by sa touto dohodou vytvorila tiež väzba s existujúcimi dohodami, ako napr. dohoda o colnej únii s Andorrou, dohoda o spolupráci a colnej únii so San Marínom a dohoda o zdaňovaní príjmu z úspor medzi EÚ a tromi malými krajinami (o zmenách k tejto dohode sa v súčasnosti rokuje). Naproti tomu účasť malých krajín v EHP sa nepovažuje za reálnu možnosť v súčasnej dobe z politických a inštitucionálnych dôvodov uvedených v oddiele 2.1.

Komisia odporúča ako základ pre posilnenie vzťahov medzi EÚ a Andorrou, Monakom a San Marínom možnosť rámcovej dohody o pridružení so zreteľom na ďalej stanovené zásady. Do dohody (dohôd) by sa museli zahrnúť – podľa potreby – príslušné ustanovenia prispôsobené osobitnej situácii každej krajiny buď v rámci hlavného textu dohody, alebo v protokoloch.

5.2. Hlavné zásady

Základom rokovaní o dohode(-ách) o pridružení by mali byť nasledujúce zásady.

5.2.1. Spoločné hodnoty

V súlade so všeobecnou praxou EÚ vo vzťahoch s tretími krajinami by sa mal v každej dohode s malými krajinami uviesť odkaz na spoločné hodnoty strán a ich záväzok, že ich budú podporovať. Dohode (dohody) by sa mala (mali) odkaz najmä na článok 2 Zmluvy o Európskej únii (ďalej len „ZEÚ“)[11]

5.2.2. Zásady vnútorného trhu

Ako sa uvádza v uvedenom oznámení spoločné pravidlá a dôsledné presadzovanie sú nevyhnutné pre správne fungovanie vnútorného trhu. Rada vo svojich záveroch z 20. decembra 2012 zdôraznila tiež potrebu zabezpečiť jednotnosť a dobré fungovanie vnútorného trhu.

5.2.3. Osobitosti

V záveroch Rady z decembra 2012 sa uvádza, že pri analýze týchto dvoch možností by Komisia mala zohľadniť osobitosti malých krajín. Patria k nim malá rozloha územia a malý počet obyvateľov, ich úzke väzby s ich susedom (susedmi) a ich politické a ekonomické charakteristiky. Je tiež potrebné pripomenúť, že v článku 8 ZEÚ je stanovené, že EÚ „rozvíja osobitné vzťahy so susednými krajinami s cieľom vytvoriť priestor prosperity a dobrého susedstva, ktorý je založený na hodnotách Únie a charakterizovaný blízkymi a mierovými vzťahmi založenými na spolupráci“. Podľa vyhlásenia č. 3 k článku 8 „Únia zohľadní osobitnú situáciu malých krajín, ktoré s ňou udržiavajú osobitne blízke vzťahy“.

5.2.4. Súčasný vývoj

Dôležité je, aby EÚ zachovala jednotný prístup k vzťahom s partnermi v jej susedstve. Každá dohoda (všetky dohody) s malými krajinami by mali zohľadniť príslušný vývoj v týchto vzťahoch. Konkrétne, so zreteľom na pozitívny vplyv na dobré fungovanie vnútorného trhu spolupráce v oblasti ciel a daní by bolo potrebné, aby EÚ zvážila rozšírenie jej prístupu k horizontálnym a inštitucionálnym otázkam, ako už bolo uvedené, na dohody v tejto oblasti vrátane protokolu(protokolov) vyplývajúcich z prebiehajúcich rokovaní o zmene dohôd EÚ s malými štátmi o zdaňovaní príjmu z úspor.

[1] Oznámenie Komisie o vzťahoch EÚ s Andorrským kniežatstvom, Monackým kniežatstvom a Sanmarínskou republikou — Možnosti užšej integrácie s EÚ (COM(2012) 680), v Bruseli 20.11.2012.

[2] Sprievodný pracovný dokument útvarov Komisie k oznámeniu Komisie o vzťahoch EÚ s Andorrským kniežatstvom, Monackým kniežatstvom a Sanmarínskou republikou — Prekážky prístupu Andorry, Monaka a San Marína na vnútorný trh EÚ a spolupráca v iných oblastiach (SWD(2012) 388 final), v Bruseli 20.11.2012.

[3] Závery Rady o vzťahoch EÚ s Andorrským kniežatstvom, Sanmarínskou republikou a Monackým kniežatstvom, 20. 12. 2012, prijaté na 3213. zasadnutí Rady pre dopravu, telekomunikácie a energetiku.

[4] Nórsko, Island a Lichtenštajnsko.

[5] Nórsko, Island a Lichtenštajnsko.

[6] Švajčiarsko, Nórsko, Island a Lichtenštajnsko.

[7] Článok 128 Dohody o EHP.

[8] Dohoda o EHP, články 90 a 93.

[9] Článok 102 Dohody o EHP.

[10] Závery Rady o vzťahoch EÚ s Andorrským kniežatstvom, Sanmarínskou republikou a Monackým kniežatstvom, 20. 12. 2012, prijaté na 3213. zasadnutí Rady pre dopravu, telekomunikácie a energetiku.

[11] „Únia je založená na hodnotách úcty k ľudskej dôstojnosti, slobody, demokracie, rovnosti, právneho štátu a rešpektovania ľudských práv vrátane práv osôb patriacich k menšinám. Tieto hodnoty sú spoločné členským štátom v spoločnosti, v ktorej prevláda pluralizmus, nediskriminácia, tolerancia, spravodlivosť, solidarita a rovnosť medzi ženami a mužmi.“