SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní rámcového rozhodnutia 2009/948/SVV z 30. novembra 2009 o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní zo strany členských štátov /* COM/2014/0313 final */





OBSAH SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní rámcového rozhodnutia 2009/948/SVV z 30. novembra 2009 o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní zo strany členských štátov 1........... Úvod............................................................................................................................. 3 1.1........ Cieľ a rozsah pôsobnosti rámcového rozhodnutia........................................................ 3 1.2........ Záruky na ochranu základných práv............................................................................. 4 1.3........ Hlavné body rámcového rozhodnutia........................................................................... 4 1.4........ Súčasný stav transpozície a dôsledky nevykonania...................................................... 5 2........... Hodnotenie vykonávania rámcového rozhodnutia zo strany členských štátov............ 5 2.1........ Predbežné hodnotenie doručených vykonávacích právnych predpisov....................... 5 2.2........ Hodnotenie vybraných kľúčových ustanovení rámcového rozhodnutia...................... 6 2.2.1..... Príslušné orgány............................................................................................................ 6 2.2.2..... Jazykový režim............................................................................................................. 6 2.2.3..... Výmena informácií o prípade....................................................................................... 7 2.2.4..... Postup priamych konzultácií a postup na dosiahnutie konsenzu.................................. 9 2.2.4.1.. Postup priamych konzultácií......................................................................................... 9 2.2.4.2.. Výsledok priamych konzultácií a dosiahnutia konsenzu podľa článkov 10 a 11....... 10 3........... Záver........................................................................................................................... 11 1. Úvod 1.1. Cieľ a rozsah pôsobnosti rámcového rozhodnutia V skutočnom priestore spravodlivosti založenom na vzájomnej dôvere môžu občania oprávnene očakávať bezpečnosť, istotu a ochranu proti trestnej činnosti v celej Európskej únii, pričom môžu dôverovať, že ich základné práva sa budú dodržiavať v prípadoch, keď sú zapojení do trestného konania ako obvinení. Európska únia zaviedla rozličné nástroje na účinnejší boj proti cezhraničnej trestnej činnosti. K trestnej činnosti môže dochádzať na území viacerých členských štátov: napríklad príprava trestného činu sa môže uskutočniť v jednom členskom štáte, zatiaľ čo samotný trestný čin môže byť spáchaný v inom členskom štáte; páchatelia tohto činu môžu byť zatknutí v treťom členskom štáte a predmet trestného činu môže byť presunutý do štvrtého členského štátu. To vedie k situáciám, v ktorých môžu mať právomoc viesť vyšetrovanie v súvislosti s trestným činom a súdne konanie proti obvineným páchateľom potenciálne viaceré štáty. Toto prináša problémy nielen v súvislosti s koordináciou a účinnosťou trestného stíhania, ale aj s ohľadom na dodržiavanie základnej zásady trestného práva, ktorá je zakotvená aj v Charte základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“), že osoba nesmie byť stíhaná a odsúdená dvakrát za ten istý trestný čin[1]. Európska únia prijala rámcové rozhodnutie 2009/948/SVV z 30. novembra 2009 o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní[2], ktorého cieľom je predchádzať zbytočným súbežným trestným konaniam týkajúcim sa rovnakých skutkov a rovnakej osoby v Európskej únii. V záujme účinnej trestnej justície v rámci európskeho priestoru spravodlivosti je zabezpečiť, aby sa trestné konanie viedlo v najvhodnejšom členskom štáte, napríklad v štáte, kde sa spáchala väčšina trestnej činnosti, kde bola spôsobená väčšina škody alebo kde sa nachádzajú dôležité záujmy podozrivej alebo obvinenej osoby alebo obetí. Táto príslušnosť sa musí vybrať transparentným a objektívnym spôsobom s cieľom zabezpečiť právnu istotu pre občanov a s cieľom zlepšiť justičnú spoluprácu v trestných veciach medzi orgánmi, ktoré môžu vykonávať súbežnú právomoc. Toto rámcové rozhodnutie je prvým dôležitým krokom týkajúcim sa právnych predpisov Európskej únie v oblasti predchádzania kolíziám právomocí[3]. V kontexte internacionalizácie trestnej činnosti v rámci Európskej únie toto opatrenie prináša pridanú hodnotu v podobe zlepšenia riadneho fungovania európskeho priestoru spravodlivosti. Preto takisto prispieva k efektívnemu výkonu spravodlivosti v trestných veciach v členských štátoch. Cieľom tejto správy je poskytnúť predbežné hodnotenie vnútroštátnych vykonávacích predpisov, ktoré už boli Komisii doručené. Od 1. decembra 2014 (dátum uplynutia päťročného prechodného obdobia Lisabonskej zmluvy) sa budú plne uplatňovať súdne právomoci Súdneho dvora a právomoci Komisie v oblasti presadzovania práva s ohľadom na acquis spred Lisabonskej zmluvy v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach a policajnej spolupráce. 1.2. Záruky na ochranu základných práv Tento nástroj rešpektuje základné práva a dodržiava zásady zakotvené v článku 6 Zmluvy o EÚ a vyjadrené v Charte základných práv EÚ. Nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy sa charta stala právne záväznou a posilnilo sa právo nebyť stíhaný a potrestaný v trestnom konaní dvakrát. V článku 50 charty je zakotvená zásada ne bis in idem, ktorú musia členské štáty pri vykonávaní právnych predpisov EÚ podľa článku 51 rešpektovať, dodržiavať a podporovať. Zásada ne bis in idem sa nachádza v článkoch 54 až 58 dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, ako ju vykladá Súdny dvor Európskej únie vo viacerých veciach[4]. 1.3. Hlavné body rámcového rozhodnutia V rámcovom rozhodnutí sa stanovuje postup, ktorým sa príslušné vnútroštátne orgány členských štátov EÚ kontaktujú, ak majú opodstatnený dôvod domnievať sa, že sa v inom členskom štáte (iných členských štátoch) EÚ vedie súbežné konanie. V takomto prípade je nutné požiadať príslušný orgán iného členského štátu o potvrdenie existencie súbežného konania. Kontaktovaný orgán musí odpovedať bez zbytočného odkladu alebo v lehote stanovenej kontaktujúcim orgánom. Týmto opatrením sa takisto stanovuje rámec na nadviazanie priamych konzultácií medzi týmito orgánmi v prípade, že sa objaví súbežné konanie, v záujme dosiahnutia účinnej dohody, pokiaľ ide o určenie toho, ktorý zo zainteresovaných členských štátov je najvhodnejší na pokračovanie v stíhaní trestného činu. Ak je to možné, výsledkom konzultácií by malo byť sústredenie konania v jednom členskom štáte EÚ, napríklad prostredníctvom odovzdania trestného konania. V záujme dosiahnutia konsenzu by príslušné orgány mali zvážiť všetky príslušné kritériá, ktoré by mohli zahŕňať kritériá vymedzené v usmerneniach, ktoré boli uverejnené vo výročnej správe Eurojustu za rok 2003, a zohľadniť napríklad miesto, kde sa spáchala väčšina trestnej činnosti, miesto, kde bola spôsobená väčšina škôd, miesto, kde sa nachádza podozrivá alebo obvinená osoba a možnosti zabezpečenia jeho/jej odovzdania alebo vydania do iných právomocí príslušných štátov, štátnu príslušnosť alebo miesto pobytu podozrivej alebo obvinenej osoby, dôležité záujmy obetí a svedkov, prípustnosť dôkazov alebo akýkoľvek odklad, ktorý sa môže vyskytnúť. Ak sa nedospeje k dohode a ak je to vhodné, vec sa za predpokladu, že patrí do jeho právomoci, predloží Eurojustu. Keďže Eurojust je mimoriadne vhodným subjektom na poskytovanie pomoci pri riešení kolízií, veci by sa mali v prípade, keď sa nepodarí dosiahnuť konsenzus, zvyčajne predkladať Eurojustu[5]. 1.4. Súčasný stav transpozície a dôsledky nevykonania V čase prípravy správy Komisia dostala oznámenia o vnútroštátnych vykonávacích predpisoch od týchto pätnástich členských štátov: AT, BE, CY, CZ, DE, FI, HU, HR, LV, NL, PL, PT, RO, SI a SK. Viac než jeden rok po dátume vykonania trinásť členských štátov stále nedoručilo oznámenie o opatreniach na transpozíciu povinností stanovených v tomto rámcovom rozhodnutí: BG, DK, EE, EL, ES, FR, IE, IT, LT, LU, MT, SE a UK. O postupe prípravy príslušných transpozičných opatrení na vnútroštátnej úrovni informovalo Komisiu sedem členských štátov (BG, EL, ES, FR, LT, MT a SE). Žiadny z týchto členských štátov však neprijal opatrenia ani nedoručil Komisii oznámenie pred aprílom 2014. Tabuľka o súčasnom stave vykonávania rámcového rozhodnutia sa nachádza v prílohe. Členské štáty musia vykonať rámcové rozhodnutia rovnako ako ostatné prvky acquis EÚ. Rámcové rozhodnutia sú svojou povahou pre členské štáty záväzné, pokiaľ ide o výsledok, ktorý sa má dosiahnuť. Závisí však od vnútroštátnych orgánov, akú formu a metódu vykonania si zvolia. Nevykonanie rámcových rozhodnutí zo strany niektorých členských štátov je problematické, keďže členské štáty, ktoré rámcové rozhodnutia riadne vykonali, nemôžu využívať výhody ich ustanovení o spolupráci vo vzťahoch s členskými štátmi, ktoré ich nevykonali v termíne. Zásada vzájomného uznávania, ktorá je kľúčovým prvkom európskeho priestoru spravodlivosti, ktorú toto rámcové rozhodnutie uľahčuje, nemôže fungovať, ak sa vo všetkých dotknutých členských štátoch nástroje nevykonajú správne. V dôsledku toho sa pri spolupráci s členským štátom, ktorý ich nevykonal v termíne, budú musieť dokonca aj členské štáty, ktoré tak urobili, v trestných veciach spoliehať na nesystematický a zdĺhavý postup tradičnej vzájomnej právnej pomoci bez spoľahlivej záruky včasného zistenia prípadov bis in idem, ku ktorému by malo dôjsť v počiatočnej fáze trestného konania. Takýto postup výrazne zvyšuje riziko porušenia zásady ne bis in idem. 2. Hodnotenie vykonávania rámcového rozhodnutia zo strany členských štátov 2.1. Predbežné hodnotenie doručených vykonávacích právnych predpisov[6] Táto správa sa zameriava na vybrané články, ktoré z hľadiska želaných cieľov tvoria jadro rámcového rozhodnutia. Členské štáty si vo všeobecnosti na transpozíciu rámcového rozhodnutia zvolili rôzne metódy a prístupy. Niektoré členské štáty sa rozhodli transponovať rámcové rozhodnutie do svojich vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti trestného práva (AT, CZ, DE, FI, HR, HU, LV, PT, RO, SI a SK), jeden členský štát do administratívneho aktu (CY) a dva členské štáty transponovali rámcové rozhodnutie do svojich vnútorných (administratívnych) postupov (BE, NL). Keďže ide o predbežné hodnotenie, je príliš skoro vyvádzať všeobecné závery o kvalite vykonávania. Je to tak aj v dôsledku skutočnosti, že mnohé členské štáty si zatiaľ nesplnili svoju povinnosť transponovať rámcové rozhodnutie. Členské štáty majú navyše málo praktických skúseností s uplatňovaním tohto rámcového rozhodnutia. 2.2. Hodnotenie vybraných kľúčových ustanovení rámcového rozhodnutia 2.2.1. Príslušné orgány Zásada priameho kontaktu medzi príslušnými orgánmi stanovená v článku 4 je kľúčovou požiadavkou. V článku 4 sa členským štátom ukladá povinnosť určiť, ktorý vnútroštátny justičný alebo iný ako justičný orgán je príslušný na účely tohto rámcového rozhodnutia. Každý členský štát však zároveň môže ako doplňujúci podporný prvok určiť jeden alebo viac ústredných orgánov zodpovedných za administratívne zasielanie a prijímanie žiadostí a za pomoc príslušným orgánom, pokiaľ je to z dôvodu organizácie jeho interného systému potrebné. V prípade väčšiny členských štátov sú príslušnými orgánmi na vykonávanie úloh podľa rámcového rozhodnutia justičné orgány ako napríklad súdy (CZ, PL, RO, SK) alebo prokurátori (AT, BE, CZ, DE, FI, HR, NL, PL, RO, SK). Policajné orgány, ako sú príslušníci polície zodpovední za vyšetrovanie, boli určení len v malom počte členských štátov (FI, CY[7], LV). Členské štáty CZ, LV[8], RO a SI dodatočne rozlišujú medzi príslušnými orgánmi v závislosti od fázy konania. Ústredný orgán, ktorý má pomocnú/zjednodušujúcu úlohu, bol určený v malom počte členských štátov, napríklad v HU[9], FI, PT[10], RO a do istej miery aj v CZ. Členské štáty, ktoré určili ústredné orgány na vykonávanie úloh podľa tohto rámcového rozhodnutia, musia dodržiavať ustanovenie, že takéto orgány fungujú len ako doplňujúce orgány a že zásada priameho kontaktu medzi príslušnými orgánmi by sa ako pravidlo mala náležite dodržiavať. 2.2.2. Jazykový režim V záujme zabezpečenia efektívnej spolupráce medzi príslušnými orgánmi v kontexte tohto rámcového rozhodnutia je potrebné, aby príslušné orgány členských štátov boli informované o jazykoch, ktoré sa musia používať v procese kontaktovania. Podľa článku 14 členské štáty vyhlásia, ktoré jazyky spomedzi úradných jazykov inštitúcií Únie možno používať v procese kontaktovania (kapitola 2). Okrem toho sa príslušné orgány môžu dohodnúť na používaní akéhokoľvek jazyka v priebehu priamych konzultácií. Napríklad Slovenská republika vyžaduje používanie slovenského jazyka iba pri procesoch uvedených v kapitole 2. Niektoré členské štáty akceptujú okrem svojho úradného jazyka aj anglický jazyk (CY, NL, HU a SI) alebo jazyky používané v geograficky susediacich krajinách (CZ, NL, FI). Väčšina členských štátov uplatňuje istý stupeň pružnosti, pričom uvádzajú, že príslušný orgán môže na recipročnom základe dodatočne prijímať žiadosti o kontakt v inom jazyku, než je uvedený (AT, PT), pokiaľ neexistuje žiadna prekážka v jeho používaní (FI, RO), alebo v (ústnom) kontakte, pokiaľ jazyku strany zúčastňujúce sa konzultácií rozumejú a hovoria ním (NL, BE, SI). Väčšina členských štátov náležite oznámila svoj jazykový režim na prijímanie žiadostí. Tri členské štáty (DE, HR a LV) nešpecifikovali svoj vykonávací jazykový režim. 2.2.3. Výmena informácií o prípade (Článok 5 – Povinnosť kontaktovať; článok 6 – Povinnosť odpovedať; článok 7 – Komunikačné prostriedky; článok 8 – Minimálne informácie, ktoré sa majú uviesť v žiadosti; článok 9 – Minimálne informácie, ktoré sa majú uviesť v odpovedi) So zreteľom na článok 5 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia, v ktorom sa od členských štátov požaduje, aby kontaktovali iný členský štát, ak majú „opodstatnené dôvody“ domnievať sa, že sa vedie súbežné konanie, prakticky všetky členské štáty transponovali presne tieto slová do svojho transpozičného opatrenia (okrem[11] DE, HR, HU, LV, PL a PT). NL a RO v opatrení obšírne opísali, čo sa považuje za „opodstatnené dôvody“[12]. Vzhľadom na túto skutočnosť mala uviesť úloha Európskej justičnej siete (EJS) (článok 5 ods. 2). Táto sieť bola založená predovšetkým s cieľom zlepšiť vzťahy medzi príslušnými orgánmi, pokiaľ ide o výmenu informácií. Tento efektívny a neoficiálny prostriedok rýchlej výmeny informácií môže zároveň často prispievať k lepšej informovanosti o trestných konaniach týkajúcich sa rovnakých alebo súvisiacich skutkov prebiehajúcich v dvoch alebo viacerých členských štátoch. Transpozície BE, FI, HR, NL, PL, RO a SK obsahujú odkaz na Európsku justičnú sieť, ktorá môže pomôcť podporiť priamy kontakt medzi príslušnými orgánmi. Podľa článku 6 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia by kontaktované orgány mali odpovedať na predložené žiadosti v „primeranej lehote“ uvedenej kontaktujúcim orgánom alebo bez zbytočného odkladu. BE, CZ, FI, HR, HU, RO, PL a SK transponovali článok 6 tohto rámcového rozhodnutia do svojich vnútroštátnych právnych predpisov/opatrení takmer doslovne. Jedinými výnimkami boli Fínsko, ktoré si vyložilo požiadavku informovať „bez zbytočného odkladu“ ako „okamžite“, a Lotyšsko, ktoré si ju vyložilo ako „čo najskôr“. Transpozície Holandska a Slovinska sa v tejto súvislosti líšia takto: Holandsko použilo „urýchlene“, pričom Slovinsko zrejme vykonalo ustanovenie v opačnom poradí, keďže vyžaduje odpoveď „bezodkladne alebo najneskôr v lehote stanovenej v žiadosti“. Navyše Slovinsko vyžaduje od vlastných orgánov, aby stanovili „primeranú lehotu“ pre kontaktujúce orgány. Je dôležité poukázať na to, že AT, DE, LV, NL, PL, PT, RO a SK vynechali z transpozície prvok z článku 6 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia, v ktorom sa vyžaduje, aby sa štáty v prípadoch, keď je podozrivá osoba držaná v riadnej väzbe, zaoberali žiadosťami ako naliehavými záležitosťami. Transpozícia Holandska sa od tých ostatných líši tým, že udeľuje významnú úlohu medzinárodným centrám právnej pomoci (IRC)[13]. Nemecko netransponovalo článok 6 tohto rámcového rozhodnutia do svojich vnútroštátnych právnych predpisov doslovne. Namiesto toho sa v paragrafe 59 Zákona o medzinárodnej pomoci v trestných veciach iba všeobecne uisťuje, že ak sa v predpisoch EÚ stanovuje povinnosť spolupracovať, musí sa táto skutočnosť zohľadniť pri výkone práva na konanie podľa vlastného uváženia. BE, CZ, HR, HU, FI, NL, RO a SI akceptujú akúkoľvek formu komunikácie vrátane elektronickej komunikácie, pokiaľ je možné vytvoriť písomný záznam. Slovinsko zdôrazňuje, že vybrané komunikačné prostriedky by mali poskytovať dostatočnú ochranu osobných údajov. Komunikačné prostriedky nešpecifikovali tieto štáty: AT, CY, DE, LV, PL, PT, RO a SK. Členské štáty, ktoré nezaviedli komunikačné prostriedky umožňujúce vytvorenie písomných záznamov, nespĺňajú kľúčovú požiadavku stanovenú v kapitole 2 o výmene informácií. AT, BE, CZ, FI, HR, HU, LV, NL, RO, SI a SK transponovala znenia článkov 8 a 9 tohto rámcového rozhodnutia o minimálnych informáciách, ktoré sa majú uviesť v žiadosti alebo v odpovedi (takmer) priamo do svojich vnútroštátnych opatrení. Členské štáty, ktoré netransponovali požiadavku minimálnych informácií podľa článkov 8 a 9 do vnútroštátnych právnych predpisov ani do vnútroštátnych záväzných predpisov, teda nespĺňajú kľúčovú povinnosť vyplývajúcu z rámcového rozhodnutia a vyzývajú sa, aby preskúmali a zosúladili svoje vnútroštátne vykonávacie opatrenia s ustanoveniami rámcového rozhodnutia. 2.2.4. Postup priamych konzultácií a postup na dosiahnutie konsenzu (Článok 10 – Povinnosť začať priame konzultácie; článok 11 – Postup na dosiahnutie konsenzu; článok 12 – Spolupráca s Eurojustom) 2.2.4.1. Postup priamych konzultácií Väčšina členských štátov použila znenie podobné článku 10 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia na transpozíciu tejto povinnosti do vnútroštátnych právnych predpisov/opatrení (AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK). Niektoré členské štáty však zahrnuli dodatočné konania alebo poradenstvo ako súčasť postupu priamych konzultácií a postupu na dosiahnutie konsenzu. Napríklad v holandskom opatrení sa uvádza, že medzinárodné centrá právnej pomoci môžu poskytnúť pomoc pri kontakte medzi členskými štátmi. V transpozícii Belgicka sa stanovuje, že na uplatnenie tohto článku „sa musia zvážiť všetky príslušné faktory vrátane skutkových a právnych okolností“. Navyše podľa opatrenia Belgicka sa má prokurátor v prípade „zrkadlového“ alebo spoločného vyšetrovania spojiť s príslušným orgánom v inom členskom štáte v súvislosti s postupmi trestného stíhania, a pokiaľ je to možné, stanoviť spoločné termíny s cieľom predísť kolízii právomocí a zabezpečiť väčšiu efektívnosť pri stíhaní, súdnom konaní a výkone trestu. Táto transpozícia, napriek tomu, že nejde o doslovný preklad znenia článku 10 tohto rámcového rozhodnutia, odráža podstatu tohto rámcového rozhodnutia. Belgicko zašlo ďalej než rámcové rozhodnutie a uložilo členským štátom povinnosť začať priame konzultácie, keď je osoba hľadaná na základe európskeho zatykača stíhaná v Belgicku za rovnaký trestný čin, za ktorý bol vydaný európsky zatykač[14]. V poľských právnych predpisoch sa stanovuje, že „ak si to vyžadujú záujmy spravodlivosti“, súd alebo štátny prokurátor uskutoční konzultácie s príslušným súdom alebo iným orgánom členského štátu EÚ, v ktorom sa zistilo, že sa vedie trestné konanie voči rovnakej osobe za rovnaký skutok, a požiada o prevzatie alebo odovzdanie trestného stíhania. Podľa cyperských právnych predpisov by v prípade potreby vyšetrovatelia nemali váhať požiadať o pomoc Riaditeľstvo pre európsku a medzinárodnú policajnú spoluprácu, ktoré môže podľa potreby požiadať o pomoc a/alebo poradenstvo právne oddelenie. V predbežnom závere sa zdá, že článok 10 ods. 2 tohto rámcového rozhodnutia – ktoré obsahuje povinnosť členských štátov navzájom sa informovať o akýchkoľvek dôležitých procesných opatreniach prijatých počas konania – priamo transponovali do vnútroštátnych právnych predpisov a opatrení AT, BE, CZ, HR, HU, FI, NL, PL, RO, SI a SK[15]. Tieto členské štáty uviedli odkaz na využitie „výnimky na základe verejnej bezpečnosti“[16] v povinnosti odpovedať na žiadosti iných príslušných orgánov: AT, BE, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI a SK. Niektoré členské štáty zdôraznili, že ich vnútroštátny prokurátor nie je povinný odvolať alebo začať konanie ako súčasť týchto konzultácií. Ak nie je možné dospieť k dohode o sústredení stíhania v členskom štáte dokonca ani po mediácii Eurojustu, prokurátor môže viesť trestné konanie za akýkoľvek trestný čin v rámci svojej právomoci (BE, NL). Slovinsko dodalo, že priame konzultácie sa vykonajú bez toho, aby bolo dotknuté začatie alebo vedenie predbežného trestného konania. 2.2.4.2. Výsledok priamych konzultácií a dosiahnutia konsenzu podľa článkov 10 a 11 Členské štáty uviedli tieto scenáre ako potenciálne výsledky priamych konzultácií s cieľom určiť najvhodnejšie miesto na stíhanie a/alebo súdne konanie: · sústredenie/odovzdanie vyšetrovania alebo konania v záujme zabezpečenia stíhania obvinenej osoby v jednom členskom štáte (AT, BE, HR, HU, FI, RO, SI a NL). V Poľsku sa prevzatie alebo odovzdanie trestného stíhania uskutoční iba v prípade, „ak si to vyžadujú záujmy spravodlivosti“, · vedenie trestného konania iným vhodným spôsobom (FI), · zastavenie vyšetrovania (NL, HR). Chorvátsko špecifikovalo, že „ak sa trestné konanie v inom členskom štáte skončilo rozhodnutím, ktoré má účinok res judicata úrad štátneho zástupcu zastaví trestné stíhanie alebo vezme späť obvinenia a informuje o tom súd“, · vykonávanie súbežných vyšetrovaní v oboch členských štátoch s úzkou spoluprácou a kontaktom medzi nimi (BE, NL), · vytvorenie spoločného vyšetrovacieho tímu (BE, NL). Slovinsko podrobne vypracovalo, ktoré okolnosti by sa počas priamych konzultácií mali zvažovať v záujme dosiahnutia konsenzu: „preskúmajú sa všetky skutky a dôkazy súvisiace s prípadom a všetky okolnosti, ktoré sú relevantné v záujme dosiahnutia konsenzu.“ Pritom je osobitne dôležité „zohľadniť záujmy trestného konania, nákladovú účinnosť stíhania, dostupnosť dôkazov, ochranu rodinného života a zároveň náklady na predbežné trestné konanie alebo vedené trestné konanie alebo trestné konanie, ktoré sa má začať, nie však dĺžku stanoveného trestu.“[17] 3. Záver · Toto rámcové rozhodnutie je prvým podstatným krokom v predchádzaní porušovaniu zásady ne bis in idem počas trestného konania a v zabránení nebezpečenstvu neadekvátneho výkonu právomoci členskými štátmi. Stupeň vykonávania tohto rámcového rozhodnutia sa výrazne líši. Hoci sa uznáva úsilie pätnástich členských štátov, ktoré rozhodnutie transponovali v termíne, úroveň vykonávania tohto dôležitého právneho predpisu nie je dostatočne uspokojivá, keďže trinásť členských štátov toto rozhodnutie netransponovalo. · Čiastočná a neúplná transpozícia tohto rámcového rozhodnutia bráni účinnému fungovaniu európskeho priestoru spravodlivosti. Navyše sa tým môžu oslabiť oprávnené očakávania občanov EÚ v niektorých prípadoch. Vnútroštátne vykonávacie ustanovenia prijaté od dvanástich členských štátov sa vo všeobecnosti zdajú byť uspokojivé, najmä pokiaľ ide o najdôležitejšie záležitosti, ako je mechanizmus na výmenu informácií a konzultačný postup (AT, BE, CY, CZ, FI, HR, HU, NL, PL, RO, SI, SK). · Členské štáty sa vyzývajú, aby poskytli presné štatistické údaje o postúpeniach prípadov, čo by umožnilo posúdiť efektívne uplatňovanie tohto rámcového rozhodnutia v praxi. · Neskoré vykonanie je poľutovaniahodné, keďže toto rámcové rozhodnutie by mohlo zvýšiť efektívny výkon spravodlivosti v trestných veciach v cezhraničných prípadoch tým, že ušetrí čas a ľudské a finančné zdroje príslušných orgánov zapojených do trestného konania. · Pre všetky členské štáty je nanajvýš dôležité, aby zvážili túto správu a poskytli Komisii všetky ďalšie príslušné informácie s cieľom splniť povinnosti stanovené v zmluve. Komisia navyše vyzýva členské štáty, ktoré oznámili, že pripravujú príslušné právne predpisy, aby ich prijali a čo najskôr tieto vnútroštátne opatrenia oznámili. Komisia naliehavo žiada všetky členské štáty, ktoré tak neurobili, aby prijali okamžité opatrenia na vykonanie tohto rámcového rozhodnutia v najväčšej miere. Ďalej vyzýva členské štáty, ktoré transponovali toto rozhodnutie nesprávne, aby preskúmali svoje vnútroštátne vykonávacie právne predpisy a zosúladili ich s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia. [1] Článok 50 charty EÚ (zásada ne bis in idem): „Právo nebyť stíhaný alebo potrestaný v trestnom konaní dvakrát za ten istý trestný čin: Nikoho nemožno stíhať alebo potrestať v trestnom konaní za trestný čin, za ktorý už bol v rámci Únie oslobodený alebo odsúdený konečným rozsudkom v súlade so zákonom.“ [2] Toto rámcové rozhodnutie navrhla Česká republika, Poľská republika, Slovinská republika, Slovenská republika a Švédske kráľovstvo. [3] Dohovor Rady Európy o odovzdávaní trestného konania z roku 1972 nadobudol platnosť iba v trinástich členských štátoch EÚ. [4] Pozri napríklad veci Súdneho dvora Európskej únie C-187/01 a C-385/01, Gözütok a Brügge; C-436/04, Van Esbroeck; C-367/05, Kraaijenbrink; C-150/05, Van Straaten; C-297/07, Klaus Bourquain; C‑261/09, Gaetano Mantello. [5] Rozhodnutie Rady 2002/187/SVV z 28. februára 2002, ktorým sa zriaďuje Eurojust, zmenené rozhodnutím Rady 2009/426/SVV zo 16. decembra 2008 o posilnení Eurojustu. Vo výročnej správe Eurojustu za rok 2012 sa uvádza, že Eurojust len málo formálne využíva svoje odporúčacie právomoci na účely prevencie a riešenia pozitívnych či negatívnych konfliktov jurisdikcií. Z oznámení je zrejmé, že väčšina členských štátov vykonala článok 12 (Spolupráca s Eurojustom) pružným spôsobom, pričom v podstate uviedla, že „keď sa orgánom nepodarí dosiahnuť konsenzus o účinnom riešení, vec sa môže predložiť Eurojustu“. Iba jeden členský štát výslovne zaistil vo svojom vykonávacom opatrení úlohu „usmernení týkajúcich sa rozhodovania o tom, v rámci ktorej jurisdikcie by sa malo viesť trestné stíhanie“ vydaných Eurojustom v roku 2003. [6] V tejto správe sa uvádza, že pokiaľ transpozičné opatrenie nezahŕňa osobitné ustanovenia týkajúce sa niektorých prvkov rámcového rozhodnutia, dotknutý členský štát tieto prvky netransponoval. [7] Na Cypre bola určená polícia, konkrétne Riaditeľstvo pre európsku a medzinárodnú policajnú spoluprácu (European Union and International Police Cooperation Directorate). [8] Okrem polície určilo Lotyšsko generálnu prokuratúru a ministerstvo spravodlivosti. [9] Na účely článku 4 určilo Maďarsko iba generálnu prokuratúru. [10] Na účely článku 4 určilo Portugalsko iba generálnu prokuratúru. [11] Niektoré členské štáty použili mierne odlišnú terminológiu, ako napríklad „ak je to opodstatnené alebo ak sa zistí, že sa vedie súbežné konanie“. [12] Podľa holandského vykonávacieho opatrenia: „opodstatnené dôvody existujú vždy, keď podozrivá osoba uvedie, že sa voči nej vedie trestné konanie v inom členskom štáte; zo žiadosti o právnu pomoc od príslušného orgánu v inom členskom štáte vyplynie, že takéto konanie môže prebiehať; polícia alebo justičné orgány poskytnú informácie, z ktorých sa dá usúdiť, že môže prebiehať súbežné trestné konanie; alebo z holandského vyšetrovania trestného činu vyplynie, že môže prebiehať súbežné konanie.“ [13] Žiadosti od príslušných orgánov v ostatných členských štátoch sa pošlú priamo prokurátorovi alebo sa postúpia z medzinárodných centier právnej pomoci. Ak prokurátor dostane žiadosť priamo, mal by to oznámiť medzinárodným centrám právnej pomoci. [14] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32002F0584:sk:HTML. [15] Napríklad v poľských právnych predpisoch sa stanovuje, že poskytovanie informácií o konaní by sa malo vykonávať s ohľadom na prevenciu a poskytovanie ostatných informácií na žiadosť príslušného orgánu. V holandskom opatrení sa dodáva, že prokurátorovi sa odporúča, aby sa s príslušným orgánom dohodol na tom, ako sa budú vymenené informácie zaznamenávať a používať pri trestných konaniach. V maďarských právnych predpisoch sa stanovuje, že keď sa začnú konzultácie, prokuratúra pozastaví vyšetrovanie alebo súd pozastaví konanie, keďže môže ísť o prípad bis in idem. Generálny prokurátor informuje príslušný orgán v inom členskom štáte o pozastavení trestného konania. [16] Ak by osobitné informácie, o ktoré sa žiada, poškodili základné záujmy národnej bezpečnosti alebo ohrozili bezpečnosť jednotlivcov, príslušný orgán nie je povinný v individuálnom prípade poskytnúť tieto informácie. [17] V Maďarsku zúčastnené strany počas konzultácií zvážia všetky významné aspekty s ohľadom na rozhodovanie o tom, ktorý členský štát má v trestnom konaní pokračovať. Takéto významné aspekty môžu vo fáze, ku ktorej sa v trestnom konaní dospelo, zahŕňať skutočnosť, v ktorom členskom štáte je dostupných viac dôkazov, či prebiehajúce trestné konanie v inom členskom štáte súvisí s iným trestným konaním v rovnakom štáte, miesto, kde bola obvinená osoba držaná vo väzbe, alebo národnosť obvinenej osoby. prehľad vnútroštátnych transpozičných opatrení || Doručené oznámenie || Dátum transpozície/nadobudnutia platnosti || Typ vykonávania || Príslušné orgány || Jazyky (článok. 14) AT || ÁNO || 1. 8. 2013 || Spolkový zákon o justičnej spolupráci s členskými štátmi Európskej únie v trestných veciach uverejnený v Spolkovej zbierke zákonov (Bundesgesetzblatt) I č. 175/2013 || Prokuratúry || Nemecký jazyk sa môže použiť v postupoch opísaných v kapitole 2. Na recipročnom základe sa môžu použiť aj iné jazyky. BE || ÁNO || 27. 3. 2013 || Spoločný obežník ministra spravodlivosti a rady generálnych prokurátorov || Príslušný prokurátor || Akýkoľvek jazyk, ktorému orgány rozumejú a hovoria ním. CY || ÁNO || 10. 8. 2012 || Regulačný administratívny akt č. 303/2012 Obežník náčelníka cyperskej polície, uverejnený 21. novembra 2012 || Cyperská polícia || Grécky a anglický jazyk. CZ || ÁNO || 1. 1. 2014 || Zákon č. 104/2013 o medzinárodnej justičnej spolupráci v trestných veciach || Súdy, prokurátor v závislosti od fázy konania. Úlohu má aj ministerstvo spravodlivosti/generálna prokuratúra v závislosti od fázy konania (článok 4 ods. 3) || Český jazyk; slovenský jazyk v súvislosti s SK a nemecký jazyk v súvislosti s AT. DE || ÁNO || neuvádza sa || Zákon o medzinárodnej pomoci v trestných veciach; trestný poriadok || Prokuratúry || Nešpecifikované. FI || ÁNO || 19. 6. 2012 || Zákon o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci a ich urovnávaní a o odovzdávaní predbežných vyšetrovaní a konaní medzi Fínskom a inými členskými štátmi (295/2012) || Príslušný prokurátor alebo úradník zodpovedný za vyšetrovanie – článok 4 ods. 3: generálna prokuratúra a Národný úrad pre vyšetrovanie || Fínsky, švédsky alebo anglický jazyk; žiadosti o kontakt v inom jazyku, pokiaľ neexistuje žiadna prekážka v jeho používaní. HR || ÁNO || 1. 7. 2013 || Zákon, ktorým sa mení zákon o úrade štátneho zástupcu (NN č. 72/13) || Úrad štátneho zástupcu || Nešpecifikované. HU || ÁNO || neuvádza sa || Zákon č. CLXXX z roku 2012 || Generálna prokuratúra (konajúca zároveň ako ústredný orgán podľa článku 4 ods. 3) || Maďarský, anglický, nemecký, a francúzsky jazyk. LV || ÁNO || 1. 7. 2012 || Zákon z 24. mája 2012 o zmenách trestného práva procesného || Generálna prokuratúra; štátna polícia Ministerstvo spravodlivosti v závislosti od fázy konania || Nešpecifikované. NL || ÁNO || 15. 6. 2012 || Obežník rady generálnych prokurátorov || Všetci prokurátori || Holandský, anglický a nemecký jazyk v písomných žiadostiach – v ústnom kontakte: akýkoľvek jazyk, ktorému rozumejú obe strany. PL || ÁNO || 17. 10. 2012 || Zákon, ktorým sa mení trestný poriadok || Súdy, prokurátori || Poľský jazyk. PT || ÁNO || 30. 8. 2001 || Článok 145 zákona č. 144/1999 zmeneného zákonom č. 104/2001 || Generálna prokuratúra || Portugalský jazyk; na recipročnom základe sa môžu použiť aj iné jazyky. RO || ÁNO || 25. 12. 2013 || Zákon č. 300/2013, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 302/2004 o medzinárodnej justičnej spolupráci v trestných veciach || Prokurátori zodpovední za prípad; súd vo fáze súdneho konania Podľa článku 4 ods. 3: prokuratúra najvyššieho kasačného a odvolacieho súdu || Rumunský jazyk; žiadosti o kontakt v inom jazyku, pokiaľ neexistuje žiadna prekážka v jeho používaní. SI || ÁNO || 20. 9. 2013 || Zákon č. 48/2013 zo 4. júna 2013 o medzinárodnej spolupráci medzi členskými štátmi EÚ v trestných veciach uverejnený v Úradnom vestníku Slovinskej republiky || Pred vydaním rozhodnutia o vyšetrovaní: prokurátori; počas vyšetrovania: vyšetrujúci sudcovia; počas fázy súdneho konania: riadni sudcovia || V nadväzovaní kontaktu slovinský alebo anglický jazyk; príslušné orgány môžu počas priamych konzultácií súhlasiť s použitím akéhokoľvek iného jazyka. SK || ÁNO || 1. 8. 2013 || Zákon č. 204/2013, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon v znení neskorších predpisov a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony Zákon č. 301/2005 Trestný poriadok v znení zmien Zákon č. 575/2001 o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení zmien || Súdy, prokurátor || V postupoch stanovených v kapitole 2 rámcového rozhodnutia sa vyžaduje použitie slovenského jazyka.