C 353/65

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru – Podpora krátkych a alternatívnych potravinových reťazcov v Európskej únii: úloha agroekológie

(stanovisko z vlastnej iniciatívy)

(2019/C 353/11)

Spravodajkyňa: Geneviève SAVIGNY

Rozhodnutie plenárneho zhromaždenia 24.1.2019 Právny základ článok 32 rokovacieho poriadku stanovisko z vlastnej iniciatívy Príslušná sekcia sekcia pre poľnohospodárstvo, rozvoj vidieka a životné prostredie Prijaté v sekcii 28.6.2019 Prijaté v pléne 17.7.2019 Plenárne zasadnutie č. 545 Výsledok hlasovania (za/proti/zdržalo sa) 135/7/21

1. Závery a odporúčania

1.1. EHSV v tomto stanovisku zdôrazňuje, že krátke reťazce a agroekológia predstavujú nové príležitosti pre európske poľnohospodárstvo. Hoci tieto inovatívne prístupy smerovali proti globalizácii potravinových systémov, už viac ako 50 rokov sa štruktúrujú, skúmajú ich mnohé vnútroštátne a európskych výskumné programy, ich rozvoj je podporovaný z verejných a súkromných zdrojov a do týchto systémov sa zapája čoraz viac nových poľnohospodárov. Agroekológia a krátke dodávateľské reťazce teda potvrdili svoju schopnosť a prínos pri riešení výziev v oblasti potravín. Mohli by tvoriť základný pilier politiky zameranej na udržateľné potravinové systémy a dosiahnutie cieľov udržateľného rozvoja do desiatich rokov (2030).

1.2. V celej Európe sa rozvíjajú inovatívne systémy, ktoré spájajú spotrebiteľov a výrobcov, napríklad CSA (komunitou podporované poľnohospodárstvo) a iné formy „nákupných košov“. Mnohí z týchto výrobcov uplatňujú metódy ekologického poľnohospodárstva alebo iné ekologické spôsoby, ktoré nie sú označené a sú šetrné k životnému prostrediu. Často sa zapájajú územné samosprávy, ktoré zavádzajú miestne systémy riadenia v oblasti potravín, v ktorých sa združujú rôzne subjekty, a podporujú používanie miestnych výrobkov v zariadeniach spoločného stravovania. Predaj v rámci krátkych reťazcov predstavuje skutočnú príležitosť pre malé subjekty na zvýšenie pridanej hodnoty a ziskovosti poľnohospodárskych podnikov. Tento návrat na miestnu úroveň prináša pracovné miesta a podporuje miestnu dynamiku so silným zapojením poľnohospodárov, ktorí sa ňom angažujú. Pre spotrebiteľov ide o zdroj čerstvých a kvalitných výrobkov, ktoré majú svoju bohatú históriu a vytvárajú o medziľudské vzťahy. Ponúka možnosť zaujímať sa o výživu a hodnotu výrobkov a dozvedieť sa o nich viac.

1.3. Tento spôsob výroby a distribúcie nie je vhodný pre všetky poľnohospodárske podniky z dôvodu druhov výroby, zemepisnej polohy alebo nedostatku mestského obyvateľstva schopného spotrebovať napríklad všetko víno alebo všetok olivový olej z danej poľnohospodárskej oblasti. Neuspokojuje ani potrebu potravín, ktoré sa nevyrábajú lokálne. V dlhších reťazcoch sa využívajú európske systémy označovania kvality (chránené zemepisné označenie, chránené označenie pôvodu, zaručená tradičná špecialita) na identifikáciu a zhodnotenie, ktoré uľahčujú spotrebiteľom výber.

1.4. V tejto súvislosti EHSV poukazuje na vznik agroekológie ako nového potravinového a poľnohospodárskeho modelu. Agroekológia ako veda, technika či sociálne hnutie považuje potravinový systém za celok a jej cieľom je priblížiť výrobcu k jeho prostrediu pri súčasnom zachovaní alebo dokonca obnove zložitosti a rozmanitosti agro-eko-sociálneho systému. Agroekológia, ktorú podporuje aj FAO a ktorá je predmetom mnohých výskumov a konferencií, zažíva v Európe silný rozmach v rámci vnútroštátnych programov rozvoja poľnohospodárstva, a to aj na inštitucionálnej úrovni.

1.5. EHSV sa domnieva, že agroekológia predstavuje horizont, ku ktorému musí smerovať európske poľnohospodárstvo, ktorého rozvoj úzko závisí od zachovania prírodných zdrojov. Musia sa podporovať a zhodnotiť záväzky v oblasti znižovania vstupov, revitalizácie pôd, zavádzania pestovania rôznorodých plodín a ochrany biodiverzity inšpirované úspešnými modelmi, ako je ekologické poľnohospodárstvo (nie však formy „priemyselného“ekologického poľnohospodárstva), permakultúra a iné tradičné poľnohospodárske systémy.

1.6. EHSV si želá zavedenie agroekologického projektu na úrovni EÚ, ktorý by sa mal opierať o štruktúrovaný akčný plán pomocou rôznych nástrojov na miestnej, regionálnej a európskej úrovni. Rámcom môže byť komplexná potravinová politika, ktorú EHSV podporuje. Medzi dôležité opatrenia patria: — sprístupnenie finančných prostriedkov na zavedenie potrebných individuálnych alebo spoločných zariadení (2. pilier SPP), — uplatňovanie právnych predpisov v oblasti potravín, tak, aby sa prispôsobili malým výrobcom a boli flexibilné, pokiaľ ide o výrobu v malom rozsahu a požiadavky v oblasti označovania atď., — vytvorenie alebo posilnenie vhodných vzdelávacích a poradenských služieb zameraných na spracovanie, priamy predaj a agroekológiu, — podpora sietí na výmenu informácií medzi poľnohospodármi, — zameranie výskumu na agroekológiu a potreby výrobcov v krátkych dodávateľských reťazcoch, — na územnej úrovni: musia sa zaviesť primerané pravidlá hospodárskej súťaže s cieľom uľahčiť zásobovanie v zariadeniach spoločného stravovania v rámci krátkych a miestnych reťazcov.

2. Úvod

2.1. V dvoch stanoviskách EHSV ( 1 ) sa poukázalo na potrebu vypracovať komplexnú potravinovú politiku v EÚ založenú na niekoľkých pilieroch vrátane rozvoja kratších potravinových reťazcov.

2.2. Na miestnej a regionálnej úrovni vzniká čoraz viac iniciatív na podporu alternatívnych potravinových systémov a krátkych potravinových reťazcov. Komplexná potravinová politika by sa mala opierať o spoločné riadenie, stimulovať ho a rozvíjať, a to na všetkých úrovniach – miestnej, regionálnej, vnútroštátnej aj európskej. Takýto prístup by umožnil vytvorenie priaznivého rámca pre rozvoj uvedených iniciatív bez ohľadu na rozsah, v akom sa realizujú, a je potrebný na dosiahnutie cieľov udržateľného rozvoja v Európe.

2.3. V tejto súvislosti sa agroekológia ukazuje ako nový potravinový a poľnohospodársky model, ktorý podporuje rozvoj týchto nových postupov v oblasti zásobovania a výroby potravín.

2.4. Cieľom tohto stanoviska je pozorovať vzájomné zbližovanie výrobcov a spotrebiteľov v kratších reťazcoch a rozvoj agroekológie s cieľom určiť podmienky a nástroje, ktoré pomôžu nasmerovať potravinový systém k úplnému splneniu cieľov udržateľného rozvoja.

3. Vývoj krátkych reťazcov

3.1. Európska únia používa v rámci politík rozvoja vidieka túto definíciu [nariadenie (EÚ) č. 1305/2013]: „dodávateľský reťazec s obmedzeným počtom hospodárskych subjektov, ktoré sa zaviazali spolupracovať, rozvíjať miestne hospodárstvo a vytvárať úzke geografické a sociálne vzťahy medzi výrobcami, spracovateľmi a spotrebiteľmi“ ( 2 )

3.2. Distribúcia potravín prešla od konca 90. rokov hlbokými zmenami. Lepšie vzdelávanie v oblasti výživy a po sebe nasledujúce krízy v oblasti zdravotníctva a hygieny spojené so zlými poľnohospodárskymi a poľnohospodársko-priemyselnými postupmi viedli k tomu, že čoraz väčší počet spotrebiteľov prijal nové kritériá kvality, ktoré zahŕňajú zdravie a udržateľný rozvoj ( 3 ) . Vplyvom deregulácie poľnohospodárskych trhov, výrazného kolísania cien často nižších ako náklady a nízkych poľnohospodárskych príjmov v kontexte rastúceho záujmu spotrebiteľov o zdravú a vysokokvalitnú stravu niektorí poľnohospodári zmenili svoje spôsoby výroby a marketingu. Fenomén diverzifikácie sa prejavuje v celom reťazci od výroby až po spotrebu. Objavujú sa nové formy poľnohospodárskej výroby, výrobcovia musia prevziať iniciatívu a hľadať nové trhy alebo vymyslieť/nájsť nové spôsoby predaja v rámci krátkych dodávateľských reťazcov tak, aby sa ľudské a hospodárske investície do diverzifikácie oplatili a aby sa vyvíjali postupy smerom k väčšej udržateľnosti motivovanej zbližovaním medzi výrobcami a spotrebiteľmi. V roku 2015 výskumná služba Európskeho parlamentu (EPRS) poukázala na to, že 15 % poľnohospodárov predalo polovicu svojej produkcie prostredníctvom krátkych reťazcov a prieskum Eurobarometra v roku 2016 ukázal, že štyria z piatich európskych občanov považujú za dôležité „posilnenie úlohy poľnohospodárov v poľnohospodársko-potravinovom reťazci“. Počet krátkych dodávateľských reťazcov v Európe sa zvyšuje, ale v rôznej miere v jednotlivých krajinách.

3.3. Existuje mnoho foriem priameho predaja. Okrem tradičných foriem – predaj z dvora alebo mimo neho – sa vyvíjajú aj ďalšie iniciatívy. Jedným z najdynamickejších inovačných odvetví za posledných dvadsať rokov sú miestne a solidárne partnerstvá spájajúce spotrebiteľov a výrobcov, v rámci ktorých sa na zmluvnom základe dodávajú „nákupné koše“od producentov, ktorí produkujú predovšetkým ekologické výrobky. Tieto partnerstvá združila a rozvinula medzinárodná organizácia Urgenci. V mnohých krajinách existujú aj kolektívne iniciatívy na podporu tohto odvetvia prostredníctvom organizovania veľtrhov alebo miestnych podujatí, ako je napríklad sieť „Campagna amica“v Taliansku. Prínos družstiev je veľmi výrazný. Ide o odvetvie, ktoré priťahuje mladých ľudí a nových poľnohospodárov, ktorí sú často vysoko motivovaní.

3.4. Vo vyššie uvedenom stanovisku ( 4 ) sa zdôraznil „veľmi pozitívny“vplyv krátkych potravinových reťazcov, najmä pokiaľ ide o čerstvosť a organoleptické a nutričné vlastnosti výrobkov. Po viac ako tridsaťročnom rozvoji globalizovaného potravinového systému sa všeobecne uznáva a prevláda názor, že užšie väzby medzi výrobcami a spotrebiteľmi a lokalizované systémy prinášajú mnoho výhod. Krátke dodávateľské reťazce zvyšujú pridanú hodnotu a ziskovosť malých poľnohospodárskych podnikov, umožňujú predaj identifikovaných výrobkov „s vlastným príbehom“spotrebiteľom, ktorí sú ochotní zaplatiť viac, a vytvárajú aktivity a sociálne väzby vo vidieckych oblastiach. Zlepšovaním kvality výroby potravín a distribučných kanálov sa spotrebitelia stávajú zodpovednejšími vo vzťahu k hodnote potravín a ich plytvaniu, čím dochádza k znižovaniu vplyvu potravín na zmenu klímy.

3.4.1. Tento spôsob marketingu má pozitívny externý vplyv na celú komunitu (vytváranie pracovných miest, ktoré nemožno presunúť z miestnej úrovne, zachovanie pridanej hodnoty na území, príťažlivosť pre cestovný ruch alebo na bývanie). Tento širší externý vplyv sa musí zohľadniť pri podpore rozvoja krátkych dodávateľských reťazcov a dynamiky daného územia.

3.4.2. Iniciatívy v oblasti krátkych dodávateľských reťazcov sa množia a sú založené na sociálnych, organizačných a územných inováciách, ktoré sú stále vo fáze vývoja. V mnohých oblastiach činnosti sa územný rozmer a kolektívna identita zdôrazňujú ako kľúčové faktory ich životaschopnosti a udržateľnosti. Výzvou je preto poskytnúť prostriedky na vytvorenie územných potravinových systémov založených na miestnom riadení s účasťou samotných aktérov ( 5 )

3.5. Pre krátke dodávateľské reťazce sa internet ukazuje ako nová oblasť výskumu a inovácií. Jeho všeobecné šírenie za posledných desať rokov prebehlo aj v krátkych potravinových reťazcoch. Ponúka väčší trh než tradičný trh výrobcov a zároveň umožňuje zlepšiť a zefektívniť obchod. Za posledných päť rokov sa objavilo mnoho online objednávkových platforiem. Tieto „potravinové uzly“umožňujú „priamy kontakt“medzi výrobcami a spotrebiteľmi, najmä pokiaľ ide o výrobky, ktoré existujú len lokálne. Výrobcom, ale aj spotrebiteľom umožňujú, aby sa spojili a uskutočnili skupinové nákupy/predaje, čo uľahčuje logistiku v krátkom potravinovom reťazci. Ďalšie využitie digitalizácie sa vzťahuje na produkciu a spracovanie výrobkov.

4. Agroekológia – nový prístup k poľnohospodárstvu

4.1. Na druhom medzinárodnom sympóziu o agroekológii, ktoré sa konalo v Ríme v roku 2018, navrhla Organizácia OSN pre výživu a poľnohospodárstvo (FAO) túto definíciu: „Agroekológia je aplikácia ekologických konceptov a princípov s cieľom optimalizovať interakcie medzi rastlinami, zvieratami, ľuďmi a životným prostredím s prihliadnutím na sociálne aspekty, ktoré je potrebné zohľadniť, aby bol potravinový systém udržateľný a spravodlivý. Vytváraním synergií môže agroekológia nielen prispievať k výrobe potravín, potravinovej bezpečnosti a výžive, ale aj k obnove ekosystémových služieb a biodiverzity, ktoré sú nevyhnutné pre udržateľné poľnohospodárstvo“ ( 6 )

4.2. Redesigning the food system (Hill, 1985) a Agroécologie, l’écologie des systèmes alimentaires durables , významná publikácia Steva Gliessmanna. Agroekológia má tri hlavné dimenzie. Prvou je agroekológia, ktorá vznikla v dvadsiatych rokoch 20. storočia ako súbor vedeckých disciplín (fyzika, chémia, ekológia, územné plánovanie), ktoré sa zaoberajú poľnohospodárstvom prostredníctvom komplexných systémov interakcií v rámci agroekosystému. Druhou dimenziou je agroekológia ako súbor udržateľných poľnohospodárskych postupov, ktoré optimalizujú a stabilizujú úrodu. Tretia dimenzia agroekológie je jej existencia ako sociálneho hnutia pri úsilí o dosiahnutie potravinovej sebestačnosti a nových multifunkčných úloh poľnohospodárstva ( 7 ) . Agroekológia tiež časom začala výraznejšie zohľadňovať výzvy v oblasti potravín, o čom svedčia dokumenty ako(Hill, 1985) a, významná publikácia Steva Gliessmanna.

4.3. Agroekológia je založená na spoločnom jadre desiatich zásad, ktoré určila a definovala FAO s cieľom „pomôcť krajinám transformovať ich potravinové a poľnohospodárske systémy, zovšeobecniť udržateľné poľnohospodárstvo a dosiahnuť cieľ ‚úplného odstránenia hladu‘a viacero ďalších cieľov udržateľného rozvoja: — rôznorodosť, synergia, efektívnosť, odolnosť, recyklácia, spoločné vytváranie a spoločné využívanie poznatkov (opis spoločných znakov agroekologických systémov, postupov zakladania a inovačných prístupov); — ľudské a sociálne hodnoty, kultúra a tradície potravín (kontextové charakteristiky); — obehové a solidárne hospodárstvo, zodpovedné riadenie (priaznivé rámcové podmienky). Desať prvkov agroekológie je prepojených a vzájomne závislých (8).

4.4. Viaceré formy poľnohospodárstva sa môžu profilovať podľa týchto desiatich zásad: ekologické poľnohospodárstvo, ktoré používa rovnaké zásady v štandardizovanom rámci (nariadenie EÚ o ekologickej výrobe a označovaní ekologických produktov ( 9 ) ), biodynamické poľnohospodárstvo, integrované poľnohospodárstvo, agrolesníctvo, ktoré kombinuje pestovanie plodín a stromov, prípadne permakultúra majú spoločný základ, ktorým je komplexný a systémový prístup k poľnohospodárstvu od výroby až po spotrebu potravín. Je potrebné poukázať na ústrednú úlohu, ktorú má v týchto formách poľnohospodárstva zachovanie kvality pôdy a živých organizmov. Agroekológia predstavuje zmenu paradigmy v poľnohospodárstve s cieľom bojovať proti zmene klímy, obnoviť žijúce ekosystémy a chrániť vodu, pôdu a všetky zdroje, od ktorých poľnohospodárska výroba závisí. Mali by sa podporovať všetky záväzky poľnohospodárov, ktorých cieľom je prehodnotiť vlastné postupy a vzťah k ekosystému v snahe znížiť negatívne a zvýšiť pozitívne externé vplyvy. V záujme agroekologickej transformácie všetkých poľnohospodárskych podnikov v Európe treba podporiť zníženie používania chemických prvkov, väčšiu rôznorodosť pri striedaní plodín, pôdoochranné poľnohospodárstvo a zachovanie biodiverzity.

4.5. Sociálne hnutie, ktoré v 70. a 80. rokoch 20. storočia rozvinuli v Latinskej Amerike organizácie ako Via Campesina, iniciovalo exponenciálny medzinárodný rozvoj tohto prístupu k potravinovému systému v jeho troch rozmeroch (vedeckom, technickom a sociálnom). Európa sa taktiež zapája do tohto procesu. FAO zorganizovala v septembri 2014 v Ríme prvé sympózium „Agroekológia pre potravinovú bezpečnosť a výživu“, po ktorom nasledovalo niekoľko regionálnych seminárov vrátane jedného pre Európu v Budapešti v novembri 2016, a vyzvala na rozvoj agroekológie v záujme dosiahnutia cieľov udržateľného rozvoja a Parížskej dohody. Ďalšie podujatie sa uskutoční v Európe na konci roka 2019. Európsky výskumný program Horizont 2020 zahrnul viaceré témy týkajúce sa agroekológie, ekologického poľnohospodárstva a krátkych dodávateľských reťazcov a európske partnerstvo v oblasti inovácií zamerané na poľnohospodársku produktivitu a udržateľnosť (EIP), ktorý tiež skúmal tieto témy v oblasti poľnohospodárskeho rozvoja, usporiada ďalší summit poľnohospodárskych inovácií EÚ o agroekológii vo Francúzsku v júni 2019.

4.6. Agroekológia sa postupne stala inštitucionalizovanou, najmä vo Francúzsku ( 10 ) . Francúzsko ju zaradilo do francúzskeho poľnohospodárskeho zákonníka a poskytlo právne a finančné nástroje, čím sa z agroekológie stal základ poľnohospodárskeho rozvoja krajiny ( 11 ) . Finančné zdroje a zameranie niekoľkých konkrétnych francúzskych programov vytvorili a podporili množstvo kolektívnych projektov poľnohospodárov, ktorí stavajú poľnohospodársky rozvoj a výrobu na väčšej udržateľnosti ( 12 )

4.6.1. Ako príklad dobrých výsledkov agroekológie, na ktoré poukázali akademické štúdie a ktoré prevzali rozvojové organizácie, možno uviesť: — pre poľnohospodárov: zvýšenie úrodnosti pôdy, zníženie výrobných nákladov, väčšia samostatnosť rozhodovania, rozvoj odolnosti poľnohospodárskych systémov voči klimatickým rizikám a zvýšenie uznania povolania, — pre spotrebiteľov: hygienická a výživová kvalita potravín a vody, zachovanie biodiverzity a krajiny, ako aj záruky, pokiaľ ide o poľnohospodárske postupy (hospodárske zvieratá alebo plodiny) (13).

4.6.2. Tieto výsledky ďalej posilňuje kolektívny rozmer, ktorý predstavujú agroekologické projekty, zapojením poľnohospodárov ako proaktívnej a inovatívnej sily v kontexte, v ktorom pôsobia, túžbou zdokonaľovať sa a potrebou znižovať výrobné náklady. Internetové platformy ( 14 ) môžu umožniť potrebné využitie vytvorených technických a vedeckých poznatkov a konkrétnych príkladov poľnohospodárov, ktorí túto transformáciu uskutočnili, s prihliadnutím na vplyv odbornej prípravy a kolektívnych podujatí.

4.6.3. Jednou z úloh odbornej prípravy poskytovanej budúcim poľnohospodárom v rámci verejných poľnohospodárskych vzdelávacích inštitúcií je tiež „prispievať k rozvoju agroekológie“. Vzdelávací obsah venovaný tejto téme sa rozširuje ( 15 ) a žiaci majú čoraz väčšiu tendenciu podporovať agroekologickú transformáciu a výrobu vo svojom budúcom profesionálnom živote ( 16 ) . Francúzsky program agroekologickej transformácie si kladie za cieľ zlepšiť stravu študentov zavedením jedál pripravovaných z miestnych produktov do menu školských jedální na poľnohospodárskych stredných školách, čo zvyšuje ich povedomie o problematike výživy.

4.6.4. Na podporu transformácie na územnej úrovni francúzska vláda vytvorila územné potravinové projekty (tzv. PAT), v rámci ktorých voľne vytvorené kolektívy navrhujú opatrenia potrebné na zlepšenie miestneho potravinového systému. Zdá sa, že programy napriek nedostatočným zdrojom vytvárajú záujem a výsledky sú povzbudivé.

4.7. Krátke dodávateľské reťazce a agroekológia: súvisiace prechody

4.7.1. Agroekológia sa vyznačuje najmä rôznorodosťou doplnkovej povahy produkcie na úrovni poľnohospodárskych podnikov. V prípade produktov z agroekologických chovov, ako aj plodín je dôležité, aby sa vytvorili a udržali nové predajné trhy. Krátke dodávateľské reťazce sa potom javia ako primeraná reakcia na túto výzvu transformácie.

4.7.2. Napokon je dôležité zdôrazniť, že kombinácia agroekológie a krátkych dodávateľských reťazcov na európskej, celoštátnej a miestnej úrovni vedie dnes k vzniku riadenia potravinových systémov na územnej úrovni s novými spôsobmi zapojenia zainteresovaných strán. Tieto postupy na opätovné prepojenie miest s ich blízkymi potravinárskymi výrobnými oblasťami už fungujú na mnohých miestach: Miláno v Taliansku, Montpellier vo Francúzsku, Gent, Brusel a Liège v Belgicku alebo Toronto v Kanade.

5. Rozvoj krátkych dodávateľských reťazcov a agroekológie v záujme udržateľných potravinových systémov

5.1. Príspevok ku kvalitnej strave

5.1.1. V roku 2012 európsky výskumný program v oblasti krátkych dodávateľských reťazcov a miestnych potravinových systémov, na ktorom spolupracovala Univerzita v Coventry a do ktorého boli zapojené generálne riaditeľstvá Európskej komisie pre poľnohospodárstvo a zdravie, poukázal na aspekty kvality, vysledovateľnosti a transparentnosti, ktoré by mali byť hlavným prvkom nákupu a predaja. EÚ preto musí poskytnúť výrobcom a spotrebiteľom prostriedky týchto troch aspektov bez ohľadu na formu krátkeho dodávateľského reťazca. Treba poznamenať, že väčšina výrobkov predávaných v rámci krátkych dodávateľských reťazcov pochádza z ekologického poľnohospodárstva alebo sa pri nich využili metódy, ktoré nevyžívajú syntetické látky, ktoré v jednotlivých krajinách nie sú certifikované. Zdá sa, že tento prvok je kľúčom k zbližovaniu agroekológie a krátkych dodávateľských reťazcov. Zásady a rámec agroekológie môžu skutočne vytvoriť dostatočne silný a stabilný rámec dôvery bez toho, aby išlo o poľnohospodársky systém používajúci rôzne značky tak, aby spotrebitelia mohli nájsť „kvalitu, sledovateľnosť a transparentnosť“, ktoré sú potrebné na rozvoj a udržateľnosť krátkych dodávateľských reťazcov. Pravidelné návštevy spotrebiteľov a iných výrobcov v poľnohospodárskych podnikoch sa javia ako metóda účinnej „záruky účasti“na posilnenie transparentnosti, vypracovania kontextových ukazovateľov a kontroly agroekologických postupov ( 17 )

5.1.2. Najnovšie štúdie ukazujú, že na individuálnej úrovni krátke dodávateľské reťazce výrazne zlepšujú zdravie osôb. Na jednej strane sa ľudia viac zaujímajú o to, čo jedia a akým spôsobom sa to vyrába. Na druhej strane sú tieto reťazce veľmi vhodné na sociálne vzdelávanie, a to aj pokiaľ ide o zdravé stravovacie návyky.

5.2. Prístupnosť a bezpečnosť potravín

5.2.2. Medzi dostupnými nástrojmi môžu byť prostriedky na výskum a inovácie, ktoré ponúka EIP a GR pre výskum v budúcom programe Horizont Európa venované agroekológii a krátkym dodávateľským reťazcom. V rámci budúcej SPP by sa mali využívať programy ekologizácie (systémy ECO) s cieľom podporiť postupné zavádzanie agroekologických metód poľnohospodármi a vývoj systémov smerujúcich ku krátkym reťazcom. To isté platí pre opatrenia druhého piliera, ako sú agroenvironmentálno-klimatické opatrenia a investičné dotácie potrebné na ich zavedenie, ako aj nástroje transformácie a marketingu. Prostredníctvom programov LEADER sa musia vyvinúť vhodné nástroje odbornej prípravy a poradenstva, ako aj miestne činnosti. Pri podpore územných iniciatív sa môžu tiež využiť finančné prostriedky určené na súdržnosť.

5.2.3. Treba vypracovať prispôsobené pravidlá, ktoré krátkym dodávateľským reťazcom umožnia získať verejné zákazky, ktoré sú v súčasnosti obmedzené pravidlami hospodárskej súťaže. Takisto je nevyhnutné stanoviť pravidlá prispôsobené pre krátke reťazce. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 o hygiene potravín ( 23 ) ponúka možnosti flexibilne uplatňovať metódu HACCP (analýza nebezpečenstva a kritických kontrolných bodov) pre výrobcov malých množstiev, ktoré sa musia používať vo všetkých krajinách EÚ. To isté platí pre pravidlá označovania výrobkov. Označovanie pôvodu (napr. v reštauráciách alebo zariadeniach spoločného stravovania) spracovaných potravín môže zohrávať podpornú úlohu: ak je pôvod potravinového výrobku transparentný, je pravdepodobnejšie, že spotrebiteľ si vyberie výrobok alebo jedlo, ktoré boli vyrobené blízko, aj keď zaplatí o niečo viac. Pokrytie 4G sieťou (telefón a internet) vo vidieckych oblastiach sú dôležité na uľahčenie prístupu k spotrebiteľom a kontaktu s nimi vďaka rozvoju digitalizácie.

5.2.4. Často sa ozýva otázka, či agroekológia a miestne reťazce dokážu uživiť svet a očakávaných 10 miliárd ľudí v roku 2050. Štúdie mnohých výskumných organizácií sú v tomto ohľade jednoznačné: na medzinárodnej úrovni sú rozvoj agroekológie a mobilizácia zdrojov v poľnohospodárstve a mimo neho nevyhnutné a možné so zreteľom na hospodárske, environmentálne a sociálne požiadavky. Pokiaľ ide o Európu, z nedávnej práce Inštitútu udržateľného rozvoja a medzinárodných vzťahov (IDDRI) vyplýva, že je možné nasýtiť celú európsku populáciu do roku 2050 vďaka postupnej agroekologickej transformácii, integrácii chovu hospodárskych zvierat, pestovania plodín a stromov s cieľom dosiahnuť nulové emisie CO 2 .

5.3. Smerovanie k agroekológii

5.3.1. Zavedenie agroekologického projektu na úrovni EÚ musí byť založené na štruktúrovanom akčnom pláne, v ktorom sa využívajú rôzne nástroje pre rôzne oblasti verejných a súkromných činností vzťahujúcich sa na mnohé témy: odborná príprava, rozvoj poľnohospodárstva, preorientovanie pomoci, úprava nariadení, teritorializácia sektorov, genetický výber, najvzdialenejšie zámorské regióny a medzinárodné činnosti ( 24 ) . Bolo by preto vhodné, aby EÚ pracovala na možnostiach podpory pre agroekológiu a krátke dodávateľské reťazce, aby sa spoločne rozvíjali a dohodli sa na zabezpečení ich spoločnej udržateľnosti. Je dôležité, aby bol akčný nástroj dostatočne ambiciózny na to, aby sa mnohé poľnohospodárske podniky mohli dlhodobo zapojiť do takejto transformácie. Časový aspekt je dôležitý, pretože poskytne čas účastníkom zapojiť sa, ale aj tým, ktorí sa zaviažu zabezpečiť úplný prechod na systém, ktorý je v skutočnosti zložité zaviesť.

5.3.2. Programový rámec môže byť zabezpečený komplexnou potravinovou politikou, ktorú EHSV už niekoľko rokov presadzuje pod vedením Európskej rady pre potraviny, v ktorej by EHSV mohol byť sprostredkovateľom, a ktorá je koordinovaná na úrovni príslušných generálnych riaditeľstiev podpredsedom Európskej komisie. Organizácia IPES-Food ( 25 ) predložila návrh spoločnej potravinovej politiky na úrovni Európskej únie.

5.3.3. Činnosť FAO môže byť zdrojom inšpirácie pre rozvoj agroekológie na európskej úrovni. Obzvlášť poučné sú v tejto súvislosti odporúčania regionálneho sympózia o udržateľných poľnohospodárskych a potravinových systémoch v Európe a strednej Ázii. V príručke „Vytvorenie väzieb medzi malými poľnohospodárskymi podnikmi a trhom“, ktorú v roku 2016 prijal Výbor pre svetovú potravinovú bezpečnosť, sa odporúča, aby štáty v záujme plnenia cieľov udržateľného rozvoja podporovali územné trhy (miestne, regionálne, vnútroštátne).

V Bruseli 17. júla 2019 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Luca JAHIER

(1) Stanovisko EHSV na tému Udržateľnejšie potravinové systémy (Ú. v. EÚ C 303, 19.8.2016, s. 64) a stanovisko EHSV na tému Príspevok občianskej spoločnosti k vytvoreniu komplexnej potravinovej politiky v EÚ (Ú. v. EÚ C 129, 11.4.2018, s. 18).

(2) Nariadenie (EÚ) č. 1305/2013.

(3) Codron, J.-M., Sirieix, L., Reardon, T., „Social and Environmental Attributes of Food Products: Signaling and Consumer Perception, With European Illustrations“, Agriculture and Human Values, zväzok 23, č. 3, 2006, s. 283 – 297.

(4) Pozri poznámku pod čiarou č. 1.

(5) Velly, R., „Dynamiques des systèmes alimentaires alternatifs“, Systèmes agroalimentaires en transition, Quae Edition, 2017, s. 149 – 158.

(6) http://www.fao.org/about/meetings/second-international-agroecology-symposium/fr/

(7) https://pubs.iied.org/14629IIED/?c=foodag.

(8) (http://www.fao.org/3/i9037fr/I9037fr.pdf).

(9) Nariadenie Rady (ES) č. 834/2007 z 28. júna 2007 o ekologickej výrobe a označovaní ekologických produktov, ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 2092/91.

(10) Štúdia – S. Bellon.

(11) Článok 1 zmenený zákonom o budúcnosti poľnohospodárstva prijatým 13. októbra 2014, Zákonník poľnohospodárstva a morského rybolovu.

(12) EIP Agroecology Europe: http://www.agroecology-europe.org/

(13) Claveirol, C., „La transition agroécologique: défis et enjeux“, Stanoviská EHSV, 2016.

(14) https://rd-agri.fr/

(15) https://pollen.chlorofil.fr/?s=agroecologie.

(16) http://www.bergerie-nationale.educagri.fr/fileadmin/webmestre-fichiers/formation/articles_presse/Plan_EPA1-bilan-Fevrier_2019.pdf.

(17) http://www.cocreate.brussels/-CosyFood-.

(18) https://ec.europa.eu/eip/agriculture/sites/agri-eip/files/eip-agri_brochure_short_food_supply_chains_2019_en_web.pdf.

(19) http://www.shortfoodchain.eu/news/

(20) www.rmt-alimentation-locale.org/

(21) http://www.civam.org/images/M%C3 %A9lanie/AcceCible/PRESENTATION-Accessible.pdf.

(22) http://rnpat.fr/les-projets-alimentaires-territoriaux-pat/

(23) Nariadenie (ES) č. 852/2004.

(24) Claveirol, C., „La transition agroécologique: défis et enjeux“, Stanoviská EHSV, 2016.

(25) IPES-Food, Towards a Common Food Policy for the European Union, Bruxelles, IPES Food, 2017.