EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli26. 11. 2015 COM(2015) 700 final NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY KOMISIE A RADY O ZAMESTNANOSTI Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie

o ročnom prieskume rastu 2016



NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY KOMISIE A RADY O ZAMESTNANOSTI Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie o ročnom prieskume rastu 2016 Návrh spoločnej správy o zamestnanosti stanovenej v článku 148 ZFEÚ predstavuje súčasť balíka ročného prieskumu rastu (RPR), ktorým sa otvára európsky semester. Táto správa predstavuje najvýznamnejší vstup pre správu hospodárskych záležitostí EÚ a v súlade s usmerneniami politík zamestnanosti členských štátov a prioritami RPR obsahuje ročný prehľad kľúčových ukazovateľov vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe, ako aj prehľad reformných opatrení členských štátov. V tejto súvislosti sa v návrhu spoločnej správy o zamestnanosti na rok 2016 uvádza nasledovné: Zamestnanosť a sociálna situácia sa pomaly zlepšuje, príznaky rozdielneho vývoja medzi členskými štátmi a v rámci nich však naďalej pretrvávajú. V súlade s postupným oživovaním hospodárstva sa opäť zvyšuje miera zamestnanosti, zatiaľ čo miera nezamestnanosti takmer vo všetkých členských štátoch klesá. V roku 2014 bola ročná miera nezamestnanosti v EÚ-28 stále vyššia ako 10 % a v eurozóne bola ešte vyššia, ale v priebehu roka 2015 ďalej poklesla. Nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť od roku 2013 takisto klesá, celkovo však zotrváva na vysokej úrovni. Pretrvávajú veľké rozdiely medzi členskými štátmi, a to napriek miernemu zosúladeniu podmienok na trhu práce v roku 2014. Príjmy domácností v EÚ sa v roku 2014 a začiatkom roka 2015 mierne zvýšili vďaka silnejšej hospodárskej činnosti a lepším podmienkam na trhu práce. Počet obyvateľov ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením a ich percentuálny podiel sa v rokoch 2013 a 2014 celkovo stabilizoval. Z hľadiska sociálneho vývoja však stále existujú ďalšie rozdiely v EÚ, ako vyplýva z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie, pokiaľ ide o vývoj v súvislosti s rizikom chudoby a nerovnosťou. Na základe osvedčených postupov možno vymedziť niekoľko spoločných referenčných hodnôt – na podporu konvergenčných procesov smerom nahor, pričom sa zohľadní rozmanitosť východiskových bodov a postupov v jednotlivých členských štátoch. Treba pokračovať v reformách na podporu dobre fungujúcich, dynamických a inkluzívnych trhov práce. Viaceré členské štáty uskutočnili reformy s pozitívnymi účinkami, ktoré sa prejavujú napríklad rastúcimi mierami zamestnanosti. Treba však vynaložiť väčšie úsilie, aby sa stimuloval rast a vytváralo pozitívne prostredie na vytváranie kvalitných pracovných miest. Vzhľadom na to, že najnovší rast zamestnanosti možno vo veľkej miere vysvetliť nárastom počtu zmlúv na dobu určitú, členské štáty by mali takisto pokračovať v opatreniach – a v niektorých prípadoch urýchliť opatrenia na riešenie problému segmentácie trhov práce, pričom by mali zabezpečiť primeranú rovnováhu medzi pružnosťou a istotou. Daňové systémy musia lepšie podporovať vytváranie pracovných miest. Zaviedli sa reformy daňových systémov s cieľom zredukovať demotivačné faktory, ktoré odrádzajú od nástupu do zamestnania, a zároveň znížiť zdaňovanie práce, aby spoločnosti mali podporu pri (opätovnom) prijímaní zamestnancov, často cielene z takých skupín, akými sú napríklad mladí a dlhodobo nezamestnaní ľudia. Napriek tomu sa celkové daňovo-odvodové zaťaženie práce v posledných rokoch v značnom počte členských štátov zvýšilo, a to najmä v prípade pracovníkov s nízkou a priemernou mzdou. Tento trend je znepokojujúci vzhľadom na stále vysokú mieru nezamestnanosti v mnohých členských štátoch, berúc do úvahy, že vysoké úrovne daňovo-odvodového zaťaženia môžu obmedzovať tak úroveň dopytu po pracovnej sile, ako aj úroveň ponuky pracovnej sily. Investície do ľudského kapitálu prostredníctvom vzdelávania a odbornej prípravy sú zamerané predovšetkým na mladých ľudí, ale niektoré členské štáty takisto vyvíjajú väčšie úsilie zamerané na reformu svojich systémov vzdelávania alebo na rozšírenie možností vzdelávania a odborného vzdelávania dospelých. Verejné výdavky na vzdelávanie sa však znížili v takmer polovici členských štátov a v porovnaní s rokom 2010 klesli o 3,2 % pre EÚ ako celok. Modernizácia, lepšie zosúladenie zručností a potrieb trhu práce a udržateľné investície do vzdelávania a odbornej prípravy, vrátane digitálnych zručností, majú rozhodujúci význam pre budúcu zamestnanosť, konkurencieschopnosť a budúci hospodársky rast v EÚ.

Členské štáty pokračovali v úsilí podporovať zamestnanosť mladých ľudí a riešiť vysoké miery mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET). Systém záruky pre mladých ľudí sa stal hnacou silou na zlepšenie prechodu zo školy do zamestnania a zníženie nezamestnanosti mladých ľudí a začínajú byť viditeľné prvé výsledky, keďže sa znižuje podiel mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy. Na dosiahnutie udržateľných výsledkov však bude nevyhnutné ďalšie vykonávanie, podporované takisto z vnútroštátnych finančných zdrojov, a zameranie na štrukturálnu reformu. Miera nezamestnanosti mladých ľudí v EÚ začala klesať, nie však vo všetkých krajinách, a naďalej pretrvávajú značné rozdiely medzi jednotlivými krajinami. Opätovné začlenenie dlhodobo nezamestnaných ľudí na trh práce musí byť naďalej prioritou. Dlhodobá nezamestnanosť v súčasnosti predstavuje 50 % nezamestnanosti a v rámci politiky zamestnanosti a sociálnej politiky predstavuje dôležitú výzvu. Pravdepodobnosť prechodu od nezamestnanosti k nečinnosti sa zvyšuje úmerne s časom stráveným v nezamestnanosti. Môže to mať závažné negatívne dôsledky pre hospodársky rast, a to aj so zreteľom na požadované zvyšovanie produktivity a demografické zmeny. Prechod od dlhodobej nezamestnanosti k zamestnaniu by sa mal v mnohých členských štátoch lepšie podporovať prostredníctvom aktívnych opatrení na trhu práce. Na to, aby dlhodobá nezamestnanosť neodrádzala nezamestnaných ľudí a neviedla k nečinnosti, sú potrebné okamžité opatrenia na strane dopytu aj ponuky. Prebiehajúca reforma sociálneho dialógu sa väčšinou vzťahuje na reformu kolektívneho vyjednávania a takisto na zastúpenie pracovníkov. Kolektívne vyjednávanie sa čoraz viac decentralizuje z (medzi-)odvetvovej úrovne na úroveň podniku. V tých členských štátoch, v ktorých existujú (medzi-)odvetvové kolektívne zmluvy, sa zvýšil rozsah, v akom sa v týchto zmluvách na úrovni podniku môžu stanovovať pracovné podmienky. V prípade takýchto decentralizovaných kolektívnych vyjednávaní sú štruktúry na zastupovanie pracovníkov a koordinácia vyjednávania s vyššími úrovňami a na horizontálnej úrovni nevyhnutné na zaistenie vyššej produktivity a zamestnanosti, ako aj spravodlivého podielu na mzdy pre pracovníkov. Je potrebné zlepšiť zapojenie sociálnych partnerov do tvorby a vykonávania politiky. Napriek skutočnosti, že čoraz viac žien nadobúda dobrú kvalifikáciu, a dokonca dosahuje vyššiu úroveň vzdelania ako muži, na trhu práce sú ženy stále nedostatočne zastúpené. Rozdiel v zamestnanosti mužov a žien zostáva osobitne viditeľný v prípade rodičov a ľudí s opatrovateľskými povinnosťami, z čoho vyplýva potreba ďalších opatrení, napr. v oblasti starostlivosti o deti, zatiaľ čo značné rozdiely v dôchodkoch žien a mužov v EÚ dosahujúce úroveň 40 % poukazujú na nižšie mzdy a kratšie kariéry žien. Táto skutočnosť vedie k potrebe ďalších opatrení na komplexnú integráciu prístupu zosúladenia pracovného a súkromného života do tvorby politík, ako aj opatrení na zlepšenie dostupnosti zariadení starostlivosti, opatrení týkajúcich sa dovolenky a pružného pracovného času a daňových a sociálnych systémov, ktoré nebudú odrádzať druhé zárobkovo činné osoby v domácnosti od toho, aby pracovali, alebo od toho, aby pracovali viac. Členské štáty naďalej modernizujú svoje systémy sociálnej ochrany s cieľom uľahčiť účasť na trhu práce a zaistiť prevenciu rizík a ochranu pred nimi počas celého života. Systémy sociálnej ochrany musia lepšie chrániť pred sociálnym vylúčením a chudobou a musia sa stať súhrnnými nástrojmi v službách individuálneho rozvoja, zmien na trhu práce a v priebehu života a sociálnej súdržnosti. Primerané dôchodky sú podmienené schopnosťou žien a mužov zotrvať dlhšie v pracovnom živote a mať plynulú kariéru, a politikami aktívneho starnutia, ktoré budú dostatočne pokrývať zdravie a odbornú prípravu. Investície do ľudí v produktívnom veku, a to aj prostredníctvom poskytovania starostlivosti o deti, sú nevyhnutné na zaistenie výsledkov inkluzívneho zamestnania, ako aj udržateľných verejných financií. Systémy zdravotnej starostlivosti prispievajú k individuálnemu a kolektívnemu blahobytu a hospodárskej prosperite. Prostredníctvom vhodných reforiem sa zabezpečuje udržateľný finančný základ a podporuje poskytovanie účinných služieb primárnej zdravotnej starostlivosti a prístup k nim. V priebehu roka 2015 museli členské štáty čeliť potrebe reagovať na stúpajúci prílev utečencov, pričom niektoré členské štáty boli tomuto prílevu vystavené obzvlášť. Členské štáty prijali rozhodnutia o integračných balíkoch, ako aj o odrádzajúcich opatreniach. Keďže krátkodobý vplyv prostredníctvom vyšších verejných výdavkov je relatívne malý, aj keď v určitých členských štátoch je výraznejší, v strednodobom až dlhodobom horizonte zohráva najvýznamnejšiu úlohu integrácia trhov práce. Členské štáty musia zabezpečiť, aby mali žiadatelia o azyl prístup na trh práce najneskôr do 9 mesiacov odo dňa, ku ktorému žiadajú o medzinárodnú ochranu.





1. TRH PRÁCE A SOCIÁLNE TRENDY A VÝZVY V EURÓPSKEJ ÚNII V tejto časti sa uvádza prehľad trendov a výziev na trhu práce a sociálnych trendov a výziev v Európskej únii. V úvode sa uvádzajú všeobecné zistenia vyplývajúce z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie. V ďalšej časti nasleduje podrobnejšia analýza najdôležitejších oblastí z hľadiska zamestnanosti a sociálnej situácie. 1.1 Všeobecné zistenia vyplývajúce z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Tretie vydanie hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie teraz predstavuje neoddeliteľnú súčasť spoločnej správy o zamestnanosti. Ako sa potvrdilo v najnovších usmerneniach politík zamestnanosti , hodnotiaca tabuľka je osobitne užitočný nástroj, ktorý prispieva k včasnému odhaľovaniu hlavných problémov a rozdielov v zamestnanosti a sociálnej situácii a k identifikácii oblastí, v ktorých je najviac potrebná politická reakcia. Zabezpečuje sa to prostredníctvom pozorného monitorovania a výkladu obidvoch úrovní každého ukazovateľa a zmien, ku ktorým v rámci neho dochádza. Komisia zohľadnila výsledky hodnotiacej tabuľky pri zostavovaní správ o jednotlivých krajinách za rok 2015 a odporúčaní pre jednotlivé krajiny s cieľom poskytnúť lepší základ pre výzvy a politické poradenstvo.

Analýza zistení z hodnotiacej tabuľky prispieva k lepšiemu chápaniu vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie. To na druhej strane prispieva k väčšiemu zameraniu na výkonnosť v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v rámci európskeho semestra, ktoré podporilo päť predsedov v správe s názvom Dobudovanie hospodárskej a menovej únie v Európe a ktoré bolo načrtnuté v nedávnom oznámení s názvom Na ceste k dobudovaniu hospodárskej a menovej únie . Zlepšenia týkajúce sa výkladu hodnotiacej tabuľky pomáhajú objektívne identifikovať trendy v rozdieloch v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie. Hodnotiaca tabuľka by sa mala vykladať v spojení so zisteniami z iných nástrojov, ako sú napríklad monitor výsledkov v oblasti zamestnanosti (EPM), monitor výsledkov v oblasti sociálnej ochrany (SPPM) a hodnotiaca tabuľka postupu pri makroekonomickej nerovnováhe (PMN) s nedávno pridanými hlavnými ukazovateľmi zamestnanosti. Potenciálne znepokojujúci kľúčový vývoj v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie a hodnoty, ktoré vedú k rozdielom naprieč EÚ a ktoré si vyžadujú ďalšiu analýzu, prípadne výraznejšiu reakciu v rámci danej politiky, možno identifikovať troma spôsobmi (pozri podrobné tabuľky v prílohe): •pre každý členský štát, ak sa v určitom roku zmenia hodnoty ukazovateľa v porovnaní s predchádzajúcim obdobím (historický trend), •pre každý členský štát, porovnaním s priemerom EÚ a eurozóny za ten istý rok (utvorenie zbežnej predstavy o existujúcich rozdieloch v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie), •na základe porovnania zmeny v ukazovateľoch za dva po sebe idúce roky v každom členskom štáte so zmenami na úrovni EÚ a eurozóny (náčrt dynamiky sociálno-ekonomickej konvergencie alebo odchýlok). Pohľad na historický vývoj a rozdiely oproti priemeru EÚ na základe hodnotiacej tabuľky naznačujú, že členské štáty boli zasiahnuté krízou rôznymi spôsobmi a oživenie hospodárstva je nerovnomerné. V približne polovici členských štátov EÚ dochádza k vývoju v najmenej dvoch ukazovateľoch, ktorý vyvoláva určité obavy. Šesť členských štátov (Grécko, Chorvátsko, Cyprus, Portugalsko, Španielsko a Taliansko) čelí množstvu významných výziev v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti. Situácia v dvoch členských štátoch (Francúzsko a Fínsko) poukazuje na problematický vývoj miery nezamestnanosti a miery nezamestnanosti mladých ľudí, ktorý sprevádza pokles disponibilného príjmu vo Fínsku. Ukazovatele javov súvisiacich so sociálnym vylúčením majú znepokojujúcu hodnotu v prípade piatich krajín (Rumunsko, Bulharsko, Litva, Lotyšsko a Estónsko). Dva členské štáty (Malta a Luxembursko) predstavujú kombináciu problematickej situácie v rámci jedného ukazovateľa a dobrej situácie, ktorá sa však zhoršuje, v rámci iného ukazovateľa. Konkrétne Grécko čelí kritickej situácii, pokiaľ ide o všetky ukazovatele. V Chorvátsku poukazujú na problematický vývoj ukazovatele miery nezamestnanosti, miery NEET a ukazovatele chudoby. Pokiaľ ide o Cyprus, ukazovatele miery všeobecnej nezamestnanosti a miery nezamestnanosti mladých ľudí, ako aj miery rizika chudoby poukazujú na znepokojujúce trendy, zatiaľ čo miera NEET sa považuje za nedostatočnú, ale situácia v tejto oblasti sa zlepšuje. Taliansko vykazuje veľmi znepokojujúce trendy ukazovateľov týkajúcich sa situácie mladých ľudí na trhu práce, ako aj dosť problematický vývoj všeobecnej miery nezamestnanosti a ukazovateľov sociálnej situácie. Pokiaľ ide o Portugalsko, ukazovatele miery všeobecnej nezamestnanosti a miery nezamestnanosti mladých ľudí sú stále znepokojujúce, no v poslednom období sa zlepšovali. Tieto pozitívne zmeny sa však ešte nepremietli do sociálnej oblasti a ukazovatele miery rizika chudoby a nerovnosti sú stále na vysokých úrovniach. V Španielsku sa vývoj nezamestnanosti a miery NEET zlepšil (z problematickej úrovne), zatiaľ čo situácia týkajúca sa nezamestnanosti mladých ľudí, chudoby a nerovnosti predstavuje aj naďalej výzvu. Fínsko zaznamenalo negatívny vývoj vo všetkých troch ukazovateľoch zamestnanosti, vzhľadom na veľmi vysoké zvýšenia zaznamenané za posledné obdobie, a zaznamenáva tak zhoršenie hrubého disponibilného príjmu domácností. Vo Francúzsku sú ukazovatele miery všeobecnej nezamestnanosti a miery nezamestnanosti mladých ľudí nad priemerom EÚ a naďalej rastú. Aj keď je situácia na trhu práce v niekoľkých krajinách ustálená alebo sa zlepšuje, pri pohľade na sociálne ukazovatele je situácia viac znepokojujúca. Rumunsko čelí kritickej situácii, pokiaľ ide o mieru NEET, mieru rizika chudoby a nerovnosti. Bulharsko zaznamenalo druhý najvyšší nárast nerovnosti z už aj tak vysokej predošlej úrovne, zatiaľ čo situácia týkajúca sa NEET sa stále považuje za nedostatočnú (ale zlepšuje sa). Pre Lotyšsko, Litvu a Estónsko sa obidva tieto sociálne ukazovatele ešte stále vnímajú ako problematické. Vývoj v dvoch členských štátoch poskytuje zmiešaný obraz, pričom niektoré ukazovatele sa zhoršujú z dobrej alebo z už problematickej úrovne. V Luxembursku sa miera NEET zvýšila (zo stále dobrých úrovní) a ukazovateľ nerovnosti poukazuje na problémy, ktorým treba venovať pozornosť. Malta zaznamenala vysoký nárast miery rizika chudoby (z pomerne dobrej úrovne) a miery NEET. Okrem toho Rakúsko síce vykazuje vo všeobecnosti dobrý alebo veľmi dobrý stav všetkých ukazovateľov, možno však pozorovať mierne zhoršenie, pokiaľ ide o celkovú nezamestnanosť a mieru NEET.

1.2 Trendy a problémy na trhu práce Oživenie hospodárstva v EÚ sa začalo v priebehu roku 2013 a väčšina ukazovateľov trhu práce sa začala zlepšovať krátko potom. Vzhľadom na hĺbku krízy a pomalé oživovanie hospodárstva, najmä v eurozóne, sa ešte stále nedosiahli predkrízové úrovne reálneho HDP. Miery zamestnanosti sa teraz opäť zvyšujú (graf 1). V roku 2014 sa miera zamestnanosti (osôb vo veku 20 – 64 rokov) zvýšila o 0,8 percentuálneho bodu v porovnaní s predchádzajúcim rokom na 69,2 % v EÚ-28 a o 0,4 percentuálneho bodu na 68,1 % v EZ-19. Zároveň sa miera aktivity (osôb vo veku 15 – 64 rokov) zvýšila o 0,3 percentuálneho bodu v EÚ-28 a 0,1 percentuálneho bodu v EZ-19 a dosiahla tak v oboch týchto skupinách rovnakú úroveň 72,3 %. Neustály nárast nezamestnanosti, ktorý začal v roku 2008, sa v roku 2013 zvrátil, pričom miera nezamestnanosti (osôb vo veku 15 – 74 rokov) klesla od roku 2013 do roku 2014 z 10,8 % na 10,2 % v EÚ-28 a z 12,0 % na 11,6 % v EZ-19. Klesajúci trend sa potvrdil v prvej polovici roku 2015, pretože miera nezamestnanosti sa znížila o 0,7 percentuálneho bodu v EÚ-28 a o 0,5 percentuálneho bodu v eurozóne v porovnaní s rovnakým obdobím roku 2014. Graf 1: Miera zamestnanosti, nezamestnanosti a aktivity, EÚ-28, spolu a v prípade žien Zdroj: Eurostat, zisťovanie pracovných síl (LFS). Trendy v zamestnanosti a nezamestnanosti sú spôsobené pohybmi mier nachádzania pracovných miest a mier straty práce. Miery nachádzania pracovných miest sa zlepšili, z nízkych úrovní zaznamenaných začiatkom roka 2013, pričom súčasne miery straty práce začali od začiatku roka 2012 klesať. Zaznamenaný pokles nezamestnanosti v rokoch 2013 a 2014 bol zväčša spojený so znížením mier straty práce, zatiaľ čo miery nachádzania pracovných miest, aj keď sa zlepšujú, sú stále pod úrovňami z predkrízového obdobia a zostávajú mimoriadne nízke v prípade uchádzačov o zamestnanie s dlhými obdobiami nezamestnanosti. Neštandardné pracovné zmluvy sú častejšie u žien, mladých ľudí a v prípade mimoriadnej manuálnej práce. Zdá sa, že takéto pracovné zmluvy sú spojené s mzdovým znevýhodnením a že sa najčastejšie uplatňujú v prípade osôb s nízkym príjmom. Ďalšou stránkou neistoty pracovných miest je miera nedobrovoľnej práce na kratší pracovný čas, ktorá sa zvýšila zo 16,7 % na 19,6 % celkovej zamestnanosti, a rozšírenie a diverzifikácia foriem príležitostnej práce. Zdroj: Eurostat, zisťovanie pracovných síl (LFS) a SILC. Stručný opis: Údaje o prechodoch pre BG, EL, PT, HR sa týkajú roku 2012, pre AT roku 2014. Údaje o prechodoch pre IE a SE nie sú k dispozícii. Vývoj zamestnanosti odráža (netto) trendy vytvárania pracovných miest, pričom malé a stredné podniky (MSP) sa tradične považujú za hnaciu silu rastu zamestnanosti. V rozmedzí rokov 2002 a 2010 bolo 85 % nových pracovných miest v EÚ vytvorených v MSP. Zamestnanosť v MSP sa v EÚ naopak od roku 2010 do roku 2013 znížila o 0,5 %. V súčasnosti je dostupnosť úverov pre nefinančné odvetvia v mnohých členských štátoch stále problematická, a to v dôsledku faktorov dopytu aj ponuky vrátane reštrukturalizácie odvetví a znižovania pákového efektu, ku ktorému došlo po finančnej kríze. Obmedzený prístup k financiám pravdepodobne takisto obmedzí počet začínajúcich podnikov. V roku 2014 rástol počet samostatne zárobkovo činných osôb približne rovnakým tempom ako zamestnanosť, pričom miera samostatnej zárobkovej činnosti na úrovni EÚ zostala nezmenená na úrovni 14,6 %, čo je menej ako 15 % miera zaznamenaná v období rokov 2004 – 2006. Miera samostatnej zárobkovej činnosti žien predstavuje naďalej približne 10 %, zatiaľ čo u mužov takto pracuje približne jeden z piatich. Úroveň a zmeny v miere samostatnej zárobkovej činnosti v jednotlivých členských štátoch sú veľmi rozdielne a odrážajú sa v nich rôzne faktory, ako napríklad rámcové podmienky, podnikavosť národa a príležitosti plateného zamestnania. Miery sú výrazne vyššie ako úrovne zaznamenané pred 10 rokmi v Holandsku, na Slovensku, v Slovinsku, Grécku, Spojenom kráľovstve a Českej republike. Miery aktivity sa líšia medzi jednotlivými skupinami obyvateľstva a v jednotlivých členských štátoch. Pohybujú sa stabilnejšie ako miery zamestnanosti, čo pravdepodobne svedčí len o miernych odrádzajúcich účinkoch. V súlade s dlhodobejšími trendmi vykazujú v určitých skupinách priebežný nárast, najmä u žien a starších pracovníkov, pričom miera aktivity sa znížila u osôb s nízkou kvalifikáciou a u mladých mužov vo veku 15 až 24 rokov. Napriek tomu, že rozdiely v mierach aktivity sa postupom času zmenšili, medzi mužmi a ženami a medzi staršími pracovníkmi a pracovníkmi v hlavnom produktívnom veku sú naďalej značné. V roku 2014 predstavovala miera aktivity u žien 66,5 % v EÚ-28; aj keď je to stále o 11,5 percentuálneho bodu menej ako u mužov, tento rozdiel sa v porovnaní s rokom 2010, keď predstavoval 13,2 percentuálneho bodu, znížil. Rodové rozdiely týkajúce sa práce na plný/kratší pracovný čas vedú k rozdielom v mierach aktivity a premietajú sa do rozdielov v odmeňovaní žien a mužov, ktoré sa počas celého pracovného života kumulujú a prejavujú sa v rozdieloch v dôchodkoch žien a mužov. V rokoch 2010 až 2014 sa rozdiel medzi mierami aktivity starších pracovníkov (vo veku 55 – 64 rokov) a pracovníkov v hlavnom produktívnom veku (25 – 54 rokov) zmenšil z 35,4 na 29,6 percentuálneho bodu. Na druhej strane, rozdiely medzi štátnymi príslušníkmi a cudzími štátnymi príslušníkmi a medzi osobami so zdravotným postihnutím a bez zdravotného postihnutia sa nezmenšili. Medzi jednotlivými krajinami pretrvávajú značné rozdiely v celkových mierach aktivity (v rozmedzí od 63,9 % v Taliansku po 81,5 % vo Švédsku v roku 2014) a v prípade špecifických skupín; v týchto rozdieloch sa odrážajú rozdiely v hospodárskych situáciách, inštitucionálnych štruktúrach a individuálnych preferenciách pracovníkov. Nezamestnanosť a nezamestnanosť mladých ľudí začala klesať, nie však vo všetkých členských štátoch, a naďalej pretrvávajú značné rozdiely medzi jednotlivými krajinami. Na základe zistení z hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie možno pozorovať určité zblíženie mier nezamestnanosti v celej Európe, pričom v niekoľkých členských štátoch, ktoré zaznamenávajú veľmi vysokú mieru nezamestnanosti (Španielsko a Portugalsko sú najvýznamnejšími príkladmi a po nich nasleduje Grécko), došlo k nadpriemerným poklesom. Ako zobrazuje graf 3, v prvej polovici roku 2015 sa miery nezamestnanosti pohybovali od 5 % v Nemecku až po viac ako 20 % v Španielsku a Grécku. Miera nezamestnanosti sa zdá byť veľmi vysoká takisto v Chorvátsku a na Cypre; na Cypre sa zaznamenáva neustály nárast.

Zhoršujúci sa trend s výrazne nadpriemerným nárastom možno pozorovať v niekoľkých krajinách, v ktorých sú výsledky z hľadiska úrovní miery nezamestnanosti relatívne lepšie. Ide o Belgicko, Francúzsko, Fínsko a Rakúsko (v Rakúsku je však miera nezamestnanosti stále veľmi nízka, na úrovni 5,1 %). Z týchto krajín vykazuje najväčší nárast v EÚ-28 Fínsko, o 0,8 percentuálneho bodu. Zatiaľ čo v Taliansku nezamestnanosť klesá, tempo znižovania je v porovnaní s priemerom pomalé. Tento vývoj by sa mal starostlivo zanalyzovať, pretože sa môže zmeniť dlhodobý trend. Z rodového hľadiska je pokles miery nezamestnanosti celkovo porovnateľný pre mužov aj ženy (o 0,8 a 0,7 percentuálneho bodu v EÚ-28). Miery nezamestnanosti žien zostávajú problematické v južnej Európe (najmä v Grécku a Španielsku) a v niektorých východoeurópskych krajinách (v Chorvátsku a na Slovensku). Graf 3: Miera nezamestnanosti a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v 1. polroku 2015 a medziročné zmeny v porovnaní s 1. polrokom 2014. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ-28. Údaje pre EÚ-28 a EZ-19 odkazujú na príslušné vážené priemery. Legenda sa uvádza v prílohe. Ako je znázornené v grafe 4, rozdiely medzi jednotlivými krajinami sú dokonca ešte väčšie, pokiaľ ide o mieru nezamestnanosti mladých ľudí. V dvoch krajinách (Grécko a Španielsko) sú úrovne nezamestnanosti mladých ľudí stále na úrovni približne 50 %, v dvoch krajinách (Taliansko a Chorvátsko) viac ako 40 % a v dvoch krajinách (Cyprus a Portugalsko) viac ako 30 %; tieto krajiny takisto vykazujú najvyššie hodnoty v prípade žien. Napriek tomu, že negatívny sklon regresnej priamky naznačuje, že úrovne v členských štátoch sa začali zbližovať, tieto krajiny by nutne potrebovali rýchlejší pokles, aby sa nezamestnanosť mladých ľudí dostala opäť na primeranú úroveň. V tejto skupine sa Portugalsko javí ako krajina, v ktorej sa daná úroveň približuje najrýchlejšie. Malá skupina krajín (vrátane Francúzska a Fínska) vykazuje známky zhoršovania nezamestnanosti mladých ľudí z pomerne dobrého východiskového bodu. Fínsko si zaslúži osobitnú pozornosť vzhľadom na nárast o 2,5 percentuálneho bodu za celé obdobie v dôsledku nepriaznivej hospodárskej situácie (najväčší nárast v EÚ-28, pokiaľ ide o celkovú mieru nezamestnanosti). Graf 4: Miera nezamestnanosti mladých ľudí a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v 1. polroku 2015 a medziročné zmeny v porovnaní s 1. polrokom 2014. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ-28. Údaje pre EÚ-28 a EZ-19 odkazujú na príslušné vážené priemery. Legenda sa uvádza v prílohe. Podiel mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (miera NEET) sa takisto znižuje (graf 5). Veľmi vysokú mieru NEET však možno stále zaznamenať v niekoľkých krajinách (Írsko, Cyprus, Španielsko, Rumunsko, Grécko, Chorvátsko, Bulharsko a Taliansko; v posledných dvoch krajinách s hodnotami nad 20 %). Z hľadiska žien sa najvyšší podiel NEET takisto zaznamenáva v Grécku, Taliansku, Rumunsku a Bulharsku. Zatiaľ čo sa zdá, že úrovne v Španielsku, Bulharsku, Grécku a na Cypre sa zbližujú primerane rýchlo, rýchlosť zmien (ak vôbec nejaká) sa javí ako nedostatočná v Taliansku, Chorvátsku a Rumunsku. Aj v tomto prípade vykazuje niekoľko členských štátov s relatívne nízkymi mierami NEET alebo s mierami NEET, ktoré sa pohybujú okolo priemeru, výrazne vyššie medziročné zmeny, ako je priemer EÚ. Ide o Luxembursko, Rakúsko, Fínsko a Maltu. Graf 5: Miera NEET a medziročná zmena, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, zisťovanie pracovných síl (LFS) (výpočty GR EMPL). Prerušenie porovnateľnosti časového radu pre FR a ES. Obdobie: úrovne v roku 2014 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2013. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ-28. Údaje pre EÚ-28 a EA-19 odkazujú na príslušné vážené priemery. Legenda sa uvádza v prílohe.

. Miery predčasného ukončenia školskej dochádzky (PUŠD) sa vo väčšine krajín zlepšili. V roku 2014 miera predčasného ukončenia školskej dochádzky v 20 členských štátoch v porovnaní s rokom 2013 klesla, zatiaľ čo relatívne silný nárast bol zaznamenaný v Estónsku. Napriek pozitívnemu vývoju vo veľkej väčšine členských štátov v niekoľkých krajinách zostávajú úrovne obzvlášť vysoké (Malta, Taliansko, Portugalsko a Španielsko). Okrem toho miery u mladých ľudí, ktorí sa narodili v zahraničí, sú v priemere o 10 percentuálnych bodov vyššie ako u mladých ľudí, ktorí sa narodili v danej krajine, pričom najvyššie hodnoty, približne 20 percentuálnych bodov, sa zaznamenali v Grécku a v Taliansku. Napriek celkovému zlepšeniu situácie na trhu práce je dlhodobá nezamestnanosť vo viacerých členských štátoch stále na veľmi vysokých úrovniach. Po skončení krízy miery dlhodobej nezamestnanosti v rokoch 2008 až 2014 vzrástli vo všetkých členských štátoch, so zjavnou výnimkou Nemecka (graf 6). Celkovo zostali na pomerne vysokej úrovni, najmä v Grécku a v menšej miere v Španielsku, pričom miera zaznamenaná v roku 2014 sa v oboch prípadoch stále blížila k maximálnej zaznamenanej úrovni. Dlhodobá nezamestnanosť postihuje mužov, mladých ľudí a nízko kvalifikovaných pracovníkov relatívne viac ako iné skupiny na trhu práce, a najmä skupiny, ktoré zvyknú pracovať v povolaniach a odvetviach, ktoré upadajú. Celkový stav hospodárstva je naďalej dôležitým faktorom pri určovaní zmien v úrovniach a tokov smerujúcich do dlhodobej nezamestnanosti a z nej, ale existujú aj silné účinky charakteristické pre konkrétne krajiny, ktoré sa zväčša týkajú inštitucionálnych rozdielov. Graf 6: Miery dlhodobej nezamestnanosti (r. 2008, r. 2014 a maximálne úrovne) Zdroj: Vývoj v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti v Európe 2015, Európska komisia. Medzi členskými štátmi existujú rozdiely, pokiaľ ide o dynamiku dlhodobej nezamestnanosti. Graf 7 zobrazuje miery prechodu pre dlhodobo nezamestnaných v rokoch 2013 až 2014. Pre viaceré členské štáty je miera zotrvávania v dlhodobej nezamestnanosti (dlhodobo nezamestnané osoby, ktoré sú naďalej nezamestnané aj o rok neskôr) výrazná a dosahuje úrovne nad 50 % v Litve, Bulharsku, Grécku a na Slovensku. Na druhej strane odlevy do zamestnania možno pozorovať pomerne často v Dánsku, vo Švédsku, v Estónsku a v Slovinsku. Odlevy do nečinnosti sú pravdepodobne prejavom účinkov „odradeného“ pracovníka a sú mimoriadne veľké v Taliansku a v menšej miere ich možno pozorovať vo Fínsku, v Estónsku a v Lotyšsku.

Zdroj: Vývoj v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti v Európe 2015, Európska komisia. Napriek prevažne nepriaznivej situácie pre dlhodobo nezamestnané osoby celkové výdavky na aktívne politiky trhu práce v niekoľkých členských štátoch klesli v dôsledku prísnych obmedzení v štátnych rozpočtoch. Medzi rokmi 2007 a 2012 celkové výdavky (ako podiel z HDP v roku 2007) klesli v 8 členských štátoch, zatiaľ čo výdavky na osobu, ktorá chce pracovať, klesli v 13 krajinách (graf 8). Zvýšili sa najmä v členských štátoch, v ktorých boli úrovne v roku 2007 pomerne nízke. Napriek tomu, že doposiaľ nie sú k dispozícii najnovšie údaje o výdavkoch jednotlivých krajín, nie je pravdepodobné, že by sa celkovo podstatne zlepšili, vzhľadom na to, že v mnohých členských štátoch pretrvávali prísne obmedzenia aj po roku 2012. Okrem toho v mnohých krajinách nie sú výdavky na aktívnu politiku trhu práce intenzívne zamerané na dlhodobo nezamestnané osoby; v približne polovici členských štátov možno pozorovať miery takto zameraných výdavkov na úrovni pod 20 %. Zdá sa, že pokrytie verejnými službami zamestnanosti, vyplácanie dávok a účasť na vzdelávaní a odbornej príprave pre dlhodobo nezamestnané osoby sa v niekoľkých členských štátoch takisto postupom času znížila, pravdepodobne v súvislosti s problémami týkajúcimi sa zapojenia veľmi dlhodobo nezamestnaných osôb (t. j. nezamestnaných 2 roky a viac). Zdroj: Eurostat, databáza politík trhu práce. Výpočty priemernej hodnoty pre EÚ-28 (GR EMPL). Poznámka: Členské štáty sú rozdelené do skupín podľa nízkych/stredných/vysokých výdavkov na aktívnu politiku trhu práce do roku 2007 (kat. 1 – 7, % HDP). Súhrnný údaj za EÚ-28 bol z dôvodu chýbajúcich údajov určený odhadom a s použitím hodnôt pre Spojené kráľovstvo a Grécko za rok 2010 pre obdobie rokov 2011 – 2013, a pre Španielsko, Francúzsko, Cyprus, Maltu a Rumunsko s použitím hodnôt za rok 2012 aj pre rok 2013 a bez zohľadnenia Chorvátska. Chorvátsko a Portugalsko neboli zahrnuté z dôvodu nedostatočných údajov a prerušení porovnateľnosti časového radu. *V dôsledku prerušení porovnateľnosti časového radu sa pre Grécko, Francúzsko a Spojené kráľovstvo použili priemerné hodnoty za obdobie rokov 2007 – 2010 namiesto obdobia rokov 2007 – 2012, pre Slovensko sa použilo obdobie rokov 2008 – 2012 a pre Cyprus obdobie rokov 2007 – 2011. Nižšia aktivácia (dlhodobo) nezamestnaných osôb môže viesť k prehĺbeniu už existujúceho nedostatku kvalifikovaných pracovných síl. Nižšie výdavky na aktiváciu (dlhodobo) nezamestnaných osôb, najmä v súvislosti s odbornou prípravou, môžu takýmto osobám brániť získavať zručnosti, ktoré potrebujú na opätovné získanie zamestnania. Týmto by sa nielen zvýšila miera zotrvávania v nezamestnanosti, ale takisto by to viedlo k prehĺbeniu už existujúceho nedostatku kvalifikovaných pracovných síl. Ako zobrazuje graf 9, vo viacerých členských štátoch značný podiel zamestnávateľov oznamuje ťažkosti pri hľadaní zamestnancov s požadovanými zručnosťami. Relatívne veľké ťažkosti boli zistené v pobaltských štátoch (ktoré môžu súvisieť s pomerne veľkým odlevom ľudí z týchto štátov do iných členských štátov EÚ) a takisto v krajinách s nízkou nezamestnanosťou, ako sú napríklad Rakúsko, Belgicko a Nemecko. Menej ťažkostí oznamujú zamestnávatelia z členských štátov ako napríklad Španielsko, Grécko, Chorvátsko a Cyprus, kde nedostatok pracovných síl nie je obmedzujúcim faktorom pri nábore pracovníkov. Lepšia kvalita a ďalšie investície do poskytovania celoživotného vzdelávania by prispeli k zníženiu nedostatku kvalifikovaných pracovných síl. Podľa údajov Eurostatu sa medzi rokmi 2009 a 2014 zvýšila účasť na celoživotnom vzdelávaní vo veľkej väčšine členských štátov (nie v Chorvátsku, na Cypre, v Grécku, Poľsku, Španielsku a Slovinsku), pretrvávajú však veľké rozdiely, pričom údaje za rok 2014 týkajúce sa účasti na celoživotnom vzdelávaní sa pohybujú v rozpätí od 1,5 % v Rumunsku a 1,8 % v Bulharsku po viac ako 25 % vo Fínsku, vo Švédsku a v Dánsku. Graf 9: Ťažkosti pri hľadaní zamestnancov s požadovanými zručnosťami v európskych firmách, 2013 Zdroj: 3. Európsky prieskum podnikov (2013), Eurofound (Poznámka: Podiel podnikov, ktoré odpovedali kladne na otázku: „Stretol sa váš podnik s ťažkosťami pri hľadaní zamestnancov s požadovanými zručnosťami?“)

Ťažkosti pri hľadaní zamestnancov môžu mať rôzne príčiny, pričom jednou z nich je, že pracovníci nemajú požadované zručnosti. Nedávne analýzy nesúladu medzi ponúkanými a požadovanými zručnosťami poukazujú na to, že iba menej ako polovica ťažkostí s náborom pracovníkov súvisí so skutočne chýbajúcimi zručnosťami, zatiaľ čo takmer tretinu ťažkostí možno pripísať neatraktívnemu odmeňovaniu. Netypické pracovné hodiny a nedostatok príležitostí na odbornú prípravu na pracovisku spolu s neatraktívnym odmeňovaním znižujú schopnosť zamestnávateľov prilákať pracovníkov. Z výskumu okrem toho vyplýva, že podniky, ktoré nedokážu nájsť pracovníkov s požadovanými zručnosťami, sú často podniky, ktoré nie sú ochotné ponúkať dlhodobé pracovné zmluvy. Rastový potenciál Európy je ohrozený štrukturálnymi nedostatkami v jej základni zručností. Z najnovších údajov z prieskumu OECD-EK o zručnostiach dospelých [Survey on Adult Skills (PIAAC)] vyplýva, že približne 20 % obyvateľov v produktívnom veku má len veľmi nízku úroveň základných zručností (čítanie, písanie a počítanie) a v niektorých krajinách (Francúzsko, Španielsko, Taliansko) je tento podiel ešte vyšší. Len niekoľko krajín (Estónsko, Dánsko, Fínsko, Holandsko a Švédsko) má vysoký podiel ľudí s veľmi dobrými základnými zručnosťami a väčšina európskych krajín sa ani nepribližuje krajinám s najlepšími výsledkami mimo Európy (ako napr. Japonsko alebo Austrália). Pokiaľ ide o digitálne zručnosti, v roku 2014 v priemere 22 % obyvateľov EÚ nemalo žiadne digitálne zručnosti, pričom tento podiel sa pohyboval v rozmedzí od 5 % v Luxembursku po 45 % v Bulharsku a 46 % v Rumunsku . Berúc do úvahy, že na to, aby jednotlivec mohol efektívne fungovať v digitálnej spoločnosti, potrebuje viac než len zručnosti na nízkej úrovni (napr. len na to, aby mohol používať elektronickú poštu), 40 % obyvateľov EÚ možno považovať za nedostatočne vybavených digitálnymi zručnosťami. Údaje o výdavkoch verejnej správy potvrdzujú zvyšujúce sa riziko vzniku medzery v investíciách do ľudského kapitálu, keďže vo verejných výdavkoch na vzdelávanie sa od roku 2010 zaznamenal pokles o 3,2 %, pričom v roku 2013 (posledný rok) došlo k poklesu v jedenástich členských štátoch. Európa neinvestuje účinne do vzdelávania a zručností, čo predstavuje hrozbu pre strednodobú konkurencieschopnosť Európy a zamestnateľnosť jej pracovných síl. Mobilita pracovnej sily je potenciálne významným mechanizmom úpravy na zníženie rozdielov v nezamestnanosti medzi jednotlivými krajinami a na riešenie nedostatku kvalifikovaných pracovných síl. Graf 10 poskytuje pomerne jasný prehľad miery mobility v rámci EÚ, z ktorého vyplýva, že ľudia sa sťahovali z krajín najviac postihnutých krízou do krajín, ktoré sa s krízou vyrovnali pomerne dobre. Prispelo to k dlhodobejším tokom z krajín strednej a východnej Európy do bohatších severozápadných európskych krajín. V absolútnom číselnom vyjadrení je čistý odlev najvyšší v Španielsku a Poľsku, zatiaľ čo čistý prílev je najvyšší v Nemecku a Spojenom kráľovstve. Celkovo je mobilita medzi krajinami EÚ aj naďalej nevýrazná. Migrujúcimi občanmi sú v priemere mladí a vysoko vzdelaní ľudia, ktorí prispievajú k riešeniu nedostatku kvalifikovaných pracovných síl v prijímajúcich krajinách, zároveň však predstavujú isté výzvy pre krajiny, ktoré opúšťajú, hoci v nich i naďalej prispievajú k remitenciám. Úplná transparentnosť a porovnateľnosť kvalifikácií v celej EÚ by mohla uľahčiť mobilitu pracovníkov tým, že zamestnávatelia budú môcť rozumieť kvalifikácii, ktorú jednotlivec získal v inom členskom štáte, a budú sa na ňu môcť spoľahnúť. S týmto cieľom sa členské štáty vo svojich národných kvalifikačných rámcoch odvolávajú na európsky kvalifikačný rámec. Graf 10: Čistá miera mobility a toky v rámci EÚ, 2013 Zdroj: Vývoj na trhu práce a vývoj miezd v Európe v roku 2015 (Labour Market Developments in Europe, 2015), Európska komisia. Poznámka: Luxembursko sa neuvádza z dôvodu odľahlej hodnoty mimo rozsahu. Čistá miera mobility v rámci EÚ sa vypočítava ako rozdiel medzi prisťahovalectvom z iných krajín EÚ a vysťahovalectvom do iných krajín EÚ z celkového počtu obyvateľov na začiatku roka na 1 000 obyvateľov. Celkovo sa vývoj miezd vo väčšine členských štátov zdá byť v súlade s produktivitou a prispieva k obnoveniu rovnováhy v eurozóne. Až do roku 2008 sa vývoj jednotkových nákladov práce v eurozóne zvyšoval rýchlejšie v krajinách s deficitom ako v krajinách s prebytkom. Tento trend sa následne zvrátil, čo prispelo k obnoveniu vonkajšej rovnováhy zasiahnutých členských štátov. Okrem toho sa zdá, ako je znázornené v grafe 11, že v posledných rokoch sa reálne mzdy pohybujú viac-menej v súlade s vývojom produktivity (na rozdiel od vývoja zaznamenaného v niekoľkých krajinách v predchádzajúcich rokoch) a len s malými odchýlkami v mnohých krajinách (s výnimkou Cypru, Grécka, Španielska, Estónska, Rumunska a Bulharska). Celkovo je to pozitívny vývoj pre vnútornú a vonkajšiu rovnováhu týchto krajín. Graf 11: Skutočné odmeny a produktivita, priemerné miery rastu v období rokov 2012 – 2014 Zdroj: Vývoj na trhu práce a vývoj miezd v Európe v roku 2015 (Labour Market Developments in Europe, 2015), Európska komisia. V posledných rokoch sa daňovo-odvodové zaťaženie práce zvýšilo v značnom počte členských štátov, a to najmä u pracovníkov s nízkymi a priemernými mzdami, pričom vo viacerých krajinách bola úroveň zaťaženia už aj tak vysoká. Úroveň daňovo-odvodového zaťaženia sa medzi členskými štátmi výrazne líši, v rozmedzí od 30 % na Malte a v Írsku až do viac ako 45 % v Belgicku, Nemecku, vo Francúzsku a v Maďarsku v roku 2014 (v Rakúsku a Taliansku iba v prípade zárobkovo činných osôb s priemernými mzdami). Graf 12 znázorňuje zmenu daňovo-odvodového zaťaženia (slobodná, bezdetná zárobkovo činná osoba) medzi rokmi 2010 a 2014 na úrovni 67 % a 100 % priemernej mzdy. Daňovo-odvodové zaťaženie na oboch príjmových úrovniach sa znížilo len v 8 krajinách, najvýraznejšie v Spojenom kráľovstve a vo Francúzsku. Naopak, relatívne silný nárast je viditeľný na Malte (100 %-ná úroveň, ale z pôvodne nízkej úrovne), v Luxembursku, Portugalsku, na Slovensku, v Maďarsku a Írsku (na úrovniach 67 % a 100 %, ale v Írsku z pôvodne nízkej úrovne). Tieto trendy sú znepokojujúce vzhľadom na stále vysokú mieru nezamestnanosti v mnohých členských štátoch. Zníženie daňovo-odvodového zaťaženia, financované vhodným spôsobom, by zvýšilo dopyt po pracovných miestach, ich rast a vytváranie a prispelo by k bezproblémovému fungovaniu HMÚ. Graf 12: Zmena v daňovo-odvodovom zaťažení medzi rokmi 2010 a 2014 Zdroj: Databáza daní a dávok, OECD/EK. Poznámka: Údaje týkajúce sa domácností slobodných a bezdetných zárobkovo činných osôb, pre BG, LT, LV, MT a RO, údaje za rok 2013 namiesto údajov za rok 2014. 1.3 Sociálne trendy a výzvy Príjmy domácností v EÚ opäť rastú vďaka silnejšej hospodárskej činnosti a lepším podmienkam na trhu práce. Priemer reálnych hrubých disponibilných príjmov domácností (HDPD) v EÚ sa podľa odhadov medziročne v prvom štvrťroku roku 2015 zvýšil o 2,2 % (graf 13). Nárast reálnych príjmov domácností bol dôsledkom zvýšenia trhových príjmov, najmä miezd, a v menšej miere dôsledkom zvýšenia príjmov zo samostatnej zárobkovej činnosti a čistých príjmov z majetku. Dane z príjmu a majetku mierne znížili rast reálneho HDPD v roku 2014 a v prvom štvrťroku roku 2015.





Graf 13: Zmena hrubého disponibilného príjmu domácností (HDPD) a jeho zložiek v EÚ Zdroj: Eurostat, národné účty (výpočty GR EMPL). Na základe podrobnejšej analýzy hospodárskej výkonnosti jednotlivých krajín možno konštatovať, že väčšina členských štátov profitovala zo zvýšenia HDPD v roku 2014. Z údajov uvedených v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie (graf 14) vyplýva, že vo väčšine členských štátov reálny disponibilný príjem domácností v priebehu roka 2014 vzrástol. Švédsko, Litva, Maďarsko, Slovensko a Lotyšsko zaznamenali najväčšie zlepšenie v príjmoch domácností, pričom ich nárast dosahoval viac ako 2 % ročne. Naopak, pokles sa zaznamenal v Spojenom kráľovstve, Taliansku a vo Fínsku; ukazovatele pre Fínsko treba chápať v kontexte všeobecného zhoršenia ukazovateľov nezamestnanosti. Zatiaľ nie sú k dispozícii žiadne údaje na posúdenie najnovšieho vývoja HDPD v niektorých krajinách, ktoré boli výrazne zasiahnuté krízou (napr. Grécko a Cyprus).



Graf 14: Zmena HDPD v roku 2014, ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, národné účty (výpočty GR EMPL). Podiel ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením (AROPE) sa v rokoch 2013 a 2014 ustálil, po nepretržitom náraste medzi rokmi 2009 a 2012. Cieľ stratégie Európa 2020 v oblasti znižovania chudoby sa meria pomocou údajov o miere rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia (AROPE), ktoré poskytuje Eurostat. Miera AROPE je podiel osôb: • ohrozených chudobou (AROP), ktoré žijú v domácnosti s ekvivalentným disponibilným príjmom (po odpočítaní sociálnych transferov a dôchodkov) nižším ako 60 % mediánu národného disponibilného príjmu domácností, • ALEBO trpiacich závažnou materiálnou depriváciou • ALEBO žijúcich v domácnostiach s veľmi nízkou intenzitou práce. Miera AROPE v 28 členských štátoch EÚ (EÚ-28) v roku 2014 mierne poklesla na 24,4 %, resp. 122 miliónov ľudí, čo predstavuje pokles oproti 24,5 % v roku 2013 a 24,7 % v roku 2012. Stále však bola o 1 percentuálny bod vyššia ako v roku 2009 (23,3 %). Vývoj AROPE sa dá z veľkej časti vysvetliť podielom domácností bez zamestnanej osoby a trpiacich závažnou materiálnou depriváciou. Počet osôb trpiacich závažnou materiálnou depriváciou sa v roku 2013 mierne znížil na úroveň 9,6 % celkovej populácie. Na základe predbežných údajov EUROSTATu za rok 2014 sa očakáva, že táto úroveň odvtedy naďalej klesala, no stále zotrvávala výrazne nad 8,2 % z roku 2009 (pozri graf 15). Okrem toho podiel domácností nezamestnaných osôb sa v roku 2013 zvýšil na 10,8 %, čo je výrazne nad úrovňou 9,1 % z obdobia pred krízou. Miera rizika chudoby, ktorá sa vzťahuje na skupinu ľudí, u ktorej príjem domácnosti predstavuje menej ako 60 % mediánu príjmu domácností po zohľadnení sociálnych transferov, zostala na stabilnej úrovni približne 16,6 %, ale prah chudoby, pod ktorým sa ľudia považujú za ohrozených chudobou, neustále klesá, čo svedčí o pretrvávajúcom zhoršovaní životnej úrovne. Stupeň obmedzenia rizika chudoby a sociálneho vylúčenia je podmienený vnútroštátnymi automatickými stabilizátormi. Graf 15: Vývoj situácie v oblasti chudoby a sociálneho vylúčenia v EÚ Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC).

Poznámka: Predbežné údaje za rok 2014. EÚ-27 do roku 2009; Domácnosti bez zamestnaných osôb: % populácie vo veku od 0 do 59 rokov; AROPE, AROP: príjem v predchádzajúcom roku; závažná materiálna deprivácia: bežný rok; domácnosti nezamestnaných osôb: predchádzajúci rok. V rokoch 2013 a 2014 dosiahlo deväť členských štátov (Česká republika, Holandsko, Fínsko, Švédsko, Francúzsko, Rakúsko, Dánsko, Luxembursko a Slovensko) miery AROPE nižšie ako 20 %, ktoré sa vo všeobecnosti udržali na rovnakej úrovni ako v roku 2009. Naopak, šesť členských štátov malo miery AROPE vyššie ako 30 %; štyrom z nich sa však podarilo dosiahnuť zníženie vnútroštátnych mier AROPE z predchádzajúceho roka (graf 16). Graf 16: Miery rizika chudoby alebo sociálneho vylúčenia (AROPE) ako % celkovej populácie Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC). Najviac ohrození chudobou a sociálnym vylúčením boli obyvatelia v produktívnom veku a ich deti, pričom starší obyvatelia boli lepšie chránení relatívnou stabilitou dôchodkov v porovnaní s príjmami zo zamestnania (graf 17). Riziko chudoby a sociálneho vylúčenia obyvateľov v produktívnom veku sa zvýšilo z 23 % v roku 2008 na 25,3 % v roku 2013 v dôsledku straty pracovných miest a rastúcej chudoby zamestnaných osôb. V roku 2013 boli muži v členských štátoch EÚ-28 ohrození naďalej mierne nižším rizikom chudoby alebo sociálneho vylúčenia ako ženy: miera AROPE u mužov predstavovala 23,6 % v porovnaní s 25,4 % u žien. Graf 17: Riziko chudoby a sociálneho vylúčenia podľa vekových skupín, postavenia na trhu práce a úrovne kvalifikácie, rok 2008 a zmena v období rokov 2008 – 2013 Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC). Pri pohľade na obyvateľstvo v produktívnom veku (veková skupina 18 – 64 rokov) z údajov v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie vyplýva, že v troch krajinách s mierami rizika chudoby (AROP) vyššími ako priemer EÚ alebo približne na úrovni priemeru EÚ (Cyprus, Portugalsko a Rumunsko) sa v roku 2013 zaznamenal ďalší nárast. Na Cypre a v Portugalsku bola intenzita rastu vyššia (2,2 resp. 1,5 percentuálneho bodu). V iných krajinách s úrovňou chudoby vysoko nad priemerom (Grécko, Španielsko a Litva) sa nezaznamenal žiadny klesajúci vývoj, ktorý by bol významný zo štatistického hľadiska; situácia v týchto krajinách teda zostáva kritická. Medzi krajinami s relatívne nižšími úrovňami rizika chudoby bolo potrebné sledovať situáciu na Malte a vo Švédsku, vzhľadom na nárasty, ktoré boli omnoho vyššie ako priemerný nárast. Ako zobrazuje graf 18, kladný sklon regresnej priamky poukazuje na rozbiehavú tendenciu v jednotlivých členských štátoch.



Graf 18: Miera rizika chudoby obyvateľov v produktívnom veku (18 – 64), ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úroveň v roku 2013 a zmena v období rokov 2012 – 2013. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ-28. Údaje pre EÚ-28 a EZ-19 odkazujú na príslušné vážené priemery. Legenda sa uvádza v prílohe. Zmeny a rozdiely týkajúce sa (neváženého) priemeru EÚ, ktoré nie sú zo štatistického hľadiska významné, boli stanovené na nulu. Informácie o metodike sa uvádzajú v prílohe.

Nezamestnané osoby čelia najväčšiemu riziku chudoby a sociálneho vylúčenia, ale chudoba zamestnaných osôb sa počas krízy takisto zvýšila napriek tomu, že miera AROP zamestnaných osôb sa v 28 členských štátoch EÚ v priemere ustálila na 8,9 % v roku 2013 v porovnaní s 9,0 % v roku 2012. Miera chudoby zamestnaných osôb sa pohybovala na úrovni od 3,7 % vo Fínsku do 18 % v Rumunsku. Zníženie nezamestnanosti prispeje k zníženiu úrovní chudoby, ale iba polovica chudobných osôb, ktoré si našli zamestnanie, sa skutočne dostane nad hranicu chudoby. Vplyv vytvárania pracovných miest a rastu zamestnanosti na chudobu v skutočnosti závisí od toho, či nové pracovné miesta ponúkajú životné minimum (tak z hľadiska odpracovaných hodín, ako aj z hľadiska hodinovej mzdy) a či smerujú do domácností s vysokou intenzitou práce alebo s nízkou intenzitou práce. Napriek tomu, že riziko chudoby alebo sociálneho vylúčenia detí sa v roku 2013 vo väčšine krajín stabilizovalo, stále zotrvávalo na veľmi vysokej úrovni (27,7 %) a podiel detí v domácnostiach nezamestnaných osôb naďalej rástol (9,7 % v EÚ v roku 2013). Životná úroveň detí vo veľkej miere závisí od postavenia rodičov na trhu práce. Deti, ktoré žijú v domácnostiach nezamestnaných osôb, s rodičom samoživiteľom alebo s rodičmi, z ktorých pracuje iba jeden, čelia oveľa vyššiemu riziku chudoby. V mnohých krajinách pomáhajú prevody hotovosti znižovať riziko chudoby detí tým, že v rôznej miere kompenzujú nedostatočný príjem (v rozmedzí od menej ako 20 % v Grécku a v Rumunsku do viac ako 50 % vo Švédsku, v Nemecku, Rakúsku, Spojenom kráľovstve a Írsku). Osoby so zdravotným postihnutím často čelia vyšším mieram AROPE (30 % v roku 2013) a riziko sa zvyšuje úmerne so stupňom zdravotného postihnutia (vážne – mierne). Rozdiel v AROPE medzi osobami so zdravotným postihnutím a bez zdravotného postihnutia sa nezmenšuje (8,5 percentuálneho bodu v EÚ). Dosiahnutá úroveň vzdelania je naďalej hlavnou hnacou silou, pokiaľ ide o rozdiely v mierach príjmovej chudoby. Miery rizika chudoby (AROP) u osôb, ktoré dosiahli terciárne vzdelanie (úrovne 5 a 6), boli menšie ako jedna tretina miery AROP u osôb, ktoré dosiahli primárny alebo nižší sekundárny stupeň vzdelania. V roku 2013 tieto miery predstavovali 7,5 % (terciárne vzdelanie) a 23,7 % (primárne/nižšie sekundárne vzdelanie). U osôb s vyšším sekundárnym vzdelaním táto miera predstavovala 14,5 %. Nerovnosť príjmov zostala v roku 2013 vo všeobecnosti stabilná. V súvislosti s pomerom príjmov horného a dolného kvintilu (S80 – S20) zahrnutým do hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie sa zaznamenal mierny nárast (o 0,1 percentuálneho bodu) v eurozóne, pričom v EÚ-28 zostal takmer nezmenený (graf 19). V celej Európe sa však zaznamenal široký a zväčšujúci sa rozptyl číselných údajov o nerovnosti, a to okrem iného v dôsledku rôzneho vplyvu krízy na zamestnanosť a disponibilný príjem domácností, rozličnej distribučnej úlohy daňových systémov a systémov sociálnych dávok a rozdielnych parametrov vnútroštátnych systémov sociálnej ochrany. Najvyššie hodnoty týkajúce sa nerovnosti sa zaznamenali v Portugalsku, Litve, Španielsku, Lotyšsku, Grécku, Bulharsku a Rumunsku; vo všetkých týchto krajinách dosahoval pomer príjmov horného a dolného kvintilu hodnotu vyššiu ako šesť. Medzi týmito krajinami sa výrazné zvýšenie zaznamenalo v Litve a Bulharsku. Luxembursko takisto vykázalo omnoho väčšie zvýšenie ako priemerný nárast nerovnosti príjmov v roku 2013, jeho úroveň však zostala relatívne nižšia. Graf 19: Nerovnosť (koeficient S80/S20), ako sa uvádza v hodnotiacej tabuľke kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC) (výpočty GR EMPL). Obdobie: úroveň v roku 2013 a zmena v období rokov 2012 – 2013. Poznámka: Osi sú zamerané na nevážený priemer EÚ-28. Údaje pre EÚ-28 a EZ-19 odkazujú na príslušné vážené priemery. Legenda sa uvádza v prílohe. Zmeny, ktoré nie sú zo štatistického hľadiska významné, boli stanovené na nulu. Informácie o metodike sa uvádzajú v prílohe. Výdavky na sociálnu ochranu vyjadrené ako podiel HDP sa v 28 členských štátoch EÚ v priemere mierne zvýšili. Vzrástli z 29,0 % HDP v roku 2011 na 29,4 % HDP EÚ-28 v roku 2012. Desať členských štátov vyčlenilo v roku 2012 na výdavky na sociálnu ochranu vo výške viac ako 30 % svojho HDP (Dánsko, Francúzsko, Holandsko, Írsko, Grécko, Fínsko, Belgicko, Švédsko, Taliansko a Rakúsko), zatiaľ čo v ôsmich krajinách tieto výdavky predstavovali menej ako 20 % HDP (Lotyšsko, Estónsko, Rumunsko, Litva, Bulharsko, Poľsko, Slovensko a Malta). Pokiaľ ide o podiel výdavkov, v roku 2013 viac ako polovica celkových výdavkov súvisela s vysokým vekom (dôchodky; graf 20). Graf 20: Výdavkové zložky na sociálnu oblasť v roku 2013, EÚ-28, ako % celkových výdavkov na sociálnu ochranu Zdroj: Eurostat, ESSPROS.

V roku 2014, zatiaľ čo sa hospodárske prostredie zlepšovalo, reálne hodnoty peňažných a vecných výdavkov v EÚ a eurozóne (EZ) rástli rýchlejším tempom ako v roku 2013 (graf 21). Týmto zvýšením vecných dávok v roku 2014 sa však iba čiastočne kompenzovali poklesy zaznamenané medzi rokmi 2010 a 2012. Vo väčšine členských štátov sa zaznamenali podobné zvýšenia, s výnimkou Írska, Grécka, Španielska, Cypru, Chorvátska a Slovinska, kde vecné dávky naďalej klesali. Graf 21: Rozdelenie medziročnej zmeny reálnych verejných sociálnych výdavkov na peňažné a vecné dávky (2001 – 2014) v EÚ-28 a EZ-19 Zdroj: Eurostat, národné účty (výpočty GR EMPL). Poznámka: hodnoty za rok 2014 sú odhady založené na národných účtoch. Poznámka: Ak nie sú k dispozícii žiadne údaje v národných účtoch (ročných), údaje vychádzali buď z národných účtov (štvrťročných) alebo z databázy AMECO (v takom prípade sa na údaje dostupné z národných účtov (ročných) zvyčajne uplatnila vypočítaná miera rastu). Zmeny v systéme daňových úľav v období rokov 2008 – 2014 mali silný vplyv na príjmy domácností vo všetkých členských štátoch. V niektorých krajinách opatrenia prijaté od roku 2008 viedli k výraznému zníženiu príjmov domácností (-17 % v Grécku, -4,5 % v Lotyšsku a približne -4 % v Taliansku a Estónsku), aj keď vplyv bol vo všeobecnosti väčší v prípade vysokých príjmov ako v prípade nízkych príjmov. V nedávnej vo väčšine posudzovaných členských štátov mali opatrenia prijaté v období rokov 2013 – 2014 celkový pozitívny vplyv na príjmy a vo väčšine prípadov priniesli väčšie výhody skupinám s nižšími príjmami. Možno skonštatovať, že v krajinách, ktoré zaznamenali podobný priemerný vplyv na príjmy domácností, sa distribučný vplyv opatrení v období rokov 2008 – 2014 líšil medzi skupinami s nižšími príjmami a skupinami s vyššími príjmami, a táto skutočnosť zdôrazňuje význam navrhovania opatrení z hľadiska výsledkov politík. V niektorých krajinách sa skomplikoval prístup k zdravotnej starostlivosti pre domácnosti s nízkymi príjmami. V EÚ v priemere 6,4 % ľudí žijúcich v domácnostiach s nízkymi príjmami (najnižší kvintil) vykazuje neuspokojenú potrebu zdravotnej starostlivosti, v porovnaní s 1,5 % ľudí žijúcich v bohatších domácnostiach (najvyšší kvintil). Rozdiel v prístupe k zdravotnej starostlivosti medzi bohatými a chudobnými sa v členských štátoch počas krízy zväčšil (graf 22). Graf 22: Subjektívne neuspokojená potreba lekárskeho vyšetrenia (najnižší kvintil – najvyšší kvintil) Zdroj: Eurostat, štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (EU-SILC). Poznámky: Dôvod: príliš drahé alebo príliš veľká vzdialenosť alebo dlhá čakacia doba. (Žiadne dostupné údaje Eurostatu za Slovinsko.)



2. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV

V tejto časti sa uvádza prehľad najnovších kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnych reforiem a opatrení prijatých členskými štátmi v prioritných oblastiach stanovených v nových usmerneniach politík zamestnanosti. Usmernenia politík zamestnanosti členských štátov kombinujú smerovanie na strane dopytu a ponuky a napriek tomu, že sú adresované členským štátom, mali by sa vykonávať tak, aby boli v plnej miere zapojení sociálni partneri a zainteresované strany. Tento oddiel vychádza z údajov databázy LABREF za rok 2014, ako aj z národných programov reforiem členských štátov v roku 2015 a zo zdrojov Európskej komisie.

2.1 Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile Dotácie na zamestnanosť zostávajú často používaným nástrojom na podporu zamestnanosti a vytvárania pracovných miest, pričom niektoré krajiny zintenzívnili alebo doladili existujúce programy (Litva, Švédsko, Írsko) a iné zaviedli úplne nové systémy (Cyprus, Francúzsko, Rumunsko a Taliansko). O stimuloch na začatie podnikania vrátane opatrení na podporu podnikania sa rozhodlo v Španielsku, na Cypre, v Portugalsku a na Slovensku. V opatreniach členských štátov v oblasti zdanenia práce sa od začiatku krízy prejavoval vzťah medzi saldom rozpočtu verejných financií a smerovaním reforiem zdaňovania práce. Krajiny s pretrvávajúcim negatívnym saldom rozpočtu prijali v priemere viac reformných opatrení, ktoré zvýšili daňové zaťaženie práce. Prechod k znižovaniu vysokého daňovo-odvodového zaťaženia práce naďalej zostáva výzvou, ale niekoľko krajín nedávno skutočne prijalo opatrenia na zníženie daňovo-odvodového zaťaženia. Francúzsko, Grécko, Lotyšsko, Belgicko, Taliansko, Rumunsko a Švédsko zaviedli alebo posilnili štrukturálne zníženie príspevkov na sociálne zabezpečenie s cieľom podporiť dopyt po pracovnej sile. Cielené zníženia pre zraniteľné skupiny sa zaviedli v Chorvátsku, Slovinsku, Portugalsku, na Slovensku, v Belgicku a Spojenom kráľovstve. Španielsko zaviedlo v roku 2015 znížené sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie pre zamestnávanie na zmluvu na dobu neurčitú. Fínsko znížilo zamestnanecké príspevky na sociálne zabezpečenie, aby tak vyvážilo nízky rast miezd. V Taliansku sa v roku 2015 prostredníctvom zákona o stabilite („la legge di stabilità“) zaviedli viaceré opatrenia na zníženie daňovo-odvodového zaťaženia práce vrátane znížených nákladov práce pre zamestnávateľov, daňových úľav pre osoby s nízkymi príjmami a trojročného zníženia príspevkov na sociálne zabezpečenie v prípade pracovníkov prijatých do zamestnania na dobu neurčitú v roku 2015. Vo Francúzsku Pakt zodpovednosti a solidarity („Pacte de responsabilité et de solidarité“) znamenal v roku 2014 ďalšie zníženie príspevkov na sociálne zabezpečenie pre osoby s nízkym a stredným mzdovým ohodnotením, popri už existujúcich necielených daňových úľavách na konkurencieschopnosť a zamestnanosť. Grécko zaviedlo nový daňový sadzobník, zrušilo dolné nezdaniteľné limity a nahradilo ich cielenými daňovými úľavami. V nadväznosti na ďalekosiahle opatrenia v predchádzajúcich rokoch sa pri stanovovaní miezd všeobecne začal prejavovať pohyb reálnych miezd v súlade s vývojom produktivity, pričom niektoré krajiny nedávno prijali opatrenia na riešenie minimálnej mzdy. Medziodvetvové dohody o zmiernení mzdových požiadaviek boli uzatvorené vo Fínsku na obdobie rokov 2014 – 2015 a v Španielsku na obdobie rokov 2015 – 2016. V Slovinsku bola v roku 2015 uzatvorená sociálna dohoda, v ktorej sa stanovili kolektívne dohody, inflácia a podiel odvetvovej produktivity ako základ na stanovovanie miezd v súkromnom sektore. Na zabezpečenie súladu medzi vývojom v oblasti miezd a produktivity, belgická vláda dočasne pozastavila automatickú indexáciu platov do roku 2016, zatiaľ čo na Cypre sa pozastavenie indexácie miezd predĺžilo do roku 2016, aj pre súkromný sektor. Zaviedli sa nové mechanizmy na stanovenie minimálnej mzdy v Grécku (od roku 2017), Írsku a Chorvátsku, zatiaľ čo v Nemecku sa od roku 2015 zaviedla zákonom stanovená minimálna mzda. V Portugalsku sa na základe rozsudku ústavného súdu obnovilo vyplácanie 13. a 14. mesačnej mzdy vo verejnom sektore. V Spojenom kráľovstve vláda zavádza národné životné minimum, ktoré sa určuje podľa iného súboru kritérií, než aký sa uplatňuje na existujúcu národnú minimálnu mzdu.



2.2 Zvyšovanie ponuky pracovnej sily, jej zručností a kompetencií Vo viacerých členských štátoch podporilo zníženie dane z príjmu fyzických osôb ich účasť na trhu práce. V Španielsku a Lotyšsku sa schválilo zníženie dane z príjmu fyzických osôb zacielené najmä na odstránenie zlej finančnej situácie skupín s nízkymi príjmami a faktorov, ktoré znižujú ich motiváciu pracovať. Iné štáty zvýšili dolnú hranicu príjmu alebo daňové úľavy (Švédsko, Lotyšsko, Litva, Holandsko a Nemecko). Rakúsko v roku 2015 zaviedlo významné zmeny týkajúce sa dane z príjmov fyzických osôb, a to aj prostredníctvom zníženia základnej sadzby pre túto daň. Dôchodkové reformy sa aj naďalej zameriavajú na obnovu rovnováhy medzi obdobiami strávenými v práci a na dôchodku, predovšetkým zvýšením vekovej hranice odchodu do dôchodku, sprísnením podmienok oprávnenosti a zredukovaním príležitostí na predčasný odchod do dôchodku. Počas uplynulého roku niekoľko členských štátov (Belgicko, Bulharsko, Holandsko, Portugalsko a Spojené kráľovstvo) prijalo nové právne predpisy, ktorými sa zvyšuje vek odchodu do dôchodku, alebo predložilo návrhy na dávnejšie plánované zvýšenie veku odchodu do dôchodku. Celkovo v 25 z 28 členských štátov existujú v súčasnosti právne predpisy, ktorými sa zvyšuje alebo sa v budúcnosti zvýši vek odchodu do dôchodku. Spomedzi týchto 25 štátov sedem (Cyprus, Dánsko, Grécko, Taliansko, Holandsko, Portugalsko a Slovensko) výslovne spojilo vek odchodu do dôchodku so zvyšovaním strednej dĺžky života a ďalšie krajiny (Belgicko, Fínsko, Slovinsko) uvažujú o rovnakých opatreniach. Viaceré členské štáty podnikajú kroky na zníženie predčasného odchodu do dôchodku, napríklad zvyšovaním veku oprávnenosti odchodu do predčasného dôchodku a/alebo požadovanej dĺžky pracovného života (Belgicko, Lotyšsko) alebo postupným zrušovaním osobitných dávok, ktoré sa vzťahujú na predčasný odchod do dôchodku alebo systémov predčasného odchodu do dôchodku (Luxembursko, Poľsko). Niektoré členské štáty (Bulharsko, Dánsko, Chorvátsko) zaviedli prísnejšie kritériá a postupy upravujúce prístup k dávkam v invalidite, aby sa zabezpečilo, že budú zacielené na osoby, ktoré ich skutočne potrebujú, a nebudú sa využívať ako náhrada systému predčasného odchodu do dôchodku. Niektoré členské štáty uskutočnili v období rokov 2014 – 2015 reformy na posilnenie politík zameraných na zosúladenie pracovného a súkromného života s cieľom zvýšiť účasť na trhu práce. Rakúsko oznámilo investície vo výške 800 miliónov EUR do roku 2018/2019 na zvyšovanie počtu miest v celodenných školách a ich dostupnosti, ako aj na zlepšenie kvality služieb, ktoré poskytujú. Spojené kráľovstvo zaviedlo spoločnú rodičovskú dovolenku, a rodičom tak umožnilo, aby mohli spoločne čerpať 52 týždňov platenej dovolenky a spoločne poberať plat po narodení alebo adopcii dieťaťa. Posilnenie účasti žien na trhu práce môže prispieť k riešeniu zvýšeného rizika chudoby a sociálneho vylúčenia, najmä v prípade rodín osamelého rodiča, a takisto môže pomôcť predchádzať tomu, aby ženy v staršom veku zažívali chudobu v dôsledku nižších dôchodkových nárokov. Povzbudzovanie väčšieho počtu žien, aby vstúpili na pracovný trh a zotrvali na ňom, môže takisto pomôcť vyrovnávať účinky klesajúceho počtu obyvateľov v produktívnom veku, ako sa predpokladá vo väčšine členských štátov EÚ, prostredníctvom zvyšovania ponuky pracovnej sily. Pomohlo by to znížiť tlak na verejné financie a systémy sociálnej ochrany, lepšie využívať zručnosti a schopnosti žien a zvyšovať potenciál rastu a konkurencieschopnosť. Štrukturálne nedostatky v systémoch vzdelávania a odbornej prípravy majú naďalej vplyv na úrovne zručností. Nedávne reformy v Taliansku boli zamerané na stabilizáciu štátneho systému vzdelávania prostredníctvom trvalých pracovných zmlúv pre ľudí pracujúcich v tomto odvetví. V roku 2015 Španielsko uskutočnilo reformu organizácie a riadenia podsystému odbornej prípravy na zamestnanie s cieľom prepojiť obsah odbornej prípravy s potrebami trhu práce, zatiaľ čo vo Švédsku sa prostredníctvom novej iniciatívy v oblasti vzdelávania dospelých zvýši počet miest v komunálnych systémoch vzdelávania dospelých. Zlepšovanie získavania informácií o zručnostiach (posudzovanie, predvídanie a predpovedanie potrieb týkajúcich sa zručností) a jeho využívania na riadenie ponuky vzdelávania a odbornej prípravy by mohli prispieť k dosiahnutiu lepšej rovnováhy medzi dopytom po zručnostiach a ich ponukou. Zatiaľ čo v niektorých členských štátoch existuje silná tradícia kvantitatívnych a kvalitatívnych prognóz a jasných mechanizmov spolupráce medzi inštitúciami vzdelávania a odbornej prípravy a aktérmi na trhu práce (napr. Dánsko, Švédsko), v iných členských štátoch sú systémy menej súdržné. Niektoré členské štáty sú v procese rozvoja získavania informácií o zručnostiach (napr. Estónsko, Rumunsko), často s podporou Európskeho sociálneho fondu (ESF). Verejné výdavky na vzdelávanie sa však v takmer polovici členských štátov znížili o 3,2 % pre EÚ ako celok v porovnaní s rokom 2010. Členské štáty pokračovali v úsilí podporovať zamestnanosť mladých ľudí a riešiť vysoké miery mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET). Zásadné opatrenia členských štátov sa zamerali na zlepšenie kvality vzdelávania a odbornej prípravy, aby sa zlepšil prechod zo školy do zamestnania. Nemecko zaviedlo na základe novelizácie zákona „asistovanú odbornú prípravu“, ktorá umožňuje lepšiu prípravu znevýhodnených mladých ľudí a následné opatrenia, ako aj poskytovanie služieb spoločnostiam zapojeným do odbornej prípravy znevýhodnených mladých ľudí. Vo Francúzsku sa od konca roka 2014 realizuje komplexný plán na zníženie predčasného ukončovania školskej dochádzky. V tejto krajine prebieha pilotný projekt zameraný na žiakov vo veku 15 rokov alebo viac: ide o „prispôsobený program počiatočnej odbornej prípravy“, v rámci ktorého sa pravidelné vzdelávanie kombinuje s mimoškolskými činnosťami. Pre osoby vo veku od 16 do 25 rokov, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku, sa zaviedlo zákonné právo vrátiť sa do procesu vzdelávania alebo odbornej prípravy. Poľsko prijalo opatrenia s cieľom zabezpečiť stáže pre študentov vo veľkých podnikoch a vo verejnej správe. Dánsko uskutočňuje od roku 2015 zásadnú reformu odborného vzdelávania okrem iného s cieľom znižovať mieru predčasného ukončovania školskej dochádzky, podporovať popularitu odborného vzdelávania a zvyšovať príležitosti na učňovskú prípravu. V Bulharsku sa prijali zmeny v právnych predpisoch na poskytovanie stáží a pracuje sa na prispôsobení učebných plánov tak, aby lepšie zodpovedali potrebám trhu práce. V Rakúsku sa opatrenia zamerané na mladých ľudí takisto vo veľkej miere týkali vzdelávania, vrátane reforiem odbornej prípravy, ako aj reforiem vysokoškolského vzdelávania, s cieľom lepšie uľahčiť prechod zo vzdelávania do pracovného života. Reforma zákona o odbornej príprave („Berufsausbildungsgesetzes“) sa zameriava na ďalšie zlepšovanie systému učňovskej prípravy a zvyšovanie jeho kvality. Taliansko schválilo školskú reformu, ktorá podporuje využívanie stáží a zameriava sa na spoluprácu s podnikmi. V mnohých členských štátoch sa zintenzívnilo úsilie na podporu včasnej aktivácie mladých ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (ďalej len „mladí ľudia v situácii NEET“), a dosahu na mladých ľudí najviac vzdialených od trhu práce. Lotyšsko, Fínsko, Portugalsko a Rumunsko spoločne s Európskou komisiou rozvíjali začiatkom roku 2015 činnosti s cieľom zvýšiť informovanosť o príležitostiach, ktoré ponúka systém záruky pre mladých ľudí, a s cieľom podporovať mladých ľudí v situácii NEET, aby sa zaevidovali u poskytovateľov podpory a aby ju využívali. V Portugalsku bola vytvorená široká sieť partnerov s cieľom zvýšiť dosah na mladých ľudí v situácii NEET. Okrem toho bola zavedená on-line platforma systému záruky pre mladých, na ktorej sa môže zaevidovať každý mladý človek v situácii NEET, a následne bude automatický presmerovaný do verejných služieb zamestnanosti (VSZ), do siete EURES alebo do stredísk pre kvalifikáciu a odbornú prípravu. Vo Švédsku sa od januára 2015 značne posilnila právomoc obcí, pokiaľ ide o opatrenia zacielené na mladých ľudí v situácii NEET. Bulharsko spustilo národný program s názvom „Aktivácia neaktívnych“ s cieľom zaevidovať na úradoch práce odradených mladých ľudí v situácii NEET a zapojiť ich do odbornej prípravy alebo im pomôcť vrátiť sa k vzdelávaniu; program zahŕňa takisto vymenovanie mediátorov pre Rómov. Chorvátsko zaťalo v roku 2015 rozvíjať systém na sledovanie mladých ľudí v situácii NEET s cieľom riešiť nárast v počte takýchto osôb ako súčasť komplexného registra ľudských zdrojov. Ďalšou dôležitou prioritou bolo odstraňovanie prekážok medzi kľúčovými hráčmi v procese prechodu zo školy do zamestnania (vzdelávacie inštitúcie, VSZ, zamestnávatelia). V Belgicku je podpora zamestnanosti mladých ľudí a zintenzívnenie vykonávania systému záruky pre mladých ľudí kľúčovou prioritou v rámci Stratégie pre Brusel do roku 2025 prijatej v júni 2015. Stratégia, s podporou ESF, zahŕňa všetky príslušné ministerstvá a vykonáva sa v partnerstve medzi kľúčovými úrovňami správy s cieľom budovať prepojenia medzi odvetviami zamestnávania, vzdelávania a mládeže. Nemecko, ktoré sa čiastočne inšpirovalo systémom záruky pre mladých ľudí, pokračovalo v zriaďovaní agentúr pre zamestnanosť mládeže/miestnych partnerstiev na podporu mladých ľudí pri prechode zo školy do práce – do septembra 2014 bol počet týchto agentúr/partnerstiev minimálne 186. Prostredníctvom týchto agentúr/partnerstiev sa podporuje úzka spolupráca medzi rôznymi aktérmi na miestnej úrovni, vrátane VSZ, škôl a služieb sociálnej starostlivosti. Od roku 2015 sa plánuje viac modelových projektov s financovaním z Európskeho sociálneho fondu (ESF), pričom sa takisto zintenzívni sociálno-pedagogická pomoc a podporia sa pracovné príležitosti pre znevýhodnených mladých ľudí. Niektoré členské štáty vyvíjali úsilie na podporu vytvárania pracovných miest a rozšírenie možností na trhu práce pre mladých ľudí. V roku 2014 Chorvátsko spustilo 11 nových opatrení v oblasti aktívnych politík trhu práce v rámci balíka „Mladí a tvoriví“, ktorý v súčasnosti zahŕňa subvencie na zamestnanie a samostatnú zárobkovú činnosť, subvencie na odbornú prípravu a špecializáciu, pracovné stáže, verejnoprospešné práce a zachovanie pracovných miest. Služby zamestnanosti v Slovinsku začali v roku 2015 program „Práca na skúšku“, ktorého cieľom je umožniť nezamestnaným osobám vo veku do 29 rokov, aby si otestovali svoje znalosti, zručnosti a návyky na určitom pracovisku. Pracovná rehabilitácia má zásadný význam pre účasť osôb so zdravotným postihnutím na trhu práce. Fínsko vykonalo zmeny s cieľom umožniť včasný prístup k pracovnej rehabilitácii ako prevenciu odchodu na invalidný dôchodok. Od októbra 2015 by osoba, ktorá sa zúčastňuje na rehabilitácii, mala mať možnosť získať čiastočný príspevok na rehabilitáciu od sociálnej poisťovne za tie dni rehabilitácie, keď takáto osoba pracuje len na kratší pracovný úväzok. Chorvátsko v decembri 2014 novelizovalo zákon o pracovnej rehabilitácii a zamestnávaní osôb so zdravotným postihnutím s cieľom zlepšiť ich pracovnú rehabilitáciu a zamestnávanie; zákon takisto stanovuje zriadenie regionálnych centier pre pracovnú rehabilitáciu.

V mnohých členských štátoch a pre konkrétne skupiny existuje značné riziko, že dlhodobá nezamestnanosť sa stane trvalým javom a premietne sa do vyššej štrukturálnej nezamestnanosti. Niekoľko členských štátov začalo nové aktívne opatrenia zacielené na dlhodobo nezamestnané osoby. Portugalsko v roku 2015 spustilo program na podporu 6-mesačných stáží pre dlhodobo nezamestnané osoby staršie ako 30 rokov. V Španielsku sa v rámci vnútroštátneho aktivačného programu, ktorý sa začal koncom roka 2014, poskytuje finančná podpora pre dlhodobo nezamestnané osoby, ktoré nemajú nárok na žiadne dávky, čím sa zároveň posilňuje ich snaha nájsť si prácu a sprísňujú sa podmienky na akceptovanie ponúkaného zamestnania a plánuje sa, že 400 000 príjemcom takejto pomoci bude pridelený samostatný referent. Fínsko začalo v roku 2015 uskutočňovať reformu podpory dlhodobo nezamestnaných osôb a na komunálnej úrovni stanovilo jednotné kontaktné miesto v záujme lepšej koordinácie služieb zamestnanosti a poskytovania dávok a sociálnych služieb pre dlhodobo nezamestnané osoby. Vo Francúzsku sa v národnom akčnom pláne na boj proti dlhodobej nezamestnanosti, ktorý bol prijatý v roku 2015, spája posilnené intenzívne individuálne poradenstvo, ktoré by malo do roku 2017 využiť 460 000 príjemcov, zvýšená ponuka subvencovaných zmlúv a odbornej prípravy a nový systém odbornej prípravy na pracovisku určený starším pracovníkom alebo osobám s nižšou kvalifikáciou, ako aj lepší prístup k starostlivosti o deti a lepšia podpora bývania. Oživenie hospodárstva, nižšie prílevy do dlhodobej nezamestnanosti a zlepšenie rozpočtovej situácie otvárajú príležitosti pre dodatočné opatrenia. Riešenie dlhodobej nezamestnanosti je napriek tomu súčasťou prebiehajúcich reforiem v menej ako polovici členských štátov. Návrh Komisie na odporúčanie Rady týkajúce sa integrácie dlhodobo nezamestnaných na trh práce je v súčasnosti predmetom diskusie členských štátov. 2.3 Zlepšovanie fungovania trhov práce Opatrenia členských štátov zamerané na modernizáciu právnych predpisov na ochranu zamestnanosti pokračovali najmä v krajinách s veľkými nerovnováhami a segmentovanými trhmi práce. Reformy sú však iba v niektorých prípadoch skutočne zacielené na zmenšovanie rozdielov medzi osobami, ktoré na trh práce majú prístup, a osobami, ktoré ho nemajú. V Taliansku bol koncom roka 2014 prijatý rozsiahly vykonávací právny predpis – zákon o pracovných miestach (Jobs Act, konečné vykonávacie dekréty k nemu boli prijaté v septembri 2015), ktorý sa okrem iného týka zjednodušenia pracovných zmlúv a pracovnoprávnych postupov a obmedzenia možnosti návratu do zamestnania po nespravodlivom prepustení z práce. Zákonom o práci a bezpečnosti, ktorý bol v roku 2014 prijatý v Holandsku, sa zaviedol strop pre odstupné alebo náhradu škody v prípade nespravodlivého prepustenia z práce a zároveň sa zvyšuje ochrana dočasných pracovníkov. V Chorvátsku bola prijatá rozsiahla reforma zákonníka práce, ktorá povedie k nižším nákladom, jednoduchším postupom pri individuálnom a hromadnom prepúšťaní, jednoduchšiemu prístupu k dočasnej práci sprostredkovanej agentúrami a pružnejšej organizácii pracovného času. Postupy hromadného prepúšťania sa zjednodušili aj v Lotyšsku. V Bulharsku sa novelizoval zákonník práce s cieľom zvýšiť flexibilitu pracovného času a regulovať možnosť uzatvárať jednodňové pracovné zmluvy na krátkodobé sezónne práce v poľnohospodárstve. Napriek vysokému stupňu segmentácie niektoré krajiny uľahčili prístup k zmluvám na dobu určitú (Česká republika), predĺžili ich trvanie alebo rozšírili možnosti ich obnovenia (Chorvátsko, Taliansko, Lotyšsko a dočasne takisto Portugalsko). Menšia časť krajín posilnila právne predpisy týkajúce sa zmlúv na dobu určitú (Poľsko) a konkrétnejšie týkajúce sa využívania dočasnej práce sprostredkovanej agentúrami (Slovinsko, Francúzsko, Dánsko a Slovensko). Spojené kráľovstvo zaviedlo poplatok za pracovnoprávny súd, aby obmedzilo počet prípadov predkladaných na tento súd. V značnom počte členských štátov sa naďalej posilňovala účinnosť verejných služieb zamestnanosti v súlade s opatreniami z predchádzajúcich rokov. Dánsko a Lotyšsko zlepšili profilovanie uchádzačov o zamestnanie a zacielenie pomoci a služieb pri hľadaní zamestnania, zatiaľ čo Poľsko a Slovensko kládli väčší dôraz na služby zraniteľným skupinám. Švédsko a Litva zlepšili riešenie prípadov mladých ľudí a predčasného ukončenia školskej dochádzky. Belgicko, Holandsko, Španielsko a Slovensko rozhodli o posilnení spolupráce medzi rôznymi aktérmi, pričom v niektorých prípadoch bolo toto opatrenie spojené s podmienečným rozdelením finančných prostriedkov medzi rôzne úrady. V rámci reorganizácie verejných služieb zamestnanosti v Írsku sa dodatočné kapacity služieb zamestnanosti, zamerané predovšetkým na dlhodobo nezamestnané osoby, zabezpečili u poskytovateľov zo súkromného sektora v rámci programu JobPath. V mnohých členských štátoch pokračuje reforma sociálneho dialógu. Reformy sa týkajú fungovania a účinnosti sociálneho dialógu. Väčšinou sú spojené s kolektívnym vyjednávaním, ale majú takisto vplyv na zastúpenie pracovníkov. Nemecko, Slovensko a Portugalsko zmiernili prísnosť kritérií na rozšírenie pôsobnosti odvetvových kolektívnych dohôd o mzdách, čím sa prax v prípade Portugalska čiastočne vrátila k praxi zaužívanej v rámci programu finančnej pomoci. Neobmedzená platnosť kolektívnych zmlúv, ktorých platnosť sa skončila, bola v Chorvátsku zrušená. V Portugalsku bola v roku 2014 zredukovaná platnosť skončených a neobnovených kolektívnych dohôd a bola zavedená možnosť rokovať o pozastavení platnosti kolektívnych zmlúv v podnikoch, ktoré čelia problémom. Sociálni partneri v Taliansku podpísali medziodvetvovú dohodu, na základe ktorej sa spresňujú kritériá hodnotenia reprezentatívnosti odborových zväzov a stanovuje tempo rozširovania rozsahu decentralizovaného kolektívneho vyjednávania. V Chorvátsku sa v roku 2014 prijali nové právne predpisy v oblasti činnosti odborových zväzov. Francúzska vláda spustila v roku 2015 reformu sociálneho dialógu s cieľom zmodernizovať zastúpenie zamestnancov a zracionalizovať povinnosti zamestnávateľov, pokiaľ ide o informovanie zástupcov zamestnancov a uskutočňovanie konzultácií s nimi. Plánuje sa reorganizácia každoročného kolektívneho vyjednávania na základe hlavných stanovených osí. V Nemecku sa v roku 2015 prijal zákon „Tarifeinheitsgesetz“, ktorým sa zabezpečí, že v prípade prekrývajúcich sa a protichodných kolektívnych dohôd v podniku sa bude uplatňovať iba tá dohoda, ktorá bola podpísaná s odborovým zväzom, ktorý má najviac členov (v tomto podniku). V Spojenom kráľovstve sa novým zákonom o odborových zväzoch z roku 2015 („Trade Union Bill“) upravujú reformy odborových zväzov a protestných pracovných opatrení kolektívneho vyjednávania. Účasť sociálnych partnerov pri navrhovaní a vykonávaní politík a reforiem si vyžaduje ďalšie sledovanie. Vo väčšine členských štátov existuje určitá forma zapojenia sociálnych partnerov do prípravy národných programov reforiem. Kvalita a rozsah tohto zapojenia, ako aj miera, do akej sú sociálni partneri schopní ovplyvňovať obsah národných programov reforiem, sa výrazne líšia. Menej členských štátov účinne zapája sociálnych partnerov do vykonávania odporúčaní pre jednotlivé krajiny alebo príslušných reforiem a politík. 2.4 Zabezpečovanie spravodlivosti, boj proti chudobe a presadzovanie rovnakých príležitostí Úsilie o riešenie alebo zníženie chudoby a zvýšenie účasti na trhu práce zahŕňa výrazné úpravy systémov sociálnych dávok, podpory aktívnych politík trhu práce a cielené opatrenia pre tých, ktorí sú vystavení vyššiemu riziku chudoby. Niektoré členské štáty zvýšili výšku čiastky na podporu príjmov (Belgicko, Estónsko, Chorvátsko, Švédsko, Rumunsko), zatiaľ čo iné zlepšili formu opatrení zavedením znižovania dávok (Malta, Lotyšsko) alebo zavedením dávok podpory v zamestnanosti (Estónsko). Niekoľko členských štátov zavádza alebo posilňuje aktivačné opatrenia v rámci svojej politiky posilnenia boja proti chudobe osôb v produktívnom veku (Rakúsko, Bulharsko, Nemecko, Dánsko, Holandsko). Zavádzajú sa takisto rôzne finančné a nefinančné stimuly, ktoré majú uľahčiť návrat na trh práce (Belgicko, Fínsko, Francúzsko, Lotyšsko, Malta, Poľsko). V mnohých krajinách sa plánujú alebo už prebiehajú reformy systémov sociálnej pomoci a sociálnej ochrany v prípade nezamestnanosti (Belgicko, Chorvátsko, Grécko, Írsko, Rumunsko, Švédsko). Belgicko pokračuje v reforme systému dávok v nezamestnanosti s cieľom zabezpečiť primeranú rovnováhu medzi dávkami na jednej strane a účinnou pomocou pri hľadaní práce a možnosťami odbornej prípravy na druhej strane. Rumunsko by chcelo v rámci reformy systému sociálneho zabezpečenia zaviesť minimálny príjem na sociálne začlenenie prostredníctvom skombinovania troch existujúcich programov testovania majetkových pomerov, s odiahnúť tak lepšie zameranie na príjemcov a zníženie administratívnych nákladov. Grécko začalo pilotný program na zavedenie systému minimálneho príjmu v krajine. Írsko pokračovalo v úsilí znížiť výskyt domácností s nízkou intenzitou práce prostredníctvom integrovaných služieb (poskytovaných na jednom mieste) a užším prepojením nárokov na dávky s aktivačnými službami. Rastúce obavy z vplyvu, ktorý môže mať narastajúci počet detí žijúcich v chudobe, viedol mnohé členské štáty k zvýšeniu investícií pre deti. Opatrenia na podporu príjmu pre rodiny s deťmi boli posilnené a rozšírené v Bulharsku, Českej republike, Poľsku a Rumunsku, zatiaľ čo Belgicko a Malta zaviedli doplnkové prídavky na dieťa určené deťom, ktoré žijú v rodinách s nízkymi príjmami. Podpora prístupu rodičov na trh práce a stimuly, ktoré majú motivovať k práci, boli posilnené v Maďarsku, na Malte a v Spojenom kráľovstve. Investície do vzdelávania, a najmä do vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve sa udržali vo viacerých členských štátoch, čo odráža rastúce povedomie o tom, akú zásadnú úlohu zohráva predškolský vek pri formovaní kognitívnych a sociálnych zručností detí. Fínsko zaviedlo povinné predškolské vzdelávanie a Chorvátsko zaviedlo jeden rok povinného predškolského vzdelávania pred začiatkom primárneho vzdelávania. Rakúsko poskytlo dodatočné verejné finančné prostriedky na zlepšenie výsledkov v oblasti vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve, Spojené kráľovstvo zaviedlo týždenne 15 hodín bezplatnej starostlivosti o deti vo veku 3 a 4 roky a opatrenia zamerané na malé znevýhodnené deti. V niektorých členských štátoch sa takisto zvýšilo financovanie na rozširovanie zariadení starostlivosti o deti (Belgicko, Bulharsko, Česká republika, Nemecko, Estónsko, Poľsko, Spojené kráľovstvo), možností starostlivosti o deti po skončení vyučovania (Írsko) alebo dostupných miest v školách s celodennou starostlivosťou (Rakúsko). Bulharsko naďalej zlepšovalo kvalitu alternatívnych modelov starostlivosti a podpory pre deti, ktoré vyrastajú mimo svojej rodiny. Fínsko takisto prijalo niekoľko opatrení na posilnenie ochrany detí, ktoré sa nachádzajú v takejto situácii. Nedávne dôchodkové reformy pomohli vo väčšine členských štátov obmedziť dlhodobý nárast výdavkov na dôchodky . Ich vplyv na primeranosť dôchodkov naďalej závisí od schopnosti žien a mužov zotrvať v pracovnom živote dlhšie a mať plnohodnotnejšie kariéry , čo nie je rovnaké v rôznych profesijných skupinách a u rôznych pohlaví. Veľká väčšina reforiem členských štátov sa zamerala na zvýšenie veku odchodu do dôchodku a na obmedzenie možnosti predčasného odchodu do dôchodku, aj keď nie vždy tieto reformy zahŕňajú politiky aktívneho starnutia. Niektoré členské štáty ponechali alebo opätovne zaviedli osobitné podmienky na predčasný odchod do dôchodku pre osoby s dlhou kariérou alebo pre osoby vykonávajúce náročnú pracovnú činnosť. Obmedzovanie prístupu k možnosti predčasného odchodu do dôchodku stavia pred vlády a/alebo sociálnych partnerov úlohu nájsť alternatívne riešenia problémov súvisiacich s kariérami v neskoršom veku a zvládaním vekových a zdravotných aspektov na pracovisku a na trhu práce. V súčasnosti zostávajú rozdiely v dôchodkoch žien a mužov v EÚ na úrovni 40 % a odrážajú rozdiely v odmeňovaní žien a mužov a kratšie a menej súvislé priemerné kariéry žien. Celkový posun smerom k vyšším dôchodkom znamená, že dôchodkové systémy nebudú pripravené na kompenzáciu tejto nerovnováhy. V rámci úsilia umožniť ženám dosiahnuť dlhší pracovný život takmer všetky členské štáty (s výnimkou Rumunska) zjednotili vek odchodu do dôchodku pre ženy a mužov alebo schválili budúce reformy na tento účel, aj keď v niektorých prípadoch budú takéto reformy úplne ukončené až koncom 40-tych rokov tohto storočia. V rámci veľkého počtu reforiem sa zmenil aj mechanizmus valorizácie dôchodkov na menej veľkorysý. Vplyv na primeranosť dôchodkov bude závisieť od vývoja miezd a cien. Systémy zdravotnej starostlivosti prispievajú k zachovaniu a obnove dobrého zdravotného stavu obyvateľov EÚ. Okrem kolektívneho a individuálneho blahobytu to prispieva k hospodárskej prosperite prostredníctvom zlepšovania účasti na trhu práce, zvyšovania produktivity práce a znižovaním neprítomnosti na pracovisku. Systémy zdravotnej starostlivosti si samozrejme vyžadujú náklady: veľký podiel výdavkov na systémy zdravotnej starostlivosti v EÚ sa financuje z verejných prostriedkov, a preto musia zostať fiškálne udržateľné. Je potrebné posúdiť výkonnosť systémov zdravotnej starostlivosti a systémov dlhodobej starostlivosti a uskutočniť spoľahlivé a ambiciózne reformy. Znamená to zabezpečiť udržateľnú finančnú základňu, podporovať poskytovanie a dostupnosť účinných služieb primárnej zdravotnej starostlivosti, a tým obmedziť nepotrebné využívanie špecializovanej a nemocničnej starostlivosti, zabezpečiť nákladovo efektívne využívanie liekov, zlepšiť verejné obstarávanie a integráciu starostlivosti prostredníctvom aktualizovaných informačných kanálov (ako napr. elektronické zdravotníctvo), používať metódy hodnotenia relatívnej efektívnosti zdravotníckych technológií a nákladov na starostlivosť na účely rozhodovania a zlepšiť podporu zdravia a prevenciu chorôb. Vo väčšine členských štátov sa vykonali významné reformy zdravotnej starostlivosti. Početné uskutočňované štrukturálne reformy zahŕňajú reštrukturalizáciu primárnej a sekundárnej starostlivosti, väčšiu koordináciu starostlivosti, intenzívnejšie a z hľadiska interoperability účinnejšie využívanie IKT a aplikácií elektronického zdravotníctva (Bulharsko, Česká republika, Chorvátsko, Maďarsko, Malta, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko a Spojené kráľovstvo), posun vo farmaceutických politikách smerom k cenovej regulácii a generickej substitúcii, ako aj zavedenie finančných a nefinančných stimulov pre poskytovateľov služieb zdravotnej starostlivosti, ako aj pre tých, ktorí tieto služby využívajú. S cieľom zlepšiť poskytovanie služieb zdravotnej starostlivosti niekoľko členských štátov (Bulharsko, Česká republika, Nemecko, Chorvátsko, Írsko, Poľsko, Portugalsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo) zaviedlo politiky zamerané na optimalizáciu využívania liečebných postupov a vzorcov predpisovania liekov. Starnutie pracovnej sily v zdravotníctve v spojení s výzvami prijímať nových alebo udržať už zamestnaných zdravotníckych pracovníkov, ktoré súvisia s náročnými pracovnými podmienkami a relatívne nízkymi príjmami v niektorých povolaniach zdravotnej starostlivosti, vedie v mnohých krajinách k nedostatku pracovných síl v zdravotníctve. V snahe zabrániť takémuto vývoju niektoré členské štáty (Belgicko, Česká republika, Nemecko, Španielsko, Chorvátsko, Írsko, Lotyšsko, Poľsko, Švédsko) prijali opatrenia na uľahčenie odbornej prípravy a zvyšovanie kvalifikácie zdravotníckych pracovníkov a na zabezpečenie rastu miezd a poskytovanie podpory s cieľom zvýšiť príťažlivosť sektora zdravotnej starostlivosti.

V niekoľkých členských štátoch prebieha proces prijímania alebo vykonávania rozsiahlych reforiem v oblasti dlhodobej starostlivosti s cieľom zabezpečiť efektívnejšie využívanie existujúcich zdrojov. Reformné opatrenia sa zameriavajú na ďalší rozvoj domácej starostlivosti a posilnenie integrácie starostlivosti. Mechanizmy financovania dlhodobej starostlivosti boli pozmenené v niekoľkých členských štátoch (Rakúsko, Belgicko, Bulharsko, Maďarsko, Nemecko, Luxembursko). Zatiaľ čo niektoré štáty sa rozhodli zvýšiť verejné financovanie a znížiť spolufinancovanie nákladov zo strany pacientov, iné znížili existujúce prahové hodnoty oprávnenosti na verejnú podporu alebo zaviedli iné opatrenia na obmedzovanie nákladov. Niekoľko členských štátov oznámilo opatrenia na predchádzanie závislosti, ktoré sa predovšetkým týkali lepšej prevencie a včasného diagnostikovania demencie (Rakúsko, Bulharsko, Írsko). Vlády členských štátov kladú väčší dôraz na zlepšenie poskytovania služieb prostredníctvom starostlivosti viac zameranej na pacienta, prostredníctvom podpory prechodu od inštitucionálnej starostlivosti ku komunitnej starostlivosti a prostredníctvom vyvinutia a zaistenia nových noriem kvality a zvýšením počtu zamestnancov. Niektoré členské štáty (Belgicko, Česká republika, Nemecko, Fínsko) zvýšili podporu neformálnym opatrovateľom prostredníctvom nových stratégií, lepších príležitosti na zosúladenie pracovných a opatrovateľských povinností a prostredníctvom právneho uznávania neformálnych opatrovateľov. Boli prijaté významné záväzky na zlepšenie prístupu k finančne dostupnému bývaniu. Niektoré členské štáty prijali plány na výstavbu bývania alebo sociálneho bývania (Česká republika, Francúzsko, Írsko, Portugalsko, Slovinsko a Spojené kráľovstvo). Bulharsko využilo prostriedky Európskeho fondu regionálneho rozvoja na zlepšenie dostupnosti bývania pre osoby v zraniteľnom postavení. Rozšírenie systémov na pomoc ľuďom kupujúcim si svoj prvý domov bolo ohlásené v Maďarsku a Spojené kráľovstvo zaviedlo program mobility pre nájomníkov sociálnych bytov. Podmienky na poskytovanie príspevku na bývanie vrátane kritérií a prahových hodnôt oprávnenosti boli prehodnotené (Česká republika, Fínsko) a na sociálne účely boli zavedené regulácie nájomného a záruky za nájomné (Belgicko, Česká republika, Francúzsko, Holandsko). Mnoho programov sa zameralo na riešenie zadlženosti a vysťahovania, ako napríklad program v Holandsku zameraný na odhaľovanie osôb, ktoré sa dostávajú do prílišnej zadlženosti, a pilotné projekty pomoci vysťahovaným rodinám v Slovinsku. Prahové hodnoty oprávnenosti na ochranu pred platobnou neschopnosťou sa znížili v Lotyšsku, zatiaľ čo Cyprus ponúkol dotované platby hypotekárnych úrokov pre zraniteľné domácnosti. Cielené úsilie sa takisto vynaložilo na zníženie energetickej chudoby (Belgicko) a na integráciu poskytovania služieb sociálneho bývania (Írsko). Niektoré opatrenia zamerané na uľahčenie sociálneho začlenenia ľudí vystavených riziku, ako napríklad osôb so zdravotným postihnutím, Rómov alebo osôb z migrantského prostredia, sa vykonávali na vnútroštátnej úrovni. Estónsko začalo vykonávať reformu posudzovania pracovnej schopnosti, v rámci ktorej sa zaviedol kvalitatívny posun od posudzovania pracovnej neschopnosti k posudzovaniu schopnosti jednotlivca pracovať a uľahčeniu integrácie na pracovný trh a do spoločenského života. Podobne, Holandsko prijalo pakt účasti na posilnenie účasti ľudí so zdravotným postihnutím a nekvalifikovaných ľudí na trhu práce, a to v súkromnom aj vo verejnom sektore. Rovnaký prístup k vysokokvalitnému a inkluzívnemu vzdelávaniu je prvým a najdôležitejším krokom k sociálnemu začleneniu. Trendy inkluzívneho vzdelávania zraniteľných detí sú zjavné. Belgicko (Flámsko) vypracovalo nový zákon, tzv. „M-Decree”, ktorým sa stanovujú úpravy v bežnom vzdelávaní. Česká republika schválila školský zákon, ktorý obsahuje 5 stupňov podporovaných opatrení na zlepšenie podmienok na inkluzívne vzdelávanie v školách. Dánsko stanovilo cieľ 96 % študentov verejných škôl v bežnom vzdelávaní v roku 2015 a zriadilo centrum pre inkluzívne vzdelávanie a vzdelávanie žiakov s osobitnými potrebami. Mnohé osoby so zdravotným postihnutím čelia tvrdým formám vylúčenia, t. j. žijú v ústavoch. V niektorých krajinách sú však zjavné trendy prechodu od ústavov k starostlivosti zabezpečovanej komunitami a k nezávislému životu a takéto trendy sa podporujú aj prostredníctvom európskych štrukturálnych a investičných fondov. Napríklad Fínsko výrazne znížilo počet osôb s mentálnym postihnutím, ktoré dlhodobo žijú v zariadeniach ústavnej starostlivosti, a služby ústavnej starostlivosti nahradilo najmä nepretržitými (24-hodinovými) službami starostlivosti. Cieľom je nahradiť do roku 2020 ústavnú starostlivosť zabezpečením individuálneho bývania a poskytovaním individuálnych služieb. V niektorých členských štátoch sa prijali opatrenia na podporu začleňovania Rómov. Rumunsko v januári 2015 prijalo revidovanú národnú stratégiu na začlenenie rumunských občanov patriacich k rómskej menšine na obdobie rokov 2014 – 2020, zatiaľ čo Litva prijala akčný plán na integráciu Rómov do litovskej spoločnosti na obdobie rokov 2015 – 2020. Česká republika prijala v roku 2015 stratégiu na integráciu Rómov do roku 2020. Iné krajiny, ako napríklad Maďarsko, Slovensko a Poľsko, zrevidovali svoje vnútroštátne stratégie a akčné plány, najmä s cieľom splniť podmienky ex ante týkajúce sa investičnej priority ESF 9.2. Na Slovensku sa v školskom roku 2014 – 2015 výrazne zvýšil počet asistentov učiteľov pre deti s osobitnými potrebami, vrátane detí zo sociálne znevýhodnených prostredí, a v rozpočte na rok 2015 sa počíta s ďalším takýmto zvýšením. Pre rómske komunity sa vypracoval návrh týkajúci sa povinného zapojenia detí zo sociálne znevýhodnených prostredí do vzdelávania a starostlivosti v ranom detstve; v tejto fáze zatiaľ nie sú k dispozícii konkrétne plány na jeho vykonávanie. Čoraz väčší prílev utečencov stavia vlády a spoločnosť ako celok pred úlohu prijať a integrovať čoraz väčší počet ľudí, pričom niektoré členské štáty sú obzvlášť zasiahnuté. Boli prijaté rozhodnutia o integračných balíkoch, ako aj odrádzajúcich opatreniach. V Rakúsku sa integračný balík zameriava na podporu výučby jazykov a začlenenie na trh práce, pričom väčšia časť rozpočtu je vyhradená práve na začlenenie na trh práce. Verejné služby zamestnanosti spustili v polovici roku 2015 pilotné projekty na zlepšenie vyhliadok na trhu práce pre osoby, ktoré majú právo na azyl. Vo Švédsku boli navýšené počiatočné prostriedky na obdobie rokov 2015 – 2018 s cieľom napomôcť rýchlejšie začlenenie cudzincov a utečencov, ktorí práve pricestovali, na trh práce. Aby bolo možné identifikovať zručnosti a kvalifikácie prisťahovalcov už v počiatočnej fáze, vláda vyčlenila prostriedky v existujúcich rámcoch na pilotný projekt zameraný na zisťovanie zručností nedávno pricestovaných prisťahovalcov žijúcich v ubytovacích strediskách Švédskej rady pre migráciu. V Nemecku Spolkový úrad práce a Spolkový úrad pre migráciu a utečencov začali pilotný projekt financovaný z Európskeho sociálneho fondu s cieľom podporiť rýchlu integráciu utečencov do trhu práce a v šiestich regiónoch Nemecka zriadili vzorové pracovné agentúry pre utečencov. Na druhej strane sa prijímajú opatrenia, od ktorých sa očakáva, že budú mať odrádzajúci účinok, ako napríklad nahradenie peňažných dávok vyplácaných v hotovosti vecnými dávkami, a zároveň utečenci z regiónov vyhodnotených ako bezpečné podstupujú zrýchlené azylové konanie. V Dánsku sa v rámci odrádzajúcich opatrení znížili osobitné príspevky na integráciu pod úroveň existujúcich peňažných dávok vyplácaných v hotovosti pre účastníkov integračných programov, obnovil sa akruálny princíp rozlíšenia rodinných dávok a prídavkov na deti utečencov, zatiaľ čo na základe harmonizácie pravidiel oprávnenosti na starobný dôchodok už utečenci nie sú vyňatí z uplatňovania akruálneho princípu. V Spojenom kráľovstve sa zaviedli nové obmedzenia prístupu k dávkam bez preskúmania majetkových pomerov, čo odrádza prisťahovalcov od príchodu do Spojeného kráľovstva bez vyhliadok na získanie zamestnania. Tieto opatrenia účinne bránia novým prisťahovalcom nárokovať si dávky bez preskúmania majetkových pomerov zlúčené do jedinej dávky, tzv. univerzálneho úveru (Universal Credit), bez toho, aby pred tým najskôr v Spojenom kráľovstve pracovali. Nové obmedzenia nadväzujú na predchádzajúce obmedzenia nárokov na príspevok pre osobu hľadajúcu zamestnanie, na detské prídavky a daňovú úľavu na dieťa. Členské štáty musia zabezpečiť, aby žiadatelia o azyl mali skutočný prístup na trh práce najneskôr do 9 mesiacov odo dňa, ku ktorému žiadajú o medzinárodnú ochranu. Niektoré členské štáty už umožňujú, aby sa žiadatelia o azyl začlenili na trh práce skôr a iné členské štáty takýto postup navrhujú. Komisia s cieľom pomôcť členským štátom reagovať na najnaliehavejšie potreby žiadateľov o azyl, ako sú ubytovanie, dodávky potravín, zásobovanie a služby, prijala v rámci migračnej agendy EÚ Oznámenie o pravidlách verejného obstarávania týkajúcich sa podporných opatrení pre utečencov. Prostredníctvom investícií z Európskeho sociálneho fondu (ESF) sa môže konkrétnym spôsobom a bezodkladne podporiť odborné vzdelávanie a príprava, poskytovanie poradenstva, prístup k zdravotnej starostlivosti a sociálnym službám, ako aj kampane na boj proti diskriminácii. Z prvého posúdenia makroekonomického vplyvu, ktorý má prílev utečencov, vyplýva, že krátkodobý vplyv v podobe vyšších verejných výdavkov je relatívne malý, aj keď v strednodobom až dlhodobom horizonte v prípade niektorých členských štátov výraznejší, má však pozitívny účinok na rast za predpokladu, že začlenenie na trh práce bude úspešné. Príloha 1 Hodnotiaca tabuľka kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie s priemernými hodnotami EÚ ako referenčnými bodmi*



Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl EÚ (EU LSF), národné účty a EU-SILC – štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (výpočty GR EMPL). Pre každý ukazovateľ (s výnimkou reálneho rastu HDPD reprezentovaného ako peňažná hodnota) uvedené tri stĺpce predstavujú i) medziročnú zmenu v absolútnom vyjadrení; ii) rozdiel v porovnaní s priemernými mierami EÚ (alebo eurozóny) v danom roku; iii) medziročnú zmenu pre danú členskú krajinu v porovnaní s medziročnou zmenou pre EÚ alebo eurozónu (ktorá vyjadruje, či sa situácia v danej krajine zhoršuje/zlepšuje rýchlejšie ako v ostatných krajinách EÚ/EZ, pričom sa zohľadňuje dynamika sociálno-ekonomického zbližovania/vzďaľovania). S1 znamená 1. polrok a vychádza zo štvrťročných sezónne očistených údajov.

* Označuje zmeny a rozdiely v porovnaní s EÚ, ktoré nie sú štatisticky významné, v ďalšej analýze v kapitole 2 budú nastavené na nulovú hodnotu.



Príloha 2 Hodnotiaca tabuľka kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie s priemernými hodnotami eurozóny ako referenčnými bodmi



Príloha 3 Hodnotiaca tabuľka kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie s absolútnymi hodnotami v troch po sebe nasledujúcich rokoch



Zdroj: Eurostat, výberové zisťovanie pracovných síl EÚ (EU LSF), národné účty a EU-SILC – štatistika EÚ o príjmoch a životných podmienkach (výpočty GR EMPL).

Príloha 4 Zhrnutie výkladu hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie

Príloha 5 Metodická poznámka o identifikácii trendov a úrovní v hodnotiacej tabuľke V polovici roku 2015 Európska komisia a členské štáty diskutovali o spôsoboch zlepšenia analýzy, posudzovania a výkladu hodnotiacej tabuľky kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie, v súvislosti s ďalšou spoločnou správou o zamestnanosti, a najmä v súvislosti s otázkou vytvorenia metodiky posudzovania výkonnosti členských štátov na základe tejto hodnotiacej tabuľky. Dohodlo sa, že metodika, ktorá sa má uplatňovať, by mala umožňovať stanovenie merného ukazovateľa relatívneho postavenia pre každý ČŠ a pre každý ukazovateľ, v súlade s hodnotou ukazovateľa (skóre) pre konkrétny ČŠ, v rámci rozdelenia hodnôt ukazovateľov (príslušných skóre) pre EÚ-28. Táto metodika sa má uplatňovať na úrovne rokov (úrovne), ako aj na medziročné zmeny (zmeny), čím sa umožní ucelené posudzovanie výkonnosti ČŠ. Na dosiahnutie tohto cieľa možno uplatniť bežne používaný a priamy prístup. Takýto prístup zahŕňa analýzu rozdelenia úrovní a zmien pre každý ukazovateľ, a zaznamenanie pozorovaných hodnôt (výsledkov/skóre pre jednotlivé členské štáty), ktoré sa výrazne líšia od bežných trendov: v štatistickom vyjadrení to znamená zaznamenanie krajných hodnôt rozdelenia príslušných skóre pre EÚ-28 pre daný ukazovateľ. Aby sa mohol tento prístup uplatňovať,