Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o spoločnom európskom kúpnom práve /* KOM/2011/0635 v konečnom znení - 2011/0284 (COD) */





DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. KONTEXT NÁVRHU · Dôvody a ciele návrhu Rozdiely medzi zmluvnými právami jednotlivých členských štátov sú prekážkou pre obchodníkov a spotrebiteľov, ktorí sa chcú zapojiť do cezhraničného obchodu v rámci vnútorného trhu. Prekážky vyplývajúce z týchto rozdielov odrádzajú obchodníkov, a to najmä malé a stredné podniky, od cezhraničného obchodovania alebo od expanzie na trhy ďalších členských štátov. Spotrebiteľom sa bráni v prístupe k produktom, ktoré ponúkajú obchodníci v ostatných členských štátoch. V súčasnosti realizuje medzištátne vývozy tovaru vnútri Únie len desatina obchodníkov Únie zaoberajúcich sa predajom tovaru, pričom väčšina z nich vyváža len do malého počtu členských štátov. Prekážky súvisiace so zmluvným právom významne prispievajú k tejto situácii. Prieskumy[1] ukazujú, že spomedzi prekážok cezhraničného obchodu, kam patria aj daňové predpisy, administratívne požiadavky, ťažkosti spojené s dodávkou, jazykom a kultúrou, obchodníci považujú ťažkosti súvisiace so zmluvným právom za jednu z najvýznamnejších prekážok cezhraničného obchodu. Skutočnosť, že sa obchodníci musia prispôsobovať rôznym vnútroštátnym právnym poriadkom, ktoré môžu byť uplatniteľné v rámci cezhraničných transakcií, má za následok, že cezhraničný obchod je v porovnaní s vnútroštátnym obchodom zložitejší a nákladnejší, čo platí pre transakcie medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, ako aj v prípade transakcií uskutočňovaných medzi samotnými podnikateľmi. Obchodníkom vznikajú v prípade cezhraničných transakcií v porovnaní s vnútroštátnym obchodom ďalšie transakčné náklady. Tieto náklady sú dané ťažkosťami spojenými so zisťovaním ustanovení zahraničného rozhodného práva, potrebou právneho poradenstva, ako aj, v prípade transakcií medzi podnikateľmi, rokovaním o rozhodnom práve, resp., v prípade transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, úpravou zmlúv vzhľadom na požiadavky právneho poriadku spotrebiteľa. V prípade cezhraničných transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi majú dodatočné transakčné náklady súvisiace so zmluvným právom a právne prekážky, ktoré vyplývajú z rozdielov medzi rôznymi vnútroštátnymi kogentnými ustanoveniami na ochranu spotrebiteľa, značný vplyv. V zmysle článku 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I)[2] platí, že vždy, keď obchodník zameria svoju činnosť na spotrebiteľov v inom členskom štáte, musí dodržiavať zmluvné právo tohto členského štátu. V prípade, že si strany zvolili za rozhodné iné právo, platí, že ak kogentné ustanovenia na ochranu spotrebiteľa platné v členskom štáte obvyklého pobytu spotrebiteľa poskytujú vyššiu úroveň ochrany, musia sa dodržať tieto kogentné ustanovenia. Z tohto dôvodu musia obchodníci vopred zisťovať, či právo členského štátu, v ktorom má spotrebiteľ obvyklý pobyt, poskytuje vyššiu úroveň ochrany, a zabezpečiť súlad s požiadavkami tohto práva. Existujúca harmonizácia spotrebiteľského práva na úrovni Únie viedla v niektorých oblastiach k určitej aproximácii, medzi členskými štátmi však stále existujú značné rozdiely. V prípade transakcií uskutočňovaných v rámci elektronického obchodu obchodníkom vznikajú ďalšie náklady súvisiace so zmluvným právom v dôsledku toho, že musia upraviť svoje webové stránky tak, aby spĺňali právne požiadavky každého štátu, na ktorý sa zamerali v rámci svojich obchodných aktivít. Pokiaľ ide o cezhraničné transakcie medzi obchodníkmi, na tieto strany sa nevzťahujú rovnaké obmedzenia v súvislosti s voľbou rozhodného práva. Hospodársky dosah potreby dojednať zahraničné právo a jeho uplatňovania je taktiež značný. Náklady, ktoré vyplývajú z toho, že je potrebné pracovať s rôznymi vnútroštátnymi právnymi poriadkami, sú zaťažujúce predovšetkým pre malé a stredné podniky. Tieto malé a stredné podniky sú vo všeobecnosti v rámci svojich vzťahov s väčšími spoločnosťami, nútené pristúpiť na to, aby rozhodným právom bol právny poriadok ich obchodného partnera, pričom musia následne niesť náklady vyplývajúce z potreby zistiť, čo toto zahraničné právo uplatniteľné na zmluvu stanovuje, ako aj náklady na jeho dodržanie. V prípade zmlúv medzi malými a strednými podnikmi predstavuje významnú prekážku cezhraničného obchodu to, že je potrebné dojednať, ktoré právo bude rozhodným právom. V prípade oboch druhov zmlúv, t. j. v prípade zmlúv medzi podnikateľmi aj zmlúv medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, platí, že pokiaľ ide o malé a stredné podniky, tieto dodatočné transakčné náklady môžu byť dokonca v nepomere k hodnote transakcie. Tieto dodatočné transakčné náklady rastú úmerne s počtom členským štátom, do ktorých obchodník vyváža. Skutočne platí, že čím je väčší počet krajín, do ktorých obchodník vyváža, tým viac tento obchodník považuje rozdiely medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva za prekážku obchodu. Mimoriadne znevýhodnené sú malé a stredné podniky: čím menší je ich obrat, tým väčší je podiel transakčných nákladov. Obchodníci sú okrem toho v prípade cezhraničného obchodu vystavení v porovnaní s vnútroštátnym obchodovaním vyššej komplexnosti, pokiaľ ide o právnu úpravu, pretože musia pracovať s viacerými vnútroštátnymi systémami zmluvného práva s odlišnými charakteristikami. Nutnosť riešiť otázky súvisiace s používaním cudzieho práva zvyšuje komplexnosť cezhraničných transakcií. Obchodníci považujú ťažkosti spojené s vyhľadaním ustanovení zahraničného zmluvného práva za prvoradú spomedzi prekážok v rámci transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, pričom v prípade transakcií medzi podnikateľmi ju kládli na tretie miesto[3]. Právna komplexnosť je vyššia v prípade obchodovania s krajinou, ktorej právny systém je zásadne odlišný, pričom je empiricky dokázané, že bilaterálny obchod medzi krajinami, ktorých právne systémy majú spoločný pôvod, je oveľa väčší než obchod medzi dvoma krajinami, u ktorých táto spoločná črta absentuje[4]. Rozdiely medzi systémami zmluvného práva, dodatočné transakčné náklady, ako aj z nich vyplývajúca komplexnosť cezhraničných transakcií, tak odrádzajú značné množstvo obchodníkov, a to najmä malých a stredných podnikov, od expanzie na trhy iných členských štátov. Tieto rozdiely pôsobia obmedzujúco aj na hospodársku súťaž na vnútornom trhu. Hodnota obchodu, ktorý sa každoročne medzi členskými štátmi pre rozdiely medzi systémami zmluvného práva nezrealizuje, dosahuje výšku niekoľkých desiatok miliárd eur. Nevyužité príležitosti na cezhraničný obchod majú negatívne účinky aj na európskych spotrebiteľov. Výsledkom nižšieho objemu cezhraničného obchodu je menší dovoz a menšia hospodárska súťaž medzi obchodníkmi. To môže viesť k tomu, že spotrebitelia majú na trhu menší výber a že ceny sú vyššie. Ak keď by cezhraničný nákup mohol priniesť výrazné ekonomické výhody spočívajúce vo väčšom počte a lepších ponúk, veľa spotrebiteľov nakupuje len vo svojom vlastnom členskom štáte. Jedným z hlavných dôvodov tohto stavu je, že spotrebitelia sú si pre rozdiely medzi systémami zmluvného práva často neistí, pokiaľ ide o ich práva v cezhraničných situáciách. Jednou z ich hlavných otázok napríklad je, aké prostriedky nápravy majú v prípade, že produkt, ktorý zakúpia v inom členskom štáte, nie je v súlade so zmluvou. Mnoho spotrebiteľov je preto odradených od nákupu mimo ich vlastného členského štátu. Nevyužívajú tak príležitosti poskytované vnútorným trhom, pretože v inom členskom štáte sa neraz dajú nájsť lepšie ponuky, pokiaľ ide o kvalitu aj cenu. Elektronický obchod priniesol značné uľahčenia, pokiaľ ide o vyhľadávanie ponúk, ako aj porovnávanie cien a iných zmluvných podmienok bez ohľadu na to, kde je obchodník usadený. Keď si však chcú spotrebitelia objednať tovar alebo služby od podnikateľa z iného členského štátu, neraz čelia tomu, že im podnikatelia dodávku odmietnu, čoho dôvodom sú často rozdiely medzi systémami zmluvného práva. Celkovým cieľom tohto návrhu je dosiahnuť zlepšenia v rámci vytvárania a fungovania vnútorného trhu prostredníctvom uľahčení zameraných na rozšírenie cezhraničného obchodu pre podnikateľov a cezhraničných nákupov pre spotrebiteľov. Tento cieľ možno dosiahnuť tak, že sa sprístupní samostatný, jednotný súbor pravidiel zmluvného práva obsahujúci ustanovenia na ochranu spotrebiteľa – spoločné európske kúpne právo, ktoré sa bude považovať za druhý systém zmluvného práva v rámci vnútroštátneho právneho poriadku každého členského štátu. Obchodníci by mali mať možnosť, ak s tým druhá zmluvná strana súhlasí, používať spoločné európske kúpne právo vo všetkých svojich cezhraničných transakciách v rámci Európskej únie namiesto toho, aby sa museli prispôsobovať rôznym vnútroštátnym právnym poriadkom. Spoločné kúpne právo by malo pokrývať celý životný cyklus zmluvy, a teda zahŕňať väčšinu oblastí, ktoré sú pri uzatváraní zmlúv dôležité. Z pohľadu obchodníkov sa tak potreba vyhľadávať ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov členských štátov obmedzí len na niektoré, menej dôležité, záležitosti, ktoré nie sú upravené spoločným európskym kúpnym právom. V prípade transakcií medzi podnikateľom a spotrebiteľom by už nebolo potrebné vyhľadávať kogentné ustanovenia na ochranu spotrebiteľa v právnom poriadku spotrebiteľa, pretože spoločné európske kúpne právo by obsahovalo plne harmonizované pravidlá na ochranu spotrebiteľa poskytujúce vysokú úroveň ochrany v celej Európskej únii. V prípade cezhraničných transakcií medzi obchodníkmi by rokovania o rozhodnom práve mohli prebiehať jednoduchšie, keďže zmluvné strany by sa mohli dohodnúť na tom, že ich zmluvný vzťah sa bude riadiť spoločný európskym kúpnym právom, ktoré je rovnako prístupné obom stranám. Priamym dôsledkom by bolo, že obchodníci by mohli dosiahnuť úspory na transakčných nákladoch súvisiacich so zmluvným právom a mohli by podnikať v právnom prostredí, ktoré by bolo pre cezhraničný obchod vďaka jednotnému súboru pravidiel v rámci Európskej únie menej komplikované. Obchodníci by tak mohli lepšie využiť výhody vnútorného trhu a rozšíriť svoje aktivity do zahraničia, vďaka čomu by sa zvýšila hospodárska súťaž na vnútornom trhu. Spotrebitelia by mali výhody vyplývajúce z lepšieho prístupu k ponukám v rámci EÚ za nižšie ceny, pričom by menej často museli čeliť tomu, že im obchodníci odmietnu tovar alebo služby predať. Zároveň by mali väčšiu právnu istotu, pokiaľ ide o ich práva v prípade cezhraničných nákupov na základe jednotného súboru kogentných pravidiel poskytujúcich vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov. Všeobecný kontext Komisia prostredníctvom svojho oznámenia uverejneného v roku 2001[5] otvorila širokú verejnú konzultáciu, ktorej predmetom bola fragmentárnosť právneho rámca v oblasti zmluvného práva a jej účinky, ktoré sťažujú cezhraničný obchod. V júli 2010 Komisia uverejnením Zelenej knihy o možnostiach politík s cieľom dosiahnuť pokrok v oblasti európskeho zmluvného práva pre spotrebiteľov a podniky[6] (ďalej len „zelená kniha“) začala verejnú konzultáciu, na základe ktorej boli stanovené viaceré politiky zamerané na možné spôsoby posilnenia vnútorného trhu dosiahnutím pokroku v oblasti európskeho zmluvného práva. Európsky parlament v reakcii na túto zelenú knihu vo svojom uznesení z 8. júna 2011 vyjadril pevnú podporu nástroju, ktorým by sa dosiahli zlepšenia v rámci vytvárania a fungovania vnútorného trhu a z toho vyplývajúce prínosy pre podnikateľov, spotrebiteľov a súdne systémy členských štátov. V oznámení Komisie o stratégii Európa 2020[7] sa takisto uznáva, že je potrebné dosiahnuť, aby sa pre obchodníkov a spotrebiteľov zjednodušilo uzatváranie zmlúv s partnermi z ostatných členských štátov a aby toto uzatváranie zmlúv bolo menej nákladné, a to najmä prostredníctvom dosiahnutia pokroku v oblasti fakultatívneho európskeho zmluvného práva. V oznámení s názvom „Digitálna agenda pre Európu“[8] sa taktiež uvažuje o fakultatívnom nástroji v oblasti európskeho zmluvného práva, ktorým by sa prekonala fragmentárnosť zmluvného práva a posilnila dôvera spotrebiteľov v elektronický obchod. · Existujúce ustanovenia v oblasti návrhu Medzi systémami zmluvného práva jednotlivých členských štátov existujú značné rozdiely. Európska únia pôvodne začala regulovať oblasť zmluvného práva tak, že sa zamerala na prijímanie smerníc, ktorých cieľom bola harmonizácia minimálnych noriem v oblasti práva na ochranu spotrebiteľov. Táto harmonizácia zameraná na minimum znamenala, že členské štáty mali možnosť zachovať alebo prijať prísnejšie kogentné požiadavky, ako boli stanovené v acquis. To v praxi viedlo k tomu, že sa v členských štátoch prijali rozdielne riešenia, a to aj v oblastiach harmonizovaných na úrovni Únie. Nedávno prijatá smernica o právach spotrebiteľov naproti tomu plne harmonizovala oblasť informácií, ktoré sa majú spotrebiteľom poskytovať pred uzavretím zmluvy, právo spotrebiteľa na odstúpenie od zmluvy uzavretej na diaľku či mimo prevádzkových priestorov, ako aj určité aspekty dodávky tovaru a prenosu rizika. Pokiaľ ide o vzťahy medzi obchodníkmi, regulácia Únie v tejto oblasti sa zamerala na boj proti omeškaniu platieb prostredníctvom stanovenia minimálnych úrokových sadzieb. Pokiaľ ide o medzinárodnú úroveň, v prípadoch, keď si strany nezvolia iné rozhodné právo, sa automaticky uplatní Viedenský dohovor OSN o zmluvách o medzinárodnej kúpe tovaru (ďalej len „Viedenský dohovor o zmluvách o medzinárodnej kúpe tovaru“). Tento dohovor upravuje určité aspekty zmlúv o kúpe tovaru, nezaoberá sa však niektorými dôležitými otázkami, ako sú dôvody neplatnosti, neprijateľné zmluvné podmienky a premlčanie. Jeho uplatniteľnosť je ďalej obmedzená aj tým, že ho nepodpísali všetky členské štáty[9], ako aj tým, že neexistuje mechanizmus, ktorý by zabezpečoval jednotný výklad tohto dohovoru. Niektoré právne predpisy Únie sú relevantné pre vzťahy medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, ako aj pre vzťahy medzi podnikateľmi. Smernica o elektronickom obchode[10] obsahuje pravidlá, ktoré upravujú platnosť zmlúv uzatváraných elektronicky a požiadavky pred uzavretím zmluvy. V oblasti medzinárodného práva súkromného prijala Únia nástroje o voľbe práva, a to predovšetkým nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I)[11], a vo vzťahu k informačným povinnostiam pred uzavretím zmluvy prijala nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II)[12]. Prvý z týchto nástrojov stanovuje pravidlá na určenie rozhodného práva v oblasti zmluvných záväzkov a druhý v oblasti mimozmluvných záväzkov, vrátane tých, ktoré vznikli na základe vyhlásení pred uzavretím zmluvy. Nariadenie Rím I a nariadenie Rím II sa budú uplatňovať aj naďalej a návrh na ne nebude mať dosah. Bude však potrebné stanoviť rozhodné právo pre zmluvy s cezhraničnou pôsobnosťou. Zabezpečí sa to bežným vykonávaním nariadenia Rím I. Môžu to stanoviť samotné zmluvné strany (článok 3 nariadenia Rím I) a ak tak neurobia, stanoví sa to na základe predvolených pravidiel uvedených v článku 4 nariadenia Rím I. Pokiaľ ide o spotrebiteľské zmluvy, ak si zmluvné strany rozhodné právo nezvolili, podľa podmienok uvedených v článku 6 ods. 1 nariadenia Rím I je rozhodným právom právny poriadok krajiny obvyklého pobytu spotrebiteľa. Spoločné európske kúpne právo bude druhým systémom zmluvného práva v rámci vnútroštátnych právnych predpisov každého členského štátu. Keď sa zmluvné strany dohodli, že budú používať spoločné európske kúpne právo, pravidlá v ňom stanovené budú jedinými vnútroštátnymi právnymi predpismi platnými pre záležitosti, ktoré patria do jeho rozsahu pôsobnosti. Keď záležitosti patria do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva, neuplatňujú sa teda žiadne iné vnútroštátne pravidlá. Dohoda o používaní spoločného európskeho kúpneho práva je vecou voľby medzi dvomi rôznymi systémami kúpneho práva v rámci tých istých vnútroštátnych právnych predpisov, a preto nepredstavuje predchádzajúcu voľbu rozhodného práva v zmysle noriem medzinárodného práva súkromného, a ani ju s uvedenou voľbou nemožno zamieňať. Keďže do pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva nebude patriť každý aspekt zmluvy (napr. nezákonnosť zmlúv, zastupovanie), takéto zvyšné otázky budú naďalej upravovať existujúce pravidlá občianskeho práva predmetného členského štátu, ktoré sa na zmluvu uplatňujú. V zmysle bežného vykonávania nariadenia Rím I však v prípade transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi existujú obmedzenia voľby práva. Ak si zmluvné strany v prípade transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi zvolia právo iného členského štátu, než je právny poriadok spotrebiteľa, podľa podmienok stanovených v článku 6 ods. 1 nariadenia Rím I takáto voľba nesmie zbaviť spotrebiteľa ochrany, ktorú mu poskytujú kogentné ustanovenia právneho poriadku krajiny jeho obvyklého pobytu (článok 6 ods. 2 nariadenia Rím I). Posledne uvedené ustanovenie však praktický význam nemá, ak si zmluvné strany v rámci uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov zvolili spoločné európske kúpne právo. Dôvodom toho je skutočnosť, že ustanovenia spoločného európskeho kúpneho práva zvoleného práva danej krajiny sú identické s ustanoveniami spoločného európskeho kúpneho práva krajiny spotrebiteľa. Úroveň kogentných právnych predpisov na ochranu spotrebiteľa v krajine spotrebiteľa preto nie je vyššia a spotrebiteľ nie je zbavený ochrany vyplývajúcej z právneho poriadku krajiny jeho obvyklého pobytu. · Súlad s ostatnými politikami a cieľmi Únie Tento návrh je v súlade s cieľom spočívajúcim v dosiahnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov, pretože obsahuje kogentné pravidlá na ochranu spotrebiteľov, od ktorých sa strany nemôžu odchýliť na úkor spotrebiteľa. Tieto kogentné ustanovenia navyše poskytujú rovnakú alebo vyššiu úroveň ochrany ako súčasné acquis. Návrh je tiež v súlade s politikou Únie, ktorej cieľom je pomôcť malým a stredným podnikom, aby viac využívali príležitosti vyplývajúce z vnútorného trhu. Spoločné európske kúpne právo si možno zvoliť v zmluvách medzi obchodníkmi, v prípade ktorých je aspoň jedna zo strán malým či stredným podnikom, v zmysle odporúčania Komisie 2003/361/ES[13] o vymedzení mikropodnikov, malých a stredných podnikov, pričom zohľadňuje budúci vývoj. Predmetný návrh je napokon v súlade s politikou Únie v oblasti medzinárodného obchodu, keďže nediskriminuje strany z tretích krajín, ktoré si taktiež môžu zvoliť, že na svoju zmluvu uplatnia spoločné európske kúpne právo, ak je jedna zo strán tejto zmluvy usadená v niektorom členskom štáte. Tento návrh nemá vplyv na budúce iniciatívy Komisie týkajúce sa zodpovednosti za porušovanie Zmluvy o fungovaní Európskej únie, napríklad vo vzťahu k pravidlám hospodárskej súťaže. 2. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU · Konzultácie so zainteresovanými stranami Uverejnením zelenej knihy Komisia začala širokú verejnú konzultáciu, ktorá sa skončila 31. januára 2011. Komisia v reakcii na túto zelenú knihu dostala 320 odpovedí od všetkých kategórií zainteresovaných strán z celej Únie. Veľa respondentov ocenilo možnosť 1 (uverejnenie výsledkov práce skupiny odborníkov) a možnosť 2 (súbor nástrojov pre legislatívny orgán Únie). Možnosť 4 (fakultatívny nástroj európskeho zmluvného práva) si získal podporu, a to či už ako samostatné opatrenie, resp. v kombinácii s uvedeným súborom nástrojov: túto možnosť podporilo viacero členských štátov a ostatných zainteresovaných strán pod podmienkou, že v rámci tejto možnosti budú naplnené určité predpoklady, ako napr. vysoká úroveň ochrany spotrebiteľov, resp. že ustanovenia budú jednoduché a ľahko použiteľné. Zainteresované strany v rámci svojich odpovedí na zelenú knihu vyslovili predovšetkým obavy v súvislosti s nejasnosťami, pokiaľ ide o hmotnoprávny obsah prípadného nástroja o európskom zmluvnom práve. Komisia na tieto obavy reagovala tak, že zainteresovaným stranám umožnila, aby sa vyjadrili ku štúdii uskutočniteľnosti, ktorú vypracovala skupina odborníkov pre spoločný referenčný rámec v oblasti európskeho zmluvného práva. V odpovediach predložených v reakcii na zelenú knihu zainteresované strany takisto vyjadrili aj svoje preferencie, pokiaľ ide o vecnú pôsobnosť nástroja. Návrh sa preto zameral na zmluvy o predaji tovaru. Komisia rozhodnutím z 26. apríla 2010[14] vytvorila skupinu odborníkov pre spoločný referenčný rámec v oblasti európskeho zmluvného práva. Táto skupina bola poverená, aby vypracovala štúdiu uskutočniteľnosti o prípadnom budúcom nástroji v oblasti európskeho zmluvného práva, ktorá bude venovaná najdôležitejším aspektom vyplývajúcim z praxe v oblasti cezhraničných transakcií. V septembri 2010 bola vytvorená skupina pozostávajúca z hlavných zainteresovaných strán (združenia podnikateľov a spotrebiteľov, zástupcovia bankového sektora a poisťovníctva a zástupcovia právnych povolaní – právnikov a notárov), pričom jej úlohou bolo poskytnúť skupine odborníkov praktické informácie o jednoduchosti pravidiel vytváraných na účely štúdie uskutočniteľnosti z hľadiska ich užívateľov. Štúdia uskutočniteľnosti bola uverejnená 3. mája 2011 a neformálne konzultácie trvali do 1. júla 2011. · Hodnotenie vplyvu V rámci hodnotenia vplyvu sa analyzovalo sedem možných politík uvedených v zelenej knihe a správa o hodnotení vplyvu obsahuje úplný opis týchto možností, ako aj ich analýzu. Medzi tieto možnosti patrili: základný scenár (žiadna zmena politiky), ďalej možnosť vypracovania súboru nástrojov pre legislatívny orgán, možnosť vypracovania odporúčania týkajúceho sa spoločného európskeho kúpneho práva, možnosť vypracovania nariadenia o fakultatívnom spoločnom európskom kúpnom práve, možnosť vypracovania smernice zameranej na úplnú harmonizáciu či harmonizáciu minimálnych pravidiel s tým, že spoločné európske kúpne právo by malo kogentný charakter, ako aj možnosť vypracovania nariadenia o zriadení európskeho zmluvného práva a nariadenia o európskom občianskom zákonníku. Na základe porovnávacej analýzy zameranej na účinky uvedených možností sa v správe o hodnotení vplyvu dospelo k záveru, že ciele politiky by boli splnené fakultatívnym jednotným systémom zmluvného práva, smernicou zameranou na úplnú harmonizáciu a nariadením o zriadení kogentného jednotného systému zmluvného práva. Aj keď posledné dve uvedené možnosti by viedli k značnému zníženiu transakčných nákladov pre obchodníkov a k zjednodušeniu právneho prostredia pre obchodujúcich v prípade, že by sa chceli zapojiť do cezhraničného obchodu, tieto možnosti by taktiež viedli k značnému zaťaženiu obchodníkov, pretože prispôsobiť sa novému legislatívnemu rámcu by sa museli aj tí, ktorí obchodujú len na vnútroštátnej úrovni. Náklady spojené s potrebou oboznámiť sa s takýmto novým kogentným predpisom by boli obzvlášť vysoké v porovnaní s prípadom, že by sa prijal fakultatívny jednotný systém zmluvného práva, pretože takýto kogentný predpis by znamenal náklady pre všetkých obchodníkov. Fakultatívny jednotný systém zmluvného práva by však na druhej strane viedol len k vzniku jednorazových nákladov pre tých obchodníkov, ktorí by ho chceli použiť na svoje cezhraničné obchodovanie. Z tohto dôvodu sa dospelo k záveru, že vytvorenie fakultatívneho jednotného systému zmluvného práva by bolo z hľadiska proporcionality najvhodnejším opatrením, pretože by viedlo k zníženiu transakčných nákladov pre obchodníkov vyvážajúcich do viacerých členských štátov, pričom by pre spotrebiteľov znamenal lepší výber tovaru a nižšie ceny. Súčasne by sa ním zvýšila aj úroveň ochrany spotrebiteľov v prípadoch cezhraničných nákupov a tieto by získali na dôveryhodnosti, pretože spotrebitelia by mali v rámci celej Únii rovnaký súbor práv. 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU · Zhrnutie navrhovaného opatrenia Návrhom sa ustanovuje spoločné európske kúpne právo. Harmonizácia vnútroštátnych systémov zmluvného práva členských štátov sa neuskutočňuje prostredníctvom zmien a doplnení existujúcich vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti zmluvného práva, ale tak, že sa v právnom poriadku každého členského štátu vytvára druhý systém zmluvného práva pre zmluvy, ktoré patria do rozsahu jeho pôsobnosti. Uvedený druhý systém je v celej Európskej únii identický a bude existovať popri už existujúcich pravidlách vnútroštátneho zmluvného práva. Toto spoločné európske kúpne právo sa bude uplatňovať na cezhraničné zmluvy na základe dobrovoľnosti, a to na základe výslovnej dohody strán. · Právny základ Právnym základom návrhu je článok 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Návrh stanovuje jednotný súbor plne harmonizovaných pravidiel zmluvného práva vrátane pravidiel na ochranu spotrebiteľa, a to vo forme spoločného európskeho kúpneho práva, ktorý treba považovať za druhý systém zmluvného práva v rámci vnútroštátnych právnych predpisov každého členského štátu, ktorý majú zmluvné strany k dispozícii na účely cezhraničných transakcií v prípade, že sa tak platne dohodnú. Táto dohoda nebude predstavovať voľbu rozhodného práva v zmysle noriem medzinárodného práva súkromného, a ani sa nemá mylne považovať za takúto voľbu. V skutočnosti bude táto voľba voľbou urobenou v rámci vnútroštátneho právneho poriadku, ktorý bude rozhodný v zmysle noriem medzinárodného práva súkromného. Cieľom tohto riešenia je vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu. Mali by sa ním odstrániť prekážky brániace výkonu základných práv vyplývajúce z rozdielov medzi vnútroštátnymi právnymi poriadkami, a to najmä prekážky v dôsledku dodatočných transakčných nákladov a pociťovanej právnej komplexnosti, ktoré postihujú obchodníkov pri cezhraničných transakciách, ako aj neistota, ktorú majú spotrebitelia v súvislosti so svojimi právami pri nákupoch z iného členského štátu EÚ – čiže prvky, ktoré majú priamy účinok na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu a ktoré pôsobia obmedzujúco na hospodársku súťaž. V súlade s článkom 114 ods. 3 ZFEÚ by spoločné európske kúpne právo malo zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov, a to prostredníctvom vlastného súboru kogentných pravidiel, ktorými sa zachová alebo zvýši úroveň ochrany, ktorú spotrebiteľom poskytujú platné právne predpisy EÚ na ochranu spotrebiteľov. · Zásada subsidiarity Návrh je v súlade so zásadou subsidiarity, ako je stanovené v článku 5 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ). Cieľ návrhu – prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu tým, že sa sprístupní jednotný súbor pravidiel zmluvného práva, ktorý sa bude uplatňovať na základe dobrovoľnosti – má jasný cezhraničný rozmer a členské štáty ho nemôžu uspokojivo dosiahnuť v rámci vlastných vnútroštátnych systémov. Dokým budú rozdiely medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva viesť k značným dodatočným transakčným nákladom pri cezhraničných transakciách, nebude možné úplne splniť cieľ dotvorenia vnútorného trhu prostredníctvom uľahčenia rozšírenia cezhraničného obchodu pre obchodníkov a cezhraničných nákupov pre spotrebiteľov. Členské štáty by prijímaním nekoordinovaných opatrení na vnútroštátnej úrovni neboli schopné odstrániť dodatočné transakčné náklady a právnu komplexnosť, ktoré postihujú obchodníkov pri cezhraničných transakciách, ktoré vyplývajú z rozdielov medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva a ktoré postihujú obchodníkov pri cezhraničnom obchode v rámci EÚ. Spotrebitelia by naďalej mali obmedzený výber a prístup k produktom z iných členských štátov. Okrem toho by im chýbala dôvera, ktorá vyplýva z poznania svojich práv. Cieľ tohto návrhu sa preto dá lepšie dosiahnuť opatrením prijatým na úrovni Únie v súlade so zásadou subsidiarity. Európska únia má najlepšie postavenie na to, aby riešila problémy fragmentárnosti právneho rámca prijatím opatrenia v oblasti zmluvného práva na účely aproximácie pravidiel upravujúcich cezhraničné transakcie. Pravdepodobným dôsledkom trhového vývoja a toho, že pod jeho vplyvom budú členské štáty nezávisle prijímať opatrenia napríklad v rámci regulácie rozvíjajúceho sa trhu s digitálnym obsahom, môže byť, že budú narastať rozdiely v regulačnom rámci spôsobujúce zvýšenie transakčných nákladov, ako aj prípadné medzery v ochrane spotrebiteľov. · Zásada proporcionality Návrh je v súlade so zásadou proporcionality, ako je stanovené v článku 5 ZEÚ. Pôsobnosť návrhu sa obmedzuje len na tie aspekty, ktoré spôsobujú pri cezhraničných transakciách skutočné problémy a nezaoberá sa aspektmi, ktoré možno optimálne riešiť prostredníctvom vnútroštátnych právnych predpisov. Pokiaľ ide o vecnú pôsobnosť, tento nástroj obsahuje ustanovenia upravujúce práva a povinnosti strán počas celého priebehu zmluvy, avšak vôbec sa netýka napríklad otázok zastupovania, v prípade ktorých existuje omnoho menšia pravdepodobnosť sporov. Pokiaľ ide o územnú pôsobnosť, predmetný návrh upravuje cezhraničné situácie, v prípade ktorých vznikajú problémy súvisiace s dodatočnými transakčnými nákladmi a právnou komplexnosťou. Napokon treba uviesť, že osobná pôsobnosť návrhu je obmedzená len na transakcie, v prípade ktorých sa prevažne vyskytujú problémy súvisiace s vnútorným trhom, t. j. na vzťahy medzi podnikateľmi, kde je aspoň jedna zo strán malým či stredným podnikom, a na vzťahy medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi. Návrh sa nevzťahuje na zmluvy medzi súkromnými osobami a zmluvy medzi obchodníkmi, z ktorých ani jedna zo strán nie je malým či stredným podnikom, a to preto, že neexistuje preukázateľná potreba opatrenia zameraného na tieto druhy cezhraničných zmlúv. Nariadenie poskytuje členským štátom možnosť rozhodnúť sa, či umožnia stranám používať spoločné európske kúpne právo aj na výlučne vnútroštátnej úrovni, ako aj v prípade zmlúv uzatvorených medzi obchodníkmi, z ktorých ani jeden nie je malým ani stredným podnikom. V porovnaní s ostatnými analyzovanými možnými riešeniami je návrh proporcionálnym opatrením, pretože spoločné európske kúpne právo má fakultatívny a dobrovoľný charakter. To znamená, že uplatnenie tohto kúpneho práva je závislé od dohody zmluvných strán, keď tieto strany spoločne dospejú k záveru, že je to pre určitú cezhraničnú transakciu užitočné. Skutočnosť, že spoločné európske kúpne právo predstavuje fakultatívny súbor pravidiel uplatňovaný iba v cezhraničných prípadoch, znamená aj to, že môže viesť k zmenšeniu prekážok cezhraničného obchodu bez toho, aby zasahovalo do hlboko zakorenených vnútroštátnych právnych systémov a tradícií. Spoločné európske kúpne právo bude fakultatívnym systémom, ktorý bude dopĺňať už existujúce pravidlá zmluvného práva, a nie nahrádzať ich. Toto legislatívne opatrenie sa obmedzí len na to, čo je nevyhnutné na vytvorenie ďalších príležitostí pre obchodníkov a spotrebiteľov na jednotnom trhu. · Výber nástrojov Na účely tejto iniciatívy sa ako nástroj zvolilo nariadenie o vytvorení fakultatívneho spoločného európskeho kúpneho práva. Nezáväzným nástrojom, ako by bol napríklad súbor nástrojov pre legislatívny orgán EÚ či odporúčanie určené členským štátom, by sa nedosiahol cieľ dosiahnuť zlepšenia v rámci vytvárania a fungovania vnútorného trhu. Smernicou či nariadením, ktorým by sa vnútroštátne právne predpisy nahradili povinným európskym zmluvným právom, by sa zašlo priďaleko – tieto nástroje by totiž znamenali, že aj vnútroštátni obchodníci, ktorí sa nechcú zapojiť do cezhraničného obchodu, by museli znášať s nimi súvisiace náklady, pričom tieto náklady by v ich prípade neboli vyvážené úsporami, pretože tieto úspory prichádzajú do úvahy len v prípade, že sa obchodník zapojí do cezhraničného obchodu. Smernica, ktorou by sa stanovili spoločné minimálne normy fakultatívneho európskeho práva, by nebola vhodným opatrením, pretože by neviedla k takému stupňu právnej istoty a potrebnej miere jednotnosti, aby to viedlo k zníženiu transakčných nákladov. 4. VPLYV NA ROZPOČET Komisia po prijatí návrhu vytvorí databázu, ktorá bude slúžiť na výmenu informácií o konečných rozhodnutiach týkajúcich sa spoločného európskeho kúpneho práva alebo akéhokoľvek iného ustanovenia tohto nariadenia, ako aj o príslušných rozhodnutiach Súdneho dvora Európskej únie. Náklady na túto databázu pravdepodobne porastú spolu s počtom takýchto konečných rozhodnutí. Komisia zároveň pripraví odborné školenia pre príslušníkov právnych povolaní, ktoré budú zamerané na používanie spoločného európskeho kúpneho práva[15]. Tieto náklady sa časom, keď sa zvýši povedomie o tom, ako funguje spoločné európske kúpne právo, pravdepodobne znížia. 5. ĎALŠIE INFORMÁCIE · Zjednodušenie Výhodou fakultatívneho druhého systému zmluvného práva je, že bez toho, aby sa ním nahrádzali vnútroštátne systémy zmluvného práva členských štátov, dáva stranám možnosť použiť jednotný súbor pravidiel zmluvného práva v rámci celej EÚ. Takýto samostatný, jednotný súbor pravidiel, má potenciál stranám ponúknuť riešenie najčastejších problémov, ktoré môžu v cezhraničných situáciách vzniknúť v súvislosti so zmluvným právom. Táto možnosť by mala viesť k tomu, že obchodníci už nebudú musieť pátrať po rôznych vnútroštátnych právnych predpisoch. Aby sa zabezpečilo, že spotrebitelia budú rozumieť tomu, aké práva majú podľa spoločného európskeho kúpneho práva, malo by sa im predkladať „štandardné informačné oznámenie“, prostredníctvom ktorého by mali byť informovaní o svojich právach. Tento návrh má okrem toho potenciál zabezpečiť budúci súlad právnych predpisov EÚ v ostatných oblastiach politiky, v ktorých bude relevantné zmluvné právo. · Ustanovenie o preskúmaní Návrh obsahuje ustanovenie o preskúmaní uplatňovania spoločného európskeho kúpneho práva alebo akéhokoľvek iného ustanovenia tohto nariadenia, a to päť rokov odo dňa začatia uplatňovania, a to predovšetkým pri zohľadnení takých aspektov, ako je napr. potreba ďalšieho rozšírenia pôsobnosti v súvislosti so zmluvami medzi podnikateľmi, vývoj na trhu s digitálnym obsahom a technologický rozvoj v tejto oblasti a ďalší vývoj acquis Únie. Na tento účel Komisia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu, ktorú budú v prípade potreby sprevádzať návrhy na zmenu a doplnenie predmetného nariadenia. · Európsky hospodársky priestor Navrhované nariadenie sa týka záležitostí Európskeho hospodárskeho priestoru, a preto by sa jeho pôsobnosť mala rozšíriť aj na EHP. · Vysvetlenie návrhu Návrh pozostáva z troch hlavných častí: nariadenie, príloha I k nariadeniu obsahujúca pravidlá zmluvného práva (spoločného európskeho kúpneho práva) a príloha II obsahujúca štandardné informačné oznámenie. A. Nariadenie V článku 1 sa stanovujú ciele nariadenia a jeho predmet úpravy. Článok 2 obsahuje vymedzenie pojmov, s ktorými sa pracuje v nariadení. Niektoré z týchto pojmov už tvoria obsah príslušného acquis a niektoré sa vymedzujú po prvýkrát. V článku 3 sa ozrejmuje fakultatívny charakter pravidiel zmluvného práva v prípade cezhraničných zmlúv o kúpe tovaru, dodaní digitálneho obsahu a poskytovania súvisiacich služieb. V článku 4 sa stanovuje územná pôsobnosť nariadenia, ktorá sa obmedzuje len na cezhraničné zmluvy. V článku 5 sa stanovuje vecná pôsobnosť zmlúv o kúpe tovaru a o dodávke digitálneho obsahu a s tým súvisiacich služieb, ako je napríklad inštalácia a oprava. V článku 6 sa z rozsahu pôsobnosti vylučujú zmluvy so zmiešaným účelom a predaj na splátky. V článku 7 sa opisuje osobná pôsobnosť, ktorá sa vzťahuje na zmluvy medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi a na tie zmluvy medzi podnikateľmi, v prípade ktorých je aspoň jedna zo strán malým či stredným podnikom. V článku 8 sa ozrejmuje, že na voľbu spoločného európskeho kúpneho práva je nevyhnutné, aby strany uzavreli dohodu o takejto voľbe. V prípadoch zmlúv medzi podnikateľom a spotrebiteľom je voľba spoločného európskeho kúpneho práva platná len vtedy, ak spotrebiteľ súhlas s použitím tohto práva vyjadril prostredníctvom samostatného výslovného vyhlásenia, oddeleného od vyhlásenia, ktorým sa prejavil súhlas s uzavretím zmluvy. Článok 9 obsahuje viaceré požiadavky v súvislosti s poskytovaním informácií o spoločnom európskom kúpnom práve v zmluvách medzi obchodníkom a spotrebiteľom. Spotrebiteľovi by predovšetkým malo byť poskytnuté informačné oznámenie uvedené v prílohe II. V článku 10 sa členským štátom ukladá povinnosť zabezpečiť, aby existovali sankcie uplatniteľné voči obchodníkom v prípade porušenia povinností vyplývajúcich z osobitných požiadaviek stanovených v článkoch 8 a 9. V článku 11 sa ozrejmuje, že dôsledkom platnej voľby spoločného európskeho kúpneho práva je, že je to jediné rozhodné právo pre všetky záležitosti upravené v jeho pravidlách, a že vzhľadom na túto skutočnosť sa na záležitosti patriace do jeho pôsobnosti neuplatňujú iné vnútroštátne pravidlá. Voľba spoločného európskeho kúpneho práva pôsobí retroaktívne, aby bolo zahrnuté dodržanie informačných povinností pred uzavretím zmluvy, ako aj prostriedky nápravy pre prípad porušenia týchto požiadaviek. V článku 12 sa ozrejmuje, že týmto nariadením nie sú dotknuté informačné požiadavky vyplývajúce zo smernice 2006/123/ES o službách na vnútornom trhu[16]. Článok 13 predstavuje pre členské štáty možnosť prijať právne predpisy, na základe ktorých budú zmluvné strany môcť používať spoločné európske kúpne právo aj na výlučne vnútroštátnej úrovni a v prípade zmlúv uzatvorených medzi obchodníkmi, z ktorých ani jeden nie je malým ani stredným podnikom. V článku 14 sa členským štátom ukladá povinnosť oznamovať konečné rozhodnutia ich súdov, ktorými sa vykladajú ustanovenia spoločného európskeho kúpneho práva alebo akékoľvek iné ustanovenie tohto nariadenia. Komisia vytvorí databázu takýchto rozhodnutí. Článok 15 obsahuje ustanovenie o preskúmaní. V článku 16 sa stanovuje, že toto nariadenie nadobúda účinnosť 20 dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie. B. Príloha I Príloha I obsahuje znenie spoločného európskeho kúpneho práva. V časti I („Úvodné ustanovenia“) sa stanovujú všeobecné zásady, ktorými sa všetky strany musia vo svojom konaní riadiť, ako sú napr. zásady dobromyseľnosti a čestnosti. Zásada zmluvnej slobody je pre strany zárukou, že pokiaľ nie sú predmetné pravidlá spoločného európskeho kúpneho práva výslovne označené za kogentné (ako napr. pravidlá na ochranu spotrebiteľa), môžu sa od nich odchýliť. Časť II („Uzavretie záväznej zmluvy“) obsahuje ustanovenia o tom, že strany majú pred uzavretím zmluvy právo na poskytnutie zásadných informácií, ako aj pravidlá uzatvárania zmlúv medzi stranami. Obsahom tejto časti sú aj osobitné ustanovenia, ktorými sa spotrebiteľom udeľuje právo na odstúpenie od zmlúv uzavretých na diaľku či mimo prevádzkových priestorov. Obsahuje aj ustanovenia o označení zmluvy za neplatnú v dôsledku omylu, ľsti, vyhrážok alebo zneužitia situácie. Časť III („Posudzovanie obsahu zmluvy“) obsahuje všeobecné ustanovenia o tom, ako sa majú vykladať zmluvné podmienky v prípade pochybností. Obsahuje aj pravidlá o obsahu a účinkoch zmlúv, ako aj pravidlá o tom, ktoré zmluvné podmienky možno považovať za neprijateľné a preto za neplatné. Časť IV („Záväzky a prostriedky nápravy strán kúpnej zmluvy“) sa podrobnejšie venuje osobitným pravidlám pre kúpne zmluvy a zmluvy o dodaní digitálneho obsahu, ktoré obsahujú záväzky kupujúceho a predávajúceho. Táto časť taktiež obsahuje pravidlá o prostriedkoch nápravy pre prípad neplnenia kupujúcich a predávajúcich. Časť V („Záväzky a prostriedky nápravy strán zmluvy o poskytnutí súvisiacich služieb“) sa týka prípadov, keď predávajúci v úzkej nadväznosti na kúpnu zmluvu o predaji tovaru alebo o dodaní digitálneho obsahu poskytuje určité služby, ako napr. inštaláciu, opravu alebo údržbu. V tejto časti sú ozrejmené pravidlá platné v takýchto situáciách, a to najmä práva a povinnosti strán v prípade takýchto zmlúv. Časť VI („Náhrada škody a úroky“) obsahuje doplnkové spoločné pravidlá o náhrade škody a úrokoch z omeškania. V časti VII („Vrátenie plnení“) sa ozrejmujú pravidlá o vrátení plnení v prípade, keď je zmluva označená za neplatnú alebo ukončená. Časť VIII („Premlčanie“) upravuje účinky plynutia času na výkon práv zo zmluvy. Dodatok 1 obsahuje vzorové pokyny na odstúpenie od zmluvy, ktoré musí obchodník poskytnúť spotrebiteľovi predtým, ako sa uzavrie zmluva uzavretá na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov. Dodatok 2 stanovuje vzorový formulár na odstúpenie od zmluvy. C. Príloha II Príloha II obsahuje štandardné informačné oznámenie o spoločnom európskom kúpnom práve, ktoré musí obchodník poskytnúť spotrebiteľovi pred uzavretím dohody o používaní spoločného európskeho kúpneho práva. 2011/0284 (COD) Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o spoločnom európskom kúpnom práve EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE , so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po predložení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[17], so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov[18], konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: (1) Stále existujú značné prekážky cezhraničnej hospodárskej činnosti, ktoré bránia tomu, aby sa naplno využil plný potenciál vnútorného trhu na dosiahnutie rastu a tvorby pracovných miest. V súčasnosti realizuje medzištátne vývozy tovaru vnútri Únie len desatina obchodníkov v Únii, pričom väčšina z nich vyváža len do malého počtu členských štátov. Spomedzi prekážok cezhraničného obchodu, kam patria aj daňové predpisy, administratívne požiadavky, ťažkosti spojené s dodávkou, jazykom a kultúrou, obchodníci považujú ťažkosti spojené s vyhľadaním ustanovení zahraničného zmluvného práva za jednu z najvýznamnejších prekážok v rámci transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, ako aj v rámci transakcií medzi podnikateľmi. Znevýhodnení sú aj spotrebitelia v dôsledku obmedzeného prístupu k tovaru. Rôzne vnútroštátne systémy zmluvného práva preto bránia výkonu základných slobôd, kam patrí aj sloboda poskytovania tovaru a služieb, a predstavujú prekážku fungovaniu a pokračujúcemu vytváraniu vnútorného trhu. Okrem toho môžu mať obmedzujúci účinok aj na hospodársku súťaž, a to najmä na trhoch menších členských štátov. (2) Zmluvy sú nevyhnutným právnym nástrojom pre všetky hospodárske transakcie. Skutočnosť, že obchodníci musia určiť rozhodné právo alebo sa na ňom rokovaním dohodnúť, vyhľadávať ustanovenia zahraničného rozhodného práva, čo je často spojené s potrebou vyhotovenia prekladov, zabezpečiť si právne poradenstvo na účely oboznámenia sa s požiadavkami týchto predpisov a prispôsobovať svoje zmluvy rôznym vnútroštátnym právnym poriadkom, ktoré môžu byť uplatniteľné v rámci cezhraničných transakcií, však spôsobuje, že cezhraničný obchod je v porovnaní s vnútroštátnym obchodom zložitejší a nákladnejší. Prekážky súvisiace so zmluvným právom významne prispievajú k tomu, že značné množstvo na vývoz orientovaných obchodníkov je odradených od cezhraničného obchodu alebo od rozšírenia činnosti do viacerých členských štátov. Obzvlášť silný odrádzajúci účinok majú na malé a stredné podniky, pre ktoré sú náklady na vstup na viaceré zahraničné trhy často mimoriadne vysoké v porovnaní s ich obratom. Dôsledkom toho je, že obchodníci nedosahujú úspory na nákladoch, ktoré by mohli dosiahnuť, keby bolo možné poskytovať tovar a služby na základe jednotného zmluvného práva, ktoré by sa vzťahovalo na všetky ich cezhraničné transakcie, resp., pokiaľ ide o on-line prostredie, na základe jednej webovej stránky. (3) Transakčné náklady súvisiace so zmluvným právom, v prípade ktorých bola preukázaná ich značná výška, a právne prekážky, ktoré vyplývajú z rozdielov medzi vnútroštátnymi kogentnými ustanoveniami na ochranu spotrebiteľa, majú priamy účinok na fungovanie vnútorného trhu, pokiaľ ide o transakcie medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi. V zmysle článku 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky [ďalej len „nariadenie (ES) č. 593/2008“][19] platí, že vždy, keď obchodník zameria svoju činnosť na spotrebiteľov v inom členskom štáte, uplatnia sa tie ustanovenia na ochranu spotrebiteľa platné v členskom štáte obvyklého pobytu spotrebiteľa, ktoré poskytujú vyššiu úroveň ochrany a od ktorých sa podľa tohto práva nemožno odchýliť dohodou, a to aj v prípade, že si strany zvolili za rozhodné iné právo. Z tohto dôvodu musia obchodníci vopred zisťovať, či právny poriadok spotrebiteľa poskytuje vyššiu úroveň ochrany, a zabezpečiť súlad s požiadavkami tohto práva. Okrem toho, v prípade elektronického obchodu vznikajú ďalšie náklady v súvislosti s úpravami webovej stránky, ktoré sú potrebné na zohľadnenie kogentných požiadaviek uplatniteľných zahraničných predpisov v oblasti spotrebiteľského zmluvného práva. Existujúca harmonizácia spotrebiteľského práva na úrovni Únie viedla v niektorých oblastiach k určitej aproximácii. Aj naďalej však existujú značné rozdiely medzi právnymi úpravami jednotlivých členských štátov; harmonizácia zameraná na minimum totiž členským štátom poskytuje široké spektrum možností, pokiaľ ide o dosiahnutie súladu s požiadavkami právnych predpisov Únie, pričom dochádza k rozdielom v rámci nastavenia úrovne ochrany spotrebiteľa. (4) Prekážky súvisiace so zmluvným právom, ktoré obchodníkom bránia v plnom využití potenciálu vnútorného trhu, majú škodlivé účinky aj na spotrebiteľov. Výsledkom menšieho objemu cezhraničného obchodu je menší dovoz a menšia hospodárska súťaž. Spotrebitelia môžu byť znevýhodnení obmedzeným výberom tovaru, ktorý je navyše drahší, a to jednak preto, lebo majú menšiu priamu ponuku tovaru a služieb od zahraničných obchodníkov, ako aj pre nepriame znevýhodnenie vyplývajúce z toho, že cezhraničné obchodovanie medzi podnikateľmi na veľkoobchodnej úrovni je obmedzené. Ak keď by cezhraničný nákup mohol priniesť výrazné ekonomické výhody spočívajúce vo väčšom počte a vyššej kvalite ponúk, veľa spotrebiteľov sa mu taktiež vyhýba, a to pre nejasnosti, pokiaľ ide o ich práva. Medzi hlavné obavy, ktoré majú spotrebitelia, patria obavy súvisiace so zmluvným právom – spotrebitelia sa napríklad obávajú, či budú mať dostatočnú ochranu v prípade kúpy chybného tovaru. V dôsledku toho veľký počet spotrebiteľov uprednostňuje nakupovanie vo vlastnej krajine, a to aj v prípade, keď to znamená menší výber alebo vyššie ceny. (5) Okrem toho dochádza k tomu, že spotrebiteľom, ktorí chcú využiť rozdiely v cenách v jednotlivých členských štátoch tým, že tovar alebo služby zakúpia v inom členskom štáte, sa v tom často bráni, pretože obchodníci odmietajú tento tovar alebo služby predať. Aj keď elektronický obchod priniesol značné uľahčenia, pokiaľ ide o vyhľadávanie ponúk, ako aj porovnávanie cien a iných zmluvných podmienok bez ohľadu na to, kde je obchodník usadený, obchodníci, ktorí sa vyhýbajú cezhraničným transakciám, veľmi často odmietajú objednávky spotrebiteľov zo zahraničia. (6) Rozdiely medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva preto predstavujú prekážky, ktoré spotrebiteľom aj obchodníkom bránia vo využití výhod vnútorného trhu. Tieto prekážky súvisiace so zmluvným právom by bolo možné vo veľkej miere eliminovať, ak by zmluvy mohli byť založené na jednotnom súbore pravidiel zmluvného práva uplatňovaného bez ohľadu na to, kde sú zmluvné strany usadené. Takýto jednotný súbor pravidiel zmluvného práva by mal pokrývať celý životný cyklus zmluvy, a teda zahŕňať oblasti, ktoré sú pri uzatváraní zmlúv najdôležitejšie. Zároveň by mal obsahovať plne harmonizované ustanovenia na ochranu spotrebiteľa. (7) V dôsledku rozdielov medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva a ich účinkov na cezhraničný obchod tiež dochádza k obmedzovaniu hospodárskej súťaže. Nízka úroveň cezhraničného obchodu znamená menšiu hospodársku súťaž, a tak aj menšiu motiváciu pre obchodníkov inovovať a zlepšovať kvalitu svojich výrobkov alebo znižovať ceny. Predovšetkým v prípade malých členských štátov, ktoré sa vyznačujú len obmedzeným počtom domácich konkurentov, môže rozhodnutie zahraničných obchodníkov nevstúpiť pre nákladnosť a komplexnosť na ich trhy viesť k obmedzeniu hospodárskej súťaže, a to pri citeľných dôsledkoch, pokiaľ ide o výber, ako aj cenovú úroveň dostupných výrobkov. Prekážky cezhraničného obchodu môžu tiež ohrozovať hospodársku súťaž medzi malými a strednými podnikmi a väčšími spoločnosťami. V prípade malých a stredných podnikov môže vzhľadom na značný vplyv transakčných nákladov v pomere k obratu omnoho častejšie, ako v prípade väčšieho súťažiteľa, dôjsť k tomu, že tieto podniky upustia od vstupu na zahraničný trh. (8) Na prekonanie týchto prekážok súvisiacich so zmluvným právom by strany mali mať možnosť dohodnúť sa, že ich zmluva sa bude riadiť jednotným súborom pravidiel zmluvného práva, ktoré má vo všetkých členských štátoch ten istý význam a vykladá sa rovnakým spôsobom – spoločným európskym kúpnym právom. Toto spoločné európske kúpne právo by malo predstavovať ďalšiu možnosť, ktorá zvyšuje možnosti výberu a ktorú majú strany slobodne k dispozícii vždy, keď sa spoločne domnievajú, že to môže byť užitočné v záujme uľahčenia cezhraničného obchodu a zníženia transakčných nákladov a alternatívnych nákladov, ako aj ďalších prekážok cezhraničného obchodu, ktoré súvisia so zmluvným právom. Toto spoločné právo by sa malo stať základom zmluvných vzťahov len v tom prípade, že sa na jeho použití strany spoločne dohodnú. (9) Nariadením sa ustanovuje spoločné európske kúpne právo. Harmonizácia systémov zmluvného práva členských štátov sa neuskutočňuje prostredníctvom zmien a doplnení existujúcich vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti zmluvného práva, ale tak, že sa v právnom poriadku každého členského štátu vytvára druhý systém zmluvného práva pre zmluvy, ktoré patria do rozsahu jeho pôsobnosti. Tento druhý systém by mal byť rovnaký v celej Únii a mal by existovať popri už existujúcich vnútroštátnych ustanoveniach zmluvného práva. Toto spoločné európske kúpne právo by sa malo uplatňovať na cezhraničné zmluvy na základe dobrovoľnosti, a to na základe výslovnej dohody strán. (10) Dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva by mala byť možnosťou zvoliteľnou v rámci príslušného vnútroštátneho právneho poriadku rozhodného podľa nariadenia (ES) č. 593/2008 alebo, pokiaľ ide o informačné povinnosti pred uzavretím zmluvy, podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (ďalej len „nariadenie (ES) č. 864/2007“)[20] alebo podľa akejkoľvek inej príslušnej kolíznej normy. Dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva by preto nemala predstavovať ani sa mylne považovať za voľbu rozhodného práva v zmysle kolíznych noriem a tieto normy by uvedenou dohodou nemali byť dotknuté. Týmto nariadením preto nebudú dotknuté žiadne existujúce kolízne normy. (11) Spoločné európske kúpne právo by malo obsahovať úplný súbor plne harmonizovaných kogentných pravidiel na ochranu spotrebiteľa. V súlade s článkom 114 ods. 3 zmluvy by tieto pravidlá mali zaručiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa v záujme posilnenia dôveryhodnosti spoločného európskeho kúpneho práva a motivovať tak spotrebiteľov k tomu, aby vstupovali do cezhraničných zmluvných vzťahov na tomto základe. Týmito pravidlami by sa mala zachovať alebo zlepšiť úroveň ochrany, ktorú spotrebitelia majú podľa príslušných právnych predpisov Únie. (12) Keďže spoločné európske kúpne právo obsahuje úplný súbor plne harmonizovaných kogentných pravidiel na ochranu spotrebiteľa, v prípade, že sa strany rozhodnú použiť spoločné európske kúpne právo, nebudú v tejto oblasti medzi právnymi predpismi členských štátov žiadne rozdiely. V dôsledku toho článok 6 ods. 2 nariadenia (ES) č. 593/2008, ktorý vychádza z predpokladu existencie rôznej úrovne ochrany spotrebiteľa v členských štátoch, nemôže mať v prípade otázok upravených spoločným európskym kúpnym právom žiaden praktický význam. (13) Spoločné európske kúpne právo by malo byť k dispozícii na účely cezhraničných zmlúv, pretože práve v tomto kontexte vedú rozdiely medzi vnútroštátnymi právnymi poriadkami ku komplexnosti a k ďalším nákladom, pričom strany odrádzajú od vstupovania do zmluvných vzťahov. Pokiaľ ide o zmluvy medzi podnikateľmi, cezhraničný charakter zmluvy by sa mal posudzovať na základe obvyklého pobytu strán. Pokiaľ ide o zmluvy medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, požiadavka cezhraničného charakteru by mala byť splnená, ak sa buď všeobecná adresa uvedená spotrebiteľom, dodacia adresa tovaru, alebo fakturačná adresa uvedená spotrebiteľom nachádza v členskom štáte, ale mimo štátu, v ktorom má obchodník obvyklý pobyt. (14) Použitie spoločného európskeho kúpneho práva by sa nemalo obmedziť len na prípady, keď ide o cezhraničný obchod medzi stranami z rôznych členských štátov, ale malo by byť k dispozícii aj na účely uľahčenia obchodu medzi stranami z členských štátov a z tretích krajín. V prípadoch, keď ide o spotrebiteľov z tretích krajín, by sa na dohodu o použití spoločného európskeho kúpneho práva, ktorá pre spotrebiteľov znamená voľbu cudzieho práva, mali vzťahovať príslušné kolízne normy. (15) Používanie jednej rovnakej zmluvy pre všetky transakcie môže byť užitočné aj pre obchodníkovi, ktorí sa venujú čisto domácim, ako aj cezhraničným transakciám. Členské štáty by preto mali mať možnosť rozhodnúť, či umožnia stranám používať spoločné európske kúpne právo aj na výlučne vnútroštátnej úrovni. (16) Toto spoločné európske kúpne právo by malo byť k dispozícii predovšetkým na účely predaja hnuteľného tovaru vrátane výroby alebo zhotovenia takéhoto tovaru, pretože práve tento typ zmlúv je hospodársky najvýznamnejší, a preto by mohol znamenať osobitný potenciál, pokiaľ ide o rast cezhraničného obchodu, a to najmä v rámci elektronického obchodu. (17) V záujme zohľadnenia čoraz väčšieho významu digitálneho hospodárstva by do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva mali patriť aj zmluvy o dodaní digitálneho obsahu. Prenos digitálneho obsahu na účely jeho uloženia, spracovania alebo prístupu k nemu a jeho opakovaného použitia, ako je napríklad sťahovanie hudby, neustále rastie a má veľký potenciál ďalšieho rastu, súčasne sa však vyznačuje značnou právnou rôznorodosťou a neistotou. Spoločné európske kúpne právo by sa preto malo vzťahovať na dodávanie digitálneho obsahu bez ohľadu na to, či sa tento obsah dodáva na hmotnom nosiči. (18) Digitálny obsah sa často dodáva nie za protiplnenie spočívajúce v zaplatení ceny, ale v kombinácii so samostatne plateným tovarom alebo službami, pričom sú tu zahrnuté aj nepeňažné aspekty, ako je napríklad poskytnutie prístupu k osobným údajom, resp. bezplatné poskytnutie na základe marketingovej stratégie založenej na očakávaní, že spotrebiteľ si neskôr zakúpi ďalšie či zložitejšie produkty s digitálnym obsahom. Vzhľadom na túto špecifickú štruktúru trhu a pri zohľadnení skutočnosti, že chyby poskytnutého digitálneho obsahu môžu poškodiť hospodárske záujmy spotrebiteľov bez ohľadu na to, za akých podmienok bol tento digitálny obsah poskytnutý, by možnosť použitia spoločného európskeho kúpneho práva nemala závisieť od toho, či sa má za predmetný digitálny obsah cena zaplatiť cena. (19) V záujme maximalizácie pridanej hodnoty spoločného európskeho kúpneho práva by do jeho vecnej pôsobnosti mali patriť aj niektoré služby poskytované predávajúcim, ktoré priamo a úzko súvisia s konkrétnym tovarom alebo digitálnym obsahom dodávaným na základe spoločného európskeho kúpneho práva a ktoré sú v praxi často súčasne upravené v tej istej alebo súvisiacej zmluve, predovšetkým oprava, údržba a inštalácia tovaru alebo digitálneho obsahu. (20) Spoločné európske kúpne právo by sa nemalo vzťahovať na súvisiace zmluvy, na základe ktorých kupujúci nadobúda tovar od tretej osoby alebo na základe ktorých mu tretia osoba poskytuje službu. To by nebolo vhodné, keďže tretia osoba sa nezúčastňuje na dohode medzi zmluvnými stranami o použití pravidiel spoločného európskeho kúpneho práva. Na súvisiace zmluvy s tretími osobami by sa mal vzťahovať príslušný vnútroštátny právny poriadok, ktorý je rozhodný podľa nariadenia (ES) č. 593/2008 a nariadenia (ES) č. 864/2007 alebo podľa akejkoľvek inej príslušnej kolíznej normy. (21) V záujme cieleného a primeraného riešenia existujúcich problémov v oblasti vnútorného trhu a hospodárskej súťaže by mala byť osobná pôsobnosť spoločného európskeho kúpneho práva zameraná na strany, ktoré sú v súčasnosti od podnikania v zahraničí odrádzané rozdielmi medzi vnútroštátnymi systémami zmluvného práva, s následnými značne nepriaznivými účinkami na cezhraničný obchod. Preto by sa toto právo malo vzťahovať na všetky transakcie medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi, ako aj na také zmluvy medzi obchodníkmi, v prípade ktorých je aspoň jedna zo strán malým či stredným podnikom, vychádzajúc z odporúčania Komisie 2003/361/ES zo 6. mája 2003 o vymedzení mikropodnikov, malých a stredných podnikov[21]. Tým by však nemala byť dotknutá možnosť členských štátov prijať právne predpisy, ktorými sa umožní použiť spoločné európske kúpne právo aj v prípade zmlúv medzi obchodníkmi, z ktorých ani jeden nie je malým či stredným podnikom. V každom prípade však pri transakciách medzi podnikateľmi obchodníci majú úplnú zmluvnú slobodu, pričom sa podporujú v tom, aby pri stanovovaní zmluvných podmienok používali ako zdroj spoločné európske kúpne právo. (22) Na použitie spoločného európskeho kúpneho práva je nevyhnutná dohoda zmluvných strán. Na túto dohodu by sa v prípade transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi mali vzťahovať prísne požiadavky. Keďže v praxi väčšinou navrhne použitie spoločného európskeho kúpneho práva obchodník, spotrebitelia si musia byť plne vedomí toho, že dávajú súhlas na použitie pravidiel, ktoré sa líšia od ich existujúcich vnútroštátnych právnych predpisov. Z tohto dôvodu by súhlas spotrebiteľa s použitím spoločného európskeho kúpneho práva mal byť prípustný len vtedy, keď bude mať podobu samostatného výslovného vyhlásenia, ktoré je oddelené od vyhlásenia, ktorým sa prejavuje súhlas s uzavretím zmluvy. Preto by sa nemalo umožniť, aby použitie spoločného európskeho kúpneho práva bolo ponúkané ako jedno z ustanovení zmluvy, ktorá sa má uzavrieť, a už vôbec nie, aby bolo len prvkom štandardných zmluvných podmienok obchodníka. Obchodník by mal spotrebiteľovi poskytnúť potvrdenie o dohode o použití spoločného európskeho kúpneho práva na trvalom nosiči. (23) Okrem toho, že spotrebiteľ sa musí pre použitie spoločného európskeho kúpneho práva rozhodnúť vedome, musí byť jeho súhlas s použitím tohto práva voľbou na základe dostatočnej informovanosti. Obchodník by preto mal spotrebiteľa nielen upozorniť na úmysel použiť spoločné európske kúpne právo, ale mal by mu tiež poskytnúť informácie o charaktere tohto práva a jeho najdôležitejších prvkoch. Aby sa obchodníkom uľahčila táto úloha a aby sa tak predišlo zbytočnej administratívnej záťaži, a takisto aj v záujme zabezpečenia súladu v rámci množstva a kvality informácií poskytovaných spotrebiteľom, by obchodníci mali poskytovať spotrebiteľom informácie prostredníctvom štandardného informačného oznámenia, ktoré sa stanovuje v tomto nariadení a ktoré je preto ľahko dostupné vo všetkých úradných jazykoch Únie. V prípade, že sa spotrebiteľovi informácie nedajú poskytnúť prostredníctvom uvedeného informačného oznámenia, napríklad v prípade telefonického rozhovoru, alebo v prípade, že obchodník neposkytol informačné oznámenie, dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva by sa mala stať pre spotrebiteľa záväznou až potom, ako dostane informačné oznámenie spolu s potvrdením dohody a ako následne vyjadrí súhlas. (24) Aby sa zabránilo selektívnemu uplatňovaniu niektorých prvkov spoločného európskeho kúpneho práva, čo by mohlo narušiť rovnováhu medzi právami a povinnosťami strán a nepriaznivo ovplyvniť úroveň ochrany spotrebiteľa, mala by existovať len možnosť zvoliť si použitie spoločného európskeho kúpneho práva ako celku, teda nemala by byť možnosť zvoliť si použitie len niektorých jeho častí. (25) V prípadoch, keď by sa mal na príslušnú zmluvu uplatniť Dohovor OSN o zmluvách o medzinárodnej kúpe tovaru bude voľba spoločného európskeho kúpneho práva znamenať, že sa zmluvné strany dohodli na vylúčení uplatňovania uvedeného dohovoru. (26) Pravidlá spoločného európskeho kúpneho práva by sa mali vzťahovať na všetky otázky týkajúce sa zmluvného práva, ktoré majú praktický význam počas celého priebehu tých druhov zmlúv, ktoré patria do vecnej a osobnej pôsobnosti tohto spoločného práva, a to najmä zmlúv uzatváraných on-line. Spoločným európskym kúpnym právom by sa mali spravovať nielen práva a povinnosti strán a prostriedky nápravy pre prípad neplnenia, ale toto právo by malo upravovať aj informačné povinnosti pred uzavretím zmluvy, uzavretie zmluvy vrátane formálnych požiadaviek, právo na odstúpenie od zmluvy a dôsledky odstúpenia, označenie zmluvy za neplatnú v dôsledku omylu, ľsti, vyhrážok alebo zneužitia situácie a dôsledky takéhoto označenia zmluvy za neplatnú, výklad, obsah a účinky zmluvy, posúdenie a dôsledky neprijateľnosti zmluvných podmienok, vrátenie plnení v prípade označenia zmluvy za neplatnú alebo jej ukončenia, ako aj premlčanie a preklúziu práv. Malo by tiež ustanovovať sankcie za porušenie všetkých záväzkov a povinností vyplývajúcich z jeho uplatnenia. (27) Všetky otázky zmluvného a mimozmluvného charakteru, ktoré spoločné európske kúpne právo neupravuje, sa riadia existujúcimi pravidlami vnútroštátneho práva mimo spoločného kúpneho práva, ktoré je rozhodné podľa nariadenia (ES) č. 593/2008 a nariadenia (ES) č. 864/2007 alebo podľa akejkoľvek inej príslušnej kolíznej normy. Patria sem také otázky, ako je právna subjektivita, neplatnosť zmluvy v dôsledku nespôsobilosti na právne úkony, nezákonnosti alebo nemorálnosti, určenie jazyka zmluvy, otázky zákazu diskriminácie, zastúpenie, prípady viacerých dlžníkov a veriteľov, zmena strán vrátane postúpenia, započítanie a spojenie, majetkové právo vrátane prevodu vlastníctva, právo duševného vlastníctva a právo občianskoprávnych deliktov. Okrem toho otázka, či súbežné nároky vyplývajúce zo zmluvnej a mimozmluvnej zodpovednosti môžu byť predmetom jedného konania, nepatrí do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva. (28) Spoločným európskym kúpnym právom by sa nemali spravovať otázky, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti zmluvného práva. Týmto nariadením by nemalo byť dotknuté právo Únie ani vnútroštátne právo týkajúce sa týchto otázok. Napríklad informačné povinnosti ukladané na účely ochrany zdravia a bezpečnosti či z dôvodov ochrany životného prostredia by nemali patriť do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva. Týmto nariadením by nemali byť dotknuté ani informačné požiadavky vyplývajúce zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu[22]. (29) V prípade platnej dohody o použití spoločného európskeho kúpneho práva by sa mali všetky záležitosti patriace do jeho pôsobnosti riadiť výlučne ustanoveniami tohto spoločného európskeho kúpneho práva. Ustanovenia spoločného európskeho kúpneho práva by s mali vykladať autonómne v súlade so zavedenými zásadami výkladu právnych predpisov Únie. Otázky týkajúce sa záležitostí, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva ale ktoré v ňom nie sú vyslovene upravené, by sa mali riešiť len výkladom pravidiel v ňom obsiahnutých bez použitia akéhokoľvek iného práva. Pravidlá spoločného európskeho kúpneho práva by sa mali vykladať na základe zásad a cieľov, na ktorých spoločné európske kúpne právo spočíva, a všetkých jeho ustanovení. (30) Hlavnou zásadou, ktorou by sa malo riadiť spoločné európske kúpne právo, je zmluvná sloboda. Autonómia strán by sa mala obmedziť len v tých prípadoch a v takom rozsahu, pokiaľ je to nutné, a to najmä z dôvodov ochrany spotrebiteľa. V prípade, že takáto nutnosť existuje, by sa mal jasne uviesť kogentný charakter príslušných pravidiel. (31) Zásada dobromyseľnosti a čestnosti by mala poskytnúť usmernenie, akým spôsobom musia strany spolupracovať. Vzhľadom na to, že niektoré pravidlá sú osobitným prejavom všeobecnej zásady dobromyseľnosti a čestnosti, mali by mať pred touto všeobecnou zásadou prednosť. Všeobecná zásada by sa preto nemala využívať ako nástroj na zmenu a doplnenie osobitných práv a povinností strán stanovených v osobitných pravidlách. Osobitné požiadavky vyplývajúce zo zásady dobromyseľnosti a čestnosti by mali okrem iného závisieť od relatívnej úrovne odbornosti strán, a preto by mali byť v prípade transakcií medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi iné ako v prípade transakcií medzi podnikateľmi. V tejto súvislosti by v prípade transakcií medzi obchodníkmi mala byť relevantným činiteľom dobrá obchodná prax v danej konkrétnej situácii. (32) Cieľom spoločného európskeho kúpneho práva by malo byť, aby vždy, keď je to možné a keď je to vzhľadom na legitímne záujmy strán vhodné, bola zachovaná a chránená platná zmluva. (33) Spoločné európske kúpne právo by malo stanovovať vyvážené riešenia, a to pri zohľadnení legitímneho záujmu, ktorý majú strany na tom, aby boli určené a uplatňované prostriedky nápravy pre prípad neplnenia zmluvy. V prípadoch zmlúv medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi by systém prostriedkov nápravy mal zohľadňovať skutočnosť, že nesúlad tovaru, digitálneho obsahu alebo služieb patrí do rozsahu zodpovednosti obchodníka. (34) V záujme posilnenia právnej istoty prostredníctvom sprístupnenia judikatúry Súdneho dvora Európskej únie a vnútroštátnych súdov týkajúcej sa výkladu spoločného európskeho kúpneho práva alebo akýchkoľvek iných ustanovení tohto nariadenia verejnosti by Komisia mala vytvoriť databázu príslušných konečných rozhodnutí. Aby bolo možné splniť túto úlohu, členské štáty by mali zabezpečiť, aby boli takéto vnútroštátne rozhodnutia urýchlene oznámené Komisii. (35) Je vhodné preskúmať fungovanie spoločného európskeho kúpneho práva alebo akéhokoľvek iného ustanovenia tohto nariadenia po piatich rokoch ich používania. V rámci tohto preskúmania by sa mali zohľadniť predovšetkým také aspekty, ako je napr. potreba ďalšieho rozšírenia pôsobnosti v súvislosti so zmluvami medzi podnikateľmi, vývoj na trhu s digitálnym obsahom a technologický rozvoj v tejto oblasti a ďalší vývoj acquis Únie. (36) Keďže cieľ tohto nariadenia, a to prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu tým, že sa sprístupní jednotný súbor pravidiel zmluvného práva, ktoré sa môžu použiť v prípade cezhraničných transakcií v rámci Únie, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, a preto ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa. (37) Toto nariadenie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané najmä v Charte základných práv Európskej únie, a to najmä v jej článkoch 16, 38 a 47, PRIJALI TOTO NARIADENIE: Článok 1 Účel a predmet 1. Účelom tohto nariadenia je zlepšiť podmienky na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu prostredníctvom sprístupnenia jednotného súboru pravidiel zmluvného práva uvedeného v prílohe I („spoločné európske kúpne právo“). Tieto pravidlá možno použiť pre cezhraničné transakcie týkajúce sa predaja tovaru, dodania digitálneho obsahu a poskytnutia súvisiacich služieb, ak sa tak zmluvné strany dohodnú. 2. Toto nariadenia umožňuje obchodníkom spoľahnúť sa na spoločný súbor pravidiel a používať tie isté zmluvné podmienky pre všetky ich cezhraničné transakcie, čím sa znížia zbytočné náklady a zároveň sa zaistí vysoká miera právnej istoty. 3. Pokiaľ ide o zmluvy medzi obchodníkmi a spotrebiteľmi, toto nariadenie obsahuje komplexný súbor pravidiel v oblasti ochrany spotrebiteľa s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa, posilniť spotrebiteľskú dôveru na vnútornom trhu a povzbudiť spotrebiteľov na nakupovanie v iných členských štátoch. Článok 2 Vymedzenie pojmov Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: (a) „zmluva“ je dohoda, z ktorej majú vyplynúť záväzky alebo ktorá má mať iné právne účinky; (b) „dobromyseľnosť a čestnosť“ je norma správania, pre ktorú je charakteristická poctivosť, otvorenosť a ohľad na záujmy druhej strany danej transakcie alebo vzťahu; (c) „ujma“ je majetková a nemajetková ujma vo forme bolesti a utrpenia, pričom nie sú zahrnuté ostatné formy nemajetkovej ujmy, ako sú zníženie kvality života a strata potešenia; (d) „štandardné zmluvné podmienky“ sú zmluvné podmienky, ktoré boli vypracované vopred pre viacero transakcií s rozdielnymi stranami a ktoré neboli stranami individuálne dojednané v zmysle článku 7 spoločného európskeho kúpneho práva; (e) „obchodník“ je akákoľvek fyzická alebo právnická osoba, ktorá koná na účely, ktoré sa týkajú jej obchodnej činnosti, podnikateľskej činnosti, remesla alebo povolania; (f) „spotrebiteľ“ je akákoľvek fyzická osoba, ktorá koná na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej činnosti, podnikateľskej činnosti, remesla alebo povolania; (g) „náhrada škody“ je peňažná suma, na ktorú môže mať osoba nárok ako odškodnenie za ujmu, ujmu na zdraví alebo škodu; (h) „tovar“ sú akékoľvek hmotné hnuteľné predmety; nezahŕňa: (i) elektrickú energiu a zemný plyn, a (ii) vodu a ďalšie druhy plynu, ibaže sa predávajú v obmedzenom objeme alebo v určitom množstve; (i) „cena“ je peňažná suma, ktorá sa má zaplatiť ako protiplnenie za predaný tovar, dodaný digitálny obsah alebo poskytnuté súvisiace služby; (j) „digitálny obsah“ sú dáta, ktoré sú vyprodukované a dodávané v digitálnej forme bez ohľadu na to, či sú vyrobené podľa špecifikácií kupujúceho, a zahŕňa zvukovo-obrazový, zvukový, obrazový alebo textový digitálny obsah, digitálne hry, softvér a digitálny obsah, ktorý umožňuje prispôsobenie existujúceho hardvéru alebo softvéru vlastným potrebám; nezahŕňa: (i) finančné služby vrátane služieb elektronického bankovníctva; (ii) právne alebo finančné poradenstvo poskytované v elektronickej forme; (iii) elektronické služby v oblasti zdravotnej starostlivosti; (iv) elektronické komunikačné služby a siete a príslušné zariadenia a služby; (v) hazardné hry; (vi) vytváranie nového digitálneho obsahu a upravovanie existujúceho digitálneho obsahu spotrebiteľmi alebo akékoľvek iné manipulovanie s výtvormi iných používateľov; (k) „kúpna zmluva“ je akákoľvek zmluva, na základe ktorej obchodník („predávajúci“) prevádza alebo sa zaväzuje previesť vlastníctvo tovaru na inú osobu („kupujúceho“) a kupujúci platí alebo sa zaväzuje zaplatiť jeho cenu; zahŕňa zmluvu o dodaní tovaru, ktorý sa má vyrobiť alebo vyprodukovať, a nezahŕňa zmluvy, ktoré sa týkajú predaja na základe exekúcie alebo ktoré iným spôsobom súvisia s výkonom verejnej moci; (l) „spotrebiteľská kúpna zmluva“ je kúpna zmluva, v prípade ktorej predávajúcim je obchodník a kupujúcim je spotrebiteľ; (m) „súvisiaca služba“ je akákoľvek služba súvisiaca s tovarom alebo digitálnym obsahom, ako sú napríklad inštalácia, údržba alebo oprava alebo akákoľvek iná manipulácia, poskytovaná osobou predávajúcou tovar alebo dodávajúcou digitálny obsah na základe kúpnej zmluvy, zmluvy o dodaní digitálneho obsahu alebo osobitnej zmluvy o poskytnutí súvisiacich služieb, ktorá bola uzavretá v tom istom čase ako kúpna zmluva alebo zmluva o dodaní digitálneho obsahu; nezahŕňa: (i) dopravné služby; (ii) služby v oblasti odbornej prípravy; (iii) podporné telekomunikačné služby, a (iv) finančné služby; (n) „poskytovateľ služieb“ je osoba predávajúca tovar alebo dodávajúca digitálny obsah, ktorá sa zaväzuje poskytnúť zákazníkovi služby súvisiace s daným tovarom alebo digitálnym obsahom; (o) „zákazník“ je akákoľvek osoba, ktorá si kúpi súvisiacu službu; (p) „zmluva uzavretá na diaľku“ je akákoľvek zmluva medzi obchodníkom a spotrebiteľom v rámci organizovaného systému predaja na diaľku uzavretá bez súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka alebo, ak je obchodník právnickou osobou, fyzickej osoby, ktorá obchodníka zastupuje, a spotrebiteľa s výhradným využitím jedného alebo viacerých prostriedkov komunikácie na diaľku, a to až do uzavretia zmluvy vrátane času uzavretia zmluvy; (q) „zmluva uzavretá mimo prevádzkových priestorov“ je akákoľvek zmluva medzi obchodníkom a spotrebiteľom, ktorá je: (i) uzavretá za súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka alebo, ak je obchodník právnickou osobou, fyzickej osoby, ktorá obchodníka zastupuje, a spotrebiteľa na mieste, ktoré nepatrí medzi prevádzkové priestory obchodníka, alebo na základe ponuky spotrebiteľa za tých istých okolností, alebo (ii) uzavretá v prevádzkových priestoroch obchodníka alebo prostredníctvom akýchkoľvek prostriedkov komunikácie na diaľku hneď po tom, ako bol spotrebiteľ osobne a individuálne oslovený na mieste, ktoré nepatrí medzi prevádzkové priestory obchodníka, za súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka alebo, ak je obchodník právnickou osobou, fyzickej osoby, ktorá obchodníka zastupuje, a spotrebiteľa, alebo (iii) uzavretá počas zájazdu, ktorý zorganizoval obchodník alebo, ak je obchodník právnickou osobou, fyzická osoba, ktorá obchodníka zastupuje, a ktorého cieľom alebo účinkom je propagácia a predaj tovaru, dodanie digitálneho obsahu alebo poskytnutie súvisiacich služieb spotrebiteľovi; (r) „prevádzkové priestory“ sú: (i) akékoľvek nehnuteľné maloobchodné priestory, kde obchodník trvalo vykonáva svoju činnosť, alebo (ii) akékoľvek hnuteľné maloobchodné priestory, kde obchodník zvyčajne vykonáva svoju činnosť; (s) „obchodná záruka“ je akýkoľvek záväzok obchodníka alebo výrobcu voči spotrebiteľovi, ktorý ide nad rámec jeho právnych povinností vyplývajúcich z článku 106, v prípade nesúladu vrátiť zaplatenú cenu alebo vymeniť alebo opraviť tovar alebo digitálny obsah alebo zaistiť ich servis akýmkoľvek spôsobom, ak tovar alebo digitálny obsah nezodpovedajú špecifikácií alebo akýmkoľvek iným požiadavkám, ktoré sa netýkajú súladu, uvedený v záručnom liste alebo v príslušnej reklame dostupnej v čase uzavretia zmluvy alebo pred jej uzavretím; (t) „trvalý nosič“ je akýkoľvek nosič, ktorý umožňuje strane uchovávať informácie určené osobne tejto strane spôsobom dostupným pre budúce použitie na obdobie primerané účelu týchto informácií a ktorý umožňuje nezmenenú reprodukciu uložených informácií; (u) „verejná dražba“ je spôsob predaja, pri ktorom obchodník ponúka tovar alebo digitálny obsah spotrebiteľovi, ktorý sa na dražbe osobne zúčastňuje alebo má možnosť sa na nej osobne zúčastniť, prostredníctvom transparentného konkurenčného postupu podávania ponúk vedeného dražobníkom, a vydražiteľ je povinný kúpiť tovar alebo digitálny obsah; (v) „kogentné ustanovenie“ je akékoľvek ustanovenie, ktorého uplatňovanie nemôžu strany vylúčiť, od ktorého sa nemôžu odchýliť a ktorého účinky nemôžu pozmeniť; (w) „veriteľ“ je osoba, ktorá má právo na splnenie peňažného alebo nepeňažného záväzku od inej osoby, dlžníka; (x) „dlžník“ je osoba, ktorá má peňažný alebo nepeňažný záväzok voči inej osobe, veriteľovi; (y) „záväzok“ je povinnosť splniť to, čo jedna strana právneho vzťahu dĺži druhej strane. Článok 3 Fakultatívny charakter spoločného európskeho kúpneho práva Strany sa môžu dohodnúť na tom, že spoločným európskym kúpnym právom sa riadia ich cezhraničné zmluvy o predaji tovaru, dodaní digitálneho obsahu a poskytnutí súvisiacich služieb, ktoré patria do územnej, vecnej a osobnej pôsobnosti vymedzenej v článkoch 4 až 7. Článok 4 Cezhraničné zmluvy 1. Spoločné európske kúpne právo sa môže použiť v prípade cezhraničných zmlúv. 2. Na účely tohto nariadenia je zmluva medzi obchodníkmi cezhraničnou zmluvou, ak majú zmluvné strany obvyklý pobyt v rozdielnych krajinách, z ktorých aspoň jeden je členským štátom. 3. Na účely tohto nariadenia je zmluva medzi obchodníkom a spotrebiteľom cezhraničnou zmluvou, ak: (a) sa buď adresa uvedená spotrebiteľom, dodacia adresa tovaru, alebo fakturačná adresa nachádza v inej krajine než v krajine obvyklého pobytu obchodníka, a (b) aspoň jedna z týchto krajín je členským štátom. 4. Na účely tohto nariadenia sa za miesto obvyklého pobytu spoločností alebo iných subjektov s právnou subjektivitou alebo bez nej považuje miesto, kde sa nachádza ich ústredná správa. Miestom obvyklého pobytu obchodníka, ktorý je fyzickou osobou, je hlavné miesto podnikania tejto osoby. 5. Ak je zmluva uzavretá v rámci činnosti pobočky, obchodného zastúpenia alebo akejkoľvek inej organizačnej zložky obchodníka, za miesto obvyklého pobytu obchodníka sa považuje miesto, kde sa nachádza táto pobočka, obchodné zastúpenie alebo iná organizačná zložka. 6. Na účely stanovenia toho, či je zmluva cezhraničnou zmluvou, sa za rozhodujúci čas považuje čas dosiahnutia dohody o použití spoločného európskeho kúpneho práva. Článok 5 Zmluvy, v prípade ktorých sa môže spoločné európske kúpne právo použiť Spoločné európske kúpne právo sa môže použiť v prípade: a) kúpnych zmlúv; b) zmlúv o dodaní digitálneho obsahu bez ohľadu na to, či sa dodáva na hmotnom nosiči, ktorý možno ukladať, spracúvať alebo k nemu pristupovať a ktorý môže používateľ opakovane použiť, bez ohľadu na to, či sa digitálny obsah dodáva za protiplnenie spočívajúce v zaplatení ceny; c) zmlúv o poskytnutí súvisiacich služieb bez ohľadu na to, či sa za poskytnutie súvisiacej služby dohodla osobitná cena. Článok 6 Vylúčenie zmlúv so zmiešaným účelom a zmlúv spojených so spotrebiteľským úverom 1. Spoločné európske kúpne právo sa nemôže použiť v prípade zmlúv so zmiešaným účelom, ktoré obsahujú iné prvky, než je predaj tovaru, dodanie digitálneho obsahu a poskytnutie súvisiacich služieb v zmysle článku 5. 2. Spoločné európske kúpne právo sa nemôže použiť v prípade zmlúv medzi obchodníkom a spotrebiteľom, ak obchodník poskytuje alebo sľubuje poskytnúť spotrebiteľovi úver vo forme odloženia platby, pôžičky alebo iného podobného finančného dojednania. Spoločné európske kúpne právo sa môže použiť v prípade zmlúv medzi obchodníkom a spotrebiteľom, ak sa tovar, digitálny obsah alebo súvisiace služby toho istého druhu dodávajú alebo poskytujú na nepretržitom základe a spotrebiteľ platí za tento tovar, digitálny obsah alebo súvisiace služby počas trvania dodávky prostredníctvom splátok. Článok 7 Zmluvné strany 1. Spoločné európske kúpne právo sa môže použiť len v prípade, ak je osobou predávajúcou tovar alebo dodávajúcou digitálny obsah obchodník. Ak sú všetky zmluvné strany obchodníkmi, spoločné európske kúpne právo sa môže použiť, ak je aspoň jedna zo strán malým alebo stredným podnikom. 2. Na účely tohto nariadenia malým alebo stredným podnikom je obchodník, ktorý (a) zamestnáva menej než 250 osôb, a (b) ktorého ročný obrat nepresahuje 50 miliónov EUR alebo ktorého celková ročná súvaha nepresahuje 43 miliónov EUR, alebo v prípade malého alebo stredného podniku, ktorý má obvyklý pobyt v členskom štáte, ktorého menou nie je euro, alebo v tretej krajine, zodpovedajúce sumy v mene tohto členského štátu alebo tejto tretej krajiny. Článok 8 Dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva 1. Použitie spoločného európskeho kúpneho práva je možné len na základe dohody strán na tento účel. Existencia takejto dohody a jej platnosť sa určuje na základe odsekov 2 a 3 tohto článku, článku 9 a príslušných ustanovení spoločného európskeho kúpneho práva. 2. Vo vzťahoch medzi obchodníkom a spotrebiteľom je dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva platná len vtedy, ak spotrebiteľ súhlas s použitím tohto práva vyjadril prostredníctvom výslovného vyhlásenia, ktoré je oddelené od vyhlásenia, ktorým sa prejavuje súhlas s uzavretím zmluvy. Obchodník musí spotrebiteľovi poskytnúť potvrdenie o uvedenom súhlase na trvalom nosiči. 3. Vo vzťahoch medzi obchodníkom a spotrebiteľom sa spoločné európske kúpne právo nemôže zvoliť čiastočne, ale len vo svojej celistvosti. Článok 9 Štandardné informačné oznámenie v prípade zmlúv medzi obchodníkom a spotrebiteľom 1. Okrem splnenia informačných povinností pred uzavretím zmluvy, ktoré sú stanovené v spoločnom európskom kúpnom práve, vo vzťahoch medzi obchodníkom a spotrebiteľom musí obchodník upozorniť spotrebiteľa na úmysel použiť spoločné európske kúpne právo pred dohodou tým, že mu evidentným spôsobom poskytne informačné oznámenie uvedené v prílohe 2. Ak je dohoda o použití spoločného európskeho kúpneho práva uzavretá prostredníctvom telefónu alebo akéhokoľvek iného prostriedku, ktorý neumožňuje, aby sa spotrebiteľovi poskytlo informačné oznámenie, alebo ak obchodník neposkytol spotrebiteľovi informačné oznámenia, spotrebiteľ nie je dohodou viazaný dovtedy, kým nedostane potvrdenie uvedené v článku 8 ods. 2 spolu s informačným oznámením a kým následne výslovne nesúhlasí s použitím spoločného európskeho kúpneho práva. 2. Informačné oznámenie uvedené v odseku 1 musí obsahovať, ak sa poskytuje v elektronickej forme, hypertextový odkaz alebo, vo všetkých ostatných prípadoch, adresu webovej stránky, prostredníctvom ktorej možno bezplatne získať znenie spoločného európskeho kúpneho práva. Článok 10 Sankcie za porušenie osobitných požiadaviek Členské štáty stanovia sankcie uplatniteľné v prípade, že obchodníci v rámci vzťahov so spotrebiteľmi porušia požiadavky stanovené v článkoch 8 a 9, a prijmú všetky opatrenia, ktoré sú potrebné na zabezpečenie uplatňovania týchto sankcií. Takto stanovené sankcie budú účinné, primerané a odrádzajúce. Členské štáty oznámia Komisii príslušné ustanovenia najneskôr do [1 roka do dňa začatia uplatňovania tohto nariadenia], a čo najskôr oznámia akékoľvek následné zmeny. Článok 11 Dôsledky použitia spoločného európskeho kúpneho práva Ak sa strany platne dohodli na použití spoločného európskeho kúpneho práva na zmluvu, všetky otázky, ktoré sú upravené v pravidlách spoločného európskeho kúpneho práva, sa riadia len spoločným európskym kúpnym právom. Ak bola zmluva skutočne uzavretá, spoločným európskym kúpnym právom sa riadi aj dodržiavanie informačných povinností pred uzavretím zmluvy a prostriedky nápravy v prípade ich porušenia. Článok 12 Informačné požiadavky vyplývajúce zo smernice o službách Týmto nariadením nie sú dotknuté informačné požiadavky, ktoré sú stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch, ktorými sa do vnútroštátneho právneho poriadku transponovali ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu, a ktoré dopĺňajú informačné požiadavky stanovené v spoločnom európskom kúpnom práve. Článok 13 Možnosti, ktoré majú členské štáty k dispozícii Členský štát sa môže rozhodnúť, že umožní používať spoločné európske kúpne právo na: a) zmluvy, v prípade ktorých sa miesto obvyklého pobytu obchodníkov alebo, ak ide o zmluvu medzi obchodníkom a spotrebiteľom, miesto obvyklého pobytu obchodníka, adresa uvedená spotrebiteľom, dodacia adresa tovaru a fakturačná adresa nachádzajú v tomto členskom štáte, a/alebo b) zmluvy, v prípade ktorých sú všetky strany obchodníkmi, ale žiadna z nich nie je malým alebo stredným podnikom v zmysle článku 7 ods. 2. Článok 14 Oznamovanie súdnych rozhodnutí, ktorými sa uplatňuje toto nariadenie 1. Členské štáty zabezpečia, aby sa konečné rozhodnutia ich súdov, ktorými sa uplatňuje toto nariadenie, bez zbytočného odkladu oznámili Komisii. 2. Komisia zriadi systém, ktorý umožní prístup k informáciám o súdnych rozhodnutiach uvedených v odseku 1 a k relevantným rozsudkom Súdneho dvora Európskej únie. Tento systém bude prístupný verejnosti. Článok 15 Preskúmanie 1. Najneskôr… [4 roky odo dňa začatia uplatňovania tohto nariadenia] členské štáty poskytnú Komisii informácie o uplatňovaní tohto nariadenia, a najmä o úrovni akceptácie spoločného európskeho kúpneho práva, o rozsahu, v akom sa jeho ustanovenia stali predmetom súdnych sporov a o situácii, pokiaľ ide o rozdiel medzi úrovňou ochrany spotrebiteľa poskytovanej spoločným európskym kúpnym právom a úrovňou ochrany spotrebiteľa poskytovanej vnútroštátnymi právnymi predpismi. Uvedené informácie budú zahŕňať komplexný prehľad judikatúry vnútroštátnych súdov vo veci výkladu ustanovení spoločného európskeho kúpneho práva. 2. Najneskôr… [5 rokov odo dňa začatia uplatňovania tohto nariadenia] Komisia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Hospodárskemu a sociálnemu výboru podrobnú správu, v ktorej preskúma vykonávanie tohto nariadenia, a to predovšetkým pri zohľadnení takých aspektov, ako je napr. potreba ďalšieho rozšírenia pôsobnosti v súvislosti so zmluvami medzi podnikateľmi, vývoj na trhu s digitálnym obsahom a technologický rozvoj v tejto oblasti a ďalší vývoj acquis Únie. Článok 16 Nadobudnutie účinnosti a uplatňovanie 1. Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie. 2. Uplatňuje sa od [6 mesiacov od nadobudnutia účinnosti]. Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné v členských štátoch. V Bruseli Za Európsky parlament Za Radu Predseda predseda PRÍLOHA I SPOLOČNÉ EURÓPSKE KÚPNE PRÁVO: OBSAH Časť I: Úvodné ustanovenia.......................................................................................................... 7 Kapitola 1: Všeobecné zásady a uplatňovanie................................................................................ 7 Oddiel 1: Všeobecné zásady......................................................................................................... 7 Oddiel 2: Uplatňovanie.................................................................................................................. 7 Časť II: Uzavretie záväznej zmluvy................................................................................................ 7 Kapitola 2: Informácie pred uzavretím zmluvy................................................................................ 7 Oddiel 1: Informácie, ktoré musí poskytnúť obchodník spotrebiteľovi pred uzavretím zmluvy.......... 7 Oddiel 2: Informácie, ktoré musí poskytnúť obchodník inému obchodníkovi pred uzavretím zmluvy 7 Oddiel 3: Zmluvy uzatvárané elektronickými prostriedkami............................................................. 7 Oddiel 4: Povinnosť zabezpečiť správnosť poskytnutých informácií................................................ 7 Oddiel 5: Prostriedky nápravy v prípade porušenia informačných povinností................................... 7 Kapitola 3: Uzavretie zmluvy......................................................................................................... 7 Kapitola 4: Právo na odstúpenie od zmluvy v prípade zmlúv uzavretých na diaľku a zmlúv uzavretých mimo prevádzkových priestorov medzi obchodníkmi a spotrebiteľmi............................................................................... 7 Kapitola 5: Dôvody neplatnosti..................................................................................................... 7 Časť III: Posudzovanie obsahu zmluvy.......................................................................................... 7 Kapitola 6: Výklad........................................................................................................................ 7 Kapitola 7: Obsah a účinky........................................................................................................... 7 Kapitola 8: Neprijateľné zmluvné podmienky................................................................................. 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Neprijateľné zmluvné podmienky v prípade zmlúv medzi obchodníkom a spotrebiteľom.. 7 Oddiel 3: Neprijateľné zmluvné podmienky v prípade zmlúv medzi obchodníkmi............................ 7 Časť IV: Záväzky a prostriedky nápravy strán kúpnej zmluvy alebo zmluvy o dodaní digitálneho obsahu 7 Kapitola 9: Všeobecné ustanovenia............................................................................................... 7 Kapitola 10: Záväzky predávajúceho............................................................................................. 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Dodanie......................................................................................................................... 7 Oddiel 3: Súlad tovaru alebo digitálneho obsahu............................................................................ 7 Kapitola 11: Prostriedky nápravy, ktoré má k dispozícii kupujúci................................................... 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Možnosť nápravného plnenia predávajúceho.................................................................. 7 Oddiel 3: Požadovanie splnenia..................................................................................................... 7 Oddiel 4: Odklad plnenia záväzkov kupujúceho............................................................................. 7 Oddiel 5: Ukončenie..................................................................................................................... 7 Oddiel 6: Zníženie ceny................................................................................................................. 7 Oddiel 7: Požiadavky týkajúce sa oznámenia v prípadoch zmlúv medzi obchodníkmi...................... 7 Kapitola 12: Záväzky kupujúceho................................................................................................. 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Platba ceny.................................................................................................................... 7 Oddiel 3: Prevzatie dodávky......................................................................................................... 7 Kapitola 13: Prostriedky nápravy, ktoré má k dispozícii predávajúci.............................................. 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Požadovanie splnenia..................................................................................................... 7 Oddiel 3: Odklad plnenia záväzkov predávajúceho........................................................................ 7 Oddiel 4: Ukončenie..................................................................................................................... 7 Kapitola 14: Prenos rizika............................................................................................................. 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Prenos rizika v prípadoch spotrebiteľských kúpnych zmlúv............................................. 7 Oddiel 3: Prenos rizika v prípadoch zmlúv medzi obchodníkmi....................................................... 7 Časť V: Záväzky a prostriedky nápravy strán zmluvy o poskytnutí súvisiacich služieb...................... 7 Kapitola 15: Záväzky a prostriedky nápravy strán.......................................................................... 7 Oddiel 2: Záväzky poskytovateľa služby........................................................................................ 7 Oddiel 3: Záväzky zákazníka......................................................................................................... 7 Oddiel 4: Prostriedky nápravy....................................................................................................... 7 Časť VI: Náhrada škody a úroky.................................................................................................. 7 Kapitola 16: Náhrada škody a úroky............................................................................................. 7 Oddiel 1: Náhrada škody.............................................................................................................. 7 Oddiel 2: Úroky z omeškania: všeobecné ustanovenia.................................................................... 7 Oddiel 3: Oneskorené platby obchodníkov.................................................................................... 7 Časť VII: Vrátenie plnení.............................................................................................................. 7 Kapitola 17: Vrátenie plnení.......................................................................................................... 7 Časť VIII: Premlčanie................................................................................................................... 7 Kapitola 18: Premlčanie................................................................................................................ 7 Oddiel 1: Všeobecné ustanovenia.................................................................................................. 7 Oddiel 2: Premlčacie lehoty a ich začiatok..................................................................................... 7 Oddiel 3: Predĺženie premlčacích lehôt........................................................................................... 7 Oddiel 4: Obnovenie premlčacích lehôt.......................................................................................... 7 Oddiel 5: Účinky premlčania......................................................................................................... 7 Oddiel 6: Zmena dohodou............................................................................................................. 7 Dodatok 1............................................................................................................................... 7 Dodatok 2............................................................................................................................... 7 Časť I Úvodné ustanovenia Kapitola 1 Všeobecné zásady a uplatňovanie Oddiel 1 Všeobecné zásady Článok 1 Zmluvná sloboda 1. Strany môžu slobodne uzavrieť zmluvu a určiť jej obsah s výhradou akýchkoľvek použiteľných kogentných ustanovení. 2. Strany môžu vylúčiť uplatňovanie ktoréhokoľvek ustanovenia spoločného európskeho kúpneho práva, odchýliť sa od jeho účinkov alebo ich pozmeniť, pokiaľ sa v daných ustanoveniach nestanovuje inak. Článok 2 Dobromyseľnosť a čestnosť 1. Každá strana je povinná konať v súlade so zásadou dobromyseľnosti a čestnosti. 2. Porušením tejto povinnosti môže strana, ktorá zásadu porušila, stratiť možnosť uplatniť alebo sa odvolať na právo, prostriedok nápravy alebo námietku, ktorú by inak mohla použiť, alebo jej môže vzniknúť povinnosť nahradiť škodu, ktorú tým druhej strane spôsobila. 3. Strany nesmú vylúčiť uplatnenie tohto článku ani sa odchýliť od jeho účinkov alebo ich pozmeniť. Článok 3 Spolupráca Strany sú povinné vzájomne spolupracovať na účely splnenia svojich zmluvných záväzkov v rozsahu, v akom to možno očakávať. Oddiel 2 Uplatňovanie Článok 4 Výklad 1. Spoločné európske kúpne právo sa vykladá autonómne a v súlade s jeho cieľmi a zásadami, na ktorých spočíva. 2. Otázky, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti spoločného európskeho kúpneho práva ale nie sú v ňom výslovne upravené, sa upravujú v súlade s cieľmi a zásadami, na ktorých spoločné európske kúpne právo a všetky jeho ustanovenia spočívajú, a to bez použitia vnútroštátneho práva, ktoré by bolo rozhodným právom v prípade, že by neexistovala dohoda o použití tohto spoločného európskeho kúpneho práva, či akéhokoľvek iného práva. 3. Ak sa na osobitnú situáciu, ktorá patrí do rozsahu pôsobnosti všeobecného pravidla, vzťahuje všeobecné pravidlo a špecifické pravidlo, v prípade akéhokoľvek rozporu medzi nimi má prednosť špecifické pravidlo. Článok 5 Primeranosť 1. Primeranosť sa musí posudzovať objektívne so zreteľom na povahu a účel zmluvy, okolnosti prípadu a zvyklosti a prax v dotknutých obchodných odvetviach alebo povolaniach. 2. Akýkoľvek odkaz na to, čo možno od osoby očakávať alebo čo môže osoba očakávať alebo čo možno očakávať v osobitnej situácii, je odkazom na to, čo možno primerane očakávať. Článok 6 Sloboda formy Pokiaľ sa v spoločnom európskom kúpnom práve nestanovuje inak, zmluva, vyhlásenie alebo akýkoľvek iný akt, ktorý sa ním riadi, nemusia mať žiadnu osobitnú formu ani nemusia byť žiadnou osobitnou formou doložené. Článok 7 Zmluvné podmienky, ktoré nie sú individuálne dojednané 1. Zmluvná podmienka nie je individuálne dojednaná, ak bola navrhnutá jednou stranou a ak druhá strana nemala možnosť ovplyvniť jej obsah. 2. Ak jedna strana navrhne druhej strane, aby si vybrala z viacerých zmluvných podmienok, podmienka sa nepovažuje za individuálne dojednanú len preto, že si druhá strana danú podmienku vybrala spomedzi ostatných podmienok. 3. Strana, ktorá tvrdí, že zmluvná podmienka navrhnutá ako súčasť štandardných zmluvných podmienok bola medzičasom individuálne dojednaná, nesie v tejto súvislosti dôkazné bremeno. 4. V prípade zmluvy medzi obchodníkom a spotrebiteľom obchodník nesie dôkazné bremeno v súvislosti s preukázaním skutočnosti, že podmienka, ktorú navrhol, bola individuálne dojednaná. 5. V prípade zmluvy medzi obchodníkom a spotrebiteľom sa podmienky vypracované treťou osobou považujú za podmienky navrhnuté obchodníkom, ibaže ich do zmluvy zahrnul spotrebiteľ. Článok 8 Ukončenie zmluvy 1. „Ukončením zmluvy“ sa rozumie zrušenie práv a záväzkov strán vyplývajúcich zo zmluvy s výnimkou práv vyplývajúcich z ktorejkoľvek zmluvnej podmienky upravujúcej urovnávanie sporov alebo akejkoľvek inej zmluvnej podmienky, ktorá má zostať účinná aj po ukončení zmluvy. 2. Nároky na splatné sumy a náhradu škody spôsobenej nesplnením pred ukončením zmluvy zostávajú zachované. Ak je zmluva ukončená z dôvodu nesplnenia alebo očakávaného nesplnenia, strana, ktorá zmluvu ukončuje, má tiež právo na náhradu škody namiesto budúceho plnenia druhej strany. 3. Účinky ukončenia týkajúce sa vrátenia zaplatenej ceny a vrátenia tovaru alebo digitálneho obsahu a ďalšie účinky súvisiace s vrátením plnení sa riadia pravidlami o vrátení plnení stanovenými v kapitole 17. Článok 9 Zmluvy so zmiešaným účelom 1. Ak sa zmluva týka kúpy tovaru alebo dodania digitálneho obsahu aj poskytnutia súvisiacich služieb, pravidlá stanovené v časti IV sa použijú na záväzky a prostriedky nápravy strán v prípade, keď strany konajú ako kupujúci a predávajúci tovaru alebo digitálneho obsahu, a pravidlá stanovené v časti V sa použijú na záväzky a prostriedky nápravy strán v prípade, keď strany konajú ako poskytovateľ služieb a zákazník. 2. Ak sa v prípade zmluvy, na ktorú sa vzťahuje odsek 1, záväzky predávajúceho a poskytovateľa služieb vyplývajúce zo zmluvy majú plniť po častiach alebo sú inak deliteľné, potom, ak existuje dôvod na ukončenie pre nesplnenie časti, pre ktorú sa dá určiť prislúchajúca časť ceny, kupujúci a zákazník môžu ukončiť len túto časť. 3. Odsek 2 sa nepoužije, ak od kupujúceho a zákazníka nemožno očakávať, že prijmú plnenie ostatných častí alebo ak má neplnenie taký charakter, ktorý dáva dôvod na ukončenie zmluvy ako celku. 4. Ak záväzky predávajúceho a poskytovateľa služieb vyplývajúce zo zmluvy nie je možné deliť alebo ak sa nedá určiť prislúchajúca časť ceny, kupujúci a zákazník môžu zmluvu ukončiť len ak má neplnenie taký charakter, ktorý dáva dôvod na ukončenie zmluvy ako celku. Článok 10 Oznámenie 1. Tento článok sa vzťahuje na vykonanie oznámenia na akýkoľvek účel v rámci pravidiel stanovených v spoločnom európskom kúpnom práve a v rámci zmluvy. „Oznámenie“ zahŕňa odovzdanie akéhokoľvek vyhlásenia, ktoré má mať právne účinky alebo má slúžiť na prenos informácií na právne účely. 2. Oznámenie možno podľa okolností vykonať akýmikoľvek vhodnými prostriedkami. 3. Oznámenie je účinné, keď dôjde príjemcovi, ibaže sa v ňom stanovuje odklad účinku. 4. Oznámenie dôjde príjemcovi: (a) keď sa doručí príjemcovi; (b) keď sa doručí na miesto podnikania príjemcu alebo, ak takéto miesto podnikania neexistuje alebo je oznámenie adresované spotrebiteľovi, na miesto obvyklého pobytu príjem