PRÍLOHA K UZNESENIU:

ODPORÚČANIA K OBSAHU VYŽIADANÉHO NÁVRHU

I. VŠEOBECNÉ ZÁSADY

Balík aktu o digitálnych službách by mal prispieť k posilneniu vnútorného trhu tým, že zabezpečí voľný pohyb digitálnych služieb a slobodu podnikania, a zároveň zaručí vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa a zlepšenie práv, slobôd a bezpečnosti používateľov na internete.

Akt o digitálnych službách by mal zaručiť, aby sa s online a offline hospodárskou činnosťou zaobchádzalo rovnako a aby mali vytvorené rovnaké podmienky, v ktorých sa v plnej miere zohľadňuje zásada, podľa ktorej „čo je nezákonné offline, je nezákonné aj online“ s prihliadnutím na osobitnú povahu online prostredia.

Akt o digitálnych službách by mal poskytnúť spotrebiteľom a hospodárskym subjektom, najmä mikropodnikom, ako aj malým a stredným podnikom, právnu istotu a transparentnosť. Akt o digitálnych službách by mal prispievať k podpore inovácií a odstraňovaniu neodôvodnených a neprimeraných prekážok a obmedzení pri poskytovaní digitálnych služieb.

Aktom o digitálnych službách by nemal byť dotknutý široký rámec základných práv a slobôd používateľov a spotrebiteľov, ako je ochrana súkromného života a ochrana osobných údajov, nediskriminácia, dôstojnosť, sloboda prejavu a právo na účinný súdny prostriedok nápravy.

Akt o digitálnych službách by mal vychádzať z pravidiel, ktoré sa v súčasnosti uplatňujú na online platformy, konkrétne zo smernice o elektronickom obchode a z nariadenia o vzťahoch medzi platformami a podnikmi.

Akt o digitálnych službách by mal zahŕňať:

— komplexnú revíziu smernice o elektronickom obchode na základe článku 53 ods. 1, článku 62 a článku 114 ZFEÚ pozostávajúcu z: — revidovaného rámca s jasnými povinnosťami, čo sa týka transparentnosti a informácií; — jasných a podrobných postupov a opatrení súvisiacich s efektívnym riešením a odstránením nezákonného obsahu online vrátane harmonizovaného právne záväzného európskeho mechanizmu oznamovania a opatrení; — účinného dohľadu, spolupráce a primeraných, účinných a odrádzajúcich sankcií;

— právneho nástroja vnútorného trhu, založeného na článku 114 ZFEÚ, ktorý ukladá povinnosti ex ante veľkým platformám plniacim úlohu strážcu digitálneho ekosystému (ďalej len „systémoví prevádzkovatelia“) a ktorý je doplnený účinným inštitucionálnym mechanizmom presadzovania.

II. ROZSAH PÔSOBNOSTI

V záujme právnej istoty by sa v akte o digitálnych službách malo objasniť, ktoré digitálne služby patria do rozsahu jeho pôsobnosti. Akt o digitálnych službách by sa mal riadiť horizontálnym charakterom smernice o elektronickom obchode a uplatňovať sa nielen na online platformy, ale na všetkých poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti, ako sú vymedzení právom Únie.

Malo by sa zabrániť univerzálnemu prístupu. V prípade digitálnych služieb ponúkaných v čisto obchodnom vzťahu, služieb, ktoré majú len obmedzený alebo žiadny prístup k tretím stranám alebo širokej verejnosti, a služieb, ktoré sú priamo zamerané na spotrebiteľov a širokú verejnosť, môžu byť potrebné rôzne opatrenia.

Územná pôsobnosť aktu o digitálnych službách by sa mala rozšíriť tak, aby zahŕňala aj činnosti spoločností, poskytovateľov služieb a služieb informačnej spoločnosti so sídlom v tretích krajinách, ak ich činnosti súvisia s ponukou služieb alebo tovaru spotrebiteľom alebo používateľom v Únii a sú zamerané na nich.

Ak sa Komisia po preskúmaní domnieva, že akt o digitálnych službách by mal zmeniť prílohu k smernici o elektronickom obchode, pokiaľ ide o výnimky v nej stanovené, nemala by meniť najmä výnimku zo zmluvných záväzkov týkajúcich sa spotrebiteľských zmlúv.

Akt o digitálnych službách by mal zabezpečiť, aby si Únia a členské štáty zachovali vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa a členské štáty mohli sledovať legitímne ciele verejného záujmu, ak je to potrebné, primerané a v súlade s právom Únie.

V akte o digitálnych službách by sa súdržným spôsobom mali vymedziť spôsoby interakcie jeho ustanovení s inými právnymi nástrojmi, ktorých cieľom je uľahčiť voľný pohyb služieb, s cieľom objasniť právny režim uplatniteľný na profesionálne a neprofesionálne služby vo všetkých sektoroch vrátane činností týkajúcich sa dopravných služieb a krátkodobého prenájmu, v prípade ktorých je potrebné objasnenie.

V akte o digitálnych službách by sa mal koherentne objasniť aj spôsob interakcie jeho ustanovení s nedávno prijatými pravidlami týkajúcimi sa okrem iného geografického blokovania, bezpečnosti výrobkov, dohľadu nad trhom, platforiem obchodných vzťahov, ochrany spotrebiteľa, predaja a dodávania digitálneho tovaru a digitálnych služieb (1) a ďalších očakávaných iniciatív, ako je regulačný rámec pre umelú inteligenciu.

Akt o digitálnych službách by sa mal uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté pravidlá stanovené v iných nástrojoch, ako je všeobecné nariadenie o ochrane údajov (GDPR), smernica (EÚ) 2019/790 (ďalej len „smernica o autorskom práve“) a smernica 2010/13/EÚ (ďalej len „smernica o audiovizuálnych mediálnych službách“).

III. VYMEDZENIE POJMOV

Vo vymedzeniach pojmov, ktoré sa majú doň zahrnúť, by mal akt o digitálnych službách:

— objasniť, do akej miery nové digitálne služby, ako sú sociálne mediálne siete, služby kolaboratívneho hospodárstva, vyhľadávače, WiFi hotspoty, online reklamy, cloudové služby, webové hostiteľské služby, služby posielania správ, obchody s aplikáciami, nástroje porovnávania, služby využívajúce umelú inteligenciu, siete na poskytovanie obsahu a služby doménových mien, patria do jeho rozsahu pôsobnosti;

— objasniť charakter sprostredkovateľov hosťovského obsahu (text, obrázky, video alebo zvukový obsah) na jednej strane a komerčných online trhov (predávajúcich tovar s digitálnymi prvkami alebo služby) na druhej strane;

— objasniť rozdiel medzi obchodnými činnosťami a obsahom alebo transakciami poskytovanými za odplatu, ako ich vymedzil Súdny dvor, ktoré sa vzťahujú aj na reklamné a marketingové praktiky, na jednej strane a neekonomickými činnosťami a obsahom na strane druhej;

— objasniť, čo patrí do rozsahu pojmu „nezákonný obsah“, jasným stanovením, že aj porušenie pravidiel Únie v oblasti ochrany spotrebiteľa, bezpečnosti výrobkov alebo ponuky či predaja potravín či tabakových výrobkov, kozmetiky a falšovaných liekov alebo produktov z voľne žijúcich živočíchov alebo voľne rastúcich rastlín patrí do vymedzenia nezákonného obsahu;

— vymedziť pojem „systémový prevádzkovateľ“ stanovením súboru jasných ukazovateľov, ktoré by regulačným orgánom umožnili identifikovať platformy s významným postavením na trhu, a teda plniacich systémovú úlohu strážcu v online hospodárstve, takéto ukazovatele by mohli zahŕňať úvahy, ako je napríklad to, či podnik pôsobí vo významnej miere na viacstranných trhoch alebo či je schopný vyvolať odkázanosť používateľov a spotrebiteľov na určitého dodávateľa, veľkosť jeho siete (počet používateľov) a prítomnosť sieťových účinkov; prekážky vstupu, jeho finančná sila, možnosť prístupu k údajom, akumulácia a kombinácia údajov z rôznych zdrojov; vertikálna integrácia a jeho úloha ako neodvratného partnera a význam jeho činnosti pre prístup tretích strán k dodávkam a trhom atď.;

— v prípade potreby sa snažiť kodifikovať rozhodnutia Súdneho dvora a s náležitým zreteľom na hlavné rozličné právne predpisy, ktoré používajú uvedené vymedzenia pojmov.

IV. TRANSPARENTNOSŤ A INFORMAČNÉ POVINNOSTI

Akt o digitálnych službách by mal zaviesť jasné a primerané povinnosti týkajúce sa transparentnosti a informovania. Tieto povinnosti by nemali vytvárať žiadne výnimky ani nové výnimky pre súčasný režim zodpovednosti stanovené v článkoch 12, 13 a 14 smernice o elektronickom obchode a mali by zahŕňať tieto aspekty:

1. Všeobecné požiadavky na informácie

Revidované ustanovenia smernice o elektronickom obchode by mali posilniť všeobecné požiadavky na informácie s týmito požiadavkami:

— mali by sa posilniť požiadavky na informácie uvedené v článku 5, 6 a 10 smernice o elektronickom obchode;

— v prípade komerčných používateľov by sa mala zaviesť zásada „poznaj svojho zákazníka“, ktorá sa obmedzuje na priame obchodné vzťahy poskytovateľa hostiteľských služieb; poskytovatelia hostingových služieb by mali porovnávať identifikačné údaje, ktoré poskytli ich komerční používatelia, s databázami EÚ týkajúcimi sa DPH a identifikácie a registrácie hospodárskych subjektov (ďalej len „EORI“), ak existuje identifikačné číslo pre DPH alebo číslo EORI; ak je podnik oslobodený od DPH alebo registrácie EORI, mal by sa predložiť dôkaz o identifikácii; ak komerčný používateľ koná ako zástupca pre iné podniky, mal by to o sebe uviesť; poskytovatelia hostingových služieb by mali požiadať svojich komerčných používateľov, aby zabezpečili, že všetky poskytované informácie sú presné a aktuálne, s výhradou možných zmien, a poskytovatelia hostingových služieb by nemali mať možnosť poskytovať služby komerčným užívateľom, ak uvedené informácie nie sú úplné alebo ak príslušné orgány informovali poskytovateľov hostingových služieb o tom, že totožnosť ich komerčného používateľa je falošná, zavádzajúca alebo inak neplatná;

— uvedené opatrenie vylúčenia zo služieb by sa malo vzťahovať len na zmluvné vzťahy medzi podnikmi a nemali by ním byť dotknuté práva dotknutých osôb podľa GDPR. Týmto opatrením by nemala byť dotknutá ochrana online anonymity pre používateľov, ktorí nie sú komerčnými používateľmi. Novými požiadavkami na všeobecné informácie by sa mali ďalej posilniť články 5, 6 a 10 smernice o elektronickom obchode s cieľom zosúladiť tieto opatrenia s požiadavkami na informácie stanovenými v nedávno prijatých právnych predpisoch, najmä v smernici 93/13/EHS (2) (ďalej len „smernica o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách“), v smernici 2011/83/EÚ (3) (ďalej len „smernica o právach spotrebiteľov“) a v nariadení o vzťahoch medzi platformami a podnikmi;

— Článok 5 smernice o elektronickom obchode by sa mal ďalej modernizovať tým, že sa od poskytovateľov digitálnych služieb bude vyžadovať, aby spotrebiteľom poskytovali priame a účinné komunikačné prostriedky, ako sú elektronické kontaktné formuláre, chatboty, služba rýchlych správ alebo telefonické spätné volanie, za predpokladu, že informácie o týchto komunikačných prostriedkoch sú spotrebiteľom jasne a zrozumiteľne prístupné.

2. Spravodlivé zmluvné podmienky a všeobecné podmienky

Akt o digitálnych službách by mal stanoviť minimálne normy pre poskytovateľov služieb, aby prijali spravodlivé, prístupné, nediskriminačné a transparentné zmluvné a všeobecné podmienky v súlade aspoň s týmito požiadavkami:

— vymedziť jasné a jednoznačné zmluvné a všeobecné podmienky v jednoduchom a zrozumiteľnom jazyku;

— výslovne uviesť v zmluve podmienky a všeobecné podmienky, čo sa má chápať ako nezákonný obsah alebo správanie podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva, a vysvetliť právne dôsledky, ktorým musia používatelia čeliť pri vedomom uchovávaní alebo nahrávaní nezákonného obsahu;

— informovať používateľov vždy, keď dôjde k významnej zmene, ktorá môže mať vplyv na práva používateľov, pokiaľ ide o zmluvné podmienky a všeobecné podmienky, a poskytnúť im vysvetlenie;

— zabezpečiť, aby vopred formulované štandardné ustanovenia v zmluvných podmienkach a všeobecných podmienkach, ktoré neboli individuálne dohodnuté vopred, a to aj v licenčných dohodách konečných užívateľov, začali súhrnným vyhlásením vychádzajúc z harmonizovaného vzoru, ktorý stanoví Komisia;

— zabezpečiť, aby proces zrušenia prebiehal rovnako ľahko ako proces registrácie (bez trikov ako sú „dark patterns“ alebo iné ovplyvňovanie spotrebiteľovho rozhodnutia);

— v prípade používania automatizovaných systémov jasne a jednoznačne vo svojich zmluvných podmienkach a všeobecných podmienkach špecifikovať vstupy a cielené výstupy automatizovaných systémov a hlavné parametre určujúce poradie, ako aj dôvody relatívnej dôležitosti týchto hlavných parametrov v porovnaní s inými parametrami, pričom sa zabezpečí súlad s nariadením o vzťahoch medzi platformami a podnikmi;

— zabezpečiť, aby požiadavky vzťahujúce sa na zmluvné a všeobecné podmienky boli v súlade s požiadavkami na informácie, ktoré sú stanovené v právnych predpisoch Únie vrátane tých stanovených v smernici o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, v smernici o nekalých obchodných praktikách, v smernici o právach spotrebiteľov, zmenenej smernicou (EÚ) 2019/2161, a v GDPR, a tieto požiadavky dopĺňali.

3. Požiadavky na transparentnosť komerčnej komunikácie

— Revidovanými ustanoveniami smernice o elektronickom obchode by sa mali posilniť súčasné požiadavky na transparentnosť týkajúce sa komerčnej komunikácie tým, že sa stanovia zásady transparentnosti v štádiu návrhu a štandardnej transparentnosti.

— Na základe článkov 6 a 7 smernice o elektronickom obchode by navrhované opatrenia mali vytvoriť nový rámec pre vzťahy medzi platformou a spotrebiteľmi, pokiaľ ide o transparentnosť, čo sa týka online reklamy, digitálneho nudgingu, mikrocielenia, odporúčacích systémov pre reklamu a preferenčného zaobchádzania. Uvedené opatrenia by mali: — zahrnúť povinnosť zverejňovať jasne vymedzené druhy informácií o online reklame s cieľom umožniť účinný audit a kontrolu, ako sú informácie o totožnosti inzerenta a o priamych a nepriamych platbách alebo o akejkoľvek inej odmene prijatej poskytovateľmi služieb; spotrebiteľom a verejným orgánom by to tiež malo umožniť určiť, kto by mal niesť zodpovednosť, napríklad v prípade falošnej alebo zavádzajúcej reklamy; opatrenia by mali prispievať aj k zabezpečeniu toho, aby sa nezákonné činnosti nemohli financovať reklamnými službami; — jasne rozlišovať medzi komerčnou a politickou online reklamou a zabezpečiť transparentnosť kritérií pre profilovanie cieľových skupín a optimalizáciu reklamných kampaní; umožniť spotrebiteľom, ktorí si zvolili štandardnú možnosť, aby neboli sledovaní, ani (mikro)cielene, a aby sa rozhodli, či sa zapoja do použitia údajov o správaní na reklamné účely, ako aj možnosť, aby sa rozhodli pre odber politickej reklamy a inzerátov; — poskytnúť spotrebiteľom prístup k ich dynamickým marketingovým profilom, aby boli informovaní o tom, či a na aké účely sú sledovaní, a či sú informácie, ktoré získajú, určené na reklamné účely, a zaručiť ich právo napadnúť rozhodnutia, ktoré oslabujú ich práva; — zabezpečiť, aby platené reklamy alebo platené umiestňovanie v poradí výsledkov vyhľadávania boli identifikovateľné jasne, stručne a zrozumiteľne v súlade so smernicou 2005/29/ES zmenenou smernicou (EÚ) 2019/2161; — zabezpečiť dodržiavanie zásady nediskriminácie a minimálnych požiadaviek na diverzifikáciu a identifikovať praktiky, ktoré predstavujú agresívnu reklamu, a zároveň podporovať technológie umelej inteligencie ústretové voči spotrebiteľom; — zaviesť kritériá zodpovednosti a spravodlivosti pre algoritmy používané na cielenú reklamu a optimalizáciu reklamy a umožniť externé regulačné audity príslušných orgánov a overovanie rozhodnutí algoritmického dizajnu, ktoré zahŕňajú informácie o jednotlivcoch, bez rizika porušenia súkromia používateľov a obchodného tajomstva; — poskytovať prístup k údajom o doručovaní reklamy a k informáciám o viditeľnosti zadávateľov reklamy, pokiaľ ide o to, kde a kedy sa reklamy uvádzajú, a o účinok platenej reklamy v porovnaní s neplatenou reklamou;

4. Umelá inteligencia a strojové učenie

Revidované ustanovenia by sa mali riadiť ďalej uvedenými zásadami týkajúcimi sa poskytovania služieb informačnej spoločnosti, ktoré sú založené na umelej inteligencii alebo využívajú automatizované nástroje rozhodovania alebo nástroje strojového učenia, a to:

— zabezpečením toho, aby spotrebitelia mali právo byť informovaní, ak je služba založená na umelej inteligencii, využíva automatizované nástroje rozhodovania alebo strojové učenie či automatizované nástroje na rozpoznávanie obsahu, a to popri práve nebyť predmetom rozhodnutia založeného výlučne na automatizovanom spracúvaní a možnosti odmietnuť, obmedziť alebo personalizovať používanie akýchkoľvek prvkov personalizácie založených na umelej inteligencii, najmä vzhľadom na poradie služieb;

— zavedením komplexných pravidiel nediskriminácie a transparentnosti algoritmov a súborov údajov;

— zaistením toho, aby boli algoritmy vysvetliteľné príslušným orgánom, ktoré môžu skontrolovať, ak majú dôvody domnievať sa, že došlo k algoritmickej zaujatosti;

— zabezpečením individuálneho dohľadu a opakovaných posúdení rizika algoritmov príslušnými orgánmi, ako aj ľudskej kontroly nad rozhodovaním s cieľom zaručiť vyššiu úroveň ochrany spotrebiteľa; takéto požiadavky by mali byť v súlade s mechanizmami ľudskej kontroly a povinnosťami v oblasti posudzovania rizika v prípade automatizovaných služieb stanovenými v existujúcich pravidlách, ako je smernica (EÚ) 2018/958 (4) („smernica o teste proporcionality“), a nemali by predstavovať neodôvodnené alebo neprimerané obmedzenie voľného času poskytovania služieb;

— stanovením jasných mechanizmov zodpovednosti a nápravy s cieľom riešiť potenciálne škody vyplývajúce z používania aplikácií umelej inteligencie, automatického rozhodovania a nástrojov strojového učenia;

— zavedením zásady bezpečnosti, ochrany už v štádiu návrhu a štandardnej ochrany a stanovením účinných a efektívnych práv a postupov pre vývojárov umelej inteligencie v prípadoch, keď algoritmy vytvárajú citlivé rozhodnutia o jednotlivcoch, a náležitým riešením a využívaním vplyvu nadchádzajúceho technologického vývoja;

— zaručením súladu s dôvernosťou, súkromím používateľov a obchodným tajomstvom;

— zabezpečením, aby v prípade, že technológie umelej inteligencie zavedené na pracovisku majú priamy vplyv na podmienky zamestnávania pracovníkov využívajúcich digitálne služby, mali pracovníci k dispozícii komplexné informácie;

5. Sankcie

Dodržiavanie uvedených ustanovení by sa malo posilniť účinnými, primeranými a odradzujúcimi sankciami vrátane ukladania primeraných pokút.

V. OPATRENIA SÚVISIACE S BOJOM PROTI NEZÁKONNÉMU OBSAHU NA INTERNETE

V akte o digitálnych službách by sa mala poskytnúť jednoznačnosť a usmernenia, pokiaľ ide o to, ako by mali online sprostredkovatelia bojovať proti nezákonnému obsahu na internete. Revidované pravidlá smernice o elektronickom obchode by mali:

— objasniť, že akékoľvek odstránenie nezákonného obsahu alebo znemožnenie prístupu k nemu by nemalo ovplyvniť základné práva a oprávnené záujmy používateľov a spotrebiteľov a že legálny obsah by mal zostať online;

— zlepšiť právny rámec s prihliadnutím na ústrednú úlohu, ktorú online sprostredkovatelia a internet zohrávajú pri uľahčovaní verejnej diskusie a pri bezplatnom šírení faktov, názorov a myšlienok;

— zachovať základnú právnu zásadu, že online sprostredkovatelia by nemali byť priamo zodpovední za konanie svojich používateľov a že online sprostredkovatelia môžu naďalej moderovať obsah za spravodlivých, prístupných, nediskriminačných a transparentných podmienok služby;

— objasniť, že rozhodnutie online sprostredkovateľov o tom, či obsah nahratý používateľmi je nezákonný, by malo byť predbežné a že online sprostredkovatelia by zaň nemali niesť zodpovednosť, keďže len súdy by mali v poslednom stupni rozhodnúť o tom, čo je nezákonný obsah;

— zabezpečiť, aby nebola dotknutá možnosť členských štátov rozhodnúť o tom, ktorý obsah je podľa vnútroštátneho práva nezákonný;

— zaručiť, aby opatrenia, ktoré majú prijať online sprostredkovatelia, boli primerané, účinné a vhodné s cieľom účinne bojovať proti nezákonnému obsahu na internete;

— prispôsobiť prísnosť opatrení, ktoré musia prijať poskytovatelia služieb, závažnosti porušenia;

— zabezpečiť, aby si blokovanie prístupu k nezákonnému obsahu a jeho odstránenie nevyžadovalo blokovanie prístupu k celej platforme a službám, ktoré sú inak zákonné;

— zaviesť novú transparentnosť a nezávislý dohľad nad postupmi a nástrojmi na moderovanie obsahu, ktoré sa týkajú odstraňovania nezákonného obsahu na internete; takéto systémy a postupy by mali byť sprevádzané pevnými zárukami transparentnosti a zodpovednosti a mali by byť k dispozícii na vykonávanie auditu a testovania príslušnými orgánmi.

1. Mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení

V akte o digitálnych službách by sa mal vytvoriť harmonizovaný a právne presaditeľný mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení založený na súbore jasných postupov a presných časových rámcov pre každý krok postupu oznamovania a prijímania opatrení. Mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení by:

— sa mal vzťahovať na nezákonný obsah alebo správanie na internete;

— mal rozlišovať medzi rôznymi druhmi poskytovateľov, sektorov a/alebo nezákonného obsahu a závažnosťou porušenia;

— mal vytvoriť ľahko dostupné, spoľahlivé a používateľsky ústretové postupy prispôsobené druhu obsahu;

— mal umožniť používateľom jednoducho elektronicky oznamovať potenciálne nezákonný online obsah alebo správanie online sprostredkovateľom;

— mal zrozumiteľne objasniť existujúce koncepcie a procesy, ako sú „promptné konanie“, „skutočné znalosti a informovanosť“, „cielené činnosti“, „formáty oznámení“ a „platnosť oznámení“;

— mal zaručiť, aby oznámenia automaticky neviedli k vzniku právnej zodpovednosti a ani neukladali žiadne požiadavky na odstránenie, pokiaľ ide o konkrétne časti obsahu alebo posúdenie legálnosti;

— mal požadovať, aby oznámenia boli dostatočne presné a primerane odôvodnené, aby poskytovateľ služieb, ktorý je ich adresátom, mohol prijať informované a uvážené rozhodnutie, pokiaľ ide o postup v súvislosti s týmito oznámeniami, a mal by špecifikovať požiadavky potrebné na zabezpečenie toho, aby oznámenia obsahovali všetky nevyhnutné informácie na rýchle odstránenie nezákonného obsahu;

— oznámenia by mali obsahovať miesto (URL a prípadne časovú pečiatku) údajne nezákonného obsahu, údaj o čase a dátume údajného protiprávneho konania, uvedený dôvod sťažnosti vrátane vysvetlenia dôvodov, prečo poskytovateľ oznámenia považuje obsah za nezákonný, a v prípade potreby, v závislosti od druhu obsahu, dodatočné dôkazy k sťažnosti a čestné vyhlásenie, že poskytnuté informácie sú presné;

— predkladatelia oznámení by mali mať možnosť, ale nie povinnosť, uviesť v oznámení svoje kontaktné údaje; ak sa rozhodnú uviesť ich, mala by sa zabezpečiť ich anonymita vo vzťahu k poskytovateľovi obsahu; ak nie sú uvedené kontaktné údaje, môže sa použiť IP adresa alebo iná rovnocenná adresa; anonymné oznámenia by nemali byť povolené, ak sa týkajú porušenia práv osobnosti alebo práv duševného vlastníctva;

— mal zaviesť ochranné opatrenia na predchádzanie zneužívaniu používateľmi, ktorí systematicky, opakovane a so zlým úmyslom predkladajú neoprávnené alebo nepresné oznámenia;

— mal vytvoriť pre online sprostredkovateľov povinnosť overiť oznámený obsah a včas odpovedať poskytovateľovi oznámenia a subjektu, ktorý nahráva obsah, s odôvodnením rozhodnutia; takáto požiadavka na odpoveď by mala zahŕňať odôvodnenie rozhodnutia, spôsob, akým bolo rozhodnutie prijaté, či bolo rozhodnutie vydané človekom alebo činiteľom automatizovaného rozhodovania, a informácie o možnosti odvolať sa proti tomuto rozhodnutiu stranou so sprostredkovateľom, súdmi alebo inými subjektmi;

— mal poskytnúť informácie a opravné prostriedky na napadnutie rozhodnutia prostredníctvom protioznámenia, a to aj vtedy, ak bol obsah odstránený prostredníctvom automatických riešení, pokiaľ by takéto protioznámenie nebolo v rozpore s prebiehajúcim vyšetrovaním zo strany orgánov presadzovania práva;

— zabezpečiť, že súdne príkazy vydané v inom členskom štáte, než je členský štát online sprostredkovateľov, by sa nemali riešiť v rámci mechanizmu oznamovania a prijímania opatrení.

Mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení stanovený aktom o digitálnych službách by mal byť záväzný len pre nezákonný obsah. To by však nemalo brániť tomu, aby online sprostredkovatelia mohli prijať podobný mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení aj pre iný obsah.

2. Mimosúdne riešenie sporov súvisiace s mechanizmami oznamovania a prijímania opatrení

— Rozhodnutie online sprostredkovateľa o tom, či konať na základe obsahu označeného ako nezákonný, by malo obsahovať jasné odôvodnenie opatrení prijatých v súvislosti s týmto špecifickým obsahom. Poskytovateľovi oznámenia by mala doručiť potvrdenie o prijatí a vyrozumenie o následných opatreniach prijatých v nadväznosti na oznámenie.

— Poskytovatelia obsahu, ktorý je označený ako nezákonný, by mali byť okamžite informovaní o tomto oznámení a v tomto prípade aj o dôvodoch a rozhodnutiach prijatých s cieľom odstrániť, pozastaviť alebo znemožniť prístup k obsahu. Všetky strany by mali byť náležite informované o všetkých existujúcich dostupných právnych možnostiach a mechanizmoch na napadnutie tohto rozhodnutia.

— Všetky zainteresované strany by mali mať právo napadnúť rozhodnutie prostredníctvom protioznámenia, ktoré musí byť predmetom jasných požiadaviek a musí k nemu byť pripojené vysvetlenie. Zainteresované strany by tiež mali mať k dispozícii mechanizmy mimosúdneho riešenia sporov.

— Právo byť informovaný a právo používateľa predložiť protioznámenie predtým, ako sa prijme rozhodnutie o odstránení obsahu, je obmedzené alebo sa od neho upúšťa, iba ak: a) online sprostredkovatelia podliehajú vnútroštátnej zákonnej požiadavke, aby online sprostredkovateľské služby ukončili poskytovanie všetkých svojich online sprostredkovateľských služieb danému používateľovi takým spôsobom, ktorý mu neumožňuje dodržať tento mechanizmus oznamovania a prijímania opatrení; or, b) oznámenie alebo protioznámenie by bránilo prebiehajúcemu vyšetrovaniu trestného činu, ktoré si vyžaduje, aby rozhodnutie o pozastavení alebo odstránení prístupu k obsahu bolo tajné.

— Pravidlá článku 17 smernice o elektronickom obchode by sa mali zrevidovať, aby sa zabezpečilo, že sa zavedú nezávislé mechanizmy mimosúdneho riešenia sporov, ktoré budú k dispozícii používateľom v prípade sporov o znemožnení prístupu k dielam alebo iným predmetom ochrany, ktoré nahrali, alebo o ich odstránení.

— Mechanizmus mimosúdneho riešenia sporov by mal spĺňať určité normy, najmä pokiaľ ide o procesnú spravodlivosť, nezávislosť, nestrannosť, transparentnosť a účinnosť. Takéto mechanizmy umožnia nestranné riešenie sporov a nesmú oberať používateľov o právnu ochranu, ktorú im poskytuje vnútroštátne právo, bez toho, aby boli dotknuté práva používateľov využívať účinné súdne opravné prostriedky.

— Ak sa opravným prostriedkom a protioznámením zistilo, že oznámená činnosť alebo informácie nie sú nezákonné, online sprostredkovateľ by mal bez zbytočného odkladu obnoviť obsah, ktorý bol odstránený alebo pozastavený, alebo umožniť jeho opätovné uloženie používateľom.

— Pri vydávaní, napadnutí alebo prijímaní oznámenia by sa všetkým zainteresovaným stranám mala oznámiť možnosť využiť mechanizmus alternatívneho riešenia sporov, ako aj právo obrátiť sa na príslušný vnútroštátny súd.

— Mechanizmy mimosúdneho riešenia sporov by v žiadnom prípade nemali mať vplyv na práva zúčastnených strán začať súdne konanie.

3. Transparentnosť mechanizmu oznamovania a prijímania opatrení

Mechanizmy oznamovania a prijímania opatrení by mali byť transparentné a verejne dostupné. Na tento účel by online sprostredkovatelia mali byť povinní zverejňovať výročné správy, ktoré by mali byť štandardizované a mali by obsahovať informácie o:

— počte všetkých oznámení prijatých na základe mechanizmu oznamovania a prijímania opatrení a druhov obsahu, ktorých sa týkajú;

— priemernom čase odozvy podľa druhu obsahu;

— počte chybných odstránení;

— type subjektov, ktoré vydali oznámenia (súkromné osoby, organizácie, korporácie, dôveryhodní oznamovatelia atď.), a o celkovom počte ich oznámení;

— povahe nezákonnosti obsahu alebo druhu porušenia, pre ktoré bol odstránený;

— počte napadnutých rozhodnutí, ktoré dostali online sprostredkovatelia, a spôsob, akým sa s nimi nakladalo;

— opise modelu moderovania obsahu, ktorý uplatňuje sprostredkovateľ hostingových služieb, ako aj akýchkoľvek automatizovaných nástrojov vrátane zmysluplných informácií o príslušnej logike;

— opatreniach, ktoré prijímajú v súvislosti s osobami, ktoré sa opakovane dopustili porušovaní, s cieľom zabezpečiť, aby uvedené opatrenia boli účinné pri riešení takéhoto systematického zneužívania.

Povinnosť uverejniť takúto správu a zabezpečiť požadovanú úroveň detailnosti by mala zohľadňovať veľkosť alebo rozsah, v ktorom pôsobia online sprostredkovatelia, a to, či majú len obmedzené zdroje a odborné znalosti. Od mikropodnikov a začínajúcich podnikov by sa malo vyžadovať, aby túto správu aktualizovali len vtedy, ak dôjde k významnej zmene z roka na rok.

Online sprostredkovatelia by takisto mali zverejňovať informácie o svojich postupoch a časových rámcoch intervencie zainteresovaných strán, ako je čas, ktorý má subjekt nahrávajúci obsah na odpoveď s protioznámením, čas, keď sprostredkovateľ informuje obe strany o výsledku postupu, a čas na rôzne formy odvolania proti akémukoľvek rozhodnutiu.

4. Ustanovenia o bezpečnom prístave uvedené v článkoch 12, 13 a 14 smernice o elektronickom obchode

V akte o digitálnych službách by sa mali chrániť a dodržiavať súčasné obmedzené výnimky zo zodpovednosti poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti (online sprostredkovateľov) stanovené v článkoch 12, 13 a 14 smernice o elektronickom obchode.

5. Aktívne a pasívne hostingové služby

Akt o digitálnych službách by mal zachovať výnimky v smernici o elektronickom obchode pre sprostredkovateľov, ktorí zohrávajú neutrálnu a pasívnu úlohu, a riešiť nedostatok právnej istoty, pokiaľ ide o pojem „aktívnej úlohy“, a to kodifikáciou judikatúry Súdneho dvora v tejto veci. Mal by tiež objasniť, že poskytovatelia hostingových služieb zohrávajú aktívnu úlohu pri vytváraní obsahu alebo pri prispievaní do určitej miery k nezákonnosti obsahu, alebo či to znamená prijatie obsahu tretej strany ako vlastného, a to na základe posúdenia priemerných používateľov alebo spotrebiteľov.

Mal by zabezpečiť, aby dobrovoľné opatrenia prijaté online sprostredkovateľmi na riešenie nezákonného obsahu neviedli k tomu, že budú považované osoby s aktívnou úlohou, a to výlučne na základe týchto opatrení. Zavádzanie takýchto opatrení by však malo byť sprevádzané primeranými zárukami a postupy moderovania obsahu by mali byť spravodlivé, prístupné, nediskriminačné a transparentné.

Akt o digitálnych službách by mal zachovať výnimky zo zodpovednosti za backendové služby a služby infraštruktúry, ktoré nie sú stranou zmluvných vzťahov medzi online sprostredkovateľmi a ich zákazníkmi a ktoré len vykonávajú rozhodnutia prijaté online sprostredkovateľmi alebo ich zákazníkmi.

6. Zákaz všeobecného monitorovania – článok 15 smernice o elektronickom obchode

V akte o digitálnych službách by sa mal zachovať zákaz všeobecnej povinnosti monitorovania podľa článku 15 smernice o elektronickom obchode. Online sprostredkovatelia by nemali podliehať všeobecným povinnostiam monitorovania.

VI. ONLINE TRHY

V akte o digitálnych službách by sa mali navrhnúť nové pravidlá pre online trhy týkajúce sa online predaja, propagácie alebo dodávania výrobkov a poskytovania služieb spotrebiteľom.

Tieto nové pravidlá by:

— mali byť v súlade s reformou smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov a mali by ju dopĺňať;

— sa mali vzťahovať na všetky subjekty, ktoré ponúkajú služby a/alebo výrobky spotrebiteľom v Únii, resp. ich na nich zacieľujú, a to aj ak sú usadené mimo Únie;

— mali rozlišovať online trhy od iných druhov poskytovateľov služieb vrátane iných pomocných sprostredkovateľských činností v rámci tej istej činnosti spoločnosti; sa v prípade, že jedna zo služieb poskytovaných spoločnosťou spĺňa kritériá potrebné na to, aby sa mohla považovať za trh, mali v plnej miere uplatňovať na túto časť podniku bez ohľadu na vnútornú organizáciu tejto spoločnosti;

— mali zabezpečiť, aby online trhy jasne uvádzali, z ktorej krajiny sa výrobky predávajú alebo služby poskytujú, bez ohľadu na to, či ich poskytuje alebo predáva tento trh, tretia strana alebo predávajúci so sídlom v Únii alebo mimo nej;

— mali zaistiť, aby online trhy rýchlo odstránili akékoľvek známe zavádzajúce informácie poskytnuté dodávateľom vrátane zavádzajúcich implicitných záruk a vyhlásení dodávateľa;

— mali zabezpečiť, aby online trhy, ktoré ponúkajú odborné služby, uvádzali, keď je povolanie regulované v zmysle smernice 2005/36/ES, s cieľom umožniť spotrebiteľom informovane sa rozhodnúť, ako aj v prípade potreby overiť u dotknutého príslušného orgánu, či odborník spĺňa požiadavky na konkrétnu odbornú kvalifikáciu;

— mali zabezpečiť, aby online trhy boli transparentné a zodpovedné a spolupracovali s príslušnými orgánmi členských štátov s cieľom identifikovať prípady, keď existujú vážne riziká nebezpečných výrobkov, a upozorniť ich hneď, ako sa o takýchto výrobkoch dozvedia na svojich platformách;

— mali zaručiť, aby online trhy mohli nahliadať do systému Únie na rýchlu výmenu informácií o nebezpečných nepotravinových výrobkoch (RAPEX) a vykonávať náhodné kontroly stiahnutých a nebezpečných výrobkov a aby podľa možností prijímali primerané opatrenia v súvislosti s dotknutými výrobkami;

— mali zabezpečiť, aby po tom, ako systémy včasného varovania Únie, vnútroštátne orgány dohľadu nad trhom, colné orgány alebo orgány na ochranu spotrebiteľa identifikujú výrobky ako nebezpečné a/alebo falšované, bolo povinné urýchlene odstrániť výrobky z trhu a najneskôr do dvoch pracovných dní od doručenia oznámenia,

— mali zaistiť, aby online platformy informovali spotrebiteľov po tom, ako bol výrobok, ktorý na nej kúpili, odstránený z ich platformy po oznámení jeho nesúladu s predpismi Únie o bezpečnosti výrobkov a ochrane spotrebiteľa, rovnako by mali informovať spotrebiteľov o akýchkoľvek bezpečnostných otázkach a o všetkých opatreniach potrebných na zabezpečenie účinného stiahnutia výrobku z obehu,

— mali zabezpečiť, aby online trhy zaviedli opatrenia na boj proti opakovaným páchateľom, ktorí ponúkajú nebezpečné výrobky, v spolupráci s orgánmi v súlade s nariadením o platforme o vzťahoch medzi platformami a podnikmi, a prijali opatrenia zamerané na zabránenie opätovnému výskytu nebezpečných výrobkov, ktoré už boli odstránené;

— mali zvážiť možnosť požadovať od dodávateľov, ktorí sú usadení v tretej krajine, aby si zriadili pobočku v Únii alebo určili právneho zástupcu usadeného v Únii, ktorý môže niesť zodpovednosť za predaj výrobkov alebo služieb, ktoré nie sú v súlade s bezpečnostnými predpismi Únie, európskym spotrebiteľom;

— mali riešiť zodpovednosť online trhov za škody spotrebiteľov a za neprijatie primeraných opatrení na odstránenie nezákonných výrobkov po tom, ako sa o takýchto nezákonných výrobkoch skutočne dozvedeli;

— mali riešiť zodpovednosť online trhov, keď tieto platformy majú prevládajúci vplyv na dodávateľov a základné prvky hospodárskych transakcií, ako sú platobné prostriedky, ceny, konkurzné podmienky alebo konanie zamerané na uľahčenie predaja tovaru spotrebiteľovi na trhu Únie, a neexistuje výrobca, dovozca ani distribútor usadený v Únii, ktorý môže byť braný na zodpovednosť;

— mali riešiť zodpovednosť za online trhy, ak online trh neinformoval spotrebiteľa o tom, že tretia strana je skutočným dodávateľom tovaru alebo služieb, a tak sa na trhu stane zmluvne zodpovedná voči spotrebiteľovi; zodpovednosť by sa mala zvážiť aj v prípade, že trh poskytne vedome zavádzajúce informácie;

— mali zaručiť, aby online trhy mali právo na nápravu voči dodávateľovi alebo výrobcovi, ktorí pochybili;

— mali preskúmať rozšírenie záväzku niektorých maloobchodníkov v elektronickom obchode a Komisie k rýchlejšiemu odstraňovaniu nebezpečných alebo falšovaných produktov v rámci systémov dobrovoľného záväzku nazývaného „záväzok o bezpečnosti výrobkov“ a v rámci memoranda o porozumení týkajúceho sa predaja falšovaného tovaru cez internet a uviesť, ktoré z týchto záväzkov by sa mohli stať povinnými.

VII. REGULÁCIA SYSTÉMOVÝCH PREVÁDZKOVATEĽOV EX ANTE

V akte o digitálnych službách by sa mal predložiť návrh nového samostatného nástroja, ktorým by sa zabezpečilo, aby systémová úloha konkrétnych online platforiem neohrozila vnútorný trh tým, že nespravodlivo vylúči inovujúcich nových účastníkov vrátane MSP, podnikateľov a startupov, a tým obmedzila voľbu spotrebiteľov.

Na tento účel by akt o digitálnych službách mal predovšetkým:

— vytvoriť mechanizmus ex ante na zabránenie (namiesto jednoduchej nápravy) trhovým zlyhaniam spôsobeným „systémovými prevádzkovateľmi“ v digitálnom svete, a to na základe nariadenia o vzťahoch medzi platformami a podnikmi; takýto mechanizmus by mal regulačným orgánom umožniť uložiť systémovým prevádzkovateľom nápravné opatrenia s cieľom riešiť zlyhania trhu bez toho, aby došlo k porušeniu pravidiel hospodárskej súťaže;

— splnomocniť regulačné orgány, aby uložili primerané a presne vymedzené nápravné opatrenia tým spoločnostiam, ktoré boli identifikované ako „systémoví prevádzkovatelia“, na základe kritérií stanovených v akte o digitálnych službách a na základe uzavretého zoznamu pozitívnych a negatívnych opatrení, ktoré tieto spoločnosti musia dodržiavať a/alebo do ktorých majú zakázané zapájať sa; Komisia by mala vo svojom posúdení vplyvu vykonať dôkladnú analýzu rôznych problémov pozorovaných doteraz na trhu, ako sú: — nedostatok interoperability a vhodných nástrojov, údajov, odborných znalostí a zdrojov zavedených systémovými operátormi, ktoré umožňujú spotrebiteľom prechod alebo prepojenie a interoperabilitu medzi digitálnymi platformami alebo internetovými ekosystémami; — systematické preferenčné zobrazenie, ktoré umožňuje systémovým prevádzkovateľom lepšie zviditeľniť ich vlastné nadväzujúce služby; — analýza zabalením údajov (data envelopment) používaná na rozšírenie trhovej sily jedného trhu na priľahlých trhoch, ktorá prináša uprednostňovanie vlastných výrobkov a služieb a zapájanie sa do praktík, ktoré sú zamerané na to, aby boli spotrebitelia zaangažovaní do tohto procesu; — rozšírená prax zakazujúca komerčným používateľom, ktorí sú tretími stranami, nasmerovať spotrebiteľov na ich vlastné webové sídlo uložením zmluvných doložiek; — nedostatočná transparentnosť odporúčacích systémov používaných systémovými prevádzkovateľmi vrátane pravidiel a kritérií fungovania takýchto systémov;

— zabezpečiť, aby systémoví prevádzkovatelia mali možnosť preukázať, že dané správanie je opodstatnené;

— objasniť, že niektoré regulačné nápravné opatrenia by sa mali uložiť všetkým „systémovým prevádzkovateľom“, ako sú povinnosti týkajúce sa transparentnosti spôsobu, akým vykonávajú podnikateľskú činnosť, najmä spôsobu zberu a využívania údajov, a zákaz vzťahujúci sa na „systémových prevádzkovateľov“ zapojiť sa do akýchkoľvek postupov, ktorých cieľom je sťažiť spotrebiteľom zmenu alebo využívanie služieb medzi rôznymi dodávateľmi, alebo iné formy neodôvodnenej diskriminácie, ktorá vylučuje alebo znevýhodňuje iné podniky;

— splnomocniť regulačné orgány, aby prijali dočasné opatrenia a uložili sankcie „systémovým prevádzkovateľom“, ktorí nedodržiavajú rôzne regulačné povinnosti, ktoré im boli uložené;

— vyhradiť Komisii právomoc rozhodovať v konečnom dôsledku o tom, či poskytovateľ služieb informačnej spoločnosti je „systémový prevádzkovateľ“, a to na základe podmienok stanovených v mechanizme ex ante;

— umožniť používateľom „systémových prevádzkovateľov“, aby boli informovaní, deaktivovaní a schopní účinne kontrolovať to, aký druh obsahu chcú vidieť a rozhodovať o tom; taktiež by používatelia mali byť náležite informovaní o všetkých dôvodoch, pre ktoré sa im navrhuje špecifický obsah;

— zabezpečiť, aby sa dodržiavali práva, povinnosti a stanovené v GDPR – vrátane minimalizácie údajov, obmedzenia účelu, špecificky navrhnutej a štandardnej ochrany údajov a právnych dôvodov spracúvania;

— zaistiť primeranú úroveň interoperability, ktorá si vyžaduje, aby si „systémoví prevádzkovatelia“ vymieňali vhodné nástroje, údaje, odborné znalosti a zdroje uplatňované s cieľom obmedziť riziko odkázanosti používateľov a spotrebiteľov na určitom dodávateľovi a umelé viazanie používateľov k jednému systémovému prevádzkovateľovi bez reálnej možnosti alebo stimulov na prechod medzi digitálnymi platformami alebo internetovými ekosystémami ako súčasť týchto opatrení, pričom Komisia by mala preskúmať rôzne technológie a otvorené normy a protokoly vrátane možnosti technického rozhrania (aplikačné programovacie rozhranie), čo umožňuje používateľom konkurenčných platforiem pripojiť sa k systémovým prevádzkovateľom a vymieňať si s nimi informácie; systémoví prevádzkovatelia nesmú komerčne využívať žiadne údaje, ktoré získali od tretích strán počas činností interoperability, na iné účely, než je umožnenie týchto činností; povinnosti interoperability by nemali obmedzovať, sťažovať alebo oneskorovať schopnosť sprostredkovateľov riešiť slabé miesta;

— zabezpečiť, aby nový mechanizmus ex ante nemal vplyv na uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže vrátane pravidiel týkajúcich sa sebauprednostňovania a celkovej vertikálnej integrácie, a zaistiť úplnú nezávislosť oboch politických nástrojov.

VIII. DOHĽAD, SPOLUPRÁCA A PRESADZOVANIE

Akt o digitálnych službách by mal zlepšiť dohľad a presadzovanie existujúcich pravidiel a posilniť doložku o vnútornom trhu ako základný kameň jednotného digitálneho trhu tým, že ju doplní o nový mechanizmus spolupráce zameraný na skvalitnenie výmeny informácií, spolupráce a dobrovoľnej vzájomnej dôvery na základe žiadosti medzi členskými štátmi, najmä medzi orgánmi v domovskej krajine, v ktorej je poskytovateľ služby usadený, a orgánmi v hostiteľskej krajine, v ktorej poskytovateľ ponúka svoje služby.

Komisia by mala vykonať dôkladné posúdenie vplyvu s cieľom posúdiť najvhodnejší model dohľadu a presadzovania z hľadiska uplatňovania ustanovení týkajúcich sa aktu o digitálnych službách, pričom by sa mali dodržiavať zásady subsidiarity a proporcionality.

Komisia by v posúdení vplyvu mala preskúmať existujúce modely, ako sú sieť spolupráce v oblasti ochrany spotrebiteľa (CPC), Skupina európskych regulačných orgánov pre audiovizuálne mediálne služby (ERGA), Európsky výbor pre ochranu údajov (EDBP) a Európska sieť pre hospodársku súťaž (ESHS), a zvážiť prijatie hybridného systému dohľadu.

Tento hybridný systém dohľadu založený na koordinácii EÚ v spolupráci so sieťou vnútroštátnych orgánov by mal zlepšiť monitorovanie a uplatňovanie aktu o digitálnych službách, presadzovať dodržiavanie predpisov vrátane presadzovania regulačných pokút, iných sankcií alebo opatrení a mal by byť schopný vykonávať audit sprostredkovateľov a platforiem. Zároveň by mal podľa potreby urovnávať cezhraničné spory medzi vnútroštátnymi orgánmi, riešiť zložité cezhraničné otázky, poskytovať poradenstvo a usmernenia a schvaľovať celoúniové kódexy a rozhodnutia a spolu s vnútroštátnymi orgánmi by mal mať možnosť začať iniciatívy a vyšetrovania cezhraničných otázok. Konečný dohľad nad povinnosťami členských štátov by mal zostať na Komisii.

Komisia by mala podávať správy Európskemu parlamentu a Rade a spolu so vnútroštátnymi orgánmi viesť verejnú hodnotiacu tabuľku platformy s príslušnými informáciami o dodržiavaní aktu o digitálnych službách. Komisia by mala uľahčiť a podporiť vytvorenie a udržiavanie nástroja európskeho registra výskumu s cieľom uľahčiť výmenu údajov s verejnými inštitúciami, výskumnými pracovníkmi, mimovládnymi organizáciami a univerzitami na výskumné účely.

Akt o digitálnych službách by mal takisto zaviesť nové prvky presadzovania do článku 16 smernice o elektronickom obchode, pokiaľ ide o samoreguláciu.

(1) Pravidlá stanovené v smernici (EÚ) 2019/770 a smernici (EÚ) 2019/771.

(2) Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských, naposledy zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/2161 z 27. novembra 2019, ktorou sa menia smernica Rady 93/13/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/6/ES, 2005/29/ES a 2011/83/EÚ, pokiaľ ide o lepšie presadzovanie a modernizáciu predpisov Únie v oblasti ochrany spotrebiteľa (Ú. v. EÚ L 328, 18.12.2019, s. 7).

(3) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 22.11.2011, s. 64).

(4) Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/958 z 28. júna 2018 o teste proporcionality pred prijatím novej regulácie povolaní (Ú. v. EÚ L 173, 9.7.2018, s. 25).