SK Úradný vestník Európskej únie C 170/40

Odôvodnené stanovisko Rady: Pozícia Rady v prvom čítaní (EÚ) č. 9/2016 na účely prijatia smernice Európskeho parlamentu a Rady o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair

(2016/C 170/02)

I. ÚVOD

Komisia 25. marca 2013 prijala návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, výmen žiakov, plateného a neplateného odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby a činnosti aupair.

Európsky hospodársky a sociálny výbor prijal stanovisko k návrhu 18. septembra 2013 a Výbor regiónov 28. – .29. novembra 2013

Príslušné orgány Rady začali rokovať o návrhu v apríli 2013. Európsky parlament prijal svoju pozíciu v prvom čítaní 25. februára 2014. Rada nemohla akceptovať výsledok prvého čítania v Európskom parlamente a 10. decembra 2014 Výbor stálych predstaviteľov schválil mandát, ktorým sa Rada poverila začať rokovania s Európskym parlamentom.

Po šiestich neformálnych trialógoch medzi Radou a Európskym parlamentom, ktoré sa konali 3. a 31. marca, 26. mája, 16. júla, 29. októbra a 17. novembra 2015, dosiahli obaja spoluzákonodarcovia s pomocou Komisie dohodu o znení. Výbor stálych predstaviteľov schválil znenie dohodnuté s Európskym parlamentom na svojom zasadnutí 26. novembra. Rada prijala politickú dohodu o tomto znení na zasadnutí 4. decembra 2015. Predtým predseda výboru Európskeho parlamentu pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci listom z 1. decembra 2015 oznámil predsedovi Coreper-u, že ak sa kompromisné znenie postúpi Parlamentu ako pozícia Rady v prvom čítaní, odporučí členom uvedeného výboru a následne i plénu, aby pozíciu Rady akceptovali bez pozmeňujúcich návrhov v druhom čítaní Parlamentu, s výhradou overenia znenia právnikmi lingvistami oboch inštitúcií.

Európsky parlament a Komisia vydali vyhlásenie, ktoré sa vloží do zápisnice Rady.

V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa tieto členské štáty nezúčastňujú na prijatí tejto smernice, nie sú ňou viazané ani nepodliehajú jej uplatňovaniu.

V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu.

Rada 10. marca 2016 prijala pozíciu v prvom čítaní v súlade s článkom 294 zmluvy.

II. CIEĽ

Týmto návrhom sa mení a prepracúva smernica 2004/114/ES o podmienkach prijatia štátnych príslušníkov tretích krajín na účely štúdia, výmen žiakov, neplateného odborného vzdelávania alebo dobrovoľnej služby a smernica 2005/71/ES o osobitnom postupe prijímania štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vedeckého výskumu. Cieľom tohto návrhu je zlepšiť právny rámec uplatniteľný na kategórie štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktoré sa vzťahujú uvedené dve smernice, ako aj rozšíriť rozsah pôsobnosti smernice na nové kategórie štátnych príslušníkov tretích krajín (oblasť plateného odborného vzdelávania a činnosť aupair).

III. ANALÝZA POZÍCIE RADY V PRVOM ČÍTANÍ

Všeobecne

Rokovania sa uskutočnili v politickom kontexte, na ktorý vplývalo oznámenie Komisie z marca 2014 s názvom „Otvorená a bezpečná Európa: premeniť víziu na skutočnosť“ (1) a strategické usmernenia Európskej rady pre ďalší rozvoj priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti z júna 2014 (2). Európska rada zdôraznila, že so zreteľom na globálne a európske demografické trendy, ktorým Európa čelí, musí Európa naďalej zostať atraktívnym miestom pre talenty a zručnosti. Na tento účel musí Európa vypracovať stratégie na maximalizáciu príležitostí legálnej migrácie prostredníctvom ucelených a účinných pravidiel. Aj v kontexte stratégie Európa 2020 pre inteligentný, udržateľný a inkluzívny rast je imigrácia ako zdroj vysokokvalifikovaných osôb naďalej dôležitým aspektom.

Záverečná fáza rokovaní v roku 2015 sa prekrývala s migračnou a utečeneckou krízou. V tejto súvislosti bolo dôležité uzavrieť rokovania o tejto smernici, a tak vytvoriť viac príležitostí pre štátnych príslušníkov tretích krajín legálne vstúpiť do EÚ. V oznámení Komisie z mája 2015 s názvom „Európska migračná agenda“ (3) sa vyzvalo na rýchle prijatie smernice, ktorou by sa študentom a výskumným pracovníkom – považovaným za strategicky dôležité skupiny – poskytli nové príležitosti pre mobilitu a hľadanie zamestnania v rámci EÚ.

Hlavné otázky

V súlade s ustanoveniami spoločného vyhlásenia o praktických opatreniach pre spolurozhodovací postup (4) sa medzi zástupcami Rady, Parlamentu a Komisie uskutočnili neformálne kontakty s cieľom dosiahnuť dohodu o uvedenom návrhu. S cieľom zosúladiť pozície obidvoch inštitúcií a so zreteľom na dohodu dosiahnutú počas uvedených kontaktov Rada prijíma svoju pozíciu v prvom čítaní k návrhu smernice o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, výmen žiakov, plateného a neplateného odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby a činnosti aupair, pričom do návrhu Komisie zavádza tieto hlavné zmeny:

Rozsah pôsobnosti (článok 2)

Hoci Komisia určila vo svojom návrhu všetky kategórie za povinné, v pozícii Rady sa v povinných kategóriách uvádzajú len výskumní pracovníci, študenti, stážisti a dobrovoľníci v Európskej dobrovoľníckej službe. Kategórie žiakov, iných dobrovoľníkov a aupair sú v pozícii Rady nepovinné. Vyplýva to z názoru Rady, že hlavný cieľ smernice je prilákať do EÚ vysokokvalifikovaných štátnych príslušníkov tretích krajín.

Pokiaľ ide o stážistov, Rada rozhodla odstrániť rozlišovanie medzi platenými a neplatenými stážistami, čo sa na účely tejto smernice nepovažovalo za relevantné, a namiesto toho uvádzať všeobecnú kategóriu stážistov. Na druhej strane kategória dobrovoľníkov sa rozdelila na dobrovoľníkov zapojených do Európskej dobrovoľníckej služby a na iných dobrovoľníkov. Je dôležité mať v rámci celej EÚ harmonizované pravidlá, aby sa zabezpečil prístup k Európskej dobrovoľníckej službe, ktorá je súčasťou programu EÚ Erasmus+ a má medzinárodný rozmer. Dôležitosť tohto prístupu je menej zrejmá v prípade iných dobrovoľníkov. Preto je táto kategória v pozícii Rady nepovinná.

Výhodnejšie ustanovenia (článok 4)

Rada dopĺňa niekoľko ustanovení, v súvislosti s ktorými členské štáty môžu prijať alebo zachovať výhodnejšie ustanovenia. Konkrétne, Rada dáva členským štátom možnosť nepožadovať, aby sa v dohode o hosťovaní uvádzal názov alebo účel výskumnej činnosti alebo oblasti výskumu [článok 10 ods. 2 písm. a)]. Členské štáty majú tiež možnosť stanoviť dlhšiu dobu platnosti povolenia než je doba ustanovená podľa článku 18. Odkaz na článok 35 týkajúci sa transparentnosti a prístupu k informáciám umožňuje členským štátom poskytnúť viac informácií pre žiadateľov, ak sa to považuje za potrebné. Rada preto akceptovala pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 25 len čiastočne vzhľadom na to, že cieľom smernice je harmonizácia pravidiel uplatňovaných v členských štátoch, najmä pokiaľ ide o jeho hlavné ustanovenia.

Zásady (článok 5)

Rada zavádza dodatočnú zásadu umožňujúcu členským štátom požadovať od žiadateľa, aby predložil listinné dôkazy požadované podľa tejto smernice na účely prijatia, a to buď v úradnom jazyku dotknutého členského štátu alebo v akomkoľvek úradnom jazyku EÚ podľa určenia dotknutého členského štátu. Je to dôležitá zásada pre členské štáty, ktorou sa uľahčí práca ich administratív a pomôže urýchliť spracovanie žiadostí.

Počty prijímaných osôb (článok 6)

Rada pripomína zásadu stanovenú v článku 79 ods. 5 ZFEÚ, ktorá sa týka práva členských štátov určiť počty prijímaných štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí prichádzajú na ich územie s cieľom nájsť si prácu. Rada objasňuje, že táto zásada sa môže uplatňovať len vtedy, ak sa konkrétna kategória štátnych príslušníkov tretích krajín považuje za kategóriu osôb, ktoré sú v dotknutom členskom štáte v pracovnoprávnom vzťahu. Okrem toho výslovne uvádza, že počty prijímaných osôb sa nikdy nemôžu vzťahovať na študentov, aj keď môžu počas svojho štúdia pracovať, pretože z podstaty veci vyplýva, že žiadajú o prijatie na účely štúdia. Podobný článok o počte prijímaných osôb obsahuje aj smernica 2014/66/EÚ (5) (smernica o vnútropodnikovom presune) a smernica 2014/36/EÚ (6) (smernica o sezónnych pracovníkoch).

Všeobecné podmienky prijatia (článok 7)

V článku 7 ods. 1 písm. a) Rada považuje za potrebné v záujme jednoznačnosti uviesť okrem platných cestovných dokladov všetky možné doklady, ktoré sa môžu vyžadovať na účely vstupu, a to v závislosti od konkrétneho vnútroštátneho systému alebo konkrétnej situácie štátneho príslušníka tretej krajiny.

Rada zosúlaďuje ods. 1 písm. e) so zodpovedajúcimi ustanoveniami smernice o vnútropodnikovom presune (čl. 5 ods. 5) a smernice o sezónnych pracovníkoch (čl. 5 ods. 3) vložením slov „Bez toho, aby musel využívať systém sociálneho zabezpečenia členského štátu“. Okrem toho Rada v záujme jednoznačnosti dopĺňa otvorený zoznam prameňov, z ktorých možno získať dostatočné zdroje. Vzhľadom na široký rozsah kategórií, na ktoré sa táto smernica vzťahuje, je takýto zoznam užitočný pri usmerňovaní členských štátov, keď posudzujú „dostatočné zdroje“. Rada tiež vložila do tohto článku nové ustanovenie (odsek 3), ktorým sa členským štátom umožňuje uviesť referenčnú sumu, ktorú považujú za „dostatočné zdroje“. Do článku 35, ktorý sa týka transparentnosti a prístupu k informáciám, Rada zahrnula povinnosť členských štátov zabezpečiť, aby boli pre žiadateľov ľahko dostupné informácie o výške mesačných dostatočných zdrojov. Žiadateľom a iným dotknutým osobám sa tak poskytnú jasné informácie o požiadavkách týkajúcich sa „dostatočných zdrojov“ v rôznych členských štátoch.

Rada vložila nový odsek 2, na základe ktorého sa členským štátom umožňuje, aby od žiadateľa požadovali poskytnutie adresy dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny na svojom území. Takáto požiadavka je už zavedenou praxou vo viacerých členských štátoch a adresa je potrebná na účely komunikácie so žiadateľom alebo prideľovania administratívnych právomocí v dotknutom členskom štáte. Rada tiež upresňuje, že ak je v čase podania žiadosti potrebné poskytnutie adresy a dotknutý štátny príslušník tretej krajiny ešte budúcu adresu nepozná, členské štáty akceptujú dočasnú adresu. Požiadavka, aby žiadateľ predložil adresu, je zahrnutá aj v smernici o vnútropodnikovom presune.

Rada vložila odseky 4 a 5, aby sa spresnilo, kde sa predkladajú žiadosti o povolenia a kto ich predkladá. V návrhu Komisie sa zodpovedajúce ustanovenia uvádzali v článku o osobitných podmienkach pre výskumných pracovníkov. Rada ich presunula do článku o všeobecných podmienkach, čím sa uplatňujú na všetky kategórie, na ktoré sa vzťahuje táto smernica. Pokiaľ ide o podstatu smernice, v návrhu Komisie sa ustanovuje, že žiadosti štátnych príslušníkov tretích krajín sa posúdia a preskúmajú, keď sa dotknutý štátny príslušník tretej krajiny zdržiava mimo územia členského štátu, do ktorého chce byť prijatý. Rada vzala do úvahy pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 28 a súhlasila, že žiadosti sa posúdia a preskúmajú aj vtedy, keď sa štátny príslušník tretej krajiny už zdržiava v danom členskom štáte ako držiteľ platného povolenia na pobyt alebo dlhodobého víza.

Rada vložila nový odsek 6, v ktorom sa uvádza, že štátni príslušníci tretích krajín, ktorí sa považujú za osoby predstavujúce hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo verejné zdravie, sa neprijímajú. V návrhu Komisie sa podobné ustanovenie nachádza v odseku 1 tohto článku týkajúcom sa dôkazov, ktoré musí žiadateľ poskytnúť ako súčasť žiadosti. Rada sa domnieva, že toto ustanovenie by sa malo skôr uviesť ako dôvod neprijateľnosti, pričom dôkazné bremeno by mali niesť členské štáty. Podobný prístup sa používa v smernici o vnútropodnikovom presune (článok 5 ods. 8) a smernici o sezónnych pracovníkoch (článok 6 ods. 4).

Schválenie hostiteľských subjektov (články 9 a 15)

Kým v návrhu Komisie sa ustanovoval povinný schvaľovací postup pre výskumné organizácie a neustanovoval sa žiadny schvaľovací postup pre hostiteľské subjekty prijímajúce ostatné kategórie, Rada sa rozhodla uplatniť rovnaký prístup na všetky hostiteľské subjekty. Rada súhlasí s tým, že členské štáty majú možnosť rozhodnúť, či budú požadovať, aby sa prijatie podľa tejto smernice uskutočnilo prostredníctvom schválených hostiteľských subjektov.

Napríklad v prípade výskumných organizácií môžu členské štáty vyžadovať schválenie verejných a/alebo súkromných výskumných organizácií alebo môžu rozhodnúť, že schválenie nie je potrebné. To ponecháva členským štátom dostatočnú pružnosť pri prijímaní najlepšieho prístupu vzhľadom na ich právne systémy.

Ako súčasť tohto prístupu sa v pozícii Rady ustanovuje, že členské štáty uplatnia zjednodušený postup na všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí podali žiadosť o prijatie prostredníctvom schválených hostiteľských subjektov (článok 8 ods. 3; článok 11 ods. 3). Takíto žiadatelia sú oslobodení od povinnosti predložiť niektoré doklady alebo dôkazy požadované podľa tejto smernice. Ďalším prvkom zjednodušenia je, že rozhodnutie o žiadosti predloženej prostredníctvom schválených hostiteľských subjektov by sa malo prijať najneskôr do 60 dní (článok 34 ods. 2), pričom štandardnou lehotou je 90 dní. Pri zriaďovaní takéhoto postupu Rada zohľadnila podstatu pozmeňujúceho návrhu Európskeho parlamentu č. 57, ktorý sa týka zrýchleného postupu.

Kategória výskumných pracovníkov (články 3, 8, 9, 10)

Rada rozširuje vymedzenie pojmu výskumní pracovníci uvedené v článku 3 tým, že dopĺňa, že okrem titulu, ktorý umožňuje prístup k doktorandským programom, môžu mať aj doktorandský titul.

V článku 8, ktorý sa týka osobitných podmienok prijatia výskumných pracovníkov, Rada doplnila objasnenie, že finančná zodpovednosť výskumnej organizácie sa obmedzuje do dátumu začatia platnosti povolenia na hľadanie zamestnania alebo podnikania vydaného v súlade s článkom 25 (odsek 2). Od okamihu vydania takéhoto povolenia sa dotknutý štátny príslušník tretej krajiny už nebude považovať podľa tejto smernice za výskumného pracovníka.

V článku 10, ktorý sa týka dohôd o hosťovaní, Rada zmenila pozíciu Komisie a stanovila, že členské štáty môžu určiť, že pri vykonávaní tejto smernice sa zmluvy považujú za rovnocenné s dohodami o hosťovaní za predpokladu, že obsahujú rovnaké prvky ako dohody o hosťovaní (ods. 1). Táto úprava vychádza zo súčasnej praxe v niektorých členských štátoch.

Pokiaľ ide o obsah dohôd o hosťovaní, Rada zmenila niektoré povinné ustanovenia na nepovinné. Členské štáty môžu rozhodnúť, či budú požadovať, aby sa niektoré informácie uvádzali v dohode o hosťovaní [ods. 3 písm. a) a b)]. Rada sa domnieva, že je dôležité, aby sa minimalizovalo administratívne zaťaženie výskumných organizácií.

Rada tiež doplnila požiadavku, aby sa v dohode o hosťovaní uvádzali informácie o plánovanej mobilite v druhých členských štátoch, ak je to známe v čase podania žiadosti v prvom členskom štáte [ods. 2 písm. e)]. Takéto informácie sa považujú za významné v kontexte mobility pre výskumných pracovníkov podľa tejto smernice (články 28 a 29).

Kategória študentov (články 3, 11 a 24)

Vo vymedzení pojmu študent v článku 3 Rada dopĺňa spresnenie, že štúdium v EÚ, na ktoré je študent prijatý, môže zahŕňať aj obdobie odbornej prípravy v rámci tohto štúdia. V článku 11, ktorý sa týka osobitných podmienok prijímania študentov, Rada dopĺňa požiadavku, aby – ak to členský štát vyžaduje – žiadateľ poskytol dôkazy, že štátny príslušník tretej krajiny bude mať dostatočné zdroje na pokrytie študijných nákladov. Považuje sa to za potrebné z toho dôvodu, že študijné náklady sa týkajú kníh, študijných materiálov atď., ktoré nie sú pokryté požiadavkou na dostatočné zdroje uvedenou v článku 7 (náklady na živobytie a cestovné náklady) ani poplatkami účtovanými inštitúciami vysokoškolského vzdelávania uvedenými v článku 11 ods. 1 písm. b).

S cieľom umožniť študentom pokryť časť nákladov na ich štúdium budú mať študenti v súlade s článkom 24 nárok na prístup na trh práce členského štátu, v ktorom sa štúdium vykonáva. Rada upravila návrh Komisie a stanovila minimálny počet hodín, ktoré študenti môžu odpracovať za týždeň, na 15 hodín, čo so zreteľom na rôzne vnútroštátne postupy predstavuje vyvážený kompromis. Rada zachováva zásadu, podľa ktorej by mali mať členské štáty možnosť zohľadniť situáciu na svojich trhoch práce (ods. 3), pričom neuviedla doplnok, ktorý navrhol Európsky parlament v pozmeňujúcom návrhu č. 46. Test trhu práce sa vždy týka konkrétnej práce, a preto ho nemožno vykonávať systematickým spôsobom. S cieľom reagovať na obavy Európskeho parlamentu sa však v odôvodnení 52 pozície Rady vysvetľuje, že prístup študentov na trh práce by mal byť hlavným pravidlom a že členské štáty by mali zohľadniť situáciu na svojich trhoch práce len vo výnimočných prípadoch.

Kategória žiakov (články 3 a 12)

V pozícii Rady ide o nepovinnú kategóriu. Vo vymedzení pojmu žiak uvedenej v článku 3 Rada doplnila ďalšie podrobnosti s cieľom reagovať na rôzne vnútroštátne systémy. Preto sa program stredoškolského vzdelania môže (alebo nemusí) uznať na štátnej alebo regionálnej úrovni a môže zodpovedať nižšiemu stredoškolskému vzdelaniu alebo vyššiemu stredoškolskému vzdelaniu. Rada rozšírila vymedzenie pojmu tým, že doplnila, že žiaci môžu byť okrem výmenných programov, ako navrhuje Komisia, prijatí aj na vzdelávacie projekty. Vzdelávacie projekty si nevyžadujú výmenu žiakov. V článku 12 ods. 1 písm. e), ktorý sa týka osobitných podmienok prijímania žiakov, Rada doplnila pre žiakov možnosť, aby okrem ubytovania v rodine mohli byť ubytovaní aj v osobitnom ubytovacom zariadení v rámci vzdelávacieho zariadenia alebo v akomkoľvek inom zariadení, ktoré spĺňa požadované podmienky.

Kategória stážistov (články 3 a 13)

Pokiaľ ide o vymedzenie pojmu stážista, Rada ho zúžila tým, že doplnila požiadavku, podľa ktorej stážista musí byť osoba, ktorá má vysokoškolský titul alebo sa zúčastňuje štúdia, ktoré vedie k vysokoškolskému titulu. Je to v súlade s názorom Rady, že hlavný cieľ tejto smernice je zamerať sa na vysokokvalifikovaných štátnych príslušníkov tretích krajín. Rada zároveň odstránila rozlišovanie medzi neplatenými a platenými stážistami a rozhodla sa pre všeobecnú kategóriu stážistov. Pokiaľ ide o osobitné podmienky prijímania pre stážistov uvedené v článku 13, Rada doplnila niekoľko požiadaviek, ktoré musí dotknutý štátny príslušník tretej krajiny splniť. Úmyslom Rady je zaviesť dostatočné záruky na zaistenie toho, aby pri prijímaní tejto kategórie štátnych príslušníkov tretích krajín na územie EÚ nedochádzalo k zneužívaniu. Členské štáty sa domnievajú, že existuje riziko, že stážisti sa môžu použiť ako náhrada zamestnancov s horšími podmienkami zamestnania.

Rada preto do odseku 1 písm. a) doplnila, že dohoda o odbornej príprave musí obsahovať teoretickú a praktickú odbornú prípravu a že členské štáty môžu vyžadovať, aby podmienky dohody spĺňali požiadavky stanovené vo vnútroštátnom práve, kolektívnych dohodách alebo postupoch.

V súlade so zmenami vo vymedzení pojmu stážista Rada doplnila do článku 13 požiadavku predložiť dôkaz, že štátny príslušník tretej krajiny získal vysokoškolský titul do dvoch rokov predchádzajúcich dňu podania žiadosti o stáž, alebo že táto osoba vykonáva štúdium, ktoré vedie k vysokoškolskému titulu (ods. 1 písm. b). Členské štáty môžu okrem toho vyžadovať, aby sa stáž uskutočňovala v rovnakej oblasti a na rovnakom stupni kvalifikácie ako vysokoškolský titul alebo prebiehajúce štúdium (ods. 2). Táto požiadavka je v rozpore so zámerom Európskeho parlamentu, ktorý svojím pozmeňujúcim návrhom 32 takúto podmienku vypustil.

Rada tiež dodáva, že ak to členský štát vyžaduje, žiadateľ poskytne dôkaz o tom, že príslušný štátny príslušník tretej krajiny má dostatočné zdroje na pokrytie nákladov na odbornú prípravu, že hostiteľský subjekt prijíma zodpovednosť za stážistu počas celého pobytu a o tom, že ak ubytovanie stážistu zabezpečuje hostiteľský subjekt, ubytovanie spĺňa požadované podmienky. Rada podobne ako v prípade výskumných pracovníkov doplnila pre členské štáty možnosť, aby mohli od hostiteľského subjektu vyžadovať prevzatie finančnej zodpovednosti za stážistu v prípade, že tento zostane nelegálne na území dotknutého členského štátu (ods. 4). Zatiaľ čo v návrhu Komisie sa uvádza, že členské štáty môžu od hostiteľského subjektu požadovať prehlásenie, že štátny príslušník tretej krajiny neobsadzuje pracovné miesto, Rada ide ešte ďalej a umožňuje členskému štátu požadovať od hostiteľského subjektu, aby doložil, že stáž nenahrádza pracovné miesto (ods. 3).

Kategória dobrovoľníkov (článok 14)

V pozícii Rady sa dobrovoľníci zapojení do Európskej dobrovoľníckej služby uvádzajú ako povinná kategória, zatiaľ čo ostatní dobrovoľníci sú naďalej nepovinnou kategóriou. Pokiaľ ide o podmienky prijímania dobrovoľníkov, Rada v podstate prijala pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 33 týkajúci sa obsahu dohody s hostiteľským subjektom, ktorá sa predkladá [čl. 14 ods. 1 písm. a)]. Rada okrem toho rovnako ako v prípade žiakov a stážistov považuje za potrebné doplniť možnosť členských štátov požadovať dôkaz, že ubytovanie spĺňa podmienky stanovené dotknutým členským štátom, ak ubytovanie štátneho príslušníka tretej krajiny zabezpečuje hostiteľský subjekt [ods. 1 písm. b)]. Keďže je to už v niekoľkých členských štátoch bežná prax, Rada doplnila možnosť členských štátov určiť minimálnu a maximálnu vekovú hranicu platnú pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o prijatie do programu dobrovoľníckej služby (ods. 2). Tým však nebudú dotknuté pravidlá Európskej dobrovoľníckej služby. S cieľom zabezpečiť súlad s požiadavkami Európskej dobrovoľníckej služby Rada uvádza, že od žiadateľov o tento program sa nevyžaduje, aby predložili dôkaz podľa niektorých ustanovení tejto smernice (ods. 3).

Kategória aupair (článok 16)

V pozícii Rady ide o nepovinnú kategóriu. V článku 16 o osobitných podmienkach prijímania pre aupair Rada plne akceptuje obsah pozmeňujúcich návrhov Európskeho parlamentu č. 34 a 35, ktoré sa týkajú práv a povinností aupair. Rada zašla v tejto oblasti ešte ďalej a upresňuje, že maximálny počet hodín povinností týkajúcich sa aupair v týždni nesmie presiahnuť 25 (čl. 16 ods. 5). Rada však mierne upravila minimálnu vekovú hranicu pre aupair, ktorá sa stanovila na 17 rokov v návrhu Komisie a na 18 rokov v pozícii Rady. Vychádza to zo súčasnej praxe vo viacerých členských štátoch.

Rada doplnila aj niekoľko požiadaviek pre prijímanie aupair. Konkrétne, členské štáty môžu vyžadovať, aby štátny príslušník tretej krajiny predložil dôkaz o základnej znalosti jazyka hostiteľskej krajiny, o stredoškolskom vzdelaní alebo odbornej kvalifikácii (ods. 2). So zreteľom na súčasnú prax v niektorých členských štátoch Rada ustanovuje, že členské štáty môžu rozhodnúť, že umiestňovanie aupair môže vykonávať len organizácia sprostredkujúca aupair (ods. 3). Rada tiež dopĺňa možnosť, aby členské štáty mohli od príslušníkov hostiteľskej rodiny požadovať, aby mali odlišnú štátnu príslušnosť ako štátny príslušník tretej krajiny vykonávajúci činnosť aupair a aby s touto osobou nemali žiadne rodinné väzby (ods. 4). Členské štáty môžu tiež stanoviť minimálnu sumu peňazí ako vreckové, ktoré sa má aupair vyplácať (ods. 6).

Povolenia vydávané podľa tejto smernice (články 17, 18 a 19)

V článku 17 Rada dopĺňa k pôvodnému návrhu Komisie ďalšie podrobnosti týkajúce sa rôznych pojmov, ktoré sa uvádzajú v povoleniach. Rada tu uplatňuje podobný prístup ako v smernici o sezónnych pracovníkoch.

Rada súhlasí s prístupom Komisie, pokiaľ ide dobu platnosti povolení vydaných pre výskumných pracovníkov, študentov, žiakov, aupair a dobrovoľníkov (čl. 18), a teda zamieta pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 37. Rada dopĺňa návrh Komisie tým, že sa výslovne uvádza, že členské štáty môžu za určitých podmienok umožniť obnovenie povolení žiakov a aupair. V pozícii Rady sa okrem toho stanovuje, že doba platnosti povolenia pre výskumných pracovníkov a študentov, na ktorých sa vzťahujú programy Únie alebo viacstranné programy, ktoré zahŕňajú opatrenia v oblasti mobility, je aspoň dva roky alebo sa rovná dobe platnosti dohody o hosťovaní alebo dĺžke štúdia, ak je táto doba kratšia) (po splnení určitých podmienok). Toto ustanovenie sa doplnilo s cieľom ďalej uľahčiť pobyt tejto skupiny štátnych príslušníkov tretích krajín v EÚ.

Pokiaľ ide o stážistov, Rada upravila návrh Komisie a stanovila maximálnu dobu platnosti povolenia na šesť mesiacov. Členské štáty však môžu stanoviť dlhšiu dobu platnosti zodpovedajúcu dobe platnosti dohody o odbornej príprave v súlade s vnútroštátnym právom. Súvisí to s pozíciou Rady, že pre túto kategóriu štátnych príslušníkov tretích krajín sú potrebné dodatočné záruky.

V článku 19, ktorý sa týka ďalších informácií, Rada doplnila odkazy na informácie, ktoré sa môžu uviesť ako ďalšie informácie, a to buď v povolení na pobyt alebo na dlhodobom víze. V tejto súvislosti Rada znenie navrhnuté v pozmeňujúcom návrhu Európskeho parlamentu č. 39 zamietla ako zbytočné.

Dôvody na zamietnutie, odňatie alebo neobnovenie povolenia (články 20 a 21)

Pokiaľ ide o dôvody zamietnutia, pozícia Rady je totožná s duchom pozmeňujúceho návrhu Európskeho parlamentu č. 40 a mení sa v nej viacero povinných dôvodov zamietnutia na nepovinné [čl. 20 ods. 2 písm. a), c) a d)]. Znenie v niektorých z uvedených ustanovení sa však zosúladilo so znením v zodpovedajúcich ustanoveniach smernice o vnútropodnikovom presune a smernice o sezónnych pracovníkoch.

Rada okrem toho doplnila nový povinný dôvod, ktorý súvisí so schvaľovacím postupom pre hostiteľské subjekty v tejto smernici [ods. 1 písm. c)]. Rada vložila aj niekoľko nových nepovinných dôvodov zamietnutia. Považuje za dôležité, aby členské štáty mohli zamietnuť žiadosť, ak hostiteľský subjekt alebo hostiteľská rodina nespĺňajú podmienky zamestnávania stanovené v uplatniteľnom práve, kolektívnych dohodách alebo postupoch v dotknutom členskom štáte [ods. 2 písm. b)]. Cieľom tohto nariadenia je ochrana štátnych príslušníkov tretích krajín pred vykorisťovaním a zabránenie sociálnemu dampingu. Znenie ods. 2 písm. e) týkajúce sa situácie, keď hostiteľský subjekt ukončil činnosť, je prevzaté zo smernice o vnútropodnikovom presune. Rada doplnila aj dôvod, ktorý členskému štátu umožňuje zamietnuť žiadosť, ak zistí, že by účel pobytu štátneho príslušníka tretej krajiny bol iný ako ten, na ktorého základe žiada o prijatie [ods. 2 písm. f)]. Cieľom tohto dôvodu je umožniť členským štátom bojovať proti zneužívaniu a nesprávnemu využívaniu postupov stanovených v tejto smernici. Rada tiež doplnila možnosť pre členské štáty zamietnuť žiadosť po vykonaní testu trhu práce, keďže pre členské štáty je dôležité, aby mohli riadiť svoje trhy práce (ods. 3).

Rada ako záruku pre žiadateľov a v súlade s názormi Európskeho parlamentu uvádza, že v rozhodnutí o zamietnutí žiadosti sa zohľadnia špecifické okolnosti prípadu a dodržiava sa zásada proporcionality (ods. 4).

Dôvody na odňatie alebo neobnovenie povolenia (čl. 21) s určitými rozdielmi vo veľkej miere odrážajú dôvody zamietnutia. Dôvod, pri ktorom sa odkazuje na situáciu, keď štátny príslušník tretej krajiny využíva pobyt na iné účely, než sú tie, na ktoré mu bolo udelené povolenie na pobyt [ods. 1 písm. d)], je v pozícii Rady naďalej povinným dôvodom, zatiaľ čo Európsky parlament ho vo svojej pozícii zaradil medzi nepovinné dôvody. Na druhej strane, Rada súhlasí s názormi Európskeho parlamentu a dodáva, že pri posudzovaní odňatia povolenia pre študenta z dôvodu nedostatočného pokroku v štúdiu môže dotknutý členský štát v tejto veci konzultovať s hostiteľským subjektom (ods. 3). Rada tiež akceptuje pozmeňujúci návrh Parlamentu, podľa ktorého má študent možnosť podať žiadosť na inú inštitúciu vysokoškolského vzdelávania, aby mohol dokončiť svoje štúdium, ak sa odňatie alebo neobnovenie zvažuje z dôvodov, ktoré sa netýkajú študenta (ods. 6). Pokiaľ ide o možnosť odmietnuť obnovenie na základe testu trhu práce (ods. 5), Rada zohľadnila obavy Európskeho parlamentu a vylúčila výskumných pracovníkov, ktorí sú naďalej zamestnaní tým istým hostiteľským subjektom. Rada neakceptovala pozmeňujúci návrh Parlamentu týkajúci sa dôvodov v súvislosti s verejným poriadkom a verejnou bezpečnosťou (ods. 4). Znenie odôvodnenia 36 sa považovalo v tejto súvislosti za dostatočné.

Právo na rovnaké zaobchádzanie (článok 22)

Pokiaľ ide o rovnaké zaobchádzanie ako so štátnymi príslušníkmi hostiteľského členského štátu, pozíciou Rady sa upravuje návrh Komisie. Podrobne kopíruje článok 12 (právo na rovnaké zaobchádzanie) smernice 2011/98/EÚ (smernica o jednotnom povolení), keďže táto smernica sa vzťahuje na všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín s oprávneným pobytom, ktorí v členskom štáte pracujú alebo môžu pracovať.

Podľa pozície Rady sa v podstate práva uvedené v článku 12 smernice o jednotnom povolení spolu s možnými obmedzeniami, ktoré sú v nej ustanovené, vzťahujú na výskumných pracovníkov a študentov, ako aj stážistov, dobrovoľníkov a aupair, keď sa títo považujú za osoby v pracovnoprávnom vzťahu v dotknutom členskom štáte. V tomto kontexte sa výskumní pracovníci vždy považujú za zamestnancov a majú nárok na súvisiace práva uvedené v smernici o jednotnom povolení. Rada zamieta pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 43, podľa ktorého by sa obmedzenia stanovené v smernici o jednotnom povolení týkajúce sa vzdelávania a odbornej prípravy, ako aj oblasti sociálneho zabezpečenia, nemali vzťahovať na výskumných pracovníkov a študentov.

Pokiaľ ide o práva stážistov, dobrovoľníkov a aupair, ktorí nie sú považovaní za osoby v pracovnoprávnom vzťahu v dotknutom členskom štáte, pozícia Rady ide ďalej ako pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu č. 44 a stanovuje, že okrem rovnakého zaobchádzania vo vzťahu k prístupu k tovaru a službám, majú tiež nárok na rovnaké zaobchádzanie, pokiaľ ide o uznávanie diplomov, osvedčení a iných odborných kvalifikácií.

Pobyt na účel hľadania práce alebo podnikania v prípade výskumných pracovníkov a študentov (článok 25)

V pozícii Rady sa ustanovuje možnosť pre výskumných pracovníkov a študentov zostať počas obdobia najmenej 9 mesiacov na území členského štátu, ktorý im vydal povolenie v súlade s touto smernicou, s cieľom hľadať prácu alebo začať podnikať. Rada preto zamieta pozmeňujúci návrh Európskeho parlamentu k tomuto ustanoveniu. Obdobie 9 mesiacov sa považuje za dostatočné na nájdenie práce alebo založenie podniku. Obdobie, po uplynutí ktorého môže dotknutý členský štát vyžadovať od štátnych príslušníkov tretích krajín, aby preukázali, že majú reálnu šancu zamestnať sa alebo založiť podnik, je minimálne 3 mesiace v pozícii Rady, ktorá sa líši od pozmeňujúceho návrhu Európskeho parlamentu. Rada doplnila pre členské štát možnosť vyžadovať, aby práca, ktorú štátny príslušník tretej krajiny hľadá, alebo podnik, ktorý zakladá, zodpovedal úrovni dokončeného výskumu alebo štúdia.

Rada tiež umožňuje členským štátom stanoviť minimálnu úroveň titulu (ktorý nesmie byť vyšší ako magisterský titul alebo jeho ekvivalent), ktorí študenti musia dosiahnuť, aby mohli využívať toto právo. Podľa pozície Rady môžu členské štáty požadovať, aby hostiteľský subjekt predložil buď potvrdenie o ukončení výskumnej činnosti alebo dôkaz o získaní vysokoškolského diplomu. Ak takýto dôkaz nie je k dispozícii pred uplynutím platnosti povolenia, ktoré sa udelilo na účely výskumu alebo štúdia, štátny príslušník tretej krajiny sa môže zdržiavať na území príslušného členského štátu, aby takýto dôkaz predložil v primeranom čase.

Rada ďalej ustanovuje dôvody zamietnutia predloženej žiadosti, ako aj dôvody na odňatie povolenia na pobyt vydaného v súlade s týmto článkom (ods. 4 a 8).

Mobilita v rámci EÚ (články 27, 28, 29, 30 a 31)

V pozícii Rady je mobilita v rámci EÚ povolená len pre výskumných pracovníkov a študentov. Táto pozícia sa líši od pozmeňujúceho návrhu Európskeho parlamentu. Z dôvodu súdržnosti sa pri navrhovaní detailov mobility v rámci EÚ pre uvedené dve kategórie postupovalo podľa príkladu systému mobility v smernici o vnútropodnikovom presune.

Rada rozdeľuje mobilitu výskumných pracovníkov na krátkodobú a dlhodobú mobilitu. Pokiaľ ide o krátkodobú mobilitu, výskumní pracovníci, ktorí sú držiteľmi platného povolenia vydaného na tento účel prvým členským štátom, sú oprávnení na pobyt s cieľom uskutočňovať časť ich výskumu v akejkoľvek výskumnej organizácii v jednom členskom štáte alebo viacerých druhých členských štátoch po dobu najviac 180 dní v ktorejkoľvek 360-dňovej lehote, a to na základe uvedeného povolenia a platného cestovného dokladu a s výhradou podmienok uvedených v tomto článku. Druhý členský štát môže požadovať, aby bol oboznámený s krátkodobou mobilitou daného výskumného pracovníka v súlade s postupom stanoveným v článku 28. Druhý členský štát môže vyžadovať, aby oznámenie obsahovalo dokumenty a informácie ustanovené v uvedenom článku, alebo môže rozhodnúť, že ich nebude vyžadovať. Druhý členský štát môže voči takému oznámeniu namietať. V reakcii na praktické obavy v súvislosti s postupom oznamovania, ktoré vyjadrilo niekoľko členských štátov, obsahuje pozícia Rady možnosť druhého členského štátu vydať výskumnému pracovníkovi dokument potvrdzujúci, že má právo na pobyt na jeho území.

Pokiaľ ide o dlhodobú mobilitu výskumných pracovníkov (na viac ako 180 na členský štát), druhý členský štát môže buď rozhodnúť, že uplatní postup oznamovania určený pre krátkodobú mobilitu a umožní výskumnému pracovníkovi pobyt na svojom území na základe povolenia udeleného prvým členským štátom, alebo bude požadovať, aby sa podala žiadosť o dlhodobú mobilitu v súlade s postupom stanoveným v článku 29. V dôsledku tejto žiadosti vydá druhý členský štát výskumnému pracovníkovi povolenie, ak sú splnené všetky požadované podmienky. Postup podania žiadosti o dlhodobú mobilitu je jednoduchší v porovnaní s postupom pri počiatočnej žiadosti v prvom členskom štáte. Rodinní príslušníci výskumných pracovníkov sú oprávnení sprevádzať výskumného pracovníka do jedného alebo viacerých druhých členských štátov a systém mobility, ktorý je určený pre nich, odráža systém mobility pre výskumných pracovníkov (článok 30).

Pokiaľ ide o mobilitu študentov, Rada rozlišuje medzi študentmi, na ktorých sa vzťahuje program EÚ alebo viacstranný program, ktorý zahŕňa opatrenia v oblasti mobility, alebo dohoda medzi dvoma alebo viacerými inštitúciami vysokoškolského vzdelávania, a tzv. individuálnymi študentmi, na ktorých sa nevzťahujú žiadne programy ani dohody. Prvá uvedená skupina má právo na vstup a pobyt s cieľom uskutočniť časť svojho štúdia v inštitúcii vysokoškolského vzdelávania v jednom alebo viacerých druhých členských štátoch počas doby nepresahujúcej 360 dní pripadajúcej na členský štát, s výhradou podmienok stanovených v článku 31. Systém mobility študentov je podobný systému, ktorý bol navrhnutý pre krátkodobú mobilitu výskumných pracovníkov, t. j. druhé členské štáty majú možnosť vyžadovať oznámenie. Na druhej strane, individuálni študenti musia predložiť žiadosť o povolenie na vstup a pobyt v druhom členskom štáte na účely štúdia. Postup podávania žiadostí v tomto prípade je presne taký istý ako pri počiatočných žiadostiach v prvom členskom štáte.

Podľa vzoru smernice o vnútropodnikovom presune Rada vložila nový článok 32 o zárukách a sankciách v prípade mobility, v ktorom sa uvádzajú ďalšie podrobnosti o dôkazoch, ktoré sa majú predložiť v určitých prípadoch, ktoré sa týkajú mobility (napr. ak študent alebo výskumný pracovník musia v rámci mobility prekročiť schengenskú hranicu, alebo ak už nespĺňajú podmienky mobility).

Poplatky (článok 36)

V pozícii Rady sa dopĺňa, že okrem poplatkov za vybavovanie žiadostí môžu členské štáty môžu požadovať aj poplatky za vybavovanie oznámení. Členské štáty sa domnievajú, že vybavovanie oznámení v súvislosti s mobilitou v rámci EÚ zahŕňa aj určité administratívne náklady. V dôsledku tohto postupu môžu členské štáty okrem toho vydať dokumenty pre štátnych príslušníkov tretích krajín.

IV. ZÁVER

V pozícii Rady v prvom čítaní sa zohľadňuje kompromis, ktorý sa za pomoci Komisie dosiahol počas rokovaní medzi Radou a Európskym parlamentom. Prijatie smernice o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair bude mať veľký význam v záujme zvýšenia príťažlivosti EÚ pre talenty a zručnosti.

(1) COM(2014) 154 final.

(2) EUCO 79/14.

(3) COM(2015) 240 final.

(4) Ú. v. ES C 148, 28.5.1999, s. 1.

(5) Ú. v. EÚ L 157, 27.5.2014, s. 1.

(6) Ú. v. EÚ L 94, 28.3.2014, s. 375.