Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov - Ôsme oznámenie o uplatňovaní článkov 4 a 5 smernice 89/552/EHS „televízia bez hraníc“, zmenenej a doplnenej smernicou 97/36/ES, za obdobie 2005 – 2006 [SEK(2008) 2310] /* KOM/2008/0481 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 22.7.2008 KOM(2008) 481 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Ôsme oznámenie o uplatňovaní článkov 4 a 5 smernice 89/552/EHS „televízia bez hraníc“, zmenenej a doplnenej smernicou 97/36/ES, za obdobie 2005 – 2006 [SEK(2008) 2310] 1. ÚVOD Toto oznámenie sa vypracovalo podľa článku 4 ods. 3 smernice Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania[1], zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/36/ES z 30. júna 1997[2] (smernica „televízia bez hraníc“, ďalej len „smernica“). Komisia prostredníctvom tohto oznámenia po ôsmykrát od prijatia smernice informuje o uplatňovaní článkov 4 a 5, tentokrát za obdobie 2005 - 2006. Vychádza zo štatistických výkazov členských štátov o dosahovaní pomeru uvedeného v týchto článkoch vo všetkých televíznych programoch spadajúcich do ich právomoci a predstavuje sa v ňom stanovisko Komisie k uplatňovaniu týchto ustanovení vrátane hlavných záverov, ku ktorým na základe správ členských štátov dospela. Toto dvojročné predkladanie správ slúži na dvojaký účel. Po prvé, prostredníctvom oznámenia sa štatistické výkazy členských štátov dávajú do pozornosti ostatným členským štátom, Európskemu parlamentu a Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov. Po druhé, oznámenie slúži na overenie toho, či sa opatrenia prijaté na účel propagácie európskych a nezávislých produkcií v členských štátoch správne realizovali. Po prvý raz sa predkladajú a vyhodnocujú štatistické výkazy desiatich členských štátov, ktoré pristúpili k Európskej únii (EÚ) 1. mája 2004, za celé referenčné obdobie správy (2005 - 2006) [3]. Okrem toho treba poznamenať, že články 4 a 5 (predovšetkým článok 4) sa úspešne uplatňujú v meniacom sa audiovizuálnom prostredí: prvýkrát sa v správe členského štátu uvádzajú aj kanály vysielajúce prostredníctvom digitálneho vysielania videosignálu pre ručné zariadenia (Digital Video Broadcasting Handheld, DVB-H) [4]. Dodatočné podrobné informácie sú dostupné v deviatich podkladových dokumentoch v pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktoré sprevádzajú toto oznámenie. Pracovný dokument takisto obsahuje údaje, ktoré za referenčné obdobie poskytli dva nové členské štáty, ktoré pristúpili k EÚ 1. januára 2007, Bulharsko a Rumunsko[5]. Napriek tomu, že neboli povinné predložiť správu za toto referenčné obdobie, dobrovoľne sa rozhodli svoje štatistické výkazy poskytnúť. 2. STANOVISKO KOMISIE K UPLATňOVANIU čLÁNKOV 4 A 5 2.1. Všeobecné poznámky 2.1.1. Články 4 a 5 v kontexte európskeho audiovizuálneho prostredia Európsky audiovizuálny priestor sa sústavne rozširuje. Každý rok na trh v Európe prichádzajú nové televízne spoločnosti a kanály, dôsledkom čoho dochádza k narastajúcej fragmentácii divákov. Počet televíznych kanálov, na ktoré sa v rámci EÚ vzťahujú[6] články 4 a 5, stúpol z 584 v roku 2003 na 765 v roku 2004 a opäť na 949 v roku 2005 a na 1096 v roku 2006[7]. Znamená to teda nárast o 512 kanálov, či 88 %, v celkovom počte televíznych kanálov za štyri roky (2003 – 2006). Tento trend sa nedá vysvetliť iba rozšírením EÚ v roku 2004 (v rámci ktorého pribudlo 111 nových kanálov v roku 2004 a tento počet stúpol na 155 v roku 2006): aj EÚ-15 zaznamenali výrazný nárast – 357 nových televíznych kanálov od roku 2003, teda nárast o 61 %[8]. Táto skutočnosť odzrkadľuje nepretržitý rast tvorby televíznych programov v Európe, a teda aj trvalú životaschopnosť európskeho audiovizuálneho priemyslu[9]. Zároveň je tento rozvoj obrazom stupňujúcej sa fragmentácie európskych televíznych divákov. Sledovanosť „primárnych“ televíznych kanálov klesla a čoraz menšiemu počtu kanálov sa darí získať výrazný podiel divákov. Veľké vnútroštátne trhy ako Nemecko, Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo sú touto narastajúcou fragmentáciou postihnuté najviac[10]. 2.1.2. Metódy implementácie a monitorovania v členských štátoch Metodológia a intenzita monitorovania sa v jednotlivých členských štátoch výrazne líšia[11], škála siaha od jednoduchých odhadov a prieskumov až po pravidelné monitorovanie tvorby televíznych programov a výber vzoriek. V niektorých členských štátoch sú za zhromažďovanie údajov a ich analýzu zodpovedné nezávislé regulačné orgány alebo štátne úrady, v iných prípadoch sa táto úloha zverila súkromným spoločnostiam vykonávajúcim prieskumy. V pomerne veľkom počte členských štátov vychádzajú monitorovacie orgány zo štatistických výkazov, ktoré predkladajú televízne spoločnosti, a obmedzujú sa na krížovú kontrolu týchto výkazov s údajmi, ktoré majú sami k dispozícii. Väčšina členských štátov poskytla v referenčnom období Komisii komplexné informácie. Príslušné orgány ich ozrejmili, na základe čoho Komisia mohla zhromaždiť požadované údaje. Zaznamenala výrazný nárast kvality predkladaných správ, čo sa odráža aj v počte nahlásených kanálov. Napriek tomu niektoré členské štáty uviedli pomerne vysoký počet kanálov (10 a viac), v prípade ktorých sa neposkytli žiadne údaje o európskych dielach a/alebo o nezávislých produkciách[12]. Komisia zdôrazňuje, že povinnosť podávať správy podľa článku 4 ods. 3 smernice sa týka „každého z televíznych programov, na ktoré sa vzťahuje právomoc príslušného členského štátu“, bez ohľadu na spôsob vysielania alebo sledovanosť[13]. Každý členský štát má zodpovednosť poskytnúť úplný zoznam televíznych kanálov, na ktoré sa vzťahujú články 4 a 5 smernice, a údaje o nich, pokiaľ nemôže preukázať konkrétne a opodstatnené dôvody, pre ktoré tak nemôže urobiť. Pri uplatňovaní článkov 4 a 5 smernice existujú medzi členskými štátmi podstatné rozdiely. Napríklad minimálny podiel nezávislých diel, ktorý sa vyžaduje podľa článku 5 smernice, sa môže vzťahovať buď na vysielací čas alebo programový rozpočet: z týchto možností si môžu členské štáty vybrať podľa vlastného uváženia[14]. Odlišnosti sa spozorovali aj pri interpretácii pojmu kvalifikovaný vysielací čas: väčšina členských štátov priamo do vnútroštátnych právnych predpisov implementovala „negatívne“ vymedzenie pojmu z článkov 4 a 5, avšak niektoré z tohto vymedzenia vylúčili ďalšie kategórie programov alebo zaviedli „pozitívne“ vymedzenie pojmu kvalifikovaný vysielací čas, v dôsledku čoho je náročnejšie dosiahnuť požadovaný pomer. Okrem toho mnohé členské štáty prijali v tejto oblasti podrobnejšie alebo prísnejšie pravidlá[15]. Z dôvodu uvedených a ďalších odlišností v rámci rozsahu povoleného v smernici je posúdenie štatistického výkazu členských štátov komplikované. Napriek tomu môže Komisia na základe zistení z vnútroštátnych správ uvedených v nasledujúcich bodoch dospieť k spoľahlivým záverom vzhľadom na implementáciu článkov 4 a 5. 2.1.3. Analýza a hodnotiace nástroje Podľa článku 4 ods. 3 smernice uplatňovanie článkov 4 a 5 v súlade s ustanoveniami zmluvy zabezpečuje Komisia. Ako pomoc pre členské štáty pri plnení povinnosti podávať správy sa zostavili usmernenia, v ktorých sa vymedzili určité pojmy a ozrejmili kľúčové koncepcie pri implementácii článkov 4 a 5[16]. Okrem toho sa určili viaceré ukazovatele[17], aby sa dosiahla objektívna analýza a posúdenie správ členských štátov. Uvedené úvahy sú základom stanoviska Komisie predstaveného v tomto oznámení, v ktorom sa ďalej uvádzajú všeobecné trendy uplatňovania opatrení na podporu produkcie a distribúcie európskych televíznych programov na úrovni EÚ[18]. 2.1.4. Uplatňovanie článku 4 V tejto časti sa analyzuje, ako členské štáty spĺňajú povinnosť vyčleniť, v rámci praktickej realizácie a prostredníctvom primeraných prostriedkov, prevažnú časť vysielacieho času európskym dielam, ako sa ustanovuje v článku 4 smernice. Priemerný vysielací čas v EÚ vyhradený pre európske diela vo všetkých nahlásených televíznych kanáloch v členských štátoch EÚ-25 predstavoval 63,52 % v roku 2005 a 65,05 % v roku 2006, čo znamená nárast v priebehu referenčného obdobia o 1,53 %. V porovnaní s posledným vykazovacím obdobím (65,18 % v roku 2003 a 63,32 % v roku 2004) sa priemerný podiel vysielacieho času vyhradeného pre európske diela mierne zmenšil o 0,13 percentuálneho bodu za štyri po sebe nasledujúce roky (2003 - 2006). Z hľadiska šesťročného obdobia (66,95 % v roku 2001 a 66,10 % v roku 2002) poklesol priemerný podiel o 1,90 percentuálneho bodu. Zo strednodobého trendu teda vyplývajú mierne klesajúce údaje. Je však nutné poznamenať, že podobné spoľahlivosť podobných porovnaní nie je najvyššia. Po prvé, správa za obdobie 2001 – 2003 sa vzťahovala iba na štáty EÚ-15. Posledná správa za obdobie 2003 – 2004 zahŕňala štatistické výkazy členských štátov, ktoré pristúpili k EÚ v máji 2004, iba za obmedzené obdobie niekoľkých mesiacov. Priemerný podiel vysielacieho času, ktorý tieto krajiny vyhradili európskym dielam počas referenčného obdobia (2005 – 2006), bol 64,15 % v roku 2005 a 67,30 % v roku 2006, pričom v období po prístupe nových krajín (máj až december 2004) bol priemer výrazne nižší – 61,77 %. Keď zoberieme do úvahy skutočnosť, že nové členské štáty potrebovali ešte určitý čas na prispôsobenie sa požiadavkám smernice, je ich výkon pozoruhodný. Je výrazne vyšší ako podiely, ktoré dosiahli štáty EÚ-15 (o 1,05 percentuálneho bodu vyšší ako EÚ-15 v roku 2005 a o 3,75 percentuálneho bodu v roku 2006). Inými slovami, úspešná implementácia článku 4 v týchto členských štátoch, ktorej náznaky obsahovala už predchádzajúca správa, sa potvrdila. Tieto optimistické výsledky sú dôvodom nádeje, že možná stagnácia v EÚ-15 sa vykompenzuje pozitívnym trendom v EÚ-10. Po druhé treba mať na pamäti, že od poslednej správy sa pri určovaní priemerných podielov európskych diel vychádzalo z všetkých televíznych kanálov a nie iba z tých, ktoré majú minimálne 3 % podiel sledovanosti[19]. Ako dôsledok stúpajúcej fragmentácie sektora vznikol pomerne veľký počet malých okrajových kanálov, pre ktoré môže na začiatku byť ťažké dosiahnuť väčšinový podiel európskych diel. Nakoniec treba zdôrazniť, že údaje zostali pomerne stabilné a priemer sa pohyboval výrazne nad minimálnou hodnotou 50 %, čo svedčí o všeobecne správnom uplatňovaní článku 4 na celom území EÚ. Na úrovni členských štátov sa priemerný vysielací čas pohyboval v roku 2005 medzi hodnotami 47,31% (Slovinsko) a 81,14% (Dánsko) a v roku 2006 od hodnoty 45,44 % (Švédsko) po 81,07% (Poľsko). Trend z hľadiska priemerného podielu vysielacieho času vyhradeného európskym dielam za referenčné obdobie bol pozitívny v 15 členských krajinách a negatívny v 10. Zo strednodobého hľadiska sa ukazuje zmiešaný obraz referenčného obdobia a následného vývoja: trinásť členských štátov neurobilo pri dosahovaní 50 % podielu európskych diel žiadny pokrok a dvanásť členských štátov zvýšilo svoj priemerný väčšinový podiel buď za štyri roky (2003 – 2006) alebo od začiatku vykazovania v roku 2004 (údaje za EÚ-10). Tento zdanlivo neuspokojivý výsledok sa však relativizuje, keď zohľadníme skutočnosť, že v deviatich členských štátoch nastal za štvorročné obdobie pokles iba o päť percentuálnych bodov alebo menej. Iba tri členské štáty mali problém dosiahnuť väčšinový podiel určený v článku 4 v roku 2005 alebo 2006[20]. Pokiaľ ide o celkový počet kanálov, ktoré spĺňajú požiadavku väčšinového podielu článku 4, priemerná miera spĺňania za všetky nahlásené kanály vo všetkých členských štátoch bola v 68,60 % v roku 2005 a 72,88 % v roku 2006. To predstavuje nárast o 4,28 percentuálneho bodu za referenčné obdobie a 4,60 bodu za obdobie 2003 – 2006 (68,28 % v roku 2003 and 72,80% v roku 2004). Ak sa zoberie do úvahy fragmentácia sektora a súčasne narastajúci počet špecializovaných a okrajových kanálov, možno konštatovať, že pozitívny vývoj zaznamenaný v predchádzajúcej správe sa udržal, keďže údaje o spĺňaní požiadavky sa ustálili na pomerne vysokej úrovni. Miera spĺňania požiadavky za všetky kanály sledované na úrovni členských štátov sa v roku 2005 pohybovala od 30 % (Slovinsko) do 100 % (Lotyšsko, Malta a Slovenská republika). V roku 2006 to bolo od 41 % (Slovinsko a Švédsko) do 100 % (Estónsko, Malta a Slovenská republika). Počas referenčného obdobia miera spĺňania požiadavky stúpla v dvanástich členských štátoch, klesla v ôsmich a v piatich zostala na rovnakej úrovni. Z uvedených výsledkov vyplýva vo všeobecnosti pozitívny obraz pokiaľ ide o dosahovanie cieľov článku 4. Z celkového hľadiska dosiahli všetky členské štáty vrátane nových členských štátov väčšinový podiel vyžadovaný podľa článku 4, pričom sa priemerný podiel ustálil na pomerne vysokej úrovni 63 %, výrazne vyššej ako 50 % minimum stanovené v smernici a miera spĺňania požiadavky neustále stúpa. Okrem toho, ako sa preukázalo na základe údajov, ktoré dobrovoľne poskytlo Rumunsko a Bulharsko[21], zahrnutie týchto dvoch členských štátov do režimu smernice v budúcej správe by z hľadiska propagácie európskych diel nemalo predstavovať žiadny problém. 2.1.5. Uplatňovanie článku 5 Predmetom tejto druhej časti oznámenia je spĺňanie minimálnej požiadavky podľa článku 5 smernice. Priemerný podiel vysielania v EÚ vyhradený pre európske diela nezávislých producentov (nezávislej produkcie) na všetkých príslušných kanáloch vo všetkých členských štátoch bol 36,44 % v roku 2005 a 37,59 % v roku 2006, čo znamená nárast o 1,15 percentuálneho bodu v priebehu referenčného obdobia. To znamená zlepšenie v porovnaní s predchádzajúcim referenčným obdobím (2003 – 2004), keď sa zaznamenal iba nepatrný nárast o 0,11 percentuálneho bodu (31,39 % v roku 2003 a 31,50 % v roku 2004). Za štvorročné obdobie (2003 – 2006) sa teda priemerný podiel zvýšil o 6,20 percentuálneho bodu. Za obdobie šiestich po sebe nasledujúcich rokov (2001 – 2006) sa ukazuje pozitívny trend, keďže po výraznom poklese o 6,25 percentuálneho bodu v období 2001 – 2004 percentuálny podiel narástol na úroveň (37,59 %) porovnateľnú s úrovňou zaznamenanou v roku 2001 (37,75 %). Preto treba televízne spoločnosti v členských štátoch povzbudiť, aby tento pozitívny trend zachovali. Zároveň treba pripomenúť, že povinnosť podávať správy platí od mája 2004 pre väčšiu skupinu 25 členských štátov. Samozrejme, pre televízne spoločnosti v 10 nových členských štátoch môže byť náročnejšie investovať do nezávislých produkcií, pretože ešte nemajú veľa skúseností s uplatňovaním článku 5 smernice. Tak je priemerný údaj za 10 nových členských štátov (30,54 % v roku 2005 and 31,64 % v roku 2006) nižší ako priemerný percentuálny podiel, ktorý dosiahli EÚ-15 (40,38 % v roku 2005 and 41,55 % v roku 2006). Celkový podiel prevažnej väčšiny členských štátov bol oveľa väčší ako 10 % minimum stanovené v smernici: 18 členských štátov ustálilo podiel vysielaných nezávislých diel na viac ako 25% - teda viac ako štvrtinu – celkového kvalifikovaného vysielacieho času. Iba jeden nový členský štát musí ešte vynaložiť úsilie, aby dosiahol 10 % minimum[22]. Priemerná miera spĺňania požiadavky v EÚ za kanály vo všetkých členských štátoch bola v roku 2005 75,92 % a 79,20 % v roku 2006, čo predstavuje nárast o 3,28 percentuálneho bodu za referenčné obdobie. V porovnaní s dvoma predchádzajúcimi referenčnými obdobiami (90,67 % v roku 2001, 89,13 % v roku 2002, 78,40 % v roku 2003 a 81,92 % v roku 2004) stúpla miera spĺňania o 0,80 percentuálneho bodu za štvorročné obdobie (2003 – 2006), ale klesla o 11,47 bodu za šesť po sebe nasledujúcich rokov (2001 – 2006). Znamená to výrazný pokles, ktorý sa však dá vysvetliť skutočnosťou, že sa zahrnuli už aj údaje za 10 nových členských štátov. Stojí však za povšimnutie, že v referenčnom období miera spĺňania požiadaviek narástla, a to napriek pomerne slabším výsledkom v nových členských štátoch a zmene metód od poslednej správy. Priemerná miera spĺňania požiadavky zo strany televíznych kanálov vo všetkých členských štátoch sa v roku 2005 pohybovala od 20 % (Cyprus a Česká republika) do 100 % v piatich členských štátoch (Estónsko, Írsko, Lotyšsko, Malta a Slovenská republika) a v roku 2006 od 20 % (Cyprus) do 100 % v šiestich členských štátoch (Estónsko, Írsko, Lotyšsko, Malta, Slovenská republika a Fínsko). Priemerná miera spĺňania požiadavky stúpla v 10 členských štátoch, zostala na rovnakej úrovni v deviatich a klesla v šiestich. V porovnaní s výsledkami zaznamenanými v predchádzajúcej správe potvrdzuje táto skutočnosť pozitívny trend pre spĺňaní podmienok článku 5 smernice. Priemerný podiel v EÚ vyhradený európskym dielam nezávislých producentov (novšie diela[23]) v roku 2005 bol 68,65 % zo všetkých nezávislých európskych diel (či už novších alebo nie) a 66,75 % v roku 2006, čo predstavuje mierny pokles o 1,90 percentuálneho bodu za referenčné obdobie. V porovnaní s predchádzajúcimi referenčnými obdobiami (61,78 % v roku 2001, 61,96 % v roku 2002, 71,66 % v roku 2003 a 69,09 % v roku 2004) sa zaznamenal pokles o 4,91 percentuálneho bodu za štyri roky (2003 – 2006) ale nárast o 4,97 bodu za šesť rokov. Tieto údaje sú síce menej pozoruhodné ako vývoj v období 1999 až 2004, keď sa zaznamenal nárast o takmer 30 %, no vyplýva z nich, že po období významného pokroku vzhľadom na novšie diela sa podiel ustálil na veľmi uspokojivej úrovni. Na úrovni členských štátov sa percentuálny podiel pohyboval od 26,13 % (Estónsko) do 100 % (Cyprus a Slovenská republika) v roku 2005 a od 24,80 % (Írsko) do 100 % (Slovenská republika) v roku 2006. Pozitívny trend pri priemernom podiele novších diel sa zaznamenal v 10 členských štátoch, žiadna zmena nenastala v jednom členskom štáte a negatívny vývoj sa vyskytol v 15 členských štátoch. Takisto stojí za zmienku, že percentuálny podiel vysielacieho času vyhradeného novším dielam nezávislých producentov z celkového kvalifikovaného vysielacieho času zostal vyšší ako 25 % (25,02 % v roku 2005 a 25,09 % v roku 2006). To potvrdzuje pozitívny trend pri zaraďovaní novších diel do vysielania, keďže ich podiel sa zvýšil o 2,59 percentuálneho bodu za štyri roky (2003 – 2006)[24]. Z uvedených výsledkov vyplýva, že ciele článku 5 smernice vzhľadom na vysielanie nezávislých produkcií vrátane primeraného podielu novších diel sa na úrovni Spoločenstva dosahujú uspokojivým spôsobom. Údaje, ktoré poskytlo Bulharsko a Rumunsko[25] opodstatňujú nádej, že obe tieto krajiny budú môcť prispievať k dosahovaniu cieľa článku 5 v budúcom referenčnom období. 3. ZÁVER Podľa štatistických výkazov členských štátov percentuálny podiel vysielania európskych diel na úrovni Spoločenstva po poklese v minulom referenčnom období za súčasné referenčné obdobie narástol. Trend za posledné štyri roky bol relatívny stály, zatiaľ čo za šesťročné obdobie (2001-2006) sa zaznamenal mierny pokles. Z celkového hľadiska sa však podiel európskych diel vysielaných v televízii v EÚ ustálil na pomerne vysokej úrovni 63%. Skutočne dôsledné posúdenie situácie však komplikujú štyri faktory. Po prvé, údaje od poslednej správy teraz zahŕňajú aj štatistické výkazy desiatich členských štátov, ktoré pristúpili k EÚ v roku 2004. Po druhé, spôsob výpočtu sa zmenil tak, že na rozdiel od poslednej správy sa do priemerných hodnôt zahrnuli aj údaje o kanáloch s menšou sledovanosťou ako 3 %. Po tretie, rastúca fragmentácia v sektore má za následok hospodársky tlak a potrebu lacného a ľahko dostupného obsahu, čím sa komplikujú rámcové podmienky investovania do európskych diel a ich vysielania. Po štvrté, klesol počet kanálov, o ktorých sa neposkytli žiadne údaje. Napriek tomu nemožno poprieť stabilizačný trend pri vysielaní európskych diel a túto skutočnosť potvrdzuje aj pozitívny vývoj miery dodržiavania požiadaviek v kanáloch, ktorých údaje sú k dispozícii. Táto miera počas referenčného obdobia narástla o viac ako 4 percentuálne body a aj z hľadiska štvorročného obdobia (2003 – 2006) sa vyvíjala priaznivo. Celková situácia vysielania európskych diel v televíznych kanáloch EÚ je teda uspokojivá, hoci v niektorých členských štátoch je priestor pre ďalší pokrok. Podiel európskych diel v televíznom vysielaní na úrovní EÚ sa ustálil na viac ako 60 % a v budúcnosti by mohol dosiahnuť 65 i viac percent. Toto pozitívne hodnotenie sa rovnako vzťahuje aj na 10 nových členských štátov, ktoré za referenčné obdobie vykázali dokonca lepšie výsledky ako „staré“ členské štáty, čo je dôkazom, že pôvodné úsilie spĺňať ustanovenia článku 4 bolo úspešné. Pozitívny trend sa zaznamenal aj pri implementácii článku 5 smernice: po výraznom poklese o 6,25 percentuálneho bodu v období 2001 – 2004 sa miera v roku 2006 ustálila na úrovni porovnateľnej s úrovňou zaznamenanou v roku 2001 (37,59 % v porovnaní s 37,75 %). To znamená, že priemerný podiel napriek uvedeným faktorom za štvorročné obdobie narástol výraznou mierou o 6,20 percentuálneho bodu. Pozoruhodná je skutočnosť, že v prevažnej väčšine členských štátov sa podiel vysielaných nezávislých diel ustálil na viac ako 25 % - inými slovami štvrtine – celkového kvalifikovaného vysielacieho času. Aj situácia novších diel nezávislých producentov je veľmi uspokojivá: napriek miernemu poklesu v referenčnom období a v štvorročnom období sa údaje za šesťročné obdobie zlepšili. Počas referenčného obdobia sa novším dielam vyčlenilo vyše 25 % celkového kvalifikovaného vysielacieho času. Z týchto výsledkov, ktoré sú založené na podrobnej analýze vnútroštátnych správ[26], vyplýva, že ciele článkov 4 a 5 smernice sa za prebiehajúce referenčné obdobie dosiahli bez ťažkostí ako na úrovni Spoločenstva, tak aj na úrovni členských štátov. [pic] [1] Ú. v. ES L 298, 17.10.1989. [2] Ú. v. ES L 202, 30.7.1997. [3] V predchádzajúcom (siedmom) oznámení (KOM(2006) 459 v konečnom znení) sa o dodržiavaní článkov 4 a 5 v týchto 10 členských štátoch informovalo iba vzhľadom na relevantnú časť referenčného obdobia, konkrétne od 1. mája do 31. decembra 2004. [4] Tieto kanály vo svojej správe uviedlo Taliansko. Pozri podkladový dokument 4 pracovný dokument útvarov Komisie sprevádzajúci toto oznámenie, SEK (v konečnom znení) XYZ, (ďalej len „pracovný dokument“), s. 88. [5] Pozri podkladový dokument 5, pracovný dokument. [6] Pozri ukazovateľ 1, podkladový dokument 1, pracovný dokument. [7] Pozri podkladový dokument 2, graf 1, pracovný dokument. [8] Pozri podkladový dokument 2, tabuľka 1, pracovný dokument. [9] Pozri podkladový dokument 2, graf 1, pracovný dokument. [10] Pozri podkladový dokument 4, pracovný dokument. [11] Tamtiež. [12] V správe Českej republiky za rok 2005 sa uvádzalo 13 televíznych kanálov bez údaja o európskych dielach a 20 kanálov bez údaja o nezávislých produkciách. V správe Talianska za rok 2006 to bolo 10 kanálov v oboch kategóriách. V správe Francúzska za rok 2005 aj za rok 2006 sa uvádzalo 18 televíznych kanálov bez údaja o nezávislých produkciách, v správe Slovinska 11 kanálov. [13] Potvrdené v Navrhovaných usmerneniach pre monitorovanie implementácie článkov 4 a 5 smernice „Televízia bez hraníc“ z 11. júla 1999 „(...) v prípade, že televízna spoločnosť vysiela na viac ako jednom kanáli, pomer (európskych a nezávislých diel) sa v zásade uvádza pri každom relevantnom televíznom kanáli“. Usmernenia sú dostupné na stránkehttp://ec.europa.eu/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/controle45_en.pdf. [14] Až do nedávna bolo Francúzsko jediný členský štát, ktorý informoval Komisiu, že si zvolil druhú možnosť. Podiel nezávislých produkcií sa vo Francúzsku vypočítava na základe obratu z digitálnych terestriálnych televíznych kanálov a na základe programového rozpočtu káblových a satelitných kanálov, pozri podkladový dokument 4, pracovný dokument, s. 83. Tento príklad nasledovalo Taliansko a namiesto povinnosti vyhradiť minimálne 10 % vysielacieho času nezávislým produkciám zaviedlo povinnosť investovať minimálne 10 % príjmov televízneho kanála do takýchto produkcií, pozri podkladový dokument 4, pracovný dokument, s. 97. [15] Ako sa výslovne povoľuje v článku 3 ods. 1 smernice. Túto možnosť využilo niekoľko členských štátov, t. j. uložili niektorým alebo všetkým televíznym spoločnostiam povinnosť spĺňať vyšší percentuálny podiel, ako sa ustanovil v smernici. [16] Pozri poznámku pod čiarou 13. [17] Pozri podkladový dokument 1, pracovný dokument. [18] Podrobnosti uplatňovania v členských štátoch sa uvádzajú v podkladovom dokumente 4 pracovného dokumentu. [19] Výhodou predchádzajúcej metódy, pri ktorej sa nezohľadňovali kanály s menšou ako 3 % sledovanosťou, boli možné „vyváženejšie“ výsledky. Používala sa však preto, lebo v tom čase sa televízne kanály s menšou sledovanosťou ako 3 % považovali za zanedbateľné. Z dôvodu výrazného nárastu počtu kanálov však táto úvaha už nie je opodstatnená. Napriek tomu sa zdôrazňuje relatívny význam „primárnych“ televíznych kanálov a v podkladovom dokumente 7 pracovného dokumentu uvádzajú podiely vysielacieho času vyhradeného európskym dielam v kanáloch so sledovanosťou väčšou ako 3 %. [20] Litva odvysielala priemerne 46,98 % európskych diel v roku 2006, Slovinsko 47,31 % v roku 2005 a Švédsko 45,44 % v roku 2006. [21] Priemerný vysielací čas vyčlenený európskym dielam v Bulharsku bol 67,65 % v roku 2005 a 72,83 % v roku 2006. Údaje za Rumunsko sú 51,08 % za rok 2005 a 57,95 % za rok 2006. [22] Cyprus vyčlenil v roku 2005 9,70 % vysielacieho času na európske diela nezávislých producentov a 6,48 % v roku 2006. [23] T. j. diela vysielané do piatich rokov od výroby. [24] Pozri podkladový dokument 2, graf 2, pracovný dokument. [25] V Bulharsku sa v roku 2005 na nezávislé diela vyčlenilo 17,42 % a 14,94 % v roku 2006, v Rumunsku to bolo 36,22 % a 38,62 %. [26] Pozri podkladový dokument 3, pracovný dokument.