Správa lokalít sústavy Natura 2000

Ustanovenia článku 6 smernice 92/43/EHS o biotopoch

(2019/C 33/01)

OBSAH

PREDSLOV 4

1. Úvod 5

1.1. Umiestnenie v celkovom systéme smernice o biotopoch a smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, ako aj v rámci širších súvislostí 5

1.2. Vzťah ku kapitole Ochrana druhov 7

1.3. Začlenenie článku 6 do vnútroštátneho práva: povinnosť transpozície 7

1.4. Čas uplatňovania článku 6: odkedy platia povinnosti vyplývajúce z článku 6? 8

1.4.1. Osobitne chránené územia podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva 8

1.4.2. Lokality podľa smernice o biotopoch 9

2. Článok 6 ods. 1 10

2.1. Znenie 10

2.2. Rozsah pôsobnosti 10

2.3. Čo by mali obsahovať „potrebné ochranné opatrenia“? 11

2.3.1. Stanovenie cieľov ochrany na úrovni lokality 11

2.3.2. Zavádzanie potrebných ochranných opatrení 13

2.3.3. Ekologické požiadavky 14

2.4. Akú podobu môžu mať potrebné ochranné opatrenia? 15

2.4.1. Plány riadenia 15

2.4.2. Štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia 16

3. Článok 6 ods. 2 17

3.1. Znenie 17

3.2. Rozsah pôsobnosti 17

3.3. Čo znamená spojenie „podniknú primerané kroky, aby sa […] predišlo“? 19

3.4. Líši sa vykonávanie v prípade poškodenia od vykonávania v prípade rušenia? 20

3.5. Ukazovatele poškodenia a rušenia 20

3.5.1. Poškodenie typov biotopov a biotopov druhov 21

3.5.2. Rušenie druhov 22

4. Článok 6 ods. 3 22

4.1. Znenie 22

4.2. Rozsah pôsobnosti 23

4.3. Vzťah medzi článkom 6 ods. 2 a článkom 6 ods. 3 23

4.4. Čo sa myslí pod pojmom „plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu“? 24

4.4.1. Projekt 25

4.4.2. Plán 25

4.4.3. Priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu […] 26

4.5. Ako určiť, či plán alebo projekt „môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samostatne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi“? 27

4.5.1. Môže pravdepodobne […] 27

4.5.2. Významný vplyv 29

4.5.3. […] či už samotne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi 29

4.6. Čo sa myslí výrazom „primeranému odhadu jeho dosahov na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality“? 30

4.6.1. Čo sa myslí pod pojmom „primeraný“ odhad? 30

4.6.2. Obsah primeraného odhadu 32

4.6.3. […] z hľadiska cieľov ochrany lokality 33

4.6.4. Pojem „integrita lokality“ 33

4.6.5. Odhad dosahov na lokalitu 34

4.6.6. Zohľadnenie vhodných zmierňujúcich opatrení na predídenie vplyvom alebo zmiernenie vplyvov 35

4.7. Rozhodovanie 36

4.7.1. „Príslušné vnútroštátne orgány“ 36

4.7.2. Kedy je potrebné získať stanovisko verejnosti? 37

4.7.3. Prijatie rozhodnutia na základe primeraného odhadu 37

5. Článok 6 ods. 4 38

5.1. Znenie 38

5.2. Rozsah pôsobnosti 38

5.3. Úvodné úvahy 39

5.3.1. Preskúmanie alternatívnych riešení 39

5.3.2. Preskúmanie naliehavých dôvodov vyššieho verejného záujmu 40

5.4. Prijatie kompenzačných opatrení 42

5.4.1. Čo sa myslí pod pojmom „kompenzačné opatrenia“ a kedy treba o nich uvažovať? 42

5.4.2. „Celková koherencia“ sústavy Natura 2000 43

5.4.3. Cieľ a všeobecný obsah kompenzačných opatrení 44

5.4.4. Kľúčové prvky, ktoré treba zohľadniť pri kompenzačných opatreniach 46

5.5. Kritériá určenia kompenzačných opatrení 46

5.5.1. Cielená kompenzácia 46

5.5.2. Účinná kompenzácia 47

5.5.3. Technická uskutočniteľnosť 47

5.5.4. Rozsah kompenzácií 48

5.5.5. Miesto vykonania kompenzačných opatrení 48

5.5.6. Časový rozvrh kompenzácií 49

5.5.7. Dlhodobé vykonávanie 49

5.6. Kto znáša náklady na kompenzačné opatrenia? 50

5.7. Informovanie Komisie o kompenzačných opatreniach 50

5.8. Čo sa stane s lokalitami, v ktorých sa vyskytujú prioritné biotopy a/alebo druhy? 51

5.8.1. Príslušné lokality 51

5.8.2. Význam pojmov „zdravie ľudí“, „bezpečnosť ľudí“ a „priaznivé dôsledky primárneho významu na životné prostredie“ 51

5.8.3. Prijatie stanoviska Komisie a jeho dôsledky 52

Príloha I Porovnanie postupov v zmysle primeraného odhadu a posudzovania vplyvov na životné prostredie/strategického environmentálneho hodnotenia 53

Príloha II Hodnotenie plánov a projektov ovplyvňujúcich lokality sústavy Natura 2000 56

Príloha III Formulár na predloženie informácií Európskej komisii v súlade s článkom 6 ods. 4 57

PREDSLOV

ÚČEL A POVAHA TOHTO DOKUMENTU

Článok 6 smernice o biotopoch (92/43/EHS) zohráva kľúčovú úlohu pri správe lokalít, ktoré tvoria sústavu Natura 2000. Naznačujú sa v ňom rôzne úlohy, ktorých realizácia je potrebná na zabezpečenie záujmov ochrany prírody v týchto lokalitách so zreteľom na myšlienku integrácie.

V tomto dokumente sa poskytujú usmernenia pre členské štáty týkajúce sa výkladu niektorých kľúčových pojmov použitých v článku 6 smernice o biotopoch.

Komisia sa v rámci Akčného plánu pre ľudí, prírodu a hospodárstvo (1) zaviazala „aktualizovať výkladový usmerňovací dokument o ustanoveniach článku 6 smernice o biotopoch, ktoré sa týkajú ochrany a správy sústavy Natura 2000“. Týmto dokumentom sa teda nahrádza jeho pôvodná verzia vydaná v apríli 2000 (2).

Táto aktualizácia obsahuje veľký súbor rozhodnutí vydaných Súdnym dvorom EÚ v priebehu rokov, ktoré sa týkajú článku 6 (3). Vychádza aj zo série oznámení Komisie týkajúcich sa správy sústavy Natura 2000, ako aj z iných príslušných usmerňovacích dokumentov Komisie o článku 6, ktoré by sa mali skúmať v spojení s týmto dokumentom (4).

Dokument je v prvom rade určený orgánom členských štátov. Očakáva sa však, že umožní pochopiť postupy v rámci smernice o biotopoch aj tým, ktorí sa zapájajú do správy lokalít sústavy Natura 2000 a povoľovacieho konania podľa článku 6.

Dokument bol vypracovaný na základe konzultácií s orgánmi členských štátov na ochranu prírody a zainteresovanými stranami. Jeho zámerom je pomôcť orgánom členských štátov, ako aj ostatným subjektom zapojeným do správy lokalít sústavy Natura 2000 a do povoľovacieho konania podľa článku 6 pri uplatňovaní smernice o biotopoch. Výklad práva Únie je oficiálne oprávnený poskytovať len Súdny dvor Európskej únie.

Výklad poskytnutý Komisiou nemôže prekračovať rámec smernice. Platí to najmä pre túto smernicu, keďže sa v nej zakotvuje zásada subsidiarity a ako taká poskytuje členským štátom veľký manévrovací priestor pri praktickom vykonávaní osobitných opatrení súvisiacich s rôznymi lokalitami sústavy Natura 2000. Členské štáty si môžu v každom prípade slobodne vybrať primeraný spôsob, akým chcú praktické opatrenia vykonávať, za predpokladu, že sa nimi dosiahnu ciele smernice.

Hoci je tento dokument výkladový, jeho zámerom nie je poskytnúť absolútne odpovede na otázky týkajúce sa lokalít. Tieto otázky by sa mali riešiť jednotlivo pri zohľadnení objasnení poskytnutých v tomto dokumente.

ŠTRUKTÚRA DOKUMENTU

Po úvodnej poznámke týkajúcej sa celkového obsahu a logiky článku 6 nasleduje podrobné predstavenie každého odseku (článok 6 ods. 1, článok 6 ods. 2, článok 6 ods. 3, článok 6 ods. 4) podľa rovnakej všeobecnej štruktúry. Patria k nej úvodné informácie o odseku a jeho rozsahu pôsobnosti a potom rozobratie hlavných pojmov a otázok na základe znalostí Komisie, existujúcej jurisprudencie Súdneho dvora EÚ a ďalších právnych predpisov EÚ, kde je to potrebné.

Na to, aby bolo možné rýchle prečítanie príslušných záverov, sa na konci každého oddielu zhŕňajú (tučným písmom) kľúčové body vyplývajúce z analýzy Komisie.

1. ÚVOD

Článok 6 v súvislostiach

1.1. UMIESTNENIE V CELKOVOM SYSTÉME SMERNICE O BIOTOPOCH A SMERNICE O OCHRANE VOĽNE ŽIJÚCEHO VTÁCTVA, AKO AJ V RÁMCI ŠIRŠÍCH SÚVISLOSTÍ

Pred podrobným opisom článku 6 je vhodné pripomenúť jeho umiestnenie v celkovom systéme smernice 92/43/EHS (5) (ďalej len „smernica o biotopoch“), ako aj smernice 2009/147/ES (6) (ďalej len „smernica o ochrane voľne žijúceho vtáctva“) a jeho vzťah v širších právnych súvislostiach.

Prvá kapitola smernice o biotopoch, pozostávajúca z článku 1 a článku 2, má názov Definície. Stanovuje sa v nej, že cieľom smernice je „prispievať k zabezpečeniu biologickej rôznorodosti prostredníctvom ochrany prirodzených biotopov divokej fauny a flóry na európskom území členských štátov, ktoré sú stranami zmluvy“ (7). Ďalej sa v nej stanovuje všeobecné zameranie vykonávania smernice poukázaním na potrebu navrhovať všetky opatrenia prijaté v jej zmysle na zachovanie určitých biotopov a druhov tak, aby ich zachovali „v priaznivom stave ochrany“ (8) alebo ich do takéhoto stavu obnovili, a zároveň so zreteľom na potrebu prijímať podľa tejto smernice opatrenia, ktoré „berú do úvahy hospodárske, sociálne a kultúrne požiadavky a regionálne a miestne charakteristiky“ (9).

Hlavné osobitné požiadavky smernice o biotopoch sú zoskupené v dvoch nasledujúcich kapitolách. Prvá má názov Ochrana prirodzených biotopov a biotopov druhov a vzťahuje sa na články 3 až 11. Druhá má názov Ochrana druhov a vzťahuje sa na články 12 až 16.

V kapitole Ochrana prirodzených biotopov a biotopov druhov sa rozoberá vytváranie a ochrana lokalít označených za chránené typy biotopov a druhy európskeho významu uvedené v prílohách I a II k smernici. Tieto lokality tvoria spoločne s lokalitami klasifikovanými podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva sústavu Natura 2000 (článok 3 ods. 1). V rámci tejto kapitoly obsahuje článok 6 ustanovenia, ktorými sa riadi ochrana a správa lokalít sústavy Natura 2000. V tejto súvislosti je článok 6 najdôležitejším z 24 článkov smernice, pretože sa v ňom v najväčšej miere určuje vzťah medzi ochranou a inými sociálno-ekonomickými činnosťami.

Článok obsahuje tri hlavné súbory ustanovení. Článok 6 ods. 1 sa zaoberá zavádzaním potrebných ochranných opatrení a zameriava sa na pozitívne a proaktívne opatrenia na zachovanie alebo obnovu prirodzených biotopov a populácií druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín v priaznivom stave. V článku 6 ods. 2 sa stanovuje predchádzanie poškodeniu biotopov, ako aj závažnému rušeniu druhov. Zameriava sa teda na prevenciu. V článku 6 ods. 3 a ods. 4 sa predpisuje rad procesných a vecných záruk, ktorými sa riadia plány a projekty s pravdepodobným významným vplyvom na lokalitu sústavy Natura 2000.

Z tejto štruktúry vyplýva rozdiel medzi článkom 6 ods. 1 a ods. 2, v ktorých sa vymedzuje všeobecný režim, a článkom 6 ods. 3 a ods. 4, v ktorých sa vymedzuje postup uplatňovaný na osobitné okolnosti.

Z celkového hľadiska sa v ustanoveniach článku 6 zohľadňuje všeobecný prístup stanovený v článku 2 a odôvodneniach smernice. Patrí k nemu potreba podporovať biodiverzitu zachovaním niektorých biotopov a druhov v „priaznivom stave ochrany“ alebo obnovou do takéhoto stavu na území ich prirodzeného výskytu v rámci EÚ pri zohľadnení hospodárskych, sociálnych, kultúrnych a regionálnych požiadaviek ako prostriedkov na dosiahnutie trvalo udržateľného rozvoja.

Okrem umiestnenia článku 6 v celkovom systéme smernice o biotopoch je dôležité spomenúť aj jeho vzťah k systému smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva:

— Po prvé, systém smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva je vo všeobecnosti porovnateľný so systémom smernice o biotopoch. Najmä kapitola Ochrana prirodzených biotopov a biotopov druhov smernice o biotopoch je analogická k článkom 3 a 4 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva.

— Po druhé, systémy oboch smerníc sú si do veľkej miery podobné. Osobitne chránené územia klasifikované podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva sú už napríklad neoddeliteľnou súčasťou sústavy Natura 2000 (10). Ďalej sa ustanovenia článku 6 ods. 2, 3 a 4 smernice o biotopoch začali uplatňovať aj na osobitne chránené územia (11).

Článok 6 by sa mal takisto vnímať aj v širšom rámci politiky biodiverzity EÚ (12), pričom je dôležitý aj na dosiahnutie jej cieľov. Vykonávanie článku 6 sa môže opierať aj o iné činnosti uskutočnené v tejto súvislosti. Konkrétne, z úsilia vynaloženého na kvantitatívne hodnotenie stavu ekosystému v rámci mapovania a posudzovania ekosystémov a ich služieb (MAES) (13) vyplýva užitočné a dôležité usmernenie, a to aj pre jednotlivé sektory, týkajúce sa riešenia problémov, akými sú kvantitatívne hodnotenie a posudzovanie stavu typov ekosystémov zodpovedajúcich všeobecným typom biotopov podľa smernice o biotopoch; vyhodnotenie tlaku na ekosystémy; kvantifikovanie ekologických požiadaviek, ako aj poškodzovania a ekologickej integrity lokalít.

V širších súvislostiach (Zmluva o Európskej únii) možno článok 6 vnímať ako kľúčový rámec, ktorým nadobúda účinnosť zásada integrácie, keďže slúži členským štátom ako podnet k tomu, aby udržateľne spravovali lokality sústavy Natura 2000, stanovuje obmedzenia činností, ktoré môžu mať negatívny vplyv na chránené územia, a zároveň umožňuje určité výnimky za osobitných okolností. Opatrenia vyplývajúce z článku 6 sa môžu opierať aj o synergie s ostatnými relevantnými environmentálnymi politikami EÚ, ako sú politiky v oblasti vody, morí alebo rybolovu.

Opatrenia vyplývajúce z článku 6 smernice o biotopoch si môžu vyžadovať prijatie opatrení patriacich do spoločnej rybárskej politiky [nariadenie (EÚ) č. 1380/2013]. Konkrétne sa môžu uplatňovať ustanovenia článku 11 spoločnej rybárskej politiky týkajúce sa ochranných opatrení potrebných na plnenie povinností vyplývajúcich z právnych predpisov Únie v oblasti životného prostredia; tieto ustanovenia sa objasňujú v pracovnom dokumente útvarov Komisie „o zavedení ochranných opatrení v rámci spoločnej rybárskej politiky pre lokality sústavy Natura 2000 a na účely rámcovej smernice o morskej stratégii“ [SWD(2018)288 final]. Komisia už prijala podľa článku 11 spoločnej rybárskej politiky niekoľko delegovaných aktov (k dispozícii na adrese https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_en).

V medzinárodných súvislostiach môže článok 6 pomôcť pri dosahovaní cieľov príslušných medzinárodných dohovorov o ochrane prírody, ako sú Dohovor o ochrane európskych voľne žijúcich organizmov a prírodných stanovíšť (14) a Dohovor o biologickej diverzite (15), a zároveň pri vypracúvaní podrobnejšieho rámca na ochranu lokalít, než aký obsahujú tieto dohovory.

Článok 6 je ústrednou časťou kapitoly smernice o biotopoch s názvom Ochrana prirodzených biotopov a biotopov druhov. Poskytuje rámec na ochranu lokalít a obsahuje proaktívne požiadavky, požiadavky na prevenciu a procedurálne požiadavky. Týka sa osobitne chránených území klasifikovaných podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, ako aj lokalít označených za chránené podľa smernice o biotopoch. Tento rámec je kľúčovým prostriedkom na podporu celkových cieľov týchto dvoch smerníc a dosiahnutia cieľov politiky biodiverzity EÚ, ako aj zásady začleňovania environmentálnych politík do iných politík EÚ a v konečnom dôsledku dosiahnutia trvalo udržateľného rozvoja.

1.2. VZŤAH KU KAPITOLE OCHRANA DRUHOV

Ako už bolo uvedené, kapitola smernice o biotopoch s názvom Ochrana druhov sa vzťahuje na články 12 až 16 a zaoberá sa prísne chránenými druhmi živočíchov a rastlín uvedenými v prílohe IV k smernici (16), ako aj druhmi, ktoré si vyžadujú osobitné správne opatrenia, uvedené v prílohe V.

Články 12, 13 a 14 sa týkajú niektorých druhov rastlín a živočíchov, ktoré sa môžu nachádzať aj v prílohe II k smernici, a teda sa môžu opierať aj o ustanovenia článku 6 v rámci lokalít sústavy Natura 2000, v ktorých sa vyskytujú (17). V dôsledku toho sa na jednu činnosť môžu vzťahovať obe kapitoly zároveň.

Napríklad zničenie miesta na oddych medveďa hnedého (Ursus arctos) môže byť porušením zákazu z článku 12 ods. 1 písm. d), ale aj v rozpore s článkom 6, ak sa miesto na oddych nachádza v lokalite sústavy Natura 2000 označenej za chránenú pre tento druh.

Hoci sa môže zdať, že toto bude viesť k duplicite, je potrebné uviesť, že:

— Po prvé, niektoré druhy rastlín alebo živočíchov, ktorých sa týkajú články 12, 13 a 14, nie sú uvedené v prílohe II. Preto sa na ne priamo nevzťahuje ochrana lokalít v rámci sústavy Natura 2000.

— Po druhé, v prípade zraniteľných druhov, ako sú veľké mäsožravce, na ktoré sa vzťahuje kapitola o ochrane prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj kapitola o ochrane druhov, sa ochrana priznaná článkom 6 obmedzuje na lokality v rámci sústavy Natura 2000, zatiaľ čo ochrana priznaná kapitolou o ochrane druhov sa na lokality neobmedzuje. Článok 6 sa teda týka ochrany lokalít označených za chránené pre druhy v rámci sústavy Natura 2000, zatiaľ čo kapitola o ochrane druhov sa zameriava na druhy na celom území ich prirodzeného výskytu v rámci EÚ (vrátane osobitných území mimo sústavy Natura 2000, na ktorom sa daný druh vyskytuje, konkrétne miest na párenie a hniezdenie a miest na oddych pre tieto zvieratá).

Zatiaľ čo na niektoré druhy rastlín a živočíchov sa vzťahuje aj kapitola o ochrane prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj kapitola o ochrane druhov, rozsah pôsobnosti a povaha príslušných ustanovení sa líšia.

1.3. ZAČLENENIE ČLÁNKU 6 DO VNÚTROŠTÁTNEHO PRÁVA: POVINNOSŤ TRANSPOZÍCIE

Je dôležité poznamenať, že ustanovenia článku 6 si vyžadujú transpozíciu do vnútroštátneho práva (t. j. musia sa na ne vzťahovať ustanovenia vnútroštátneho práva, ktorým ich požiadavky nadobúdajú účinnosť). V tomto zmysle sa ich týka článok 23 smernice, v ktorom sa uvádza, že „členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do dvoch rokov od jej oznámenia“. V závislosti od členského štátu bola lehota na transpozíciu do 10. júna 1994 alebo k dátumu pristúpenia k EÚ.

Je to odrazom použitého právneho nástroja, ktorým bola smernica. Smernica je záväzná, pokiaľ ide o výsledky, ale ponecháva členskému štátu možnosť voľby formy a metód na ich dosiahnutie.

V ustálenej judikatúre sa objasňuje, že transpozícia musí byť jasná a presná, verná a nespochybniteľne záväzná [pozri veci Súdneho dvora EÚ (ďalej len „Súdny dvor“) C-363/85, C-361/88, C-159/99, bod 32, C-415/01, bod 21, C-58/02, C-6/04, body 21, 25, 26, C-508/04, bod 80] (18).

V závislosti od dotknutého členského štátu bolo potrebné transponovať článok 6 do vnútroštátneho práva do 10. júna 1994 v prípade prvých 12 členských štátov alebo k dátumu pristúpenia k EÚ v prípade ostatných štátov.

1.4. ČAS UPLATŇOVANIA ČLÁNKU 6: ODKEDY PLATIA POVINNOSTI VYPLÝVAJÚCE Z ČLÁNKU 6?

Vo všeobecnosti je potrebné rozlišovať medzi lehotou na transpozíciu ustanovení článku 6 do vnútroštátneho práva a dátumom, od ktorého tieto sa ustanovenia uplatňujú na jednotlivé lokality.

Pokiaľ ide o jednotlivé lokality, je potrebné rozlišovať medzi osobitne chránenými územiami klasifikovanými podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva a ostatnými lokalitami – lokalitami s európskym významom a osobitnými chránenými územiami podľa smernice o biotopoch.

1.4.1. Osobitne chránené územia podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva

Požiadavky na ochranu osobitne chránených území sa uvádzajú v článku 4 ods. 4 prvej vete smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, v ktorom sa stanovuje, že pre tieto územia „[…] členské štáty prijmú vhodné opatrenia, aby zabránili znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov alebo akýmkoľvek rušivým vplyvom pôsobiacim na vtáctvo, pokiaľ by boli vážne vzhľadom na ciele tohto článku“.

Po nadobudnutí účinnosti smernice o biotopoch sa tieto povinnosti nahradili podľa článku 7 uvedenej smernice, v ktorom sa uvádza:

„Záväzky vyplývajúce z článku 6 ods. 2, 3 a 4 tejto smernice nahradia akékoľvek záväzky vyplývajúce z prvej vety článku 4 ods. 4 smernice 79/409/EHS, pokiaľ ide o územia klasifikované podľa článku 4 ods. 1 alebo podobne uznané podľa článku 4 ods. 2 uvedenej smernice, a to odo dňa vykonania tejto smernice alebo oznámenia, alebo uznania členským štátom podľa smernice 79/409/EHS, ak je tento druhý dátum neskorší.“

Ustanovenia článku 6 ods. 1 sa teda na osobitne chránené územia neuplatňujú. Uplatňujú sa však na ne analogické ustanovenia na základe článku 3 a článku 4 ods. 1 a ods. 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva. Dátum, od ktorého by sa mali tieto podobné ustanovenia v zásade uplatňovať na osobitne chránené územia, je dátumom, od ktorého sa začala smernica o ochrane voľne žijúceho vtáctva uplatňovať v členských štátoch [veci C-355/90 Komisia/Španielsko (močiare Santoña), C-166/97 Komisia/Francúzsko (ústie Seiny)].

Pokiaľ ide o ustanovenia článku 6 ods. 2, 3 a 4, z podmienok článku 7 jednoznačne vyplýva, že sa uplatňujú na osobitne chránené územia klasifikované v čase nadobudnutia účinnosti smernice o biotopoch. Vzhľadom na znenie článku 7 vyvstáva otázka, či ustanovenia článku 4 ods. 4 prvej vety smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva vzťahujúce sa na lokality, ktoré mali byť klasifikované ako osobitne chránené územia, ale neboli, zostávajú v platnosti aj po „dátume vykonania tejto smernice“ (10. júna 1994 v prípade vtedajších členských štátov a dátum pristúpenia v prípade neskorších členských štátov).

Vo veci Močiare Santoña (C-355/90, bod 22) Súdny dvor konštatoval, že článok 4 ods. 4 prvá veta smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva sa uplatňuje na neklasifikované lokality, ktoré boli klasifikované ako osobitne chránené územia od dátumu vykonania smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva (t. j. od 7. apríla 1981 v prípade vtedajších členských štátov a od dátumu pristúpenia v prípade neskorších členských štátov).

Podľa rozhodnutia vo veci Basses Corbières (C-374/98, body 43 – 57; pozri aj vec C-141/14) sa na územia, ktoré neboli klasifikované ako osobitne chránené územia, ale mali byť, naďalej vzťahuje režim vyplývajúci z článku 4 ods. 4 prvej vety smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, ktorý je prísnejší ako režim z článku 6 ods. 2 až ods. 4 smernice o biotopoch, pretože neumožňuje výnimky. Dvojakosť režimov je pre členské štáty podnetom na uskutočnenie klasifikácie, ak im umožňuje využiť postup, na základe ktorého môžu z naliehavých dôvodov vyššieho verejného záujmu vrátane dôvodov sociálnej a ekonomickej povahy a po splnení určitých podmienok prijať plány alebo projekty, ktoré majú nepriaznivý vplyv na osobitne chránené územia.

Článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch sa na osobitne chránené územia neuplatňuje. V článku 3 a článku 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva sa však nachádzajú analogické ustanovenia, ktoré sa uplatňujú od dátumu vykonania uvedenej smernice. Pokiaľ ide o dátum, od ktorého sa uplatňuje článok 6 ods. 2, 3 a 4 smernice o biotopoch na osobitne chránené územia, tieto ustanovenia sa uplatňujú na všetky lokality klasifikované ako osobitne chránené územia podľa článku 4 ods. 1 a článku 4 ods. 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva od dátumu vykonania smernice o biotopoch. Lokality, ktoré nie sú klasifikované ako osobitne chránené územia, ale mali by byť takto klasifikované, naďalej patria do režimu ochrany podľa článku 4 ods. 4 prvej vety smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, ktorý je prísnejší ako ustanovenia článku 6 ods. 2 až ods. 4 smernice o biotopoch.

1.4.2. Lokality podľa smernice o biotopoch

Článok 6 ods. 1 sa uplatňuje na osobitné chránené územia. Podľa článku 4 ods. 4 smernice vzniknú osobitné chránené územia vtedy, keď ich za také členské štáty označia. To sa môže stať až po uznaní lokality za lokalitu s európskym významom v súlade s článkom 4 ods. 2 smernice. Lokalita s európskym významom musí byť označená za osobitné chránené územie „čo najskôr […], najneskôr však do šiestich rokov“.

Označenie lokality s európskym významom za osobitné chránené územie účinne prispieva k vykonávaniu článku 6 ods. 1, keďže všetky ostatné opatrenia podľa článku 6 vrátane povinnosti zabrániť ďalšiemu poškodzovaniu (článok 6 ods. 2, 3 a 4) sa už uplatňujú na lokality s európskym významom ešte pred ich označením za osobitné chránené územia.

V článku 4 ods. 5 smernice o biotopoch sa stanovuje:

„Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2, ods. 3 a ods. 4“

Na rozdiel od ustanovení článku 6 ods. 1, ktoré sa uplatňujú len v prípade, ak bola lokalita s európskym významom označená za osobitné chránené územie, sa teda začínajú ustanovenia článku 6 ods. 2, 3 a 4 uplatňovať hneď, ako sa lokalita stane lokalitou s európskym významom (t. j. pred jej označením za osobitné chránené územie). Článok 6 ods. 1 sa uplatňuje aj na lokality s európskym významom, v prípade ktorých uplynula šesťročná lehota, no v rozpore s článkom 4 ods. 4 neboli označené za osobitné chránené územie. Inými slovami, povinnosť zaviesť potrebné ochranné opatrenia sa uplatňuje najneskôr od uplynutia šesťročnej lehoty.

V rozhodnutiach Komisie, ktorými sa schvaľujú lokality s európskym významom, sa jasne uvádza, že: „malo by sa […] zdôrazniť, že povinnosti vyplývajúce z článku 4 ods. 4 a článku 6 ods. 1 smernice 92/43/EHS je potrebné splniť čo možno najskôr, najneskôr však do šiestich rokov od prijatia pôvodného zoznamu alebo prvého aktualizovaného zoznamu lokalít európskeho významu v biogeografickom regióne, v závislosti od toho, v ktorom zozname bola lokalita európskeho významu uvedená po prvýkrát.“

Znamená to, že šesťročná lehota začína plynúť od dátumu prvého zahrnutia lokality do rozhodnutia Komisie. Ak sa neskôr prijmú následné rozhodnutia, ktorými sa zmenia niektoré podrobnosti o lokalite, nemali by sa používať ako zámienka na odklad označenia za osobitné chránené územie. Tieto nové zmeny však bude potrebné začleniť do procesu označovania osobitných chránených území a zohľadniť pri tvorbe potrebných ochranných opatrení.

Vo veci Draggagi (C-117/03, bod 29) Súdny dvor rozhodol, že „v prípade lokalít prichádzajúcich do úvahy ako lokality európskeho významu, uvádzaných na vnútroštátnych zoznamoch predkladaných Komisii, ktoré môžu zahŕňať predovšetkým lokality, kde sa vyskytujú prioritné typy prirodzených biotopov alebo prioritné druhy, sú členské štáty v zmysle smernice povinné prijať ochranné opatrenia vhodné pre zabezpečenie uvedeného ekologického záujmu.“

Vo veci Bund Naturschutz (C-244/05, bod 47) Súdny dvor ďalej rozhodol, že „režim primeranej ochrany uplatniteľný na lokality uvedené vo vnútroštátnom zozname zaslanom Komisii v zmysle článku 4 ods. 1 smernice vyžaduje, aby členské štáty nepovolili zásahy, pri ktorých existuje riziko, že vážne ohrozia ekologické vlastnosti týchto lokalít“.

Vzhľadom na tieto skutočnosti musia členské štáty zabezpečiť, aby sa stav lokalít uvedených v ich vnútroštátnych zoznamoch navrhovaných lokalít s európskym významom nepoškodzoval a aby sa chránili na účely zabezpečenia ich ekologického záujmu ešte pred prijatím zoznamu lokalít s európskym významom zo strany Únie. Ak je vnútroštátny zoznam neúplný, členským štátom sa odporúča zabezpečiť aj ekologický záujem lokalít, ktoré by sa na základe vedeckých dôkazov a kritérií uvedených v prílohe III k smernici o biotopoch mali nachádzať vo vnútroštátnom zozname. Na tento účel je jedným z praktických riešení správne využiť proces posudzovania vplyvov na životné prostredie (EIA) podľa smernice 2011/92/EÚ (19) na projekty s pravdepodobnými významnými vplyvmi na životné prostredie (ak sa ich týka uvedená smernica). Súdny dvor už potvrdil význam, ktorý je potrebné pripisovať citlivým prírodným lokalitám pri rozhodovaní o tom, či sa má v rámci projektov vykonať posudzovanie vplyvov na životné prostredie podľa uvedenej smernice (vec C-392/96, bod 66).

Uvedené úvahy možno zhrnúť do tejto tabuľky:

Stav lokality Navrhovaná lokalita s európskym významom Lokalita s európskym významom Osobitné chránené územie Osobitne chránené územie Lokalita, ktorá mala byť klasifikovaná ako osobitne chránené územie Článok 6 ods. 1 Voliteľné Voliteľné (povinné po uplynutí šesťročnej lehoty) Povinné Neuplatňuje sa, ale uplatňujú sa analogické ustanovenia z článku 3, článku 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva. Neuplatňuje sa. Článok 6 ods. 2, 3 a 4 Voliteľné, ale členské štáty musia prijať ochranné opatrenia, ktoré sú primerané na účely zabezpečenia ekologického záujmu lokalít (20). Povinné Povinné Povinné Neuplatňuje sa, ale tieto lokality naďalej patria do ochranného režimu podľa článku 4 ods. 4 prvej vety smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva.

Článok 6 ods. 2 3 a 4 sa uplatňujú na lokality s európskym významom a na osobitné chránené územia podľa smernice o biotopoch. Článok 6 ods. 1 sa uplatňuje na osobitné chránené územia podľa smernice o biotopoch. Neuplatňujú sa na lokality, ktoré sa nachádzajú vo vnútroštátnom zozname predkladanom Komisii podľa článku 4 ods. 1 smernice. Členské štáty však musia prijať ochranné opatrenia, ktoré sú primerané na zabezpečenie ekologického záujmu týchto lokalít. Patrí k nim aj nepovolenie zásahov, ktoré predstavujú riziko vážneho ohrozenia ekologických vlastností týchto lokalít. V prípade, že nebol predložený úplný vnútroštátny zoznam, členským štátom sa odporúča prijať podobný prístup aj pre lokality, ktoré by sa na základe vedeckých kritérií uvedených v smernici jednoznačne mali nachádzať vo vnútroštátnom zozname.

2. ČLÁNOK 6 ODS. 1

Objasnenie pojmov potrebné ochranné opatrenia, ciele ochrany, ekologické požiadavky, plány riadenia a štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia

2.1. ZNENIE

„Pre osobitne chránené územia vytvoria členské štáty potrebné ochranné opatrenia obsahujúce v prípade potreby príslušné plány riadenia, osobitne navrhnuté pre dané lokality alebo začlenené do ďalších plánov rozvoja, a primerané štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia, ktoré zodpovedajú ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v týchto lokalitách.“

2.2. ROZSAH PÔSOBNOSTI

V článku 6 ods. 1 sa stanovuje všeobecný režim ochrany, ktorý musia zaviesť členské štáty pre všetky osobitné chránené územia.

Článok 6 ods. 1:

— Stanovujú sa v ňom pozitívne ochranné opatrenia zahŕňajúce v prípade potreby plány riadenia a štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia, ktoré zodpovedajú ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v tejto lokalite. V tomto zmysle sa článok 6 ods. 1 odlišuje od troch ostatných odsekov článku 6 stanovujúcich preventívne opatrenia, ktorými sa má predchádzať poškodeniu, rušeniu a významným vplyvom v lokalitách sústavy Natura 2000.

— Má referenčnú hodnotu pre logiku a celkové pochopenie článku 6 a jeho troch ďalších odsekov.

— Zavádza sa ním všeobecný ochranný režim, ktorý sa uplatňuje na všetky osobitné chránené územia v sústave Natura 2000 bez výnimky a na všetky typy prirodzených biotopov uvedené v prílohe I a druhy uvedené v prílohe II, vyskytujúce sa v tejto lokalite, s výnimkou tých, ktoré boli v štandardnom formulári údajov sústavy Natura 2000 identifikované ako nevýznamné (21).

— Týka sa konkrétne osobitných chránených území: článok 6 ods. 1 sa na rozdiel od článku 6 ods. 2, 3 a 4 neuplatňuje na osobitne chránené územia; takýmto spôsobom zákonodarca zriadil: — režim, ktorým sa zavádzajú „osobitné ochranné opatrenia“ pre osobitne chránené územia klasifikované podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, podľa jej článku 3 ods. 1 a 2 a článku 4 ods. 1 a 2, — režim, ktorým sa zavádzajú „potrebné ochranné opatrenia“ pre osobitné chránené územia označené za chránené podľa smernice o biotopoch, podľa jej článku 6 ods. 1.

— Uplatňuje sa aj na lokality s európskym významom, v prípade ktorých uplynula šesťročná lehota, no v rozpore s článkom 4 ods. 4 neboli označené za osobitné chránené územia. Inými slovami, povinnosť zaviesť potrebné ochranné opatrenia sa uplatňuje najneskôr od uplynutia šesťročnej lehoty.

— Týka sa článku 1 písm. a), v ktorom sa ochranné opatrenia vymedzujú ako súbor opatrení vyžadovaných na zachovanie alebo obnovu prirodzených biotopov a populácií druhov divokej fauny a flóry v priaznivom stave.

— Týka sa článku 2 ods. 2, v ktorom sa stanovuje, že opatrenia prijímané podľa tejto smernice sa navrhujú tak, aby sa prirodzené biotopy a druhy divokej fauny a flóry s európskym významom zachovali v priaznivom stave ochrany alebo aby sa takýto stav obnovil.

— Týka sa článku 2 ods. 3, v ktorom sa uvádza, že opatrenia musia zohľadňovať hospodárske, sociálne a kultúrne požiadavky, ako aj regionálne a miestne charakteristiky.

V prípade všetkých osobitných chránených území sa od členských štátov vyžaduje vypracovanie ochranných opatrení a prijatie primeraných štatutárnych, administratívnych alebo zmluvných opatrení. Tieto opatrenia sa musia zaviesť najneskôr do šiestich rokov od prijatia zoznamov lokalít s európskym významom, ktoré vypracovala Únia. Tieto opatrenia sú pozitívne a špecifické pre danú lokalitu; uplatňujú sa na všetky typy prirodzených biotopov uvedené v prílohe I a druhy uvedené v prílohe II a vyskytujúce sa v týchto lokalitách, s výnimkou tých, ktorých výskyt nie je podľa štandardného formulára údajov sústavy Natura 2000 významný. Zameriavajú sa na to, aby sa prirodzené biotopy a druhy voľne žijúcich živočíchov a rastlín s európskym významom zachovali v priaznivom stave ochrany alebo aby sa takýto stav obnovil, a zohľadňujú hospodárske, sociálne a kultúrne požiadavky, ako aj regionálne a miestne charakteristiky.

2.3. ČO BY MALI OBSAHOVAŤ „POTREBNÉ OCHRANNÉ OPATRENIA“?

2.3.1. Stanovenie cieľov ochrany na úrovni lokality (22)

V preambule tejto smernice je niekoľko odkazov na pojem „ciele ochrany“, ako aj výslovná zmienka v článku 6 ods. 3 Potreba tohto pojmu sa zdôrazňuje aj v článku 4 ods. 4 a článku 6 ods. 1 smernice. Preto je užitočné preskúmať, čo sa myslí pod pojmom „ciele ochrany“ a ako tento pojem súvisí so zavedením potrebných ochranných opatrení pre osobitné chránené územia podľa článku 6 ods. 1.

V článku 1 sa uvádza, že na účely tejto smernice „ochrana znamená súbor opatrení vyžadovaných na zachovanie alebo obnovu prirodzených biotopov a populácií druhov divokej fauny a flóry v priaznivom stave […]“.

Ako sa uvádza v článku 2, celkovým cieľom smernice o biotopoch je prispievať k zabezpečeniu biologickej rôznorodosti prostredníctvom ochrany prirodzených biotopov a voľne žijúcich zvierat a rastlín. Opatreniami prijatými podľa tejto smernice sa má zabezpečiť, aby druhy a typy biotopov uvedené v tejto smernici dosiahli „priaznivý stav ochrany“, t. j. aby bolo v rámci EÚ zabezpečené ich dlhodobé prežitie na všetkých miestach ich prirodzeného výskytu.

Hoci k dosiahnutiu priaznivého stavu ochrany prispieva každá lokalita, tento celkový cieľ možno vymedziť a dosiahnuť iba na úrovni prirodzeného výskytu druhov alebo typov biotopov [pozri článok 1 písm. e) a i) smernice]. O širokom cieli ochrany zameranom na dosiahnutie priaznivého stavu ochrany preto možno uvažovať len na primeranej úrovni, napríklad na vnútroštátnej, biogeografickej alebo európskej úrovni.

Všeobecný cieľ dosiahnutia priaznivého stavu ochrany pre všetky typy biotopov a druhy uvedené v prílohe I a II k smernici o biotopoch sa však musí preniesť do cieľov ochrany na úrovni lokality. Je dôležité rozlišovať medzi cieľmi ochrany jednotlivých lokalít a celkovým cieľom dosiahnuť priaznivý stav ochrany.

Ciele ochrany na úrovni lokality sú súborom špecifických cieľov, ktoré sa majú splniť v lokalite, aby mohla táto lokalita vďaka tomu prispieť najlepším možným spôsobom k dosiahnutiu priaznivého stavu ochrany na primeranej úrovni (pričom sa zohľadní prirodzený výskyt príslušných druhov alebo typov biotopov).

Ciele ochrany na úrovni lokality by mali byť vypracované nielen pre osobitné chránené územia podľa smernice o biotopoch, ale aj pre osobitne chránené územia podľa smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, aby boli splnené požiadavky stanovené v článkoch 2, 3 a článku 4 ods. 1, 2 a 4 uvedenej smernice.

Ciele ochrany na úrovni lokality by sa mali v zásade stanoviť pre všetky druhy a typy biotopov s európskym významom podľa smernice o biotopoch a pre druhy vtákov uvedené v prílohe I k smernici o ochrane voľne žijúceho vtáctva alebo pravidelne sa vyskytujúce druhy sťahovavých vtákov, ktorých prítomnosť je v danej lokalite významná. Nie je však potrebné zavádzať osobitné ciele ochrany ani ochranné opatrenia pre druhy alebo typy biotopov, ktorých prítomnosť v lokalite je podľa štandardného formulára údajov sústavy Natura 2000 nevýznamná (23).

Ciele ochrany na úrovni lokality by mali vychádzať z ekologických požiadaviek týchto prirodzených typov biotopov a druhov vyskytujúcich sa v lokalite (pozri oddiel 2.3.3) a mal by sa v nich vymedzovať želaný stav ochrany v lokalite. Mal by sa v nich zohľadňovať aj význam lokality pre zachovanie a obnovu typov biotopov a druhov vyskytujúcich sa v lokalite a pre koherenciu sústavy Natura 2000. Okrem toho by sa v nich mali zohľadňovať aj ohrozenia súvisiace s poškodením alebo zničením, ktorým sú vystavené biotopy a druhy v lokalite, a to aj tie, ktoré spôsobuje zmena klímy.

V cieľoch ochrany na úrovni lokality by sa mal vymedziť želaný stav ochrany druhov a typov biotopov v lokalite s cieľom maximalizovať jej príspevok k dosiahnutiu priaznivého stavu ochrany na primeranej úrovni. Niekedy sa vymedzujú ako súbor cieľov, ktoré sa majú dosiahnuť za isté časové obdobie. Tieto ciele by sa mali stanoviť na základe funkcie posúdenia ochrany každého druhu a typu biotopov v lokalite, ako je zaznamenané v štandardnom formulári údajov.

Ciele ochrany môžu zohľadňovať priority v rámci danej lokality. Vo veci C-241/08 Súdny dvor dospel k záveru, že „[…] určenie cieľov ochrany a obnovy v rámci sústavy Natura 2000 si, ako správne poznamenala generálna advokátka v bode 71 návrhov, môže vyžadovať vyriešenie konfliktov medzi rôznymi cieľmi.“

Je dôležité jasne rozlišovať medzi cieľmi a opatreniami. Napríklad pri cieľoch ochrany sa dá očakávať, že budú časovo pomerne stabilné, vo väčšine prípadov je totiž potrebné, aby boli dlhodobé. Ochranné opatrenia potrebné na dosiahnutie týchto cieľov sa pravdepodobne zmenia, a to aj podľa na meniacich sa foriem ohrozenia týchto lokalít a samozrejme aj v dôsledku nádejných pozitívnych vplyvov už prijatých ochranných opatrení.

Po vymedzení cieľov ochrany pre lokalitu sústavy Natura 2000 bude existovať určitá flexibilita pri vymedzovaní a stanovovaní ochranných opatrení. Možno posúdiť niekoľko možností (pomocou výberu administratívnych, zmluvných alebo štatutárnych opatrení), pri ktorých sa zohľadnia ďalšie sociálno-ekonomické činnosti v lokalitách.

Príklady cieľov ochrany na úrovni lokality 1. Lokalita x bola označená za chránenú vzhľadom na jej význam pre typ biotopu ako poloprírodné trávne porasty (6210). Podľa štandardného formulára údajov je typ biotopu v nedostatočnom stave ochrany (v štandardnom formulári údajov je označený ako trieda C). Cieľ ochrany pre túto lokalitu možno preto nastaviť tak, aby sa ním zlepšila ochrana typu biotopu na triedu A – výbornú – do 10 rokov, vzhľadom na to, že typ biotopu je v regióne vo veľmi nepriaznivom stave ochrany. Na dosiahnutie tohto cieľa boli určené potrebné ochranné opatrenia zavedené podľa článku 6 ods. 1. 2. Lokalita y bola označená za chránenú, pretože sa na nej nachádza veľká plocha aktívneho zvýšeného rašeliniska (7110). Podľa štandardného formulára údajov je typ biotopu vo výbornom stave (v štandardnom formulári údajov je označený ako trieda A). Cieľ ochrany pre túto lokalitu bol jednoducho stanovený tak, aby sa tento stav zachoval, aj keď je typ biotopu v regióne v nepriaznivom stave ochrany. Podľa článku 6 ods. 1 nebolo zavedené žiadne ochranné opatrenie, keďže lokalita si nevyžaduje žiadne aktívne správne opatrenia na zachovanie tohto stavu. Ciele ochrany by sa mali v zásade stanoviť pre každú lokalitu a pre všetky druhy a typy biotopov, ktorých prítomnosť je v každej lokalite významná. Mali by vychádzať z ekologických požiadaviek druhov a biotopov, ktoré sa tam vyskytujú, a mal by sa v rámci nich vymedziť želaný stav ochrany týchto druhov a typov biotopov v lokalite. Mali by sa stanoviť na základe funkcie posúdenia ochrany každého druhu a typu biotopu, ako je zaznamenané v štandardnom formulári údajov. Ciele ochrany by mali zohľadňovať aj význam lokality pre koherenciu sústavy Natura 2000, aby každá lokalita čo najlepšie prispievala k dosiahnutiu priaznivého stavu ochrany na primeranej geografickej úrovni v rámci územia prirodzeného výskytu príslušných druhov alebo typov biotopov.

2.3.2. Zavádzanie potrebných ochranných opatrení (24)

Ochranné opatrenia sú aktuálne mechanizmy a opatrenia zavádzané pre lokalitu sústavy Natura 2000 na dosahovanie cieľov ochrany lokality a riešenie tlakov a ohrození, ktorým čelia druhy a biotopy v lokalite.

Podľa článku 6 ods. 1 „vytvoria členské štáty potrebné ochranné opatrenia“, ktoré zodpovedajú ekologickým požiadavkám biotopov a druhov s európskym významom, ktoré sa v lokalite vyskytujú. Má sa to chápať tak, že všetky potrebné ochranné opatrenia sa musia prijať .

Potvrdzuje to aj Súdny dvor, ktorý rozhodol, že „smernica ukladá prijatie potrebných ochranných opatrení, čo vylučuje akúkoľvek právomoc posúdenia v tomto smere na strane členských štátov a obmedzuje prípadné zákonodarné alebo rozhodovacie možnosti vnútroštátnych orgánov pri prostriedkoch, ktoré by mali byť prijaté, a výbere techník, ktorý by mal byť vykonaný v rámci predmetných opatrení. Formuláciami použitými v článku 6 ods. 1 smernice chcel normotvorca Spoločenstva uložiť členským štátom povinnosť prijať potrebné ochranné opatrenia zodpovedajúce ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov a druhov uvedených v prílohách I a II smernice“ (vec C-508/04, body 76, 87).

Ďalej Súdny dvor rozhodol, že je potrebné, aby „článok 6 ods. 1 smernice ‚o biotopoch‘ a článok 4 ods. 1 a 2 smernice ‚o vtáctve‘ neboli zbavené potrebného účinku, vyžadujú nielen prijať ochranné opatrenia potrebné na zachovanie priaznivého stavu ochrany chránených biotopov a druhov v rámci danej lokality, ale tiež, a najmä, ich účinné vykonávanie “ (vec C-441/17, bod 213).

Povinnosťou je zaviesť nevyhnutné ochranné opatrenia bez ohľadu na to, či sa tieto opatrenia uplatňujú v hraniciach jednotlivých lokalít alebo v niektorých prípadoch dokonca aj mimo hraníc lokalít alebo vo viacerých lokalitách. V niektorých prípadoch môžu byť významnou zložkou súladu členských štátov s článkom 6 ods. 1 opatrenia širšieho rozsahu, ktorými sa však prispieva k cieľom ochrany špecifickým pre danú lokalitu a ktoré sú prispôsobené ekologickým požiadavkám chránených biotopov a druhov na osobitnom chránenom území. Môže to byť dôležité najmä pre morské lokality, v ktorých môže byť napríklad širšia regulácia rybárskych činností (25) významným prvkom súladu s článkom 6 ods. 1.

Kľúčové prvky, ktoré treba posúdiť pri zavádzaní potrebných ochranných opatrení (26) Spoľahlivá znalostná základňa týkajúca sa existujúceho stavu lokality, stavu druhov a biotopov a hlavných tlakov a ohrození, ktoré naň môžu mať vplyv, existujúceho využívania pôdy a záujmov zainteresovaných strán atď. Tieto informácie by mali zahŕňať presné umiestnenie kľúčových prírodných prvkov (typov biotopov a druhov); hlavné využitia pôdy a činnosti, ktoré môžu mať vplyv na stav ochrany príslušných biotopov a druhov; identifikáciu všetkých príslušných zainteresovaných strán, ktoré je nevyhnutné zapojiť do procesu plánovania riadenia alebo s ktorými je potrebné uskutočniť konzultácie; potenciálne konflikty a možné spôsoby a prostriedky ich riešenia. Účasť, konzultácie a komunikácia pri plánovaní a príprave riadenia ochrany lokality sústavy Natura 2000 umožňujú zohľadniť názory ľudí, ktorí v lokalite žijú a pracujú alebo ktorí ju využívajú, a zabezpečiť zapojenie rôznych zainteresovaných strán do správy lokality, aby sa zvýšila pravdepodobnosť úspechu. Účasť možno uskutočňovať prostredníctvom procesu plánovania správy, ktorý sa začína včasnými konzultáciami a zapojením zainteresovaných strán s cieľom informovať o cieľoch ochrany lokality a jej význame, ako aj objasniť kroky riadnej správy. Môže sa to uskutočňovať napríklad prostredníctvom riadiacich skupín alebo výborov, v ktorých sú zastúpené miestne orgány a zástupcovia vlastníkov pozemkov, užívatelia a hlavné subjekty v rámci lokality sústavy Natura 2000. Vyžaduje si to efektívnu organizáciu procesu, spoluprácu na rôznych politických úrovniach, dostatočný počet zamestnancov a dostatočný rozpočet, ako aj účinné komunikačné nástroje; veľkú pridanú hodnotu môžu mať aj cielená odborná príprava a účinné metódy riešenia konfliktov, ako aj uľahčenie celého procesu prostredníctvom osobitne vymenovaného „zástancu lokality“. Dostatočne podrobné vymedzenie potrebných ochranných opatrení (kto robí čo, kedy a ako) uľahčí ich vykonávanie a môže predísť možným konfliktom. Opatrenia musia byť realistické, kvantifikované, zvládnuteľné a jasne formulované, vypracované na primeranej úrovni technickej odbornosti, na ktorej sa identifikujú základné opatrenia a opatrenia s rôznymi alternatívnymi možnosťami vykonávania, prispôsobenými miestnym záujmom. Mali by sa uviesť presné miesto a opis prostriedkov a nástrojov požadovaných na ich vykonávanie, napríklad prostredníctvom pracovného plánu, ktorý je dostatočne flexibilný na to, aby umožňoval preskúmanie a prispôsobenie podľa potreby. Dôležité je aj stanoviť lehotu na preskúmanie vykonávania prijatých ochranných opatrení, ich vhodnosti a pokroku pri dosahovaní cieľov ochrany. V prípade každého nástroja správy pre lokality sústavy Natura 2000 je potrebné posúdiť potrebné zdroje na vykonávanie ochranných opatrení vrátane informácií o odhadovaných nákladoch na vykonávanie a monitorovanie, správu, kompenzačné platby atď., ako aj o požadovaných ľudských zdrojoch a zručnostiach a možných finančných nástrojoch. Vzhľadom na to je potrebné venovať veľkú pozornosť viacerým prínosom, ktoré vyplývajú z investovania do sústavy Natura 2000 prostredníctvom ekosystémových služieb. Takisto by sa mali analyzovať rôzne sociálno-ekonomické činnosti a ich vzťah k prirodzenému prostrediu, aby sa určili možné náklady a prínosy vyplývajúce zo správy lokality a skutočne potrebná finančná podpora. Účinné vykonávanie a komunikácia sa musia zabezpečiť prostredníctvom mechanizmu, na základe ktorého sa potrebné opatrenia nielen stanovia, ale aj skutočne vykonajú, a zabezpečí sa ich verejná dostupnosť (napr. na webových sídlach alebo v oficiálnych registroch) ako zdroj informácií pre všetky zainteresované strany.

Článkom 6 ods. 1 smernice o biotopoch sa ukladá povinnosť stanoviť a vykonať potrebné ochranné opatrenia, ktoré zodpovedajú ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov a druhov uvedených v prílohách I a II, čím sa v tejto súvislosti vylučuje akákoľvek diskrečná právomoc členských štátov.

2.3.3. Ekologické požiadavky

V článku 6 ods. 1 sa stanovuje, že potrebné ochranné opatrenia musia zodpovedať „ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v týchto lokalitách“. Súvisí to teda s ekologickými požiadavkami typov prirodzených biotopov a druhov, pre ktoré musia členské štáty určiť ochranné opatrenia.

Hoci smernica neobsahuje žiadne vymedzenie „ekologických požiadaviek“, účel článku 6 ods. 1 a jeho súvislosti svedčia o tom, že sa týkajú všetkých ekologických potrieb vrátane abiotických a biotických faktorov, ktoré sa považujú za potrebné na zabezpečenie ochrany typov biotopov a druhov vrátane ich vzťahu k fyzickému prostrediu (ovzdušie, voda, pôda, vegetácia atď.) (27).

Tieto požiadavky vychádzajú z vedeckých poznatkov a môžu sa vymedziť iba na základe jednotlivých prípadov podľa typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I, druhov uvedených v prílohe II a lokalít, v ktorých sa vyskytujú. Takéto poznatky sú nevyhnutné na to, aby sa v jednotlivých prípadoch mohli vypracovať ochranné opatrenia.

Ekologické požiadavky sa môžu líšiť v závislosti od jednotlivých druhov, ale aj v rámci jedného druhu v závislosti od konkrétnej lokality. Preto sa ekologické požiadavky pre netopiere uvedené v prílohe II k smernici líšia v závislosti od obdobia hibernácie (keď odpočívajú v podzemných priestoroch, šachtách, alebo v príbytkoch) a aktívneho obdobia, teda od jari (počas ktorého opúšťajú svoje zimoviská a začínajú sa opäť venovať loveniu hmyzu). V prípade obojživelníka Triturus cristatus uvedeného v prílohe II sa ekologické požiadavky líšia počas celého jeho životného cyklu. Tento druh hibernuje na zemi (v dierach, puklinách), potom na jar nakladie vajíčka a začiatkom leta odchádza žiť do rybníkov. Následne opúšťa vodné prostredie a počas leta a jesene žije na súši. V prípade jedného druhu sa teda môžu ekologické požiadavky líšiť v závislosti od dotknutých lokalít (či ide o vodné alebo suchozemské). Tento druh obýva rozsiahle územia celej Európy, čo znamená, že jeho ekologické požiadavky sa môžu líšiť aj v závislosti od miesta jeho výskytu.

Identifikácia ekologických požiadaviek typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v lokalitách, je povinnosťou členských štátov. Tie si môžu chcieť vymieňať poznatky v tejto oblasti s podporou Európskej komisie a Európskej environmentálnej agentúry – Európskeho tematického centra pre biodiverzitu.

Ochranné opatrenia musia zodpovedať ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v týchto lokalitách. Ekologické požiadavky uvedených typov prirodzených biotopov a druhov sa týkajú všetkých ekologických potrieb, ktoré sa považujú za potrebné na zabezpečenie ochrany typov biotopov a druhov. Možno ich vymedziť len individuálne a s využitím vedeckých poznatkov.

2.4. AKÚ PODOBU MÔŽU MAŤ POTREBNÉ OCHRANNÉ OPATRENIA?

Ochranné opatrenia môžu mať podobu „primeraných štatutárnych, administratívnych alebo zmluvných opatrení […]“ a „v prípade potreby“ aj podobu „príslušných plánov riadenia“.

V súlade so zásadou subsidiarity sa ich výber ponecháva na členské štáty. V smernici sa stanovujú výsledky, ktoré sa majú dosiahnuť, a spôsob ich dosiahnutia v praxi sa ponecháva na rozhodnutie členských štátov. Na správu lokalít sústavy Natura 2000 sa často používa spojenie niekoľkých možností uvedených v článku 6 ods. 1.

Vo všetkých prípadoch je potrebné jednoznačne vymedziť zodpovednosť za vykonanie ochranných opatrení, ako aj príslušné finančné zdroje.

2.4.1. Plány riadenia

Potrebné ochranné opatrenia môžu zahŕňať „v prípade potreby príslušné plány riadenia, osobitne navrhnuté pre dané lokality alebo začlenené do ďalších plánov rozvoja.“ Takéto plány riadenia by sa mali týkať všetkých existujúcich činností vrátane pravidelne prebiehajúcich činností, ako sú každodenné poľnohospodárske činnosti, zatiaľ čo nové plány a projekty sa spracúvajú podľa článku 6 ods. 3 a článku 6 ods. 4.

Vo všeobecnosti sa plány riadenia na úrovni lokality používajú na formulovanie cieľov ochrany lokality na základe analýzy stavu ochrany druhov a biotopov v danej lokalite, ako aj tlakov a ohrození, ktorým čelia, spoločne s potrebnými opatreniami na dosiahnutie týchto cieľov. Plány riadenia sa často používajú ako nástroj na riadenie správcov a ďalších zainteresovaných strán pri zabezpečovaní ochrany lokalít sústavy Natura 2000 a na zapojenie rôznych sociálno-ekonomických zainteresovaných strán a orgánov vrátane miestnych spoločenstiev, vlastníkov pozemkov, poľnohospodárov, rybárov a iných zainteresovaných skupín do vykonávania potrebných ochranných opatrení, ktoré boli identifikované.

Plány riadenia sú užitočným nástrojom na to, aby sa zabezpečilo vykonávanie ustanovení článku 6 ods. 1 jasným a transparentným spôsobom, vďaka čomu budú všetky zainteresované strany informované o tom, čo sa plánuje dosiahnuť sústavou Natura 2000, čím sa podnieti ich aktívne zapojenie do tejto diskusie. Plány riadenia môžu pomôcť pri identifikácii finančných zdrojov na opatrenia a na dosiahnutie lepšieho začlenenia do ďalších plánov.

Slová „v prípade potreby“ znamenajú, že plány riadenia nemusia byť vždy potrebné. Ak sa členské štáty pre plány riadenia rozhodnú, najlepšie bude zaviesť ich ešte pred uzatvorením ostatných opatrení uvedených v článku 6 ods. 1, najmä zmluvných opatrení. Zmluvné opatrenia sa budú často týkať vzťahu medzi príslušnými orgánmi a jednotlivými vlastníkmi pozemkov a budú sa obmedzovať na jednotlivé pozemky v držbe, ktoré sú zvyčajne menšie ako lokalita. Za takýchto okolností poskytne plán riadenia zameraný na lokalitu širší rámec a jeho obsah bude predstavovať užitočný východiskový bod pre konkrétne podrobnosti o zmluvných opatreniach.

Plány riadenia musia byť „príslušné“ a „osobitne navrhnuté pre dané lokality“, t. j. zacielené na lokality sústavy Natura 2000. Existujúce plány riadenia pre ďalšie kategórie chránených území (napr. národné parky alebo chránené územia) nie sú vždy dostatočné na riešenie problematiky správy lokalít sústavy Natura 2000, a preto by sa mali upraviť alebo podporiť ďalšími opatreniami tak, aby spĺňali osobitné ciele ochrany druhov a typov biotopov s európskym významom, vyskytujúcich sa v danej lokalite. Okrem toho hranice iných typov chránených území nemusia byť zhodné s hranicami lokalít sústavy Natura 2000.

Plány riadenia môžu byť samostatné dokumenty alebo môžu byť „začlenené do ďalších plánov rozvoja“ v súlade s princípmi začlenenia životného prostredia do iných politík EÚ. V prípade začleneného plánu je dôležité postarať sa o to, aby boli pre príslušné biotopy a druhy vyskytujúce sa v danej lokalite stanovené jasné ciele ochrany a ochranné opatrenia.

Plány riadenia pre lokality sústavy Natura 2000 predstavujú užitočný nástroj na to, aby sa vykonávanie ustanovení článku 6 ods. 1 zabezpečilo jasným a transparentným spôsobom a so zapojením zainteresovaných strán. Tieto plány nie sú vždy potrebné, ale ak sa použijú, mali by byť osobitne navrhnuté pre dané lokality alebo začlenené do ďalších plánov rozvoja, ak existujú. Mali by sa týkať všetkých známych činností, zatiaľ čo nové plány a projekty sa spracúvajú podľa článku 6 ods. 3 a článku 6 ods. 4

2.4.2. Štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia

Spojenie „v prípade potreby“ odkazuje iba na plány riadenia, a nie na štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia, ktoré sú vo všetkých prípadoch potrebné (vec C-508/04, bod 71). Takže hoci členský štát považuje plán riadenia za nepotrebný, opatrenia bude musieť aj tak prijať.

Rozdelenie do týchto troch kategórií opatrení je potrebné chápať v širšom zmysle. Na dosiahnutie cieľov ochrany je pre každú lokalitu možné považovať za vhodné rozličné opatrenia. Často je medzi nimi zahrnutá aktívna správa, no v niektorých prípadoch môže zahŕňať aj pasívnejšie preventívne opatrenia (napr. správa formou nezasahovania). Na druhej strane nemusí ísť nevyhnutne o nové opatrenia, keďže za dostatočné sa môžu považovať aj existujúce opatrenia, ak sú primerané.

— Štatutárne opatrenia sú zvyčajne vypracované podľa vzoru stanoveného v práve a môžu sa nimi stanoviť osobitné požiadavky v súvislosti s činnosťami, ktoré možno v danej lokalite povoliť, obmedziť alebo zakázať.

— Administratívne opatrenia sa môžu použiť na stanovenie príslušných ustanovení v súvislosti s vykonávaním ochranných opatrení alebo schvaľovaním iných činností v danej lokalite.

— Zmluvné opatrenia zahŕňajú uzatváranie zmlúv alebo dohôd, zvyčajne medzi riadiacimi orgánmi a vlastníkmi alebo užívateľmi pozemkov v danej lokalite.

Agroenvironmentálne alebo lesnícko-environmentálne opatrenia slúžia ako dobrý príklad zmluvného opatrenia, v rámci ktorého sa zohľadňujú sociálno-ekonomické požiadavky pri uzatváraní dohôd v prospech lokalít sústavy Natura 2000. Môžu byť navrhnuté v súlade s ochrannými opatreniami zavedenými pre lokalitu a vzhľadom na dosahovanie jej cieľov ochrany. — Agroenvironmentálne dohody s poľnohospodármi v rámci programov rozvoja vidieka sa môžu použiť ako zmluvné opatrenie zamerané na zachovanie alebo zlepšenie stavu ochrany určitých typov biotopov (napr. lúk, pasienkov) a druhov v rámci viacerých lokalít. — Lesnícko-environmentálne opatrenia sa môžu použiť aj pri uzatváraní zmlúv a dohôd s vlastníkmi lesov o obhospodarovaní lesa s cieľom uprednostniť ochranu biotopov a druhov.

Z tohto hľadiska by sa mali všetky vhodné fondy EÚ (napr. fondy na rozvoj vidieka a regionálne fondy, ako aj Program pre životné prostredie a ochranu klímy (28)) považovať za prostriedky na vykonávanie týchto opatrení (29).

Voľba medzi štatutárnymi, administratívnymi alebo zmluvnými opatreniami sa ponecháva na členských štátoch. Je to v súlade so zásadou subsidiarity. Členské štáty si však musia vybrať minimálne jednu z troch kategórií, t. j. štatutárnu, administratívnu alebo zmluvnú.

Medzi týmito troma kategóriami neexistuje žiadna hierarchia. Členské štáty si preto môžu v prípade lokality sústavy Natura 2000 vybrať iba jednu kategóriu opatrení (napr. zmluvné opatrenia) alebo spojené opatrenia (napr. spojenie štatutárnych a zmluvných opatrení podľa problémov ochrany typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v lokalite). Okrem toho môžu členské štáty v prípade vybratých povinných opatrení stanoviť a vykonať plány riadenia.

Všetky tri kategórie opatrení sa kvalifikujú ako „primerané“. Tento kvalifikátor sa v smernici nevymedzuje. V prípade článku 6 ods. 1 však štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia spadajú pod pojem ochranných opatrení. Kvalifikátor „primerané“ má za cieľ iba pripomenúť, že nech už členské štáty vyberú akýkoľvek typ opatrenia, majú povinnosť zabezpečiť dodržanie ekologických požiadaviek cieľových prvkov konkrétnych lokalít sústavy Natura 2000, ako aj všeobecného cieľa smernice vymedzeného v článku 2 ods. 1 a 2.

V prípade osobitných chránených území sa od členských štátov vyžaduje stanovenie a vykonanie primeraných štatutárnych, administratívnych alebo zmluvných opatrení. Tieto opatrenia musia a) zodpovedať ekologickým požiadavkám biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v daných lokalitách, a b) spĺňať celkový cieľ smernice zachovania alebo obnovy priaznivého stavu ochrany prirodzených biotopov a druhov živočíchov a rastlín v európskom záujme.

3. ČLÁNOK 6 ODS. 2

Objasnenie pojmov podniknutie primeraných krokov, aby sa predišlo […]; poškodenie a rušenie

3.1. ZNENIE

„Členské štáty podniknú primerané kroky, aby sa na osobitne chránených územiach predišlo poškodeniu prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj rušeniu druhov, pre ktoré boli územia označené za chránené, pokiaľ by takéto rušenie bolo podstatné vo vzťahu k cieľom tejto smernice.“

3.2. ROZSAH PÔSOBNOSTI

Článok vychádza zo zásady prevencie: „Členské štáty podniknú primerané kroky, aby sa na osobitne chránených územiach predišlo poškodeniu […], ako aj rušeniu […]“.

Tieto opatrenia presahujú rámec správnych opatrení potrebných na účely ochrany, keďže tie sa už nachádzajú v článku 6 ods. 1 Slová „predišlo“ a „bolo podstatné“ zdôrazňujú predpokladanú povahu opatrení, ktoré sa majú prijať. Je neprijateľné čakať s prijatím opatrení, až kým dôjde k poškodeniu alebo rušeniu (vec C-418/04 – v oddiele 4.4.1 pozri aj výklad pojmu „môže pravdepodobne“ z článku 6 ods. 3).

Tento článok by sa mal vykladať tak, že sa ním od členských štátov vyžaduje, aby prijali všetky primerané opatrenia na zabezpečenie toho, že nedôjde k poškodeniu ani podstatnému rušeniu. Vyžaduje sa, aby sa predišlo človekom zapríčinenému poškodeniu aj každému predvídateľnému prirodzenému poškodeniu prírodných biotopov a biotopov druhov.

Rozsah pôsobnosti toto článku je širší ako rozsah pôsobnosti článku 6 ods. 3 a článku 6 ods. 4, ktoré sa uplatňujú iba na plány a projekty. Tento článok sa uplatňuje aj na vykonávanie všetkých prebiehajúcich činností, ako sú poľnohospodárstvo, rybolov alebo hospodárenie s vodami, ktoré nemusia patriť do rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3 (30), ako aj na plány a projekty, ktoré už boli v minulosti schválené a následne sa ukázalo, že spôsobili poškodenie alebo rušenie (31). Môže sa uplatňovať aj na vykonávanie plánov alebo projektov, ktoré boli schválené pred tým, ako sa začal uplatňovať článok 6 ods. 3 (vec C-399/14, bod 33).

Článok 6 ods. 2:

— Uplatňuje sa natrvalo v prípade osobitných chránených území, lokalít s európskym významom a osobitne chránených území. Môže sa týkať minulých, prítomných alebo budúcich činností alebo udalostí. Ak hrozí, že už existujúca činnosť na osobitnom chránenom území alebo osobitne chránenom území pravdepodobne spôsobí poškodenie prirodzených biotopov alebo rušenie druhov, pre ktoré bolo územie označené za chránené, musia sa na ňu vzťahovať primerané opatrenia podľa článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch alebo v prípade potreby článku 4 ods. 4 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva. To si môže v prípade potreby vyžadovať ukončenie negatívneho vplyvu zastavením činnosti a/alebo prijatím zmierňujúcich opatrení alebo opatrení zameraných na obnovu. Možno to uskutočniť prostredníctvom posúdenia ex post. Tieto závery podporil aj Súdny dvor vo veci Owenduff (vec C-117/00, body 28 – 30) (32), v ktorej rozhodol, že článok 6 ods. 2 bol porušený, pretože neboli prijaté také opatrenia, ktorými by sa zabránilo poškodeniu biotopov druhov na osobitne chránenom území, pre ktoré bolo osobitne chránené územie označené za chránené. Súdny dvor takisto rozhodol, že členský štát si neplní svoje povinnosti vyplývajúce z článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch (vec C-241/08, bod 76), ak všeobecne vyhlási, že činnosti vykonávané za podmienok a na územiach povolených platnými zákonmi a predpismi nepredstavujú rušivé činnosti alebo činnosti majúce takýto vplyv.

— Neobmedzuje sa len na zámerné konanie, ale mohol by sa týkať aj náhodných udalostí, ktoré sa môžu vyskytnúť (požiar, záplavy atď.), ak sú predvídateľné – napríklad ak sa vyskytujú každých niekoľko rokov (33). V prípade katastrof sa to týka len povinnosti prijať (relatívne) preventívne opatrenia na zníženie rizika takýchto katastrof, ak môžu ohroziť cieľ smernice. — Neobmedzuje sa len na ľudskú činnosť. Vo veci C-6/04, v bode 34 Súdny dvor dospel k záveru, že „pre prebratie článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch a jeho zavedenie do účinnosti môže byť potrebné prijať tak opatrenia určené na predídenie vonkajších zásahov a poškodení spôsobených človekom, ako aj opatrenia určené na zastavenie prirodzeného vývoja spôsobilého zhoršiť stav ochrany druhov a prirodzených biotopov v OCHU“. V prípade prirodzeného vývoja alebo vplyvov zmeny klímy by bolo napríklad potrebné prijať opatrenia na zastavenie alebo zvrátenie tohto procesu, ak má na základe uváženia negatívny vplyv na druhy a typy biotopov, pre ktoré bola lokalita označená za chránenú. Vzhľadom na to by sa mali prirodzene dynamické situácie, ako aj úpravy súvisiace so zmenou klímy (napr. stúpanie hladiny morí, miznutie druhov alebo príchod nových druhov) posudzovať jednotlivo (34).

Zákonodarca predpokladal určité obmedzenia zodpovednosti členských štátov:

— Priestorové obmedzenie – opatrenia sa zameriavajú iba na druhy a biotopy, ktoré sa nachádzajú „na osobitnom chránenom území“. Na druhej strane môže byť potrebné opatrenia vykonať mimo osobitného chráneného územia, ak môžu mať na druhy a biotopy nachádzajúce sa na osobitnom chránenom území vplyv vonkajšie udalosti. V prípade úniku jedovatej tekutiny, ktorá zasiahla mokraď, sa napríklad na základe uplatnenia článku 6 ods. 2 vyžaduje prijatie všetkých preventívnych opatrení na to, aby sa úniku predišlo, aj keď sa miesto nachádza ďaleko od danej mokrade. V článku sa naozaj nestanovuje, že opatrenia musia byť prijaté na osobitnom chránenom území, ale že by sa malo predísť poškodeniu osobitného chráneného územia. To isté sa týka osobitne chránených území.

— Obmedzenie príslušných biotopov a druhov – primerané opatrenia sa týkajú iba biotopov a druhov, „pre ktoré boli územia označené za chránené“. Konkrétne sa príslušnými biotopmi a druhmi, pre ktoré sa majú prijať opatrenia, myslia biotopy a druhy identifikované v štandardných formulároch údajov sústavy Natura 2000 (pozri oddiely 2.2 a 4.6.3). Cieľom teda nie je prijať všeobecné ochranné opatrenia, ale opatrenia zamerané na druhy a biotopy, ktorými sa odôvodnil výber lokality (t. j. zaznamenané v štandardnom formulári údajov ako opatrenia, ktorých prítomnosť je významná, a identifikované v akte, ktorým boli označené za chránené). Rušenie a/alebo poškodenie sa teda bude určovať na základe informácií oznámených členskými štátmi a používaných na zabezpečenie koherencie sústavy Natura 2000 pre príslušné druhy a biotopy.

Od členských štátov sa vyžaduje prijatie preventívnych opatrení na to, aby sa predišlo poškodeniu a rušeniu v súvislosti s predvídateľnou udalosťou, činnosťou alebo procesom. Tieto opatrenia sa uplatňujú na všetky druhy a biotopy, pre ktoré boli lokality označené ako chránené, a v prípade potreby by sa mali vykonať aj mimo lokalít.

3.3. ČO ZNAMENÁ SPOJENIE „PODNIKNÚ PRIMERANÉ KROKY, ABY SA […] PREDIŠLO“?

Podľa článku 6 ods. 2 členské štáty povinne „podniknú primerané kroky, aby sa […] predišlo“. V niekoľkých rozhodnutiach Súdneho dvora sa objasňoval typ režimu právnej ochrany, ktorý je potrebné zaviesť v zmysle článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch. Zdôrazňuje sa v nich najmä potreba právneho režimu, ktorý by bol osobitný, koherentný a úplný, a teda spôsobilý zabezpečiť trvalú správu a účinnú ochranu príslušných lokalít (vec C-293/07, body 26 – 29) (35).

Súdny dvor identifikoval porušenia aj v prípadoch, keď bol zavedený režim „príliš všeobecný a netýkal sa konkrétne osobitne chránených území alebo druhov, ktoré na ňom žijú“ (vec C-166/04, bod 15), keď sa uplatnili ustanovenia „až po tom, ako sa dotknuté činnosti začali, a teda po tom, ako nastali prípadné škody“ (vec C-418/04, bod 208) alebo keď sa na osobitne chránené územia vzťahovali „heterogénne právne režimy, ktorými sa osobitne chráneným územiam neudeľovala dostatočná ochrana“ (vec C-293/07, bod 26).

V niektorých prípadoch nemusí samotné podanie podnetu v trestnom konaní voči strane zodpovednej za poškodenie/rušenie alebo uloženie pokút tejto strane postačovať na to, aby členský štát zabezpečil súlad s článkom 6 ods. 2 (vec C-504/14, body 55 a 56).

Podľa Súdneho dvora „pojem ‚primerané opatrenia‘ nachádzajúci sa v článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch totiž znamená, že členské štáty disponujú pri uplatňovaní tohto ustanovenia určitou mierou voľnej úvahy. Treba však pripomenúť, že činnosť je v súlade s článkom 6 ods. 2 smernice o biotopoch len v prípade existencie záruky, že táto činnosť významne nenaruší ciele tejto smernice, najmä ciele ochrany, ktoré táto smernica sleduje“ (rozsudok vo veci Komisia/Španielsko, C-404/09, bod 126 a v ňom citovaná judikatúra). Súdny dvor ďalej uviedol, že „ak sa teda následné preskúmanie na základe článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch má v prejednávanom prípade javiť ako ‚primerané opatrenie‘ v zmysle tohto ustanovenia, toto preskúmanie musí podrobne vymedziť, aké riziká poškodenia alebo rušenia, ktoré by bolo podstatné v zmysle uvedenej smernice, spôsobuje realizácia daného plánu alebo projektu, a musí sa vykonať v súlade s požiadavkami podľa článku 6 ods. 3 tejto smernice“ (vec C-399/14, body 40, 41, 54).

Právny režim podľa článku 6 ods. 2 musí byť osobitný, koherentný a úplný, spôsobilý zabezpečiť účinnú ochranu príslušných lokalít. Členské štáty disponujú pri prijímaní primeraných krokov na vykonávanie článku 6 ods. 2 diskrečnou právomocou, pokiaľ sa zabezpečí, že sa nevyskytne žiadne poškodenie ani rušenie. Ak je na splnenie ustanovení článku 6 ods. 2 potrebné preskúmanie plánu alebo projektu, musí sa uskutočniť v súlade s požiadavkami článku 6 ods. 3

3.4. LÍŠI SA VYKONÁVANIE V PRÍPADE POŠKODENIA OD VYKONÁVANIA V PRÍPADE RUŠENIA?

Pokiaľ ide o rušenie druhov, v článku 6 ods. 2 sa stanovuje, že je potrebné podniknúť primerané kroky nato, aby sa predišlo „pokiaľ by takéto rušenie bolo podstatné vo vzťahu k cieľom tejto smernice“.

Predmetné rušenie musí byť relevantné pre stav ochrany druhov (musí mať naň vplyv) vo vzťahu k cieľom smernice. Preto práve vo vzťahu k týmto cieľom musí členský štát stanoviť, či je rušenie podstatné.

Pokiaľ však ide o poškodenie biotopov (ktoré sa týka prirodzených biotopov aj biotopov druhov), vplyv vo vzťahu k cieľom smernice sa v znení článku 6 ods. 2 výslovne neuvádza. Uvádza sa jednoducho len to, že poškodeniu biotopov sa musí predísť.

Môže sa zdať zložité posúdiť poškodenie v absolútnom vyjadrení bez odkazu na merateľné limity. Spojenie poškodenia s cieľmi ochrany na úrovni lokality, ktorými sa prispieva k dosahovaniu cieľov smernice, však môže umožniť výklad obmedzení toho, čo predstavuje poškodenie (pozri oddiel 3.5.1).

Článok 6 ods. 2 a 3 smernice o biotopoch sa musia vykladať ako koherentný celok, pričom ich účelom je zabezpečiť rovnakú úroveň ochrany typov biotopov a biotopov druhov (veci C-258/11, bod 32; C-521/12, bod 19; spojené veci C-387 a 388). Posúdenie poškodenia, ak je potrebné, by sa preto malo uskutočniť na základe podobných kritérií a metód ako pri posúdeniach v rámci uplatňovania článku 6 ods. 3 (pozri aj vec C-399/14, bod 54).

Stav ochrany typu biotopu alebo biotopu druhov, ktoré sa vyskytujú v lokalite, možno posúdiť porovnaním so stavom ochrany uvedeným v štandardnom formulári údajov sústavy Natura 2000, pokiaľ je aktuálny.

V konkrétnej lokalite by mal stav ochrany odrážať dynamickú povahu príslušných biotopov a druhov.

Rušeniu druhov sa musí predísť, pokiaľ by bolo podstatné vo vzťahu k cieľom smernice. Na druhej strane, poškodenie prirodzeného biotopu alebo biotopu druhov sa nekvalifikuje na základe nevyhnutnosti byť podstatné vo vzťahu k cieľom smernice, musí sa mu jednoducho úplne predísť. Poškodenie a rušenie by sa mali posudzovať porovnaním s cieľmi ochrany lokality a stavom ochrany druhov a typov biotopov, ktoré sa vyskytujú v lokalite, a to pomocou rovnakých kritérií ako v prípade postupu podľa článku 6 ods. 3 Tento pojem by sa mal vykladať dynamicky, podľa vývoja stavu ochrany biotopu alebo druhu v danej lokalite.

3.5. UKAZOVATELE POŠKODENIA A RUŠENIA

Členské štáty musia prijať primerané ochranné opatrenia na zachovanie ekologických vlastností lokalít sústavy Natura 2000 od dátumu, ku ktorému sú navrhnuté za lokality s európskym významom.

Súdny dvor to potvrdil vo veci Bund (vec C-244/05, bod 45): „[…] je potrebné pripomenúť že podľa prílohy III etapy I smernice, ekologické vlastnosti lokality identifikovanej príslušnými vnútroštátnymi orgánmi odrážajú hodnotiace kritériá, ktoré sú v tejto prílohe uvedené, teda stupeň zastúpenia typu biotopu, jeho plochu, štruktúru a funkcie, veľkosť a hustotu populácie druhov prítomných v danej lokalite, prvky prirodzeného biotopu, ktoré sú dôležité pre príslušný druh, stupeň izolácie populácie existujúcej v danej lokalite, ako aj význam lokality pre ochranu typu biotopov a príslušných druhov“.

Z toho vyplýva, že ekologické vlastnosti lokality sa nesmú poškodiť pod úroveň, ktorú mala v čase označenia za chránenú. V prípade dosiahnutia lepšieho stavu by mal byť referenčným tento zlepšený stav. Vo všeobecnosti platí, že v konkrétnej lokalite sa poškodenie alebo rušenie posudzuje individuálne pomocou ukazovateľov (pozri ďalej) so zreteľom na význam zmeny ich hodnoty (36).

3.5.1. Poškodenie typov biotopov a biotopov druhov

Poškodenie je akákoľvek forma degradácie, ktorá má vplyv na biotop. Členský štát musí zohľadniť všetky vplyvy na prostredie, v ktorom sa vyskytujú biotopy (priestor, voda, ovzdušie, pôda). Ak majú tieto vplyvy za následok zhoršenie parametrov ochrany biotopu oproti minulosti, predpokladá sa, že došlo k poškodeniu.

Je dôležité pripomenúť, že požiadavka na predídenie poškodeniu sa uplatňuje nielen na typy biotopov uvedené v prílohe I k smernici o biotopoch, pre ktoré bola lokalita označená za chránenú, ale aj na biotopy druhov uvedené v prílohe II k smernici o biotopoch a prílohe I k smernici o ochrane voľne žijúceho vtáctva a aj na migrujúce druhy uvedené v článku 4 ods. 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva, pre ktoré bola lokalita označená za chránenú.

Pri posudzovaní tohto poškodenia možno vychádzať z cieľov ochrany lokality a ekologických vlastností lokality, ktoré viedli k tomu, že bola vybraná za lokalitu s európskym významom (v súlade s kritériami výberu uvedenými v prílohe III k smernici) alebo za osobitne chránené územie.

Tieto ekologické vlastnosti typov biotopov sa zaznamenávajú do štandardného formulára údajov pomocou týchto parametrov (37):

— Stupeň zastúpenia typu biotopu – meria sa ním „typickosť“ typu biotopu. Toto by malo súvisieť s výkladovou príručkou typov biotopov uvedených v prílohe I (38), keďže v tejto príručke sa uvádza vymedzenie každého typu biotopu spoločne s uvedením charakteristických druhov a ďalších relevantných prvkov. Každá udalosť, činnosť alebo proces, ktoré spôsobia stratu zastúpenia biotopu, by sa mali posúdiť ako poškodenie.

— Plocha , na ktorej sa nachádza biotop v lokalite, a jej relatívna plocha v porovnaní s celkovou plochou pokrytou týmto typom biotopu v rámci územia krajiny. Každá udalosť, činnosť alebo proces v rámci lokality, ktoré prispievajú k zmenšeniu veľkosti typu biotopu alebo biotopu druhov, pre ktoré bola lokalita označená za chránenú, by sa mali považovať za poškodenie.

— Stupeň ochrany štruktúry a funkcií príslušného typu prirodzeného biotopu a možností jeho obnovy.

Podobné úvahy možno uplatniť v prípade biotopov druhov, napr. mokradí pre vtáky. Každé zhoršenie ktoréhokoľvek z týchto faktorov potrebných na dlhodobé zachovanie biotopov a biotopov druhov sa môže považovať za poškodenie, napr. poškodenie môže byť spôsobené nielen fyzickým znížením rozsahu biotopu, ale aj tým, že prestane byť miestom na párenie a hniezdenie, kŕmenie, oddych alebo miesto odpočinku počas migrácie pre daný druh.

Funkcie potrebné na dlhodobé zachovanie samozrejme závisia od príslušného biotopu. Členské štáty musia tieto požiadavky poznať (prostredníctvom štúdií, získavania údajov atď.), keďže v článku 6 ods. 1 sa stanovuje, že musia prijímať opatrenia, ktoré „zodpovedajú ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II“.

K poškodeniu biotopov v lokalite dôjde vtedy, keď sa v porovnaní s pôvodným stavom alebo stavom po obnove zmenší oblasť, na ktorej v danej lokalite žije typ biotopu alebo biotop druhov, alebo keď sa zmenší osobitná štruktúra a funkcie potrebné na dlhodobé zachovanie daného biotopu alebo stavu druhov súvisiace s týmto biotopom. Toto posúdenie sa uskutočňuje podľa cieľov ochrany lokality a prispieva sa ním ku koherencii sústavy.

3.5.2. Rušenie druhov

Na rozdiel od poškodenia nemá rušenie priamy vplyv na fyzický stav lokality; týka sa druhov a môže byť časovo obmedzené (hluk, zdroj svetla atď.). Dôležitými parametrami sú preto intenzita, trvanie a frekvencia opakovania rušenia.

Pri posudzovaní toho, či je rušenie podstatné vo vzťahu k cieľom smernice, možno vychádzať z vymedzenia priaznivého stavu ochrany druhov z článku 1 písm. i) na základe týchto faktorov:

— Údaje o dynamike populácie príslušného druhu naznačujú, že sa tento druh sám dlhodobo udržuje vo svojom prirodzenom biotope ako životaschopný prvok. Každú udalosť, činnosť alebo proces, ktorými sa prispieva k dlhodobému poklesu populácie druhov v lokalite, možno považovať za podstatné rušenie.

— Miesto prirodzeného výskytu tohto druhu sa ani nezmenšuje , ani sa pravdepodobne v dohľadnej budúcnosti nezmenší. Každú udalosť, činnosť alebo proces, ktorými sa prispieva k zníženiu alebo riziku zmenšenia miesta výskytu druhov v lokalite, možno považovať za podstatné rušenie.

— Existuje a pravdepodobne bude ďalej existovať dostatočne veľký biotop na dlhodobé zachovanie jeho populácií. Každú udalosť, činnosť alebo proces, ktorými sa prispieva k zníženiu veľkosti dostupného biotopu druhov, možno považovať za podstatné rušenie.

V tomto zmysle sú vplyvy ako hluk, vibrácie a izolácia subpopulácií druhov spôsobilé zapríčiniť podstatné rušenie daných druhov. Ak teda členské štáty neprijmú primerané opatrenia na to, aby týmto vplyvom predišli, nesplnili si povinnosti, ktoré im vyplývajú z článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch (vec C-404/09).

Pri stanovovaní podstatného významu rušenia možno zohľadniť faktory ako intenzita, frekvencia a trvanie rušenia, pričom tie sa môžu líšiť v závislosti od jednotlivých druhov a v závislosti od rôzneho času a stavu (napr. zdroje potravy alebo výskyt dostatočne nerušených území v blízkosti).

K rušeniu druhov v lokalite dôjde vtedy, keď nastanú udalosti, vykonajú sa činnosti alebo procesy, ktorými sa v lokalite prispieva k dlhodobému poklesu populácie druhov, zmenšeniu alebo riziku zmenšenia miesta výskytu druhov a k zmenšeniu im dostupného biotopu. Toto posúdenie sa uskutočňuje podľa cieľov ochrany lokality a prispieva sa ním ku koherencii sústavy.

4. ČLÁNOK 6 ODS. 3

Objasnenie pojmov plán alebo projekt, pravdepodobnosť významného vplyvu, primeraný odhad, ciele ochrany lokality; kumulatívne vplyvy, príslušné orgány, stanovisko verejnosti, integrita lokality

4.1. ZNENIE

„Akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu, ale môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samotne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, podlieha primeranému odhadu jeho dosahov na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality. Na základe výsledkov zhodnotenia dosahov na lokalitu a podľa ustanovení odseku 4 príslušné vnútroštátne orgány súhlasia s plánom alebo projektom iba po presvedčení sa, že nepriaznivo neovplyvní integritu príslušnej lokality, a v prípade potreby po získaní stanoviska verejnosti.“

4.2. ROZSAH PÔSOBNOSTI

Pokiaľ ide o účel a súvislosti, úloha tretieho a štvrtého odseku článku 6 sa musí posudzovať vo vzťahu k prvému (alebo v prípade osobitne chránených území vo vzťahu k článku 3 ods. 1 a 2 a článku 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva) a článku 6 ods. 2 Konkrétne je dôležité mať na pamäti, že aj keď sa stanoví, že iniciatíva alebo činnosť nepatria do rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3, bude potrebné ich zosúladiť s ostatnými uvedenými ustanoveniami.

Môže sa stať, že činnosti, ktorými sa prispieva k cieľom ochrany lokality alebo ktoré sú s týmito cieľmi v súlade, už spadajú do rozsahu článku 6 ods. 1 a 2 – napríklad tradičné poľnohospodárske postupy, ktorými sa zachovávajú konkrétne typy biotopov a druhy. Ustanovenia článku 6 ods. 3 a 4 predstavujú formu povoľovacieho režimu, ktorým sa stanovujú okolnosti, za ktorých sa môžu alebo nemusia povoliť plány a projekty s pravdepodobne závažnými negatívnymi vplyvmi na lokality sústavy Natura 2000. Zabezpečuje sa nimi teda plné zohľadnenie hospodárskych požiadaviek a ďalších iných ako ekologických požiadaviek vzhľadom na ciele ochrany.

V článku 6 ods. 3 sa vymedzuje viacstupňový postup na posúdenie plánov a projektov (39).

a) Prvá časť tohto postupu, ktorá sa riadi článkom 6 ods. 3 prvou vetou, pozostáva z fázy predbežného posúdenia („skríning“) na určenie toho, či, po prvé, plán alebo projekt priamo súvisí so správou lokality alebo je potrebný pre správu lokality, a po druhé, či je pravdepodobné, že bude mať významný vplyv na lokalitu.

b) Druhá časť postupu, ktorá sa riadi článkom 6 ods. 3 druhou vetou, sa týka primeraného odhadu a rozhodnutia príslušných vnútroštátnych orgánov.

Tretia časť postupu (upravená v článku 6 ods. 4) prichádza na rad vtedy, ak sa napriek negatívnemu posúdeniu vplyvov navrhuje plán alebo projekt nezamietnuť, ale podrobnejšie posúdiť. V takom prípade sa článkom 6 ods. 4 za určitých podmienok umožňujú výnimky z článku 6 ods. 3

Uplatniteľnosť postupu a rozsah, v akom sa uplatňuje, závisia od viacerých faktorov, pričom v postupnosti krokov je každý krok ovplyvnený predchádzajúcim krokom. Poradie, v akom sa kroky vykonávajú, je preto pre správne uplatňovanie článku 6 ods. 3 mimoriadne dôležité.

Pokiaľ ide o geografickú pôsobnosť, ustanovenia článku 6 ods. 3 sa neobmedzujú na plány a projekty, ktoré sa nachádzajú výlučne v chránenej lokalite alebo ktoré sa jej týkajú; vzťahujú sa aj na plány a projekty nachádzajúce sa mimo lokality, ktoré však pravdepodobne budú mať na ňu významný vplyv, a to bez ohľadu na vzdialenosť od predmetnej lokality (vec C-98/03, bod 51 a vec C-418/04, body 232, 233).

Okrem toho Súdny dvor uviedol, že článkom 6 ods. 3 smernice o biotopoch sa nebráni zavedeniu prísnejšieho vnútroštátneho ochranného opatrenia, ktorým sa môže uložiť napríklad absolútny zákaz určitej činnosti bez požiadavky na posúdenie vplyvu jednotlivých projektov alebo plánov na životné prostredie v príslušnej lokalite sústavy Natura 2000 (vec C-2/10, body 39 – 75).

V článku 6 ods. 3 sa vymedzuje viacstupňový postup na posúdenie plánov a projektov, ktoré môžu mať významný vplyv na lokalitu sústavy Natura 2000. Aj činnosti, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3, budú musieť byť v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 1 – alebo v prípade osobitne chránených území s ustanoveniami článku 3, článku 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva – a s ustanoveniami článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch.

4.3. VZŤAH MEDZI ČLÁNKOM 6 ODS. 2 A ČLÁNKOM 6 ODS. 3

Cieľom oboch uvedených odsekov článku 6 je predísť akýmkoľvek negatívnym vplyvom na lokalitu. V prípade článku 6 ods. 2 je cieľom predísť „poškodeniu […] alebo podstatnému rušeniu“. V prípade článku 6 ods. 3 je cieľom predísť schváleniu akýchkoľvek plánov alebo projektov, ktoré by mohli „nepriaznivo ovplyvniť integritu lokality“. Ich ciele sú teda vo všeobecnosti podobné. Malo by sa však pripomenúť, že ustanovenia článku 6 ods. 2 sa uplatňujú na lokalitu vždy, zatiaľ čo ustanovenia článku 6 ods. 3 sa uplatňujú iba vtedy, ak sa navrhuje plán alebo projekt, ktorý môže mať významný vplyv na lokalitu. Keďže celkový cieľ oboch odsekov je rovnaký, je logické dospieť k záveru, že každý plán alebo projekt schválený v súlade s článkom 6 ods. 3 bude takisto v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 2, ak sa následne nepreukáže pravdepodobnosť poškodenia biotopu a/alebo rušenia druhov, pre ktoré bola lokalita označená za chránenú.

Potvrdil to aj Súdny dvor (vec C-127/02, body 35 – 37): „Ak bol plán alebo projekt odsúhlasený na základe konania podľa článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch, je, pokiaľ sa týka vplyvu tohto plánu alebo projektu na príslušne chránenú lokalitu, akékoľvek súčasné použitie všeobecnej ochrannej normy článku 6 ods. 2 nadbytočné. Povolenie plánu alebo projektu podľa článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch nevyhnutne predpokladá, že bolo posúdené, že plán alebo projekt nemôže nepriaznivo ovplyvniť integritu dotknutej lokality a ani nie je spôsobilý vyvolať poškodzovanie alebo podstatné rušenie v zmysle článku 6 ods. 2

Nemôže však byť vylúčené, že sa taký plán alebo projekt ukáže byť neskôr, a to aj v prípade, keď nedošlo k žiadnemu pochybeniu, za ktoré by zodpovedali príslušné vnútroštátne orgány, spôsobilý spôsobiť takéto poškodzovanie alebo rušenie. Za týchto okolností umožňuje článok 6 ods. 2 smernice o biotopoch plniť základný cieľ udržiavať a ochraňovať kvalitu životného prostredia spolu s ochranou prirodzeného životného prostredia vrátane ochrany prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín v zmysle prvého odôvodnenia k preambule tejto smernice.“

Na druhej strane, ak bolo povolenie plánu alebo projektu udelené spôsobom, ktorý nie je v súlade s článkom 6 ods. 3, porušenie článku 6 ods. 2 možno konštatovať v prípade, že je preukázané poškodenie biotopu alebo rušenie druhov, pre ktoré bolo predmetné územie označené za chránené (veci C-304/05, C-388/05, C-404/09, C-141/14).

To isté sa uplatňuje na všetky projekty a činnosti, ktoré boli povolené pred začlenením lokalít do zoznamu lokalít s európskym významom alebo pred ich klasifikáciou ako osobitne chránených území, a na ktoré sa nevzťahuje povinnosť odhadnutia dosahov na typy biotopov a druhy podľa článku 6 ods. 3, ale môžu mať nepriaznivý vplyv na integritu týchto lokalít. Článok 6 ods. 2 a 3 smernice o biotopoch sa musia vykladať ako koherentný celok, pričom ich účelom je zabezpečiť rovnakú úroveň ochrany prirodzených biotopov a biotopov druhov (veci C-258/11, C-521/12, C-399/14, spojené veci C-387 a 388/15).

Preto v prípade, že má článok 6 ods. 2 za následok povinnosť vykonať následné preskúmanie dosahov plánu alebo projektu na príslušnú lokalitu, sa musí toto preskúmanie vykonať v súlade s požiadavkami článku 6 ods. 3 (vec C-399/14, bod 54).

Článok 6 ods. 3 sa neuplatňuje na činnosť, ktorej vykonávanie podliehalo povoleniu, ale vykonávala sa bez povolenia, a teda nezákonne. Takéto činnosti však môžu byť porušením článku 6 ods. 2 a členské štáty musia konať v súlade s uvedeným ustanovením (vec C-504/14).

4.4. ČO SA MYSLÍ POD POJMOM „PLÁN ALEBO PROJEKT, KTORÝ PRIAMO NESÚVISÍ SO SPRÁVOU LOKALITY ALEBO NIE JE POTREBNÝ PRE ŇU“?

Vzhľadom na to, že v smernici o biotopoch sa nevymedzuje pojem „plán“ ani „projekt“, sa musí veľká pozornosť venovať všeobecným zásadám výkladu, konkrétne zásade, že jednotlivé ustanovenia práva EÚ sa musia vykladať na základe svojho znenia a účelu a v súvislostiach, v ktorom sa vyskytujú.

V prospech širokého výkladu pojmov „plán“ alebo „projekt“ svedčia dva argumenty:

— Po prvé, v smernici sa nevymedzuje rozsah pôsobnosti pojmu „plán“ ani „projekt“ odkazom na konkrétne kategórie ani jedného z nich. Kľúčovým obmedzujúcim faktorom je namiesto toho pravdepodobnosť alebo nepravdepodobnosť ich významného vplyvu na lokalitu.

— Po druhé, doplnkom k pokračujúcemu uplatňovaniu článku 6 ods. 2 na činnosti vylúčené z rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3 a ods. 4 je to, že čím podrobnejšie sú vymedzené pojmy „plán“ a „projekt“, tým potenciálne obmedzenejšie sú prostriedky na posúdenie záujmu ochrany voči škodlivému záujmu, ktorý sa netýka ochrany, a tým aj na zabezpečenie správneho uplatňovania článku 6 ods. 2, t. j. predísť poškodeniu a rušeniu.

4.4.1. Projekt

Podpora pre široké vymedzenie pojmu „projekt“ sa primerane posilňuje aj vtedy, ak hovoríme o smernici 2011/92/EÚ o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (40) – ďalej len smernica o posudzovaní vplyvov na životné prostredie. Uvedená smernica sa týka podobných súvislostí, pričom sa v nej stanovujú pravidlá posudzovania projektov, ktoré budú mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie. V článku 1 ods. 2 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie sa ustanovuje, že „projekt“ znamená:

„— realizáciu stavieb alebo iných zariadení alebo plánov, – iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny, vrátane ťažby nerastných surovín.“

Ide o veľmi široké vymedzenie (vec C-72/95 Kraaijeveld, body 30 a 31), ktoré sa neobmedzuje na fyzickú stavbu, ale týka sa aj iných zásahov do prírodného prostredia vrátane pravidelných činností zameraných na využívanie prírodných zdrojov (41). Môže doň patriť napríklad aj významné zintenzívnenie poľnohospodárstva, ktoré predstavuje hrozbu poškodenia alebo zničenia poloprírodného charakteru lokality (42).

Súdny dvor vydal množstvo rozhodnutí týkajúcich sa typu zásahov, ktoré si vyžadujú uplatnenie článku 6 ods. 3

Vo veci Waddenzee (C-127/02, body 25 – 29) sa objasnilo, že činnosti, ktoré sa v príslušnej lokalite vykonávajú pravidelne niekoľko rokov, ale na ktoré sa každý rok udeľuje licencia na obmedzené obdobie, pričom každá licencia znamená nové posúdenie možnosti vykonávania tejto činnosti, ako aj lokality, kde sa môže vykonávať, by sa mali v čase podania každej žiadosti považovať za samostatný plán alebo projekt v zmysle smernice o biotopoch.

Vo veci Papenburg (C-226/08, body 50 – 51) Súdny dvor ďalej rozhodol, že: „[…] priebežné prevádzkové práce v plavebnom kanáli ústí riek, ktoré priamo nesúvisia so správou lokality alebo pre ňu nie sú potrebné […] sa v miere, v akej predstavujú projekt a môžu ovplyvniť dotknutú lokalitu významným spôsobom, musia podrobiť posúdeniu ich vplyvu na túto lokalitu podľa týchto ustanovení [článku 6 ods. 3].“.

Platí však, že „ak predovšetkým vzhľadom na opakovanosť, povahu a podmienky výkonu týchto prevádzkových prác možno uvedené práce považovať za jedinú operáciu, najmä keď ich cieľom je zachovanie určitej hĺbky plavebného kanálu pomocou pravidelných a na tento účel potrebných prác na prehlbovaní, možno tieto prevádzkové práce pokladať za jeden a ten istý projekt v zmysle článku 6 ods. 3 smernice o ochrane biotopov.“

Súdny dvor rozhodol aj o tom, že možnosť všeobecného vylúčenia niektorých činností nie je v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 3 (veci C-256/98, C-6/04, C-241/08, C-418/04, C-538/09). Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že projekty nemožno vylúčiť z povinnosti posúdenia iba preto, že nepodliehajú udeleniu povolania (vec C-98/03, body 43 – 52).

Súdny dvor rozhodol aj o tom, že veľkosť projektu nie je dôležitá, keďže sama osebe nebráni možnosti, že projekt bude mať významný vplyv na chránenú lokalitu (vec C-98/03, vec C-418/04, bod 244).

4.4.2. Plán

Aj pojem „plán“ má na účely článku 6 ods. 3 potenciálne veľmi široký význam. Ak analogicky hovoríme o smernici 2001/42/ES o posudzovaní vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie (43) (ďalej len „smernica o strategickom environmentálnom hodnotení“), v článku 2 písm. a) uvedenej smernice sa plány a programy vymedzujú takto:

„plány a programy sú plány a programy vrátane tých, na ktorých financovaní sa podieľa Európske spoločenstvo, ako aj ich akékoľvek modifikácie:

— ktoré sú predmetom prípravy a/alebo schvaľovania úradom na štátnej, regionálnej alebo miestnej úrovni alebo ktoré úrad pripravuje na schválenie prostredníctvom parlamentného alebo vládneho legislatívneho postupu a

— ktoré vyžadujú legislatívne, regulatívne alebo správne predpisy;“

V tomto zmysle Súdny dvor rozhodol, že „so zreteľom na účel smernice 2001/42, ktorý spočíva v zabezpečení vysokého stupňa ochrany životného prostredia, však ustanovenia obmedzujúce rozsah pôsobnosti tejto smernice, a najmä ustanovenia, ktoré definujú akty sledované smernicou, treba vykladať široko “ (vec C-567/10, body 24 – 43).

Zjavný význam majú v rámci smernice o biotopoch územné alebo priestorové plány. Niektoré plány majú na využívanie krajiny priame právne účinky, iné len nepriame účinky. Regionálne alebo geograficky rozsiahle priestorové plány sa napríklad často neuplatňujú priamo, ale tvoria základ pre podrobnejšie plány alebo slúžia ako rámec na získanie povolení, ktorý má potom priame právne účinky. Oba druhy územných plánov by sa mali považovať za plány patriace do rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3, pokiaľ môžu mať významný vplyv na lokalitu sústavy Natura 2000.

Súdny dvor toto stanovisko potvrdil (vec C-6/04, bod 52) a uviedol, že hoci územné plánovanie nepovoľuje vždy stavebné projekty a hoci tieto musia byť predmetom povolenia udeleného podľa obvyklého postupu, podstatne ovplyvňujú rozhodovanie vo veci. Územné plány musia preto prejsť primeraným odhadom svojho dosahu na príslušnú lokalitu (pozri aj vec C-418/04).

Sektorové plány by sa mali takisto považovať za patriace do rozsahu pôsobnosti článku 6 ods. 3, a to opäť pokiaľ môžu mať významný vplyv na lokalitu sústavy Natura 2000. K príkladom môžu patriť plány dopravných sietí, plány v oblasti energetiky, plány nakladania s odpadom, plány v oblasti hospodárenia s vodami alebo plány v oblasti obhospodarovania lesov (pozri vec C-441/17, body 122 – 124).

Je ich však potrebné odlíšiť od „plánov“, ktoré majú podobu vyhlásení o politike, t. j. politických dokumentov týkajúcich sa všeobecnej politickej vôle alebo zámeru ministerstva alebo orgánu na nižšej úrovni. Príkladom môže byť všeobecný plán trvalo udržateľného rozvoja na území alebo v regióne členského štátu. Nie je však vhodné ich považovať za „plány“ na účely článku 6 ods. 3, najmä ak sa musia všetky iniciatívy vychádzajúce z takýchto vyhlásení o politikách uskutočňovať prostredníctvom územného plánu alebo sektorového plánu (vec C-179/06, bod 41) (44). Ak je však prepojenie medzi obsahom takejto iniciatívy a pravdepodobným vplyvom na lokalitu sústavy Natura 2000 jasné a priame, článok 6 ods. 3 by sa mal uplatňovať.

Ak sú do plánu začlenené jeden alebo viaceré konkrétne projekty vo všeobecnosti, nie však podrobné informácie o projektoch, na posúdenie na úrovni plánu sa vzťahujú aj požiadavky na posúdenie z článku 6 ods. 3, ktoré sa týkajú týchto konkrétnych projektov v neskoršej fáze, keď budú o nich dostupné podrobnejšie informácie (45).

4.4.3. Priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu […]

Zo súvislostí a účelu článku 6 je zrejmé, že pojem „správa“ má odkazovať na správu „ochrany“ lokality, t. j. má sa chápať v zmysle, v akom sa používa v článku 6 ods. 1 Preto ak činnosť priamo súvisí s plnením cieľov ochrany a je pre ne potrebná, neplatí pre ňu požiadavka na posúdenie.

Zavedením možnosti vypracovania plánov riadenia sa v článku 6 ods. 1 stanovuje flexibilita pre členské štáty, pokiaľ ide o podobu, akú môžu takéto plány mať. Plány môžu byť buď konkrétne navrhnuté pre lokality alebo „začlenené do iných plánov rozvoja“. Preto je možné mať „čistý“ plán riadenia ochrany alebo „kombinovaný“ plán, ktorý bude okrem cieľov ochrany obsahovať aj iné ciele.

Výrazom „priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu […]“ sa zabezpečuje, že aj v prípade prvku, ktorý sa netýka ochrany, ale nachádza sa v pláne alebo projekte, ktorý okrem iných cieľov zahŕňa aj správu ochrany, sa môže vyžadovať primeraný odhad.

Súčasť plánu riadenia ochrany pre lesnatú plochu označenú za osobitné chránené územie môže napríklad tvoriť aj komerčná ťažba dreva. Vzhľadom na to, že komerčný rozmer nie je na správu ochrany lokality potrebný, môže byť potrebné zohľadniť uskutočnenie primeraného odhadu.

Súdny dvor podporil toto stanovisko (vec C-241/08, bod 55) a poukázal na to, že „samotná zhoda zmlúv o Natura 2000 s cieľmi ochrany území nemôže byť vzhľadom na článok 6 ods. 3 smernice o biotopoch považovaná za dostačujúcu na to, aby boli práce, diela a úpravy uvádzané týmito zmluvami systematicky vylúčené z posudzovania vplyvov na územie.“

Môžu nastať aj situácie, v ktorých môže plán alebo projekt priamo súvisiaci so správou jednej lokality alebo pre ňu potrebný ovplyvňovať aj inú lokalitu.

S cieľom zlepšiť protipovodňový režim jednej lokality sa môže napríklad navrhovať výstavba zábrany v inej lokalite, čo môže mať na túto inú lokalitu významný nepriaznivý vplyv. V takom prípade by mal plán alebo projekt podliehať posúdeniu, ktoré sa bude týkať ovplyvnenej lokality.

Okrem toho vo veci C-441/17 (bod 123) sa uvádza príklad plánu (týkajúceho sa výlučne zvýšenia objemu ťažby dreva vykonávaním aktívnych činností obhospodarovania lesov v lokalite sústavy Natura 2000), ktorý priamo nesúvisí s ochranou, keďže sa v ňom nestanovujú žiadne ciele ochrany ani ochranné opatrenia, a preto patrí do rozsahu pôsobnosti posúdenia podľa článku 6 ods. 3

Pojem „projekt“ by sa mal vykladať v širšom zmysle tak, aby zahŕňal aj stavebné práce a iné zásahy do prirodzeného životného prostredia. Pojem „plán“ má takisto širší zmysel, pričom doň patria aj územné plány a sektorové plány alebo programy. Plány a projekty priamo súvisiace so správou ochrany lokality, či už samotne, alebo ako zložky iných plánov a projektov, by sa mali vo všeobecnosti vyňať z uplatňovania ustanovení článku 6 ods. 3, ale posúdenie sa stále môže vyžadovať v súvislosti s ich zložkami, ktoré sa netýkajú ochrany.

4.5. AKO URČIŤ, ČI PLÁN ALEBO PROJEKT „MÔŽE PRAVDEPODOBNE VÝZNAMNE OVPLYVNIŤ TÚTO LOKALITU, ČI UŽ SAMOSTATNE, ALEBO V SPOJENÍ S INÝMI PLÁNMI ALEBO PROJEKTMI“?

Toto slovné spojenie sa týka vzťahu medzi príčinou a vplyvom a kumulatívneho aspektu. Na jednej strane je potrebné preskúmať, akých druhov vplyvov sa týka („významne ovplyvniť“ resp. „významný vplyv“), a potom preskúmať, aké druhy príčin budú mať pravdepodobne za následok tieto vplyvy [„môže pravdepodobne […] či už samotne, alebo v spojení“].

Stanovenie toho, či plán alebo projekt môže mať významný vplyv, bude mať praktické aj právne dôsledky. Preto je pri návrhu projektu dôležité najskôr zohľadniť túto kľúčovú otázku a potom zabezpečiť, aby toto posúdenie obstálo pri vedeckej a odbornej kontrole.

Posudzované plány a projekty, pri ktorých sa dospelo k záveru, že pravdepodobne nebudú mať významný vplyv, možno spracovať bez uplatnenia následných krokov podľa článku 6 ods. 3 Členské štáty však budú musieť odôvodniť a zaznamenať dôvody, na základe ktorých dospeli k takémuto záveru skríningu.

4.5.1. Môže pravdepodobne […]

Ochranné opatrenia uvedené v článku 6 ods. 3 sa nezačínajú uplatňovať na základe istoty, ale na základe pravdepodobnosti významného vplyvu. Preto je v súlade so zásadou predbežnej opatrnosti neprijateľné nevykonať posúdenie na základe toho, že významný vplyv nie je istý.

Potvrdil to aj Súdny dvor v rozhodnutí vo veci Waddenzee (C-127/02, body 39 – 44): „[…] mechanizmu ochrany prírody podľa článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch sa nepredpokladá […] istota, že plány alebo projekty predmetnú lokalitu významne ovplyvnia, ale postačuje len pravdepodobnosť, že plán alebo projekt má takýto vplyv. […] pri pochybnostiach o existencii významného vplyvu je potrebné pristúpiť k takému odhadu . […] článok 6 ods. 3 prvá veta smernice sa musí vykladať v tom zmysle, že každý plán alebo projekt nie priamo súvisiaci alebo nevyhnutný pre správu lokality podlieha primeranému odhadu jeho dosahov na túto lokalitu z hľadiska cieľov jej ochrany, pokiaľ na základe objektívnych skutočností nemožno vylúčiť , že bude mať pravdepodobne na túto lokalitu významný vplyv, a to či už samostatne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi.“

Opäť je užitočné oprieť sa o smernicu 2011/92/EÚ o posudzovaní vplyvov na životné prostredie, v znení zmien, keďže spojenie „môže pravdepodobne významne ovplyvniť“ je takmer identické so základným spojením použitým na uloženie povinnosti členským štátom podľa smernice o posudzovaní vplyvov (46) vykonať posúdenie. Smernica o posudzovaní vplyvov na životné prostredie je užitočná aj na stanovenie rôznych faktorov, ktoré môžu prispievať k pravdepodobnosti výskytu významného vplyvu (47). Každý návrh, pri ktorom sa predpokladá, že si bude vyžadovať posúdenie podľa smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie na základe, okrem iného, toho, či je pravdepodobný výskyt významného vplyvu na lokalitu sústavy Natura 2000, možno posúdiť aj v zmysle požiadavky na posúdenie z článku 6 ods. 3 (48).

Pri určovaní pravdepodobnosti významného vplyvu, a teda aj potreby primeraného odhadu, sa nemôžu zohľadňovať zmierňujúce opatrenia (t. j. opatrenia, ktoré by predišli negatívnym vplyvom alebo by ich zmiernili). Potvrdzuje to aj Súdny dvor v rozhodnutí vo veci C-323/17: „Článok 6 ods. 3 smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín sa má vykladať v tom zmysle, že na účely zistenia, či treba následne vykonať primerané posudzovanie vplyvov plánu alebo projektu na dotknutú lokalitu, netreba v rámci štádia skríningu zohľadniť opatrenia, ktorých cieľom je vyhnúť sa škodlivým účinkom tohto plánu alebo tohto projektu na túto lokalitu alebo ich zmierniť“ (49).

Pravdepodobnosť významných vplyvov nemusí vyplývať len z plánov alebo projektov určených na realizáciu v rámci chránenej lokality, ale aj z plánov alebo projektov určených na realizáciu mimo chránenej lokality (vec C-142/16, bod 29). Mokraď môže byť napríklad poškodená v dôsledku projektu odvodnenia, ktorý je plánovaný v určitej vzdialenosti od hraníc mokrade, alebo na lokalitu môžu mať vplyv emisie tuhých znečisťujúcich látok z vonkajšieho zdroja. Z tohto dôvodu je dôležité, aby členské štáty v právnych predpisoch aj v praxi umožnili uplatňovanie ochranných opatrení podľa článku 6 ods. 3 na všetky tlaky súvisiace s rozvojom vrátane tých, ktoré sú vo vzťahu k lokalitám sústavy Natura 2000 vonkajšie, ale pravdepodobne budú mať významný vplyv na niektorú z nich.

Patrí sem aj posúdenie možných vplyvov presahujúcich štátne hranice. Ak bude mať plán alebo projekt realizovaný v jednej krajine pravdepodobne významný vplyv na lokalitu sústavy Natura 2000, či už samostatne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, musí sa vykonať primeraný odhad, v ktorom sa budú okrem iného riešiť aj možné vplyvy na integritu príslušných lokalít súst