Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach /* KOM/2010/0748 v konečnom znení / 2 - COD 2010/0383 */





[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 3.1.2011 KOM(2010) 748 v konečnom znení/2 2010/0383 (COD) CORRIGENDUM : annule et remplace le document COM(2010) 748 final du 14.12.2010Concerne DA, ES, FI, IT, NL, PT, SV, BG, CS, ET, HU, LT, LV, MT, PL, RO, SK, SL Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Prepracované znenie) {SEK(2010) 1547 v konečnom znení}{SEK(2010) 1548 v konečnom znení} DÔVODOVÁ SPRÁVA KONTEXT NÁVRHU Všeobecný kontext Tento návrh je prepracovaným znením nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „Brusel I“). Nariadenie Brusel I je osnovou súdnej spolupráce v občianskoprávnych veciach v rámci Európskej únie. Uplatňuje sa v širokej škále prípadov a zahŕňa nielen zmluvné nároky, ale aj nároky trestného a majetkového charakteru. Určuje najvhodnejšiu súdnu právomoc na riešenie cezhraničných sporov a zabezpečuje hladký priebeh uznávania a výkonu rozsudkov vydaných v inom členskom štáte. Uvedené nariadenie nahradilo Bruselský dohovor z roku 1968, uzatvorený medzi vtedajšími členskými štátmi, ktorý prešiel postupnými zmenami a doplneniami s cieľom zohľadniť postupné rozširovanie Únie. Platí vo všetkých členských štátoch, v prípade Dánska na základe samostatnej medzinárodnej dohody, pričom Dánsko má osobitný režim justičnej spolupráce podľa Zmluvy o fungovaní Európskej únie. Nariadenie nadobudlo účinnosť v marci 2002. Po ôsmich rokoch Komisia zhodnotila jeho fungovanie v praxi a zvážila potrebné zmeny a doplnenia k tomuto nástroju. Dôvody a ciele návrhu Hoci prevláda názor, že nariadenie úspešne funguje, konzultácia s hlavnými zainteresovanými stranami a početné právne a empirické štúdie, ktoré Komisia zadala na vypracovanie, odhalili viaceré nedostatky v súčasnom fungovaní nariadenia, ktoré by sa mali napraviť. V zásade možno konštatovať štyri hlavné nedostatky: - Postup uznávania a výkonu rozsudku v inom členskom štáte (vyhlásenie vykonateľnosti – „exequatur“) zostáva prekážkou voľného obehu rozsudkov a prináša so sebou zbytočné náklady a časové sklzy pre zúčastnené strany a sťažuje podnikom a občanom plné využívanie možností vnútorného trhu. - Prístup k spravodlivosti v rámci EÚ je celkovo neuspokojivý v sporoch, kde žalované strany majú sídlo mimo EÚ. Až na niektoré výnimky platí súčasné nariadenie iba vtedy, keď žalovaný má sídlo vnútri EÚ. Inak sa súdna právomoc riadi vnútroštátnym právom. Rozmanitosť vnútroštátnych právnych predpisov vedie k nerovnakému prístupu k spravodlivosti pre podniky EÚ pri transakciách s partnermi z tretích krajín: niektoré môžu viesť spory v EÚ bez problémov, niektoré nie, dokonca ani v situáciách, keď žiadny iný súd zaručujúci spravodlivý proces nie je príslušný v danej veci. Okrem toho v prípadoch, keď vnútroštátna legislatíva neumožňuje prístup k súdu v sporoch so stranami mimo EÚ, vykonateľnosť záväzných právnych predpisov EÚ chrániacich napr. spotrebiteľov, zamestnancov alebo obchodných zástupcov nie je zaručená. - Účinnejšie by sa mali uplatňovať dohody o voľbe súdu. Nariadenie v súčasnosti ukladá súdu určenému dohodou strán o voľbe súdu zastaviť konanie, ak sa prípadu ujal iný súd ako prvý. Toto pravidlo umožňuje stranám sporu konajúcim z nečestných pohnútok oddialiť rozhodnutie v spore na dohodnutom fóre tým, že podajú žalobu najprv na nepríslušný súd. Táto možnosť vytvára dodatočné náklady a časové sklzy a podkopáva právnu istotu a predvídateľnosť rozhodnutia v spore, ktoré by mohla priniesť voľba súdu určeného dohodou strán. - Treba zlepšiť prepojenie medzi rozhodcovským a súdnym konaním. Rozhodcovské konanie je z rozsahu pôsobnosti nariadenia vylúčené. Napadnutím rozhodcovskej zmluvy na súde však môže niektorá strana účinne znemožniť vykonávanie rozhodcovskej zmluvy a vytvoriť situáciu neúčinného paralelného súdneho konania, ktoré môže viesť k nezlučiteľným rozhodnutiam v danom spore. To vedie k dodatočným nákladom a časovým sklzom, podkopáva predvídateľnosť rozhodnutia v spore a vytvára stimuly pre nekalé taktizovanie v súdnom konaní. Podrobná analýza problémov súčasného systému, ako aj dosah jednotlivých alternatív, ktoré majú byť predmetom riešenia, sa nachádza v posúdení vplyvu, ktoré je sprievodným dokumentom k tomuto návrhu. Celkovým cieľom revízie je ďalej rozvíjať európsky priestor spravodlivosti odstránením zostávajúcich prekážok voľného pohybu súdnych rozhodnutí v súlade s zásadou vzájomného uznávania. Význam tohto cieľa osobitne vyzdvihla Európska rada vo svojom Štokholmskom programe[1] z roku 2009. Konkrétnejšie je cieľom návrhu uľahčenie cezhraničných súdnych konaní a voľný obeh rozsudkov v rámci Európskej únie. Revízia by mala prispieť aj k vytvoreniu nevyhnutného právneho prostredia pre oživenie európskeho hospodárstva. KONZULTÁCIE A POSÚDENIE VPLYVU Predkladanému návrhu predchádzali rozsiahle konzultácie so zainteresovanou verejnosťou, členskými štátmi, inými inštitúciami a odborníkmi, ktoré boli zamerané na existujúce problémy súčasného systému a ich možné riešenia. Dňa 21. apríla 2009 Komisia schválila správu o uplatňovaní nariadenia a zelenú knihu, v ktorej boli predložené návrhy na jeho revíziu a ku ktorým došlo spolu 130 vyjadrení. Komisia zohľadnila výsledky niekoľkých štúdií o rôznych aspektoch revízie, konkrétne štúdiu o praktickom uplatňovaní nariadenia z roku 2007[2] a štúdiu o zostatkovej súdnej právomoci z roku 2006[3]. V dvoch ďalších externých štúdiách[4] boli zhromaždené empirické údaje o vplyve jednotlivých reformných alternatív. Komisia participovala na organizácii dvoch konferencií o revízii, konaných v roku 2009[5] a 2010[6]. V júli 2010 sa uskutočnilo stretnutie s národnými expertmi. Zriadila sa osobitná expertná skupina pre otázky rozhodcovského konania a uskutočnili sa tri stretnutia v júli, septembri a októbri 2010. Z konzultačného procesu vyplýva, že názory hlavných zainteresovaných strán na hlavné prvky reformy sú také, ako sa uvádza ďalej. Pokiaľ ide o zrušenie doložky vykonateľnosti, veľká väčšina zainteresovaných strán a všetky členské štáty podporili cieľ voľného pohybu rozsudkov v rámci Európskej únie. Všeobecne sa podporilo aj zrušenie postupu týkajúceho sa doložky vykonateľnosti, ako prostriedku na dosiahnutie tohto cieľa. Výrazná väčšina zainteresovaných strán zastávala názor, že zrušenie doložky vykonateľnosti by mali sprevádzať záruky, najmä pokiaľ ide o ochranu práv obhajoby strany, voči ktorej sa žiada výkon. Pokiaľ išlo o rozsah týchto záruk a miesto, kde by mali byť k dispozícii (v členskom štáte výkonu alebo členskom štáte pôvodu), názory sa rozchádzali. Osobitné obavy boli vyslovené, pokiaľ ide o zrušenie doložky vykonateľnosti v prípadoch poškodzovania dobrého mena a kolektívneho odškodňovania. Pokiaľ ide o fungovanie nariadenia v medzinárodnom právnom poriadku, panoval všeobecný názor, že mnohostranné vyjednávania na medzinárodnej úrovni by boli najvhodnejším rámcom pre nariadenie. V otázke postupu bez takéhoto rámca panovali nejednotné názory, ktorým smerom by sa malo ďalej uberať. Zatiaľ čo mnohé zainteresované strany a členské štáty podporovali rozšírenie pravidiel súdnej právomoci na žalovaných v treťom štáte, predovšetkým s cieľom zabezpečiť prístup k spravodlivosti na súdoch v Európe, väčšina zainteresovaných strán sa domnievala, že uznávanie a výkon rozsudkov z tretích štátov by sa mali ponechať na mnohostranný rámec, ktorý by zabezpečoval reciprocitu na medzinárodnej úrovni. Pokiaľ ide o dohody o voľbe súdu, zainteresované strany a členské štáty vyjadrili výraznú podporu zlepšovaniu účinnosti takýchto dohôd. Z rôznych spôsobov dosiahnutia tohto cieľa sa dávala prednosť tomu, aby prioritne mohol rozhodovať súd zvolený dohodou strán v rámci vlastnej právomoci. Takýto mechanizmus by bol v prevažnej časti v súlade so systémom určeným v Haagskom dohovore o dohodách o voľbe súdu z roku 2005 a zabezpečoval by tak zosúladený postup v rámci Únie a na medzinárodnej úrovni, ak by sa Únia mala v budúcnosti rozhodnúť uzavrieť dohovor z roku 2005. Pokiaľ ide o spojovacie články medzi nariadením a rozhodcovským konaním, hoci mnohé zainteresované strany si uvedomovali tento problém a podporili budúce kroky, niektoré rozhodcovské združenia vyjadrili obavy, pokiaľ ide o vplyv akéhokoľvek nariadenia na vedúce postavenie európskych arbitrážnych centier v celosvetovom meradle. Názory sa rozchádzali aj v otázke, aký ďalší postup by bol najlepší, t. j. či aktívne podporovať rozhodcovské zmluvy a predísť tak paralelným konaniam a nekalému taktizovaniu v súdnom konaní alebo vylúčiť arbitráž z nariadenia v širšej miere. V každom prípade väčšina zainteresovaných strán vyjadrila všeobecnú spokojnosť s fungovaním newyorského dohovoru z roku 1958, ktorý by nemal byť marený žiadnymi krokmi Únie v tejto veci. Komisia vykonala analýzu nákladov a prínosov hlavných aspektov navrhovanej reformy vo svojom posúdení vplyvu, ktoré tvorí sprievodný dokument k tomuto návrhu. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU 3.1. Zhrnutie navrhovaného opatrenia Hlavné prvky reformy sú tieto: - zrušenie medzičlánku v podobe konania o uznaní a výkone rozsudkov (doložka vykonateľnosti) s výnimkou rozsudkov vo veci poškodzovania dobrého mena a rozsudkov vydávaných v konaniach vo veci kolektívneho odškodňovania, - rozšírenie pravidiel týkajúcich sa súdnej právomoci v nariadení na spory s účasťou žalovaných z tretích krajín vrátane úpravy situácií, keď v tej istej veci prebieha konanie na súde vnútri aj mimo EÚ, - účinnejšie uplatňovanie dohôd o voľbe súdu, - zlepšiť prepojenie nariadenia a rozhodcovského konania, - lepšie koordinovať konania na súdoch členských štátov, - zlepšiť prístup k spravodlivosti v niektorých špecifických sporoch, a - spresnenie podmienok, za ktorých možno dočasné a ochranné opatrenia prenášať v rámci EÚ. Zrušenie doložky vykonateľnosti Justičná spolupráca v občianskych veciach sa vyvíjal v kontexte vytvárania vnútorného trhu v Európe, založenom na predpoklade vzájomného uznávania rozsudkov. Toto vzájomné uznávanie sa postupne zlepšovalo znižovaním kontrol týkajúcich sa cudzích rozsudkov v rámci Únie. V súčasnosti dosiahla justičná spolupráca a úroveň dôvery medzi členskými štátmi stupeň zrelosti, ktorý umožňuje prechod k jednoduchšiemu, menej nákladnému a väčšmi automatizovaného systému obehu rozsudkov odstránením existujúcich formalít medzi členskými štátmi. Návrhom sa preto zrušuje konanie o doložke vykonateľnosti pre všetky rozsudky patriace do rozsahu pôsobnosti nariadenia s výnimkou rozsudkov vo veci poškodzovania dobrého mena a rozsudkov vydávaných v konaniach o kolektívnom odškodňovaní. Zrušenie doložky vykonateľnosti budú sprevádzať procesné záruky, ktorými sa zabezpečí ochrana práv žalovaného na spravodlivý proces a na obhajobu, ako to zaručuje článok 47 Charty základných práv Európskej únie. Žalovaný by mal k dispozícii tri hlavné opravné prostriedky, ktorými by mohol za výnimočných okolností predísť tomu, že rozsudok vydaný v jednom členskom štáte bude účinný v inom členskom štáte: po prvé, mohol by napadnúť rozsudok v členskom štáte pôvodu, ak nebol riadne informovaný o konaní v tomto štáte. Po druhé, návrh by vytvoril mimoriadny opravný prostriedok v členskom štáte výkonu, čo by umožnilo žalovanému napadnúť akékoľvek iné procesné chyby, ktoré by sa objavili počas konania na súde pôvodu a ktoré mohli porušiť jeho právo na spravodlivý proces. Tretí opravný prostriedok by umožňoval žalovanému zastaviť výkon rozsudku v prípade, že by bol nezlučiteľný s iným rozsudkom, ktorý bol vydaný v členskom štáte výkonu alebo – pri splnení určitých podmienok – v inej krajine. Tieto záruky riešia situácie, ktoré sú v súčasnosti riešené niektorými existujúcimi dôvodmi zamietnutia, najmä s cieľom zabezpečiť ochranu práva na obhajobu, avšak s tým zásadným rozdielom, že sa zrušuje hmotnoprávne kritérium verejného poriadku. Čas a náklady spojené s konaním o doložke vykonateľnosti sa ako také ušetria, nevyhnutná ochrana žalovaných však bude naďalej zabezpečená. Návrh obsahuje aj niekoľko štandardných formulárov, ktoré majú uľahčiť uznávanie alebo výkon cudzieho rozsudku pri absencii konania o doložke vykonateľnosti, ako aj žiadosť o preskúmanie v rámci postupu zaručujúceho právo na obhajobu, ako už bolo uvedené v predchádzajúcej časti. Tieto formuláre uľahčia príslušným orgánom výkon rozsudku, najmä v prípadoch, keď je potrebné vypočítať úroky a náklady. Znižujú aj potrebu prekladu rozsudku a uľahčujú žiadosť o preskúmanie rozhodnutia zo strany žalovaného, ktorý musí konať v inom členskom štáte. Návrh zachováva konanie o vykonateľnosti v prípade rozsudkov vo veciach poškodzovania dobrého mena, pri ktorých sa jednotlivec domáha uznania toho, že médiá poškodili jeho osobnosť alebo narušili súkromie. Tieto prípady sú veľmi citlivé a členské štáty uplatňujú rozdielny prístup pri zabezpečovaní súladu s rôznymi základnými právami, ktoré boli porušené a ktorými sú napríklad ľudská dôstojnosť, rešpektovanie súkromného a rodinného života, ochrana osobných údajov, sloboda prejavu a právo na informácie. Tieto rozdiely spolu s absenciou harmonizovaných pravidiel určujúcich rozhodné právo na úrovni Únie [pozri článok 1 ods. 2 písm. g) nariadenia (ES) č. 864/2007(„Rím II“)[7]] naznačujú, že je predčasné predpokladať, že by medzi jednotlivými právnymi systémami už existovala potrebná miera dôvery, aby bolo možné ďalej pokročiť oproti existujúcemu stavu. Zdá sa preto lepšie zachovať prechodne konanie o doložke vykonateľnosti v prípadoch rozsudkov vo veciach poškodzovania dobrého mena, kým nie sú väčšmi vyjasnené hmotnoprávne či kolízne pravidlá v tejto oblasti. Doložka vykonateľnosti sa zachováva aj pri rozsudkoch v konaniach, ktoré iniciovala skupina žalobcov, zastupujúci subjekt alebo orgán konajúci vo verejnom záujme a ktoré sa týka odškodnenia za ujmu spôsobenú nelegálnymi obchodnými praktikami väčšiemu počtu žalobcov („kolektívne odškodňovanie“). Existujúce mechanizmy na odškodňovanie skupín obetí poškodených nelegálnymi obchodnými praktikami sa v rámci EÚ veľmi rôznia. V zásade je každý vnútroštátny systém kompenzačného opravného prostriedku jedinečný a neexistujú dva vnútroštátne systémy, ktoré by sa podobali v tejto oblasti. Niektoré postupy platia iba vo veľmi špecifických oblastiach (napríklad náhrada strát vyplývajúcich z kapitálových investícií v Nemecku alebo škody spôsobené protisúťažnými praktikami v Spojenom kráľovstve); ďalšie majú väčší rozsah (napríklad španielske postupy kolektívneho odškodňovania). Druhý rozdiel sa týka procesného práva v konaniach o náhradu škody: niektoré členské štáty poverili verejné orgány právomocou začať konanie v niektorých oblastiach (napríklad ombudsman vo Fínsku), iné udeľujú právo súkromným organizáciám, akými sú združenia spotrebiteľov (napríklad Bulharsko), alebo jednotlivcom konajúcim v mene skupiny (napríklad Portugalsko). Mnohé členské štáty používajú kombináciu niekoľkých procesných pravidiel. Ďalší rozdiel sa týka kategórie obetí, ktoré môžu využiť opravný prostriedok kolektívneho odškodnenia. Väčšina vnútroštátnych systémov uvedených v predchádzajúcej časti umožňuje náhradu škody spotrebiteľom, pričom však iba niektoré z nich umožňujú náhradu škody aj iným obetiam, napríklad malým podnikom. Rozdiely sú aj v účinku rozsudku na členov danej skupiny: vo väčšine členských štátov je rozhodnutie záväzné iba pre tých, ktorí výslovne súhlasili s konaním („opt-in“, napríklad vo Švédsku a Taliansku). V niekoľkých málo členských štátoch je rozhodnutie záväzné pre všetkých členov skupiny, ak sa nevyslovili proti („opt-out“ v Portugalsku, Dánsku a Holandsku). Navyše existujú rozdiely medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o okamih, ku ktorému sú osoby oprávnené na nároky jednotlivo identifikované; v niektorých členských štátoch sa identifikácia musí uskutočniť vtedy, keď sa podáva žaloba v zastúpení (napríklad v Spojenom kráľovstve), zatiaľ čo v iných sa môže uskutočniť aj neskôr (napríklad v Poľsku a Španielsku). Existujú aj významné rozdiely, ktorými sa riadi financovanie žalôb vo veci kolektívneho odškodňovania, rozdeľovanie výťažku a využívanie alternatívnych mechanizmov na riešenie sporov. Vzhľadom na tieto veľké rozdiely nemožno v tejto fáze predpokladať existenciu predpokladanej miery dôvery. Z tohto dôvodu Komisia uskutoční verejnú konzultáciu vo veci kolektívneho odškodňovania, aby sa zistilo, ktoré formy kolektívneho odškodňovania by najviac zodpovedali právnemu systému Európskej únie a právnym poriadkom 27 členských štátov. Verejná konzultácia umožní okrem iného zistiť, do akej miery sú účinné pravidlá európskeho občianskeho a procesného práva v prípade kolektívnych žalôb a rozsudkov, aby mohli byť vykonateľné v rámci celej EÚ. Kým nebudú známe výsledky tejto konzultácie, je predčasné pokročiť ďalej od existujúceho stavu vo veciach týkajúcich sa náhrady formou kolektívneho odškodnenia zrušením konania o doložke vykonateľnosti pri rozsudkoch vydaných v konaniach vo veci kolektívneho odškodnenia. Pokiaľ konzultácia povedie k prijatiu harmonizačných alebo aproximačných opatrení v tejto oblasti, ustanovenia súčasného návrhu nariadenia o zrušení doložky vykonateľnosti by mali byť primerane rozšírené aj na tieto postupy. Takýmto rozšírením by nemala byť dotknutá možnosť Komisie navrhnúť zrušenie opatrení tvoriacich medzičlánok v konaní o kolektívnom odškodňovaní, a to ani v prípade absencie takýchto harmonizačných alebo aproximačných opatrení, pokiaľ sa preukáže, že takýto vývoj je v európskom súdnictve efektívny a prijateľný. Zlepšiť uplatňovanie nariadenia v medzinárodnom právnom poriadku S cieľom zlepšiť uplatňovanie nariadenia v medzinárodnom právnom poriadku sa navrhuje viacero úprav: - Návrh rozširuje normy nariadenia, ktoré upravujú právomoc súdov, na žalovaných z tretích štátov. V dôsledku tejto zmeny a doplnenia sa vo všeobecnosti posilní možnosť podnikov a občanov žalovať osoby z tretích štátov v EÚ, pretože sa v tomto prípade uplatnia osobitné pravidlá upravujúce právomoc súdov, napr. pravidlá, ktoré zakladajú právomoc podľa miesta zmluvného plnenia. Táto zmena a doplnenie konkrétne zabezpečia, že pravidlá upravujúce právomoc v záujme ochrany spotrebiteľov, zamestnancov a poistencov sa uplatnia aj v prípade, ak má žalovaný bydlisko mimo územia EÚ. - Návrh zároveň harmonizuje pravidlá upravujúce subsidiárnu právomoc a vytvára ďalšie dva fóra pre spory, do ktorých sú zapojení žalovaní s bydliskom mimo územia EÚ. Návrh po prvé počíta s tým, že osobu z tretieho štátu možno žalovať na mieste, kde sa nachádza hnuteľný majetok žalovaného, a to za predpokladu, že hodnota majetku nie je neprimeraná k hodnote nároku a že spor má dostatočnú väzbu s členským štátom konajúceho súdu. Súdy členského štátu budú navyše schopné vykonávať svoju právomoc vtedy, ak nebude k dispozícii žiaden iný súd zabezpečujúci právo na spravodlivý proces, a ak bude mať spor dostatočnú väzbu s príslušným členským štátom („ forum necessitatis “). Vďaka harmonizácii subsidiárnej právomoci sa zabezpečí, že občania a podniky budú mať rovnaký prístup k spravodlivosti v rámci celej Únie a že podniky budú mať na vnútornom trhu v tomto smere rovnaké podmienky. Harmonizované pravidlá kompenzujú odstraňovanie existujúcich pravidiel jednotlivých členských štátov. Právomoc súdu na základe miesta, kde sa nachádza majetok žalovaného, je napríklad protiváhou k skutočnosti, že žalovaný sa nenachádza na území EÚ. Toto pravidlo v súčasnosti existuje v pomerne veľkej skupine členských štátov a jeho výhodou je, že zabezpečuje výkon rozsudku v tom štáte, v ktorom bol tento rozsudok vydaný. Forum necessitatis zároveň žalobcom z EÚ zaručuje právo na spravodlivý proces, čo je mimoriadne dôležité pre spoločnosti z EÚ, ktoré investujú v krajinách s nedostatočne vyspelým právnym systémom. - Návrh zavádza diskrečné pravidlo týkajúce sa prekážky začatej veci pri konania v tej istej veci a medzi rovnakými účastníkmi na súdoch v EÚ a treťom štáte. Súd v členskom štáte môže vo výnimočných prípadoch konanie prerušiť, ak súd v treťom štáte začal konať ako prvý a ak možno očakávať, že vydá v primeranom čase rozsudok, ktorý bude možné v tomto členskom štáte uznať a vykonať. Cieľom tejto zmeny a doplnenia je zabrániť paralelným konaniam v EÚ a mimo nej. Účinnejšie uplatňovať dohody o voľbe súdu Účinnejšie uplatňovanie dohôd o voľbe súdu sa návrh usiluje dosiahnuť prostredníctvom dvoch zmien a doplnení: V prípade, že si účastníci na riešenie sporu určili konkrétny súd alebo súdy, podľa návrhu prvotne rozhodne o svojej právomoci súd určený v dohode, a to bez ohľadu na skutočnosť, či ide o súd, ktorý začal vo veci konať ako prvý. Akýkoľvek iný súd musí konanie prerušiť, a to až dovtedy, kým určený súd nepotvrdí svoju právomoc alebo – v prípade neplatnosti tejto dohody – neodmietne svoju právomoc vykonávať. Táto úprava prispeje k účinnejšiemu uplatňovaniu dohôd o voľbe súdu a vytvorí predpoklady na zabraňovanie nekalému taktizovaniu v konaní na súdoch, ktoré nemajú v danej veci právomoc konať. Návrh navyše zavádza harmonizované pravidlá kolízneho práva v oblasti hmotnoprávnej platnosti dohôd o voľbe súdu, čím sa zabezpečí podobný výsledok v tejto veci bez ohľadu na to, ktorý súd začal konať. Obe tieto úpravy zohľadňujú riešenia ustanovené v Haagskom dohovore o dohodách o voľbe súdu z roku 2005, čo Európskej únii uľahčí prípadné uzatvorenie tohto dohovoru. Zlepšiť prepojenie nariadenia a rozhodcovského konania Návrh obsahuje osobitné pravidlá upravujúce vzájomné prepojenie rozhodcovského konania a súdneho konania. Na základe týchto pravidiel musí súd, ktorý začal vo veci konať, toto konanie prerušiť, ak sa na základe rozhodcovskej zmluvy namieta absencia jeho právomoci a ak rozhodcovský súd začal vo veci konať, alebo ak sa súdne konanie týkajúce sa rozhodcovskej zmluvy začalo v členskom štáte, v ktorom sa má konať rozhodcovské konanie. Táto úprava prispeje k účinnejšiemu uplatňovaniu rozhodcovských zmlúv v Európe, zabráni paralelným rozhodcovským a súdnym konaniam a vytvorí predpoklady na zabraňovanie nekalému taktizovaniu v súdnom konaní. Lepšie koordinovať konania na súdoch členských štátov Cieľom ďalšieho súboru úprav je zlepšiť koordináciu konaní na súdoch členských štátov. Ide o tieto úpravy: - Cieľom návrhu je zlepšiť všeobecné pravidlá týkajúce sa prekážok začatej veci, a to prostredníctvom stanovenia časovej lehoty, v rámci ktorej musí súd, ktorý začal konať ako prvý, rozhodnúť o svojej právomoci. Zmena a doplnenie navyše počítajú s výmenou informácií medzi súdmi, ktoré konajú v tej istej veci. - Návrh uľahčuje spájanie súvisiacich vecí, pretože odstraňuje požiadavku, že takéto spojenie musí umožňovať vnútroštátny právny poriadok. - Pokiaľ ide o predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, návrh stanovuje voľný obeh tých opatrení, ktoré nariadi súd s právomocou rozhodovať vo veci samej. Voľný pohyb by sa mal za predpokladu splnenia určitých podmienok umožniť aj pri opatreniach nariadených ex parte . Na druhej strane však návrh bráni voľnému pohybu predbežných opatrení nariadených súdom, ktorý nemá právomoc rozhodovať vo veci samej. Vzhľadom na to, že v tejto otázke existujú v právnych poriadkoch jednotlivých členských štátov značné odlišnosti, účinok týchto opatrení by mal byť obmedzený na územie členského štátu, v ktorom boli tieto opatrenia nariadené, čím by sa zabránilo zneužívaniu pri výbere najvhodnejšieho fóra („ forum-shopping ).“ Napokon, ak konanie vo veci samej prebieha na jednom súde, pričom na inom súde bol predložený návrh na vydanie predbežného opatrenia, návrh nariadenia vyžaduje, aby tieto dva súdy spolupracovali s cieľom zabezpečiť, že pri vydaní predbežného opatrenia boli zohľadnené všetky okolnosti týkajúce sa danej veci. Zlepšiť prístup k spravodlivosti Posledný súbor zmien a doplnení zlepšuje praktické fungovanie pravidiel upravujúcich právomoc súdov. Konkrétne ide o: - vytvorenie fóra pre nároky vo veci vecného práva podľa miesta, kde sa nachádza hnuteľný majetok; - možnosť zamestnancov podať v oblasti pracovnoprávnych vzťahov na základe článku 6 ods. 1 žalobu proti viacerým žalovaným. Takúto možnosť už zaručoval Bruselský dohovor z roku 1968. Jej opätovné zavedenie do nariadenia bude na prospech zamestnancov, ktorí budú chcieť začať konanie proti spoločným zamestnávateľom usadeným v rôznych členských štátoch (pozri situáciu vo veci C-462/06). Zo znovuzavedenia možnosti spojiť v tejto súvislosti konania proti viacerým žalovaným budú mať predovšetkým prospech zamestnanci. Opačná situácia, t. j. možnosť zamestnávateľa spojiť konania proti viacerým zamestnancom, sa v praxi podľa všetkého vo veci individuálnych pracovných zmlúv nevyskytla; - možnosť uzatvoriť dohodu o voľbe súdu v sporoch týkajúcich sa nájmu priestorov na služobné účely, a - povinnosť poučiť žalovaného, ktorý sa zúčastňuje konania, o právnych dôsledkoch nenamietania absencie právomoci súdu. 3.2 Právny základ Tento návrh mení a dopĺňa nariadenie 44/2001, ktoré vychádzalo z článku 61 písm. c) a článku 67 ods. 1 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. Po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy je zodpovedajúcim právnym základom článok 81 ods. 2 písm. a), c) a e) Zmluvy o fungovaní Európskej únie. Hlava V tretej časti Zmluvy o fungovaní Európskej únie sa z dôvodu Protokolu o postavení Dánska pripojeného k zmluvám na Dánsko neuplatňuje. Pravidlá uvedené v nariadení 44/2001 však boli rozšírené aj na Dánsko na základe Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach z 19. októbra 2005. Táto dohoda zároveň obsahuje mechanizmus, ktorý Dánsku umožňuje uplatňovať akýkoľvek nástroj, ktorým sa upravuje nariadenie 44/2001. Hlava V sa neuplatňuje ani na Spojené kráľovstvo a Írsko, pokiaľ tieto dve krajiny nerozhodnú inak v súlade s príslušnými pravidlami protokolu o ich postavení s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. 3.3 Subsidiarita a proporcionalita Uvedené prvky revízie sú v súlade so zásadou subsidiarity a proporcionality. Pokiaľ ide o zásadu subsidiarity, zrušenie doložky vykonateľnosti nemožno dosiahnuť na úrovni členských štátov, pretože tento postup bol harmonizovaný v rámci nariadenia Brusel I a z tohto dôvodu ho možno zmeniť a doplniť len prostredníctvom nariadenia. Rovnaká argumentácia sa uplatňuje aj v prípade zlepšenia existujúcich pravidiel upravujúcich právomoc súdov a koordináciu konaní medzi členskými štátmi. V súvislosti s navrhovanou harmonizáciou zostatkovej právomoci členských štátov je potrebné poznamenať, že exitujúce odlišnosti v pravidlách jednotlivých členských štátov nevytvárajú rovnaké trhové podmienky pre spoločnosti, ktoré vstupujú do transakcií s účastníkmi mimo územia EÚ. Rovnaké podmienky v tejto oblasti možno zabezpečiť len prostredníctvom právnych predpisov na európskej úrovni. A napokon, pokiaľ ide o prepojenie s rozhodcovským konaním, samotné členské štáty nie sú schopné zabezpečiť riadnu koordináciou svojich rozhodcovských konaní s konaniami prebiehajúcimi na súde v inom členskom štáte, keďže účinok vnútroštátnych právnych predpisov je obmedzený zásadou teritoriality. Z tohto dôvodu je nevyhnutné prijať opatrenia na úrovni EÚ. Z posúdenia vplyvu pripojeného k tomuto návrhu vyplýva, že výhody všetkých navrhovaných zmien a doplnení prevažujú náklady, a navrhované opatrenia sú teda v súlade so zásadou proporcionality. 3.4 Vplyv na základné práva Ako vyplýva z posúdenia vplyvu pripojeného k tomuto návrhu a v súlade so Stratégiou účinného uplatňovania Charty základných práv Európskou úniou[8], všetky prvky reformy rešpektujú práva stanovené v Charte základných práv, najmä právo na účinný prostriedok nápravy a právo na spravodlivý proces zaručené v jej článku 47. Zároveň zlepšujú úroveň ochrany spotrebiteľov, ktorá je zakotvená v článku 38. Zrušenie doložky vykonateľnosti bude sprevádzané vytvorením osobitného postupu preskúmania, ktorý zabezpečí, že žalovaný bude mať k dispozícii účinný prostriedok nápravy a že rozsudok, ktorý nerešpektuje jeho právo na spravodlivý proces alebo právo na obhajobu, nenadobudne voči nemu účinok. Vďaka zmenám plánovaným v rámci medzinárodného právneho poriadku získajú občania, predovšetkým však slabší účastníci, a spoločnosti v Európskej únii lepší prístup k spravodlivosti. V dôsledku odstránenia možností obchádzania dohôd o voľbe súdu alebo rozhodcovských zmlúv sa zníži riziko paralelných konaní, čo následne prispeje k účinnejšiemu výkonu súdnictva a k lepšiemu uplatňovaniu slobody podnikania uvedenej v článku 16 charty. Napokon, toto nariadenie žiadnym spôsobom neovplyvňuje základné právo pracovníkov a zamestnávateľov alebo ich príslušných organizácií vyjednávať a uzatvárať kolektívne zmluvy a v prípade konfliktu záujmov uskutočniť kolektívne akcie na ochranu svojich záujmov vrátane štrajku, ako je uvedené v článku 28 charty. ê 44/2001 2010/0383 (COD) Návrh NARIADENIE RADY (ES) č. 44/2001 EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Prepracované znenie) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, ê 44/2001 (prispôsobené) so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva √ o fungovaní Európskej únie Õ , najmä na článok 61 písm. c) √ 67 ods. 4 Õ a článok 67 ods. 1 √ 81 ods. 2 písm. a), c), a e) Õ , ê 44/2001 so zreteľom na návrh Európskej Komisiekomisie,[9] po predložení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu,[10] so zreteľom na stanovisko Európskeho Hospodárskehohospodárskeho a sociálneho výboru[11], konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: ò nový (1) Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach[12] bolo opakovane zmenené a doplnené[13]. Pri príležitosti ďalších zmien a doplnení je z dôvodu prehľadnosti vhodné toto nariadenie prepracovať. ê 44/2001 odôvodnenie 1 (prispôsobené) (2) Spoločenstvo √ Únia Õ si stanovilostanovila za cieľ udržiavať a rozvíjať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, v ktorom je zaručený voľný pohyb osôb √ a uľahčiť tak prístup k spravodlivosti, a to predovšetkým prostredníctvom zásady vzájomného uznávania súdnych a mimosúdnych rozhodnutí v občianskych veciach Õ . Na účely postupného vytvorenia tohto priestoru by spoločenstvo √ Únia Õ malomala medzi iným prijať také opatrenia týkajúce sa justičnej spolupráce v občianskych veciach, ktoré sú √ najmä ak je to Õ nevyhnutné pre zdravé fungovanie √ riadne fungovanie Õ vnútorného trhu. ê 44/2001 odôvodnenie 2 ð nový (3) Niektoré odlišnosti vnútroštátnych právnych noriem upravujúcich právomoc súdov a uznávanie a výkon rozsudkov bránia zdravému fungovaniu vnútorného trhu. Vyžadujú sa ustanovenia harmonizujúce normy konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach a zjednodušujúce formálne náležitosti na účely , ð a to v záujme zabezpečenia ï rýchleho a jednoduchého uznávania a výkonvýkonu rozsudkov členských štátov viazaných týmto nariadením. ê 44/2001 odôvodnenie 3 (prispôsobené) (4) Tento priestor spadá do justičnej spolupráce v občianskych veciach v zmysle článku 65 √ 81 Õ Zmluvy √ o fungovaní Európskej únie Õ . ê 44/2001 odôvodnenie 6 (prispôsobené) (5) Na dosiahnutie cieľa voľného pohybu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach je potrebné a vhodné, aby normy upravujúce právomoc súdov, uznávanie a výkon rozsudkov sa upravili právnym aktom Spoločenstva √ Únie Õ, ktorý je záväzný a priamo použiteľnýuplatniteľný. ê 44/2001 odôvodnenie 4 (prispôsobené) (6) √Keďže ciele tohto nariadenia nemôžu členské štáty dostatočne dosiahnuť, a preto ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia Õ v súlade so zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Zmluvy o Európskej únii. √V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa Õ. ê 44/2001 odôvodnenie 5 (prispôsobené) (7) Dňa 27. septembra 1968 členské štáty podľa článku 293, štvrtej zarážky zmluvyZmluvy √ o založení Európskeho spoločenstva Õ uzavreli Bruselský dohovor o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, zmenený a doplnený Dohovorom o prístupe nových členských štátov k tomuto dohovoru (ďalej len „Bruselský dohovor“)[14]. Dňa 16. septembra 1988 členské štáty a štáty EFTA uzavreli Lugánsky dohovor o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ktorý je paralelným dohovorom k Bruselskému dohovoru z roku 1968. ò nový (8) Rada prijala 22. decembra 2000 nariadenie (ES) č. 44/2001 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ktoré na území Únie nahradilo Bruselský dohovor, a to medzi všetkými členskými štátmi s výnimkou Dánska. Na základe rozhodnutia Rady 2006/325/ES z 27. apríla 2006 uzatvorila Únia s Dánskom dohodu, ktorá zabezpečuje uplatňovanie ustanovení nariadenia č. 44/2001 v Dánsku. Lugánsky dohovor z roku 1988 bol revidovaný Lugánskym dohovorom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ktorý bol 30. októbra 2007 uzatvorený medzi Úniou, Dánskom a štátmi EZVO[15]. Je potrebné zabezpečiť kontinuitu pri interpretácii týchto dohovorov a tohto nariadenia. (9) Komisia prijala 21. apríla 2009 správu o uplatňovaní nariadenia (ES) č 44/2001.[16] V správe sa dospelo k záveru, že nariadenie sa vo všeobecnosti uplatňuje v dostatočnej miere, napriek tomu je však žiaduce zlepšiť uplatňovanie niektorých jeho ustanovení, ešte viac zjednodušiť voľný obeh rozsudkov a zlepšiť prístup k spravodlivosti. ê 44/2001 odôvodnenie 7 (prispôsobené) (10) Rozsah pôsobnosti tohto nariadenia by mal okrem ďalších presne vymedzených vecí pokrývaťNariadenie musí upraviť všetky hlavné občianske a obchodné veci popri ďalších presne vymedzených veciach. √ Vzhľadom na prijatie nariadenia Rady (ES) č. 4/2009 z 18. decembra 2008 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a o spolupráci vo veciach vyživovacej povinnosti by mali byť tieto veci vylúčené z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia Õ. ò nový (11) Toto nariadenie sa neuplatňuje na rozhodcovské konanie s výnimkou obmedzených prípadov, ktoré sú v ňom stanovené. Predovšetkým sa neuplatňuje na formu, existenciu, platnosť alebo účinok rozhodcovských zmlúv, na právomoci rozhodcu a konanie pred rozhodcovským súdom, ani na platnosť, zrušenie, uznávanie a výkon rozhodcovských nálezov. ê 44/2001 odôvodnenie 8 Musí existovať väzba medzi konaním, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, a územím členských štátov viazaných týmto nariadením. Preto sa spoločné normy súdnej právomoci budú v zásade uplatňovať, ak má žalovaný bydlisko na území jedného z členských štátov. ê 44/2001 odôvodnenie 9 Žalovaný, ktorý nemá bydlisko na území členského štátu podlieha vo všeobecnosti vnútroštátnym normám právomoci použiteľným na území členského štátu, ktorého súdu sa doručila žaloba. Žalovaný s bydliskom na území členského štátu, ktorý nie je viazaný týmto nariadením, musí naďalej podliehať Bruselskému dohovoru. ê 44/2001 odôvodnenie 10 Na účely voľného pohybu rozsudkov by sa rozsudky vydané v členskom štáte, ktorý je viazaný týmto nariadením, mali uznávať a vykonávať v inom členskom štáte viazanom týmto nariadením, aj keď má osoba povinná z rozsudku bydlisko v treťom štáte. ê 44/2001 odôvodnenie 11 (12) Normy súdnej právomoci by mali byť vysoko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska (v prípade právnickej osoby sídla) žalovaného a právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet konania alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iné kritérium väzby. Bydlisko (sídlo) Sídlo právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci. ê 44/2001 odôvodnenie 12 ð nový (13) Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho výkonu súdnictva. ðVďaka existencii takejto úzkej väzby by mala byť zaručená právna istota a malo by sa vyhnúť situáciám, že príslušná osoba bude žalovaná na súde členského štátu, s ktorým nemohla vopred rátať. Je to dôležité predovšetkým v prípade sporov týkajúcich sa mimozmluvných záväzkov vyplývajúcich z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena. ï ê 44/2001 odôvodnenie 13 (prispôsobené) (14) V oblasti poistenia, spotrebiteľských zmlúv a pracovnoprávnych vzťahochvzťahov by slabší účastník mal byť chránený normami právomoci, ktoré lepšie chránia jejjeho záujmy než všeobecné normy právomoci. ê 44/2001 odôvodnenie 14 (15) Okrem zmlúv poistných, spotrebiteľských či pracovných, v ktorých je voľnosť účastníkov zmluvy dojednať si právomoc súdov obmedzená, sa zmluvná voľnosť účastníkov musí rešpektovať, s výnimkou kritérií výlučnej právomoci upravených týmto nariadeným. ò nový (16) S cieľom podporovať záujmy žalobcu a žalovaného, ako aj v záujme podpory riadneho výkonu súdnictva v Únii by už skutočnosť, že žalovaný má bydlisko v treťom štáte, nemala vylučovať uplatňovanie určitých noriem Únie týkajúcich sa právomoci, a nemalo by sa už odkazovať ani na vnútroštátny právny poriadok. (17) Toto nariadenie by malo preto stanoviť komplexný súbor noriem týkajúcich sa medzinárodných právomocí súdov v členských štátoch. Existujúce normy v oblasti právomocí zabezpečujú úzke väzby medzi konaním, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje a územím členských štátov, čo oprávňuje uplatňovanie týchto noriem bez ohľadu na bydlisko žalovaného. V tomto nariadení by sa malo zároveň určiť, v ktorých prípadoch môže súd členského štátu vykonávať subsidiárnu právomoc. ê 44/2001 odôvodnenie 15 (18) V záujme harmonického výkonu súdnictva je potrebné minimalizovať možnosť súbežných konaní a zaručiť, že sa v dvoch členských štátoch nevydajú nezlučiteľné rozsudky. Musí existovať jasný a účinný spôsob riešeniana riešenie prípadov litispendencie prekážky začatej veci, a súvisiacich nárokovvecí, ako aj a na odstránenie problémov, ktoré vyplývajú z rozdielneho určovania času, kedy sa začalo konanie, v právnych poriadkoch jednotlivých štátov. Na účely tohto nariadenia by sa mal tento čas definovať osobitne. ò nový (19) S cieľom plne rešpektovať vôľu účastníkov a zabraňovať nekalému taktizovaniu v súdnom konaní by sa mali účinnejšie uplatňovať dohody o voľbe súdu. Toto nariadenie by malo teda umožniť, aby prvotne o svojej právomoci rozhodol súd určený v dohode, a to bez ohľadu na skutočnosť, či ide o súd, ktorý začal vo veci konať ako prvý. (20) V záujme plného rešpektovania vôle účastníkov by sa mala zlepšiť aj účinnosť rozhodcovských zmlúv. Malo by to platiť predovšetkým v prípade, ak sa odsúhlasí alebo určí, že miesto rozhodcovského konania bude v členskom štáte. Toto nariadenie by malo z tohto dôvodu obsahovať osobitné pravidlá, ktoré by v tomto prípade zabraňovali paralelným konaniam a nekalému taktizovaniu v súdnom konaní. Pod miestom rozhodcovského konania by sa malo rozumieť miesto vybrané účastníkmi alebo miesto určené rozhodcovským súdom, rozhodcovskou inštitúciou alebo akýmkoľvek iným orgánom priamo alebo nepriamo zvoleným účastníkmi. (21) Mal by existovať pružný mechanizmus, ktorý by súdom v členských štátoch umožňoval zohľadňovať konania prebiehajúce na súdoch v tretích štátoch, pričom by sa v tejto súvislosti malo prihliadať predovšetkým na riadny výkon súdnictva, ako aj na skutočnosť, či je príslušný rozsudok tretieho štátu možné v danom členskom štáte uznať a vykonať. (22) Mal by sa objasniť pojem predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení. Tieto opatrenia by mali zahŕňať predovšetkým ochranné príkazy zamerané na získavanie informácií alebo zabezpečovanie dôkazov, a pokrývať tak príkazy na vyhľadávanie dôkazov a ich zabavovanie, ako je uvedené v článkoch 6 a 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva[17]. Nemali by sa však vzťahovať na opatrenia, ktoré nemajú ochranný charakter, ako sú napríklad opatrenia nariaďujúce vypočutie svedka s cieľom umožniť navrhovateľovi prijať rozhodnutie, či predložiť vec súdu. ê 44/2001 odôvodnenie 16 Vzájomná dôvera vo výkon súdnictva v spoločenstve odôvodňuje automatické uznávanie rozsudkov vydaných v členskom štáte bez ďalšieho konania, s výnimkou sporných prípadov. ê 44/2001 odôvodnenie 17 Na základe tej istej zásady vzájomnej dôvery musí byť konanie smerujúce k výkonu rozsudku vydaného v jednom členskom štáte na území iného členského štátu účinné a rýchle. Sledujúce tento cieľ by sa vyhlásenie rozsudku za vykonateľný malo vydať takmer automaticky po výlučne formálnej kontrole predložených dokladov bez možnosti, aby súd z úradnej povinnosti skúmal ktorýkoľvek z dôvodov nevykonateľnosti uvedený v tomto nariadení. ê 44/2001 odôvodnenie 18 Avšak, dodržiavanie práv obhajoby vyžaduje, aby žalovaný mal možnosť odvolať sa v konkradiktórnom konaní proti vyhláseniu rozsudku za vykonateľný, ak sa domnieva, že je daný niektorý z dôvodov nevykonateľnosti. Žalobca by tiež mal mať k dispozícii opravné prostriedky v prípade, že jeho návrh na vyhlásenie rozsudku za vykonateľný sa zamietol. ò nový (23) Vzájomná dôvera vo výkon súdnictva v Únii a cieľ urýchliť cezhraničné súdne konania a obmedziť vynaložené náklady opodstatňujú zrušenie existujúcich opatrení tvoriacich medzičlánok, ktoré je potrebné prijať pred výkonom rozsudku v členskom štáte, v ktorom sa o výkon žiada. S rozsudkom vydaným súdom v členskom štáte by sa malo na účely výkonu tohto rozsudku nakladať tak, ako keby bol tento rozsudok vydaný v tom členskom štáte, v ktorom sa o výkon žiada. Avšak vzhľadom na odchýlky v systémoch jednotlivých členských štátov a mimoriadne citlivý charakter vecí týkajúcich sa poškodzovania dobrého mena a kolektívneho odškodňovania by sa aj naďalej mal zachovať existujúci postup pri uznávaní a výkone rozsudkov vydaných v týchto veciach, a to až do ďalšieho vývoja práva v tejto oblasti. Rozsah osobitných ustanovení týkajúcich sa poškodzovania dobrého mena by mal zodpovedať rozsahu vylúčenia tejto veci z nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II) a mal by sa vykladať rovnakým spôsobom. Uplatňovanie ustanovení, ktorými sa rušia opatrenia tvoriace medzičlánok na účely výkonu rozsudku, by sa malo rozšíriť aj na rozsudky vydané v konaniach vo veci kolektívneho odškodňovania, pokiaľ budú prijaté opatrenia zamerané na harmonizáciu alebo aproximáciu procesných noriem upravujúcich takéto konania. Takýmto rozšírením by nemala byť dotknutá možnosť Komisie navrhnúť zrušenie opatrení tvoriacich medzičlánok v konaní o kolektívnom odškodňovaní, a to ani v prípade absencie takýchto harmonizačných alebo aproximačných opatrení, pokiaľ sa preukáže, že takýto vývoj je v európskom súdnictve efektívny a prijateľný. (24) Zrušenie opatrení tvoriacich medzičlánok by malo byť podmienené nevyhnutnými zárukami zameranými predovšetkým na zaručenie plného rešpektovania práva na obhajobu a práva na spravodlivý proces, ako je stanovené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie. Z tohto dôvodu je vo fáze výkonu rozsudku potrebné zaviesť mimoriadne opravné prostriedky v prospech žalovaného, ktorý sa z dôvodu nedoručenia predvolania nezúčastnil konania alebo ktorý znášal procesné chyby počas konania na súde pôvodu, čo môže predstavovať porušenie ustanovení článku 47 charty. (25) Odstránenie opatrení tvoriacich medzičlánok si vyžaduje upravenie voľného obehu predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení. Voľný obeh týchto opatrení by mal byť zaručený vtedy, ak tieto opatrenia nariadi súd, ktorý má právomoc rozhodovať vo veci samej. Ak však takéto opatrenia prijme súd, ktorý nemá právomoc rozhodovať vo veci samej, účinok týchto opatrení by sa mal obmedziť na územie tohto členského štátu. Navyše voľný obeh opatrení nariadených ex parte by sa mal umožniť za predpokladu prijatia primeraných záruk. ê 44/2001 odôvodnenie 19 (prispôsobené) (26) Treba zaručiť kontinuitu medzi Bruselským dohovorom a týmto nariadením a musia sa určiť prechodné ustanovenia na tento účel. Rovnaká potreba kontinuity sa týka aj výkladu Bruselského dohovoru √ a nariadení, ktoré ho nahradili Õ Súdnym dvorom Európskych spoločenstiev √ Európskej únie Õ a Protokol z roku 1971 [18] by sa mal naďalej upltniť na konania začaté pred nadobudnutím účinnosti tohto nriadenia. ò nový (27) Toto nariadenie by malo zaručovať plné rešpektovanie základných práv, ako sú stanovené v Charte základných práv Európskej únie, najmä práva na účinný prostriedok nápravy a práva na spravodlivý proces, ktoré sú zaručené v článku 47 charty. Toto nariadenie by nemalo žiadnym spôsobom ovplyvňovať slobodu prejavu a právo na informácie (článok 11), právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života (článok 7) ani právo pracovníkov a zamestnávateľov alebo ich príslušných organizácií v súlade s právom Únie a vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou vyjednávať a uzatvárať kolektívne zmluvy na zodpovedajúcich úrovniach a v prípade konfliktu záujmov uskutočniť kolektívne akcie na ochranu svojich záujmov vrátane štrajku. (článok 28). ê 44/2001 odôvodnenie 20 (prispôsobené) ð nový (28) Veľká BritániaSpojené kráľovstvo a Írsko v súlade s článkom 3 Protokolu o postavení Veľkej BritánieSpojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti pripojeného k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie oznámili svoje želanie podieľať sa √ podieľali Õ na prijatí a uplatňovaní tohto nariadenia (ES) č. 44/2001. ð V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie [Spojené kráľovstvo a Írsko oznámili svoje želanie podieľať sa na prijatí a uplatňovaní tohto nariadenia] / [bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, Spojené kráľovstvo a Írsko sa nebudú zúčastňovať na prijatí tohto nariadenia a nebudú týmto nariadením viazané ani nebudú podliehať jeho uplatňovaniu] ï. ê 44/2001 odôvodnenie 21 (prispôsobené) ð nový (29) Dánsko v súlade s článkom 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva √ fungovaní Európskej únie Õ sa nepodieľa na prijatí tohto nariadenia, a preto ním nie je viazané a nie je povinné ho ani uplatňovať nepodlieha ani jeho uplatňovaniuð , a to bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť Dánska uplatňovať obsah zmien a doplnení nariadenia (ES) č. 44/2001 na základe článku 3 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach z 19. októbra 2005[19] ï . ê 44/2001 odôvodnenie 22 Bruselský dohovor zostáva v platnosti medzi Dánskom a členskými štátmi, ktoré sú viazané týmto nariadením, bude sa dohovor a Protokol z roku 1971 naďalej uplatňovať medzi Dánskom a členskými štátmi, ktoré sú viazané týmto nariadením. ê 44/2001 odôvodnenie 23 (prispôsobené) (30) Bruselský dohovor sa naďalej uplatňuje aj na územia členských štátov, ktoré spadajú do územnej pôsobnosti dohovoru a ktoré sú vylúčené z pôsobnosti tohto nariadenienariadenia podľa článku 299 √ 355 Õ Zmluvy √ o fungovaní Európskej únie Õ. ê 44/2001 odôvodnenie 24 (prispôsobené) (31) Podobne, v záujme súladu nemá toto nariadenie vplyv na normy upravujúce právomoc a uznávanie rozsudkov obsiahnuté v osobitných právnych aktoch Spoločenstva √ Únie Õ. ê 44/2001 odôvodnenie 25 (32) Úcta voči medzinárodným záväzkomRešpektovanie medzinárodných záväzkov, ktoré členské štáty prijali, znamená, že toto nariadenie nemá vplyv na dohovory upravujúce špecifické otázky, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty. ê 44/2001 odôvodnenie 26 Základné pravidlá tohto nariadenia by mali byť natoľko pružné, aby zohľadnili osobitné procesné normy niektorých členských štátov. Niektoré ustanovenia protokolu pripojeného k Bruselskému dohovoru by sa mali primerane zahrnúť do tohto nariadenia. ê 44/2001 odôvodnenie 27 Na dosiahnutie harmonického prechodu v určitých oblastiach, ktoré boli predmetom osobitných ustanovení protokolu pripojeného k Bruselskému dohovoru, toto nariadenie upravuje na prechodné obdobie ustanovenia, ktoré zohľadňujú osobitné situácie v niektorých členských štátoch. ê 44/2001 odôvodnenie 28 (prispôsobené) Najneskôr päť rokov po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia Komisia predloží správu o jeho vykonávaní a podľa potreby predloží návrhy zmien. ê 44/2001 odôvodnenie 29 Komisia bude musieť upravovať prílohy I až IV o vnútroštátnych normách právomoci, súdoch alebo príslušných orgánoch a dostupných opravných prostriedkoch podľa návrhov zmien predložených príslušným členským štátom; zmeny príloh V a VI by sa mali prijímať v súlade s rozhodnutím Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999, ktoré určuje postup pri uplatňovaní výkonných právomocí prenesených na Komisiu[20], ò nový (33) Komisia by mala byť splnomocnená prijímať na účely zmeny a doplnenia príloh I, II, V, VI a VII delegované akty v súlade s článkom 290 Zmluvy o fungovaní Európskej únie. ê 44/2001 (prispôsobené) PRIJALA PRIJALI TOTO NARIADENIE: KAPITOLA I PREDMET ÚPRAVY √ A VYMEDZENIE POJMOV Õ ê 44/2001 ð nový Článok 1 1. Toto nariadenie sa uplatní v občianskych a obchodných veciach bez ohľadu na povahu súdu alebo tribunálu. Neuplatní sa najmä na daňové, colné a správne veci. 2. Nariadenie sa neuplatní na a) osobný stav a právnu spôsobilosť fyzických osôb, majetkové práva vyplývajúce z manželského zväzku, dedenia zo závetu alebo zo zákona; b) konkurz, konania týkajúce sa vyrovnania zadlžených obchodných spoločností alebo iných právnických osôb a podobné konania; c) sociálne zabezpečenie; d) rozhodcovské konanie ð , okrem výnimiek ustanovených v článku 29 ods. 4 a v článku 33 ods. 3ï . ò nový e) vyživovaciu povinnosť vyplývajúcu z rodinných vzťahov, rodičovstva, manželstva alebo príbuzenstva. ê 44/2001 3. Pojem členský štát v tomto nariadení označuje každý členský štát okrem Dánska. Článok 322 Na účely tohto nariadenia : ê 44/2001 (prispôsobené) √ a) Õ „rozsudok“ znamená každé rozhodnutie súdu alebo tribunálu členského štátu, bez ohľadu na jeho označenie, vrátane uznesenia, nariadenia, rozhodnutia alebo exekučného príkazu, ako aj určenia trov alebo výdavkov súdnym úradníkom. ò nový Na účely kapitoly III zahŕňa pojem „rozsudok“ aj predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktoré boli nariadené súdom, ktorý má na základe tohto nariadenia právomoc rozhodovať vo veci samej. Zároveň zahŕňa opatrenia, ktoré boli nariadené bez toho, aby bol žalovaný predvolaný na súd, a ktorých výkon sa zamýšľa bez predchádzajúceho doručenia žalovanému, ak má žalovaný právo následne toto opatrenie napadnúť podľa vnútroštátneho právneho poriadku členského štátu pôvodu; b) „predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení“ zahŕňajú ochranné príkazy zamerané na získavanie informácií a dôkazov; c) „súd“ zahŕňa všetky orgány, ktorým členský štát priznáva právomoc vo veciach, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia; d) „súdny zmier“ znamená zmier schválený súdom alebo uzavretý na súde počas konania; e) „verejná listina“ znamená listinu, ktorá bola úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná ako verejná listina v členskom štáte pôvodu a ktorej pravosť: i) súvisí s podpisom a obsahom listiny, a ii) bola potvrdená verejným orgánom alebo iným orgánom oprávneným na tento účel; f) „členský štát pôvodu“ znamená členský štát, v ktorom, podľa okolností veci, bol vydaný rozsudok, schválený alebo uzavretý súdny zmier, alebo v ktorom bola vyhotovená verejná listina; g) „členský štát výkonu“ znamená členský štát, v ktorom sa žiada o výkon rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny; h) „súd pôvodu“´ znamená súd, ktorý vydal rozsudok, ktorý sa má uznať a vykonať. ê 44/2001 KAPITOLA II PRÁVOMOC ODDIEL 1 VšEOBECNÉ USTANOVENIA ČLÁNOK 23 1. Ak nie je v tomto nariadení uvedené inak, osoby s bydliskom na území členského štátu sa bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú na súdoch tohto členského štátu. 2. Na osoby, ktoré nie sú štátnymi občanmi členského štátu, na území ktorého majú bydlisko, sa vzťahujú normy právomoci použiteľné na štátnych občanov tohto štátu. Článok 34 1. Osoby s bydliskom na území členského štátu možno žalovať na súdoch iného členského štátu len na základe princípov upravených v oddieloch 2 až 7 tejto kapitoly. 2. Neuplatnia sa proti nim najmä normy vnútroštátneho práva uvedené v prílohe I. ò nový 2. Osoby, ktoré nemajú bydlisko na území žiadneho z členských štátov, možno žalovať na súdoch členského štátu len na základe princípov upravených v oddieloch 2 až 8 tejto kapitoly. ê 44/2001 Článok 4 1. Ak žalovaný nemá bydlisko na území členského štátu, právomoc súdov každého členského štátu sa určí podľa právneho poriadku tohto členského štátu, ak nestanovia niečo iné články 22 a 23. 2. Proti takémuto žalovanému môže ktorákoľvek osoba s bydliskom na území členského štátu, bez ohľadu na jej štátne občianstvo, využiť kritéria právomoci platné v danom štáte, najmä normy uvedené v prílohe I, rovnako ako štátni občania tohto štátu. ODDIEL 2 OSOBITNÁ PRÁVOMOC ČLÁNOK 5 ê 44/2001 (prispôsobené) Osobu s bydliskom na území členského štátu možno žalovať v druhom členskom štáte √ Právomoc konať majú tieto súdy Õ : 1. a) v zmluvných veciach na súdesúd podľa miesta zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby; ê 44/2001 b) na účely tohto ustanovenia, ak sa účastníci zmluvy nedohodli inak, je miestom zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby: - pri predaji tovaru miesto v členskom štáte, kam sa podľa zmluvy tovar dodal alebo mal dodať, - pri poskytnutí služieb miesto v členskom štáte, kde sa podľa zmluvy služby poskytli alebo mali poskytnúť, c) ak sa neuplatní písmeno b), uplatní sa písmeno a); 2. vo veciach výživného na súdoch podľa bydliska alebo obvyklého pobytu osoby oprávnenej na výživné, alebo ak je vec spojená s konaním o právnom stave osoby, na súde, ktorý podľa právneho poriadku svojho štátu má právomoc vo veci konať, ak sa táto právomoc nezakladá výlučne na štátnom občianstve niektorého z účastníkov; ê 44/2001 (prispôsobené) 32. vo veciach nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti, na súdochsúdy podľa miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá takýto nárok; ò nový 3. vo veciach vecného práva alebo vlastníckeho práva k hnuteľnému majetku súdy podľa miesta, kde sa tento majetok nachádza; ê 44/2001 (prispôsobené) 4. vo veciach občianskych nárokov na náhradu škody alebo navrátenie do pôvodného stavu v súvislosti s trestným činom, na súde konajúcomsúd konajúci v tejto trestnej veci, ak tento súd má podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať v občianskych veciach; 5. vo veciach sporov týkajúcich sa činnosti pobočky, zastúpenia alebo inej organizačnej zložky na súdesúd podľa bydliskasídla pobočky, zastúpenia alebo organizačnej zložky; 6. v postavení zriaďovateľa („ settlor “), správcu („ trustee “) alebo oprávneného („ beneficiary “) z poručníckeho fondu („ trust “) vytvoreného zo zákona alebo na základe písomnej listiny alebo vytvoreného ústne a potvrdeného písomne na súdochsúd členského štátu, v ktorom má bydliskosídlo poručnícky fond; 7. v spore týkajúcom sa zaplatenia odmeny požadovanej za záchranu nákladu alebo prepravného na súdesúd, z úradnej moci ktorého tento náklad alebo prepravné boli: ê 44/2001 a) zaistené na účely zabezpečenia takejto platby, alebo b) mohli byť takto zaistené, ale bola zložená kaucia alebo iná zábezpeka, pričom toto nariadenieustanovenie sa uplatní, len ak sa tvrdí, že žalovaný má práva k tomuto nákladu alebo prepravnému alebo takéto práva mal v čase záchrany. Článok 6 ê 44/2001 (prispôsobené) Osobu s bydliskom na území členského štátu možno tiež žalovať: 1. ak √ má bydlisko na území členského štátu a Õ ide o jedného z viacerých žalovaných na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom tak súvisiace, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach; ê 44/2001 2. ako tretiu osobu v konaní o záruke alebo ručení alebo v inom konaní súvisiacom s treťou osobou na súde, na ktorom sa vedie hlavné konanie, ak sa toto nezačalo výlučne s úmyslom vyňať ju z právomoci súdu, ktorý by inak mal právomoc; 3. pri vzájomnom nároku vyplývajúcom z tej istej zmluvy alebo skutočnosti ako pôvodný nárok na súde, ktorý koná o pôvodnom nároku; 4. vo veciach súvisiacich so zmluvou, ak žalobu možno spojiť so žalobou proti tomu istému žalovanému vo veciach vecných práv k nehnuteľnosti, na súde členského štátu, na území ktorého sa majetok nachádza. Článok 7 Ak podľa tohto nariadenia má súd členského štátu právomoc vo veciach týkajúcich sa zodpovednosti za používanie alebo prevádzku lode, má tento súd alebo iný súd určený na tento účel vnútroštátnym právnym poriadkom členského štátu, právomoc konať tiež o návrhoch na obmedzenie rozsahu zodpovednosti. Oddiel 3 PRÁVOMOC VO VECIACH POISTENIA ČLÁNOK 8 Vo veciach poistenia sa právomoc určuje podľa tohto oddielu bez vplyvu na toho, aby bol dotknutý článok 4 a článok 5 bod 5. Článok 9 ê 44/2001 (prispôsobené) 1. Poistiteľa s bydliskom na území členského štátu možno žalovať: ê 44/2001 a) na súdoch členského štátu, na území ktorého má bydliskosídlo, alebo b) na území iného členského štátu, ak žalobu podal poistník, poistený alebo oprávnený z poistenia, na súdoch podľa miesta bydliska žalobcu; (c) ak ide o spolupoistiteľa, na súdoch členského štátu, v ktorom sa vedie konanie proti hlavnému poistiteľovi. 2. Poistiteľ, ktorý nemá bydliskosídlo v členskom štáte, ale má pobočku, zastúpenie alebo inú organizačnú zložku v jednom z členských štátov, sa na účely sporov vyplývajúcich z činnosti tejto pobočky, zastúpenia alebo inej organizačnej zložky považuje za poistiteľa s bydliskomso sídlom v tomto členskom štáte. Článok 10 Z poistenia zodpovednosti alebo poistenia nehnuteľného majetku možno poistiteľa okrem toho žalovať na súdoch podľa miesta, kde došlo k poistnej udalosti. To isté platí, ak je hnuteľný a nehnuteľný majetok krytý rovnakou poistkou a obidva boli poškodené tou istou udalosťou. Článok 11 1. Pokiaľ ide o poistenie zodpovednosti za škodu, možno poistiteľa tiež pribrať do konania, ktoré začal poškodený proti poistenému, ak to pripúšťa právny poriadok štátu, ktorého súd koná. 2. Články 8, 9 a 10 sa uplatnia na konania začaté poškodeným proti poistiteľovi, ak sú takéto priame žaloby prípustné. 3. Ak právny poriadok, ktorým sa spravujú takéto priame žaloby, určuje, že poistníka alebo poisteného možno pribrať ako účastníkov konania, má nad nimi právomoc ten istý súd. Článok 12 1. Bez vplyvu na toho, aby bolo dotknuté ustanovenie článku 11 ods. 3, môže poistiteľ začať konanie len na súdoch členského štátu, v ktorom má žalovaný bydlisko bez ohľadu na to, či je tento poistníkom, poisteným alebo oprávneným z poistenia. 2. Ustanovenia tohto oddielu nemajú vplyv na právo uplatniť vzájomný nárok na súde, na ktorom sa koná o pôvodnom nároku podľa tohto oddielu. Článok 13 Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou: 1. dojednanou po vzniku sporu, alebo 2. ktorá umožňuje poistníkovi, poistencovi alebo oprávnenému z poistenia začať konanie na iných súdoch ako sú uvedené v tomto oddiele, alebo 3. dojednanou medzi poistníkom a poistiteľom, ak obaja mali v čase uzavretia zmluvy bydlisko alebo obvyklý pobyt v tom istom členskom štáte, ak táto dohoda dáva právomoc súdom tohto štátu aj pre prípad, že k poistnej udalosti dôjde v cudzine, za predpokladu, že takáto dohoda nie je v rozpore s právnym poriadkom tohto štátu, alebo 4. dojednanou s poistníkom, ktorý nemá bydlisko v členskom štáte, okrem prípadov, keď je poistenie povinné alebo sa vzťahuje na nehnuteľný majetok na území členského štátu, alebo 5. ktorá sa týka poistnej zmluvy, ktorá poisťuje jedno riziko alebo viaceré riziká uvedené v článku 14. Článok 14 Toto sú riziká, na ktoré odkazuje článok 13 ods. 5: 1. akákoľvek strata alebo škoda na a) námorných lodiach, zariadeniach umiestnených v pobrežných vodách alebo na otvorenom mori alebo lietadlách, vyplývajúca z nebezpečenstva týkajúceho sa ich využívania na obchodné účely; b) prepravovanom tovare, okrem batožiny cestujúcich, ak tento tovar je výlučne alebo čiastočne prepravovaný takýmito loďami alebo lietadlami; 2. všetky druhy zodpovednosti okrem zodpovednosti za telesné zranenie cestujúcich alebo stratu alebo poškodenie ich batožiny: a) z používania alebo prevádzky lodí, zariadení alebo lietadiel uvedených v bode 1 písm. a), pokiaľ vo vzťahu k posledne uvedeným právny poriadok členského štátu, v ktorom je takéto lietadlo registrované, nevylučuje voľbu právomoci súdu vo veciach poistenia takýchto rizík; b) za stratu alebo škodu spôsobenú prepravovaným tovarom uvedeným v bode 1 písm. b); 3. akékoľvek finančné straty súvisiace s používaním alebo prevádzkovaním lodí, zariadení alebo lietadiel podľa bodu 1 písm. a), najmä strata prepravného alebo dopravného; 4. akékoľvek riziko alebo právny nárok spojený s rizikami alebo nárokmi uvedenými v bode 1 až 3; ê 44/2001 (prispôsobené) 5. bez ohľadu na body 1 až 4 všetky „veľké riziká“, ako ich definuje smernica Rady 73/239/EHS[21] smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/138/ES[22] v znení smerníc Rady 88/357/EHS[23] a 90/618/EHS[24] a ich budúcom znení. ê 44/2001 ð nový ODDIEL 4 PRÁVOMOC VO VECIACH SPOTREBITEľSKÝCH ZMLÚV ČLÁNOK 15 1. Vo veciach týkajúcich sa zmluvy uzavretej spotrebiteľom na účely, ktoré nie je možné považovať za súčasť jeho podnikania alebo povolania, sa právomoc určí podľa tohto oddielu, pričom nie sú dotknuté ustanovenia článku 4 a článku 5 bod 5, ak ide: a) o zmluvu o predaji tovaru na splátky, alebo b) o zmluvu o úvere splatnom v splátkach alebo zmluvu o akejkoľvek inej forme úveru, ktorým sa má financovať predaj tovaru, alebo c) vo všetkých ostatných prípadoch o zmluvu uzavretú s účastníkom, ktorý obchoduje alebo podniká v členskom štáte bydliska spotrebiteľa alebo akýmkoľvek spôsobom smeruje takéto činnosti do tohto členského štátu alebo do viacerých štátov vrátane tohto členského štátu, a zmluva spadá do rozsahu týchto činností. 2. Ak spotrebiteľ uzatvorí zmluvu s účastníkom, ktorý nemá bydliskosídlo v členskom štáte, ale má pobočku, zastúpenie alebo inú organizačnú zložku v jednom z členských štátov, tento účastník sa na účely sporov vyplývajúcich z činnosti tejto pobočky, zastúpenia alebo inej prevádzky považuje za účastníka s bydliskomso sídlom v tomto štáte. 3. Tento oddiel sa neuplatní na prepravné zmluvy s výnimkou tých, ktorých predmetom je zabezpečenie dopravy a ubytovania za jednu cenu. Článok 16 1. Spotrebiteľ môže žalovať druhého účastníka zmluvy buď na súdoch členského štátu, v ktorom má tento účastník bydlisko sídlo, alebo na súdoch podľa miesta bydliska spotrebiteľa. 2. Druhý účastník zmluvy môže žalovať spotrebiteľa len na súdoch členského štátu, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko. 3. Tento článok nemá vplyv na právo uplatniť vzájomný nárok na súde, na ktorom sa koná podľa tohto oddielu o pôvodnom nároku. Článok 17 Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou: 1. dojednanou po vzniku sporu, alebo 2. ktorá umožňuje spotrebiteľovi začať konanie na iných súdoch, než tých, ktoré sú uvedené v tomto oddiele, alebo 3. dojednanou medzi spotrebiteľom a druhým účastníkom zmluvy, ak obaja majú v čase uzavretia zmluvy bydlisko alebo obvyklý pobyt v tom istom členskom štáte, ktorá dáva právomoc súdom tohto členského štátu za predpokladu, že takáto dohoda nie je v rozpore s právnym poriadkom tohto členského štátu. Oddiel 5 PRÁVOMOC VO VECIACH INDIVIDUÁLNYCH PRACOVNÝCH ZMLÚV ČLÁNOK 18 1. Vo veciach individuálnych pracovných zmlúv sa právomoc určí podľa tohto oddielu bez vplyvu na toho, aby bol dotknutý článok 4 a článok 5 bod 5 ð a článok 6 ods. 1 ï . 2. Ak zamestnanec uzavrie individuálnu pracovnú zmluvu so zamestnávateľom, ktorý nemá bydliskosídlo v členskom štáte bydlisko, ale má pobočku, zastúpenie alebo inú organizačnú zložku v niektorom členskom štáte, potom sa na účely sporov vyplývajúcich z činnosti tejto pobočky, zastúpenia alebo inej organizačnej zložky pokladá za zamestnávateľa s bydliskom so sídlom v tomto členskom štáte. Článok 19 ê 44/2001 (prispôsobené) Zamestnávateľa s bydliskom v členskom štáte možno žalovať: ê 44/2001 1. na súdoch členského štátu, v ktorom má bydliskosídlo, alebo 2. v inom členskom štáte: ê 44/2001 (prispôsobené) a) na súdoch podľa miesta, kde √ alebo odkiaľ Õ zamestnanec obvykle vykonáva svoju prácu alebo na súdoch podľa miesta, kde naposledy prácu vykonával, alebo ê 44/2001 b) ak zamestnanec prácu nevykonáva alebo nevykonával obvykle v jednej krajine, na súdoch podľa miesta, kde sa nachádza alebo nachádzala prevádzkareň, ktorá zamestnanca najala. Článok 20 1. Zamestnávateľ môže začať konanie len na súdoch členského štátu, v ktorom má zamestnanec bydlisko. 2. Ustanovenia tohto oddielu nemajú vplyv na právo uplatniť vzájomný nárok na súde, na ktorom sa koná podľa tohto oddielu o pôvodnom nároku. Článok 21 Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou o voľbe právomoci 1. dojednanou po vzniku sporu, alebo 2. ktorá umožní zamestnancovi začať konanie na iných súdoch, než tých, ktoré sú uvedené v tomto oddiele. Oddiel 6 VÝLUčNÁ PRÁVOMOC ČLÁNOK 22 ê 44/2001 (prispôsobené) ð nový Výlučnú právomoc majú tieto súdy bez ohľadu na bydlisko: 1. v konaniach, ktorých predmetom sú vecné práva k nehnuteľnosti alebo nájom nehnuteľnosti, súdy členského štátu, v ktorom sa tento majetok nachádza. √Avšak: Õ a) Avšak v konaniach, ktorých predmetom je nájom nehnuteľnosti na dočasné súkromné použitie na dobu maximálne šesť za sebou nasledujúcich mesiacov, právomoc majú tiež súdy členského štátu, v ktorom má bydlisko žalovaný, za predpokladu, že nájomca je fyzická osoba a že prenajímateľ a nájomca majú bydlisko v tom istom členskom štáte ð , a to buď v čase uzavretia dohody alebo v čase začatia konania ï; ò nový b) v dohodách týkajúcich sa nájmu priestorov na služobné účely sa môžu účastníci dohodnúť, že súd alebo súdy členského štátu budú mať právomoc v súlade s článkom 23; ê 44/2001 2. v konaniach, ktorých predmetom je platnosť zriadenia, neplatnosť alebo zánik obchodných spoločností alebo iných právnických osôb alebo združení fyzických a právnických osôb, alebo platnosť rozhodnutí ich orgánov, súdy členského štátu, v ktorom má spoločnosť, právnická osoba alebo združenie sídlo; sídlo súd určí podľa vlastných noriem medzinárodného práva súkromného; 3. v konaniach, ktorých predmetom je platnosť zápisov do verejného registra, súdy členského štátu, v ktorom sa vedie register; ê 44/2001 (prispôsobené) 4. v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti patentov, ochranných známok, priemyselných vzorov alebo iných obdobných práv, ktoré sa musia registrovať alebo o u pri ktorých sa musí žiadať o ochranu, √ a to bez ohľadu na to, či je táto otázka predmetom žaloby alebo obrany proti žalobe,[25] Õ súd členského štátu, v ktorom sa žiadosť o registráciu alebo ochranu podala, v ktorom sa registrácia alebo ochrana poskytli, alebo v ktorom sa podľa právneho nástroja spoločenstva √ Únie Õ alebo medzinárodného dohovoru sa za poskytnuté považujú. ê 44/2001 Bez vplyvu na právomoc Európskeho patentového úradu podľa Dohovoru o udeľovaní európskeho patentu podpísaného 5. októbra 1973 v Mníchove, súdy každého členského štátu majú výlučnú právomoc, bez ohľadu na bydlisko, v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti akéhokoľvek Európskeho patentu udeleného tomuto štátu; 5. v konaniach o výkon rozsudku súdy členského štátu, v ktorom sa rozsudok vykonal alebo sa má vykonať. Oddiel 7 VOľBA PRÁVOMOCI ČLÁNOK 23 ê 44/2001 (prispôsobené) ð nový 1. Ak sa účastníci zmluvy, z ktorých jeden alebo viacerí majú bydlisko v členskom štáte, dohodli, že súd alebo súdy členského štátu majú právomoc na riešenie sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom, potom má právomoc tento súd alebo tieto súdy ð , pokiaľ dohoda vo svojej vecnej podstate nie je na základe právnych predpisov tohto členského štátu neplatná ï. Táto právomoc súdu je výlučná, ak sa účastníci nedohodli inak. Takáto dohoda o voľbe právomoci musí byť buď: ê 44/2001 ð nový a) písomná alebo písomne potvrdená, alebo b) vo forme, ktorá je v súlade s praxou, ktorú medzi sebou zaviedli účastníci zmluvy, alebo c) v medzinárodnom obchode vo forme, ktorá je v súlade so zvyklosťami, ktoré sú alebo majú byť účastníkom zmluvy známe, a ktorá je v takomto obchode dobre známa a pravidelne dodržiavaná účastníkmi, ktorí uzatvorili zmluvu typickú pre daný obchodný vzťah. 2. Komunikácia elektronickou cestou, ktorá poskytuje trvalý záznam o dohode, sa považuje za „písomnú. 3. Ak takúto dohodu uzatvoria účastníci, z ktorých žiadny nemá bydlisko v členskom štáte, súdy ostatných členských štátov nemajú právomoc na riešenie ich sporov okrem prípadu, že zvolený súd alebo zvolené súdy odmietli svoju právomoc vykonávať. 3. Súd alebo súdy členského štátu, ktorých právomoc bola zvolená listinou zriaďujúcou poručnícky fond („ trust “), majú výlučnú právomoc v sporoch proti zriaďovateľovi, správcovi alebo oprávnenému, ak ide o vzťahy medzi týmito osobami alebo o ich práva či povinnosti vyplývajúce z poručníckeho fondu. 4. Dohody alebo ustanovenia listiny zriaďujúcej poručnícky fond o voľbe právomoci sú právne neúčinné, ak sú v rozpore s článkami 13, 17 alebo 21 alebo ak súdy, ktorých právomoc sa má nimi vylúčiť, majú výlučnú právomoc podľa článku 22. Článok 24 1. Okrem právomoci založenej na iných ustanoveniach tohto nariadenia má právomoc súd členského štátu vtedy, ak sa žalovaný zúčastní konania. Toto pravidlo sa neuplatní, ak sa žalovaný zúčastní konania, len aby namietol absenciu právomoci, alebo ak má iný súd výlučnú právomoc podľa článku 22. ò nový 2. Vo veciach uvedených v oddieloch 3, 4 a 5 tejto kapitoly musí písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť obsahovať informácie o práve žalovaného namietať absenciu právomoci súdu, ako aj informácie o dôsledkoch jeho účasti na konaní. Pred priznaním právomoci na základe tohto článku súd zabezpečí, aby boli tieto informácie poskytnuté žalovanému. Oddiel 8 SUBSIDIÁRNA PRÁVOMOC A FORUM NECESSITATIS ČLÁNOK 25 Ak podľa článkov 2 až 24 nemá právomoc žiaden súd členského štátu, právomoc konať majú súdy toho členského štátu, v ktorom sa nachádza majetok žalovaného, a to za predpokladu, že: a) hodnota majetku nie je neprimeraná k hodnote nároku, a b) spor má dostatočnú väzbu s členským štátom konajúceho súdu. Článok 26 Ak podľa tohto nariadenia nemá právomoc žiaden súd členského štátu, súdy členského štátu môžu vo výnimočných prípadoch vo veci konať, ak je to nevyhnutné vzhľadom na právo na spravodlivý proces alebo právo na prístup k spravodlivosti, najmä ak: a) konanie sa nemôže účinne začať alebo uskutočniť v treťom štáte, ktorý má so sporom úzku väzbu, alebo ak konanie v tomto štáte nie je možné, alebo b) rozsudok vo veci nároku vydaný v tretom štáte by nebolo možné na základe právneho poriadku členského štátu konajúceho súdu v tomto štáte uznať a vykonať, pričom jeho uznanie a výkon sú nevyhnutné z hľadiska uspokojenia práv žalobcu, a spor má dostatočnú väzbu s členským štátom konajúceho súdu. ê 44/2001 ð nový ODDIEL 89 SKÚMANIE PRÁVOMOCI A PRÍPUSTNOSTI ČLÁNOK 2527 Ak má súd členského štátu konať o nároku, ktorého podstatou je vec patriaca do výlučnej právomoci súdov iného členského štátu podľa článku 22 ð , ktorá na základe tohto nariadenia nepatrí do jeho právomoci ï , aj bez návrhu tento súd vyhlási, že nemá právomoc. ê 44/2001 (prispôsobené) Článok 2628 1. Ak je osoba , ktorá má bydlisko v jednom členskom štáte, žalovaná na súde iného členského štátu a nezúčastní sa konania, súd aj bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc, ak si právomoc nemôže založiť na ustanoveniach tohto nariadenia. 2. Súd preruší konanie dovtedy, kým sa nepreukáže, že žalovaný mal možnosť prevziať písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocennú písomnosť v dostatočnom čase, aby mohol pripraviť svoju obhajobu, alebo že sa na tento účel sa prijali všetky potrebné kroky. ê 44/2001 ð nový 32. Článok 19 ods. 1, 2, a 3 nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 z 29. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch[26] nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007[27] sa uplatní namiesto odseku 2, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela doručovať z jedného členského štátu do iného členského štátu podľa tohto nariadenia. 43. Ak nemožno uplatniť ustanovenia nariadenia (ES) č. 1348/2000 1393/2007, uplatní sa článok 15 haagskeho dohovoru z 15. novembra 1965 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach do cudziny, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela doručovať podľa tohto dohovoru. Oddiel 910 PREKÁžKA ZAčATEJ VECI — SÚVISIACE VECI ČLÁNOK 2729 1. ð Bez toho, aby bol dotknutý článok 32 ods. 2, ï Akak sa vedú konania v tej istej veci a medzi rovnakými účastníkmi na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, aj bez návrhu preruší konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý ako prvý začal konať. ò nový 2. V prípadoch uvedených v odseku 1 potvrdí súd, ktorý začal konať ako prvý, svoju právomoc do šiestich mesiacov okrem prípadov, ak to vzhľadom na výnimočné okolnosti nie je možné. Súd, ktorý začal konať ako prvý, na požiadanie informuje ktorýkoľvek súd, ktorý v spore koná, o dátume, kedy začal v tomto spore konať, ako aj o tom, či v tomto spore potvrdil svoju právomoc, prípadne o tom, kedy sa potvrdenie jeho právomoci predpokladá. ê 44/2001 23. Keď sa potvrdí právomoc súdu, ktorý ako prvý začal konať, každý iný súd odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech tohto súdu. ò nový 4. Ak sa odsúhlasí alebo určí, že miesto rozhodcovského konania bude v členskom štáte, súdy iného členského štátu, pri ktorých sa na základe rozhodcovskej zmluvy namieta absencia právomoci, prerušia konanie, len čo súdy členského štátu, v ktorom sa nachádza miesto rozhodcovského konania, alebo rozhodcovský súd začnú konanie, ktorého predmetom je v základnej alebo predbežnej otázke posúdiť existenciu, platnosť alebo účinok tejto rozhodcovskej zmluvy. Tento odsek nebráni súdu, pri ktorom sa namieta absencia právomoci, aby v uvedenej situácii odmietol vykonávať svoju právomoc, ak to predpisuje vnútroštátny právny poriadok. Ak sa potvrdí existencia, platnosť alebo účinok rozhodcovskej zmluvy, konajúci súd odmietne vykonávať svoju právomoc. Tento odsek sa neuplatňuje v prípade sporov vo veciach uvedených v oddieloch 3, 4 a 5 kapitoly II. ê 44/2001 Článok 2830 1. Ak sa koná o súvisiacich veciach na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže prerušiť konanie. ê 44/2001 (prispôsobené) 2. Ak ide o konaniakonanie √ na súde, ktorý začal konať ako prvý Õ √ prebieha Õ na prvom stupni, iný súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže tiež na žiadosť jedného z účastníkov odmietnuť vykonávať svoju právomoc, ak súd, ktorý začal konať ako prvý, má právomoc rozhodovať vo všetkých týchto veciach a ak právny poriadok jeho štátu pripúšťa zlúčenie všetkých vecí. ê 44/2001 3. Na účely tohto článku sa veci považujú za súvisiace, ak sú navzájom tak úzko spojené, že je vhodné prerokovať a rozhodnúť ich spoločne, a tak sa vyhnúť riziku nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach. ò nový Článok 31 Ak konanie vo veci samej prebieha na súde členského štátu a súdy iného členského štátu konajú vo veci návrhu na predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, príslušné súdy spolupracujú s cieľom zabezpečiť náležitú koordináciu medzi konaniami vo veci samej a vo veci predbežných opatrení. Predovšetkým súd konajúci vo veci návrhu predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení požiada druhý súd o informácie o všetkých relevantných okolnostiach týkajúcich sa tejto veci, napríklad o naliehavosti požadovaného opatrenia alebo o zamietnutí podobného opatrenia súdom konajúcim vo veci samej. ê 44/2001 Článok 2932 1. Ak sú veci vo výlučnej právomoci niekoľkých súdov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech tohto súdu. ò nový 2. S výnimkou dohôd, ktoré upravujú oddiely 3, 4 a 5 tejto kapitoly, ak dohoda uvedená v článku 23 dáva výlučnú právomoc súdu alebo súdom členského štátu, súdy iného členského štátu nemajú v tomto spore právomoc dovtedy, kým súd alebo súdy určené v dohode neodmietnu vykonávať svoju právomoc. ê 44/2001 Článok 3033 1. Na účely tohto oddielu sa konanie na súde považuje za začaté: 1.a) momentom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie, alebo rovnocennej písomnosti na súde za predpokladu, že žalobca neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil doručenie žalovanému, alebo 2.b) ak sa písomnosť musí doručiť pred podaním na súd, momentom jej prevzatia orgánom povereným doručovaním za predpokladu, že žalobca neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil podanie písomnosti na súde. ò nový Orgánom povereným doručovaním uvedeným v písmene b) je orgán, ktorý ako prvý dostane písomnosti určené na doručenie. 2. Súdy a orgány poverené doručovaním uvedené v odseku 1 zaznamenajú dátum a čas podania písomnosti, ktorou sa začalo konanie, alebo prijatia písomností určených na doručenie. 3. Na účely tohto oddielu sa konanie na rozhodcovskom súde považuje za začaté, ak účastník nominoval rozhodcu alebo ak sa účastník so žiadosťou o zostavenie rozhodcovského súdu obrátil na inštitúciu, orgán alebo súd. Článok 34 1. Ak sa vedú konania v tej istej veci a medzi rovnakými účastníkmi na súdoch tretieho štátu v čase, keď o veci koná súd v členskom štáte, tento súd môže napriek pravidlám uvedeným v článkoch 3 až 7 konanie prerušiť, ak: a) súd v treťom štáte začal konať ako prvý; b) možno očakávať, že súd v treťom štáte vydá v primeranom čase rozsudok, ktorý bude možné v tomto členskom štáte uznať a prípadne vykonať; a c) súd je presvedčený, že je to v záujme riadneho výkonu súdnictva nevyhnutné. 2. Počas prerušenia tohto konania nestráca účastník, ktorý začal konanie na súde v členskom štáte, výhodu plynúcu z prerušenia plynutia premlčacej alebo prekluzívnej lehoty stanovenú v právnom poriadku tohto členského štátu. Súd môže na žiadosť jedného z účastníkov, alebo aj bez návrhu, zrušiť prerušenie konania, a to za predpokladu splnenia jednej z týchto podmienok: a) konanie na súde tretieho štátu bolo tiež prerušené alebo pozastavené; b) súd považuje za nepravdepodobné, že konanie na súde tretieho štátu bude v primeranom čase ukončené; c) zrušenie prerušenia konania je v záujme riadneho výkonu súdnictva nevyhnutné. 4. Súd na žiadosť jedného z účastníkov alebo aj bez návrhu zastaví konanie, ak je konanie na súde tretieho štátu ukončené, pričom bol vydaný rozsudok, ktorý je v tomto štáte vykonateľný, alebo ktorý možno v členskom štáte uznať a prípadne vykonať. ê 44/2001 Oddiel 1011 PREDBEžNÉ OPATRENIA VRÁTANE OCHRANNÝCH OPATRENÍ ò nový Článok 35 Ak majú súdy členského štát právomoc rozhodovať vo veci samej, tieto súdy majú zároveň právomoc vydávať predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktoré sú dostupné podľa právneho poriadku daného štátu. ê 44/2001 (prispôsobené) ð nový Článok 3136 Súdom členských štátov možno podať návrh na vydanie predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení, ktoré sú dostupné podľa právneho poriadku daného štátu, aj keby podľa tohto nariadenia mali právomoc rozhodovať vo veci samej súdy iného členského štátu ð alebo rozhodcovský súd ï. ê 44/2001 (prispôsobené) KAPITOLA III UZNÁVANIE √ , VYKONATEĽNOSŤ Õ A VÝKON Článok 32 Na účely tohto nariadenia „rozsudok“ znamená každé rozhodnutie súdu alebo tribunálu členského štátu, bez ohľadu na jeho označenie, vrátane uznesenia, nariadenia, rozhodnutia alebo exekučného príkazu, ako aj určenia trov alebo výdavkov súdnym úradníkom. ò nový Článok 37 1. Táto kapitola upravuje uznávanie, vykonateľnosť a výkon rozsudkov, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. 2. Oddiel 1 sa uplatňuje na všetky rozsudky okrem rozsudkov uvedených v odseku 3. 3. Oddiel 2 sa uplatňuje na rozsudky vydané v inom členskom štáte a) v súvislosti s mimozmluvnými záväzkami vyplývajúcimi z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena; a b) v konaniach vo veci odškodnenia za ujmu spôsobenú nezákonnými obchodnými praktikami viacerým poškodeným, ktoré boli začaté na návrh i) štátneho orgánu; ii) neziskovej organizácie, ktorej hlavným cieľom a náplňou činností je zastupovať a obhajovať záujmy skupín fyzických a právnických osôb, a to iným spôsobom, ako poskytovaním komerčných právnych služieb alebo zastupovaním na súde, alebo iii) skupiny viac ako dvanástich žalobcov. 4. Tri roky po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia alebo k skoršiemu dátumu, ak Komisia navrhne ďalšiu harmonizáciu, predloží Komisia Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu, v ktorej zhodnotí potrebu aj naďalej zachovávať existujúci postup pri uznávaní a výkone rozsudkov vydaných vo veciach uvedených v odseku 3 písm. b), a to bez toho, aby bola dotknutá právomoc Komisie kedykoľvek predložiť vzhľadom na stav približovania vnútroštátnych právnych predpisov a vývoj práva Únie návrh na rozšírenie pravidiel oddielu 1 na rozsudky patriace do rozsahu pôsobnosti odseku 3 písm. b). ODDIEL 1 ROZSUDKY, KU KTORÝM SA NEVYžADUJE VYHLÁSENIE VYKONATEľNOSTI PODODDIEL 1 ZRUšENIE DOLOžKY VYKONATEľNOSTI ČLÁNOK 38 1. S výhradou ustanovení tejto kapitoly sa rozsudok vydaný v členskom štáte uznáva v inom členskom štáte bez osobitného konania a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu. 2. Rozsudok vydaný v členskom štáte, ktorý je v tomto štáte vykonateľný, je vykonateľný v inom členskom štáte bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie jeho vykonateľnosti. Článok 39 1. Účastník, ktorý sa chce v inom členskom štáte dovolávať rozsudku uznaného podľa článku 38 ods. 1, predloží vyhotovenie rozsudku, ktoré spĺňa požiadavky na preukázanie jeho pravosti. 2. V prípade potreby môže súd, na ktorom sa účastník dovoláva uznaného rozsudku, požiadať dovolávajúceho sa účastníka, aby predložil osvedčenie vydané súdom pôvodu na formulári uvedenom v prílohe I, ako aj prepis alebo preklad obsahu formulára v súlade s článkom 69. Súd pôvodu vydá takéto osvedčenie aj na žiadosť ktoréhokoľvek zainteresovaného účastníka. 3. Súd, na ktorom sa účastník dovoláva uznaného rozsudku, môže čiastočne alebo úplne prerušiť konanie, ak je rozsudok v členskom štáte pôvodu napadnutý alebo v prípade návrhu na preskúmanie podľa článku 45 alebo 46. Pododdiel 2 VÝKON ČLÁNOK 40 Vykonateľný rozsudok je zo zákona spojený s oprávnením prijať akékoľvek ochranné opatrenia, ktoré existujú v právnom poriadku členského štátu výkonu. Článok 41 1. S výhradou ustanovení tejto kapitoly sa výkon rozsudkov vydaných v inom členskom štáte spravuje právnym poriadkom členského štátu výkonu. Rozsudok vydaný v členskom štáte, ktorý je vykonateľný v členskom štáte výkonu, sa v ňom vykonáva za rovnakých podmienok ako rozsudok vydaný v členskom štáte výkonu. 2. Bez ohľadu na odsek 1 sa dôvody zamietnutia alebo prerušenia výkonu na základe právneho poriadku členského štátu výkonu neuplatňujú, ak sa vzťahujú na situácie uvedené v článkoch 43 až 46. Článok 42 1. Na účely výkonu rozsudku v inom členskom štáte, ak ide o rozsudky iné ako sú uvedené v odseku 2, predloží navrhovateľ orgánom príslušným pre výkon tohto rozsudku: a) vyhotovenie rozsudku, ktoré spĺňa požiadavky na preukázanie jeho pravosti; a b) osvedčenie vydané súdom pôvodu na formulári uvedenom v prílohe I, ktoré osvedčuje vykonateľnosť rozsudku a ktoré prípadne obsahuje výťah z rozsudku, ako aj príslušné informácie o náhrade trov konania a výpočte úrokov. 2. Na účely výkonu rozsudku v inom členskom štáte, ktorý nariaďuje predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, predloží navrhovateľ orgánom príslušným pre výkon tohto rozsudku: a) vyhotovenie rozsudku, ktoré spĺňa požiadavky na preukázanie jeho pravosti; a b) osvedčenie vydané súdom pôvodu na formulári uvedenom v prílohe I, ktoré opisuje nariadené opatrenie a osvedčuje, že i) súd má právomoc rozhodovať vo veci samej; a ii) v prípade, že je opatrenie nariadené bez toho, aby bol žalovaný predvolaný na súd, a že sa jeho výkon zamýšľa bez predchádzajúceho doručenia žalovanému, má žalovaný právo následne toto opatrenie napadnúť podľa vnútroštátneho právneho poriadku členského štátu pôvodu. 3. Príslušný orgán môže v prípade potreby požiadať v súlade s článkom 69 o prepis alebo preklad obsahu formulára uvedeného v písmene b) predchádzajúcich odsekov 1 a 2. 4. Príslušný orgán nesmie od navrhovateľa požadovať, aby predložil preklad rozsudku. Preklad však možno požadovať, ak bol výkon rozsudku napadnutý a preklad sa javí ako nevyhnutný. Článok 43 Príslušný orgán v členskom štáte výkonu na žiadosť žalovaného čiastočne alebo úplne odmietne výkon rozsudku, ak a) je nezlučiteľný s rozsudkom vydaným v spore medzi rovnakými účastníkmi v členskom štáte výkonu; b) je nezlučiteľný so skorším rozsudkom vydaným v inom členskom štáte alebo v treťom štáte v rovnakej veci a medzi rovnakými účastníkmi za predpokladu, že skorší rozsudok spĺňa podmienky na jeho uznanie v členskom štáte výkonu. Článok 44 1. V prípade návrhu na preskúmanie podľa článku 45 alebo 46 môže príslušný orgán v členskom štáte výkonu na žiadosť žalovaného: a) obmedziť vykonávacie konanie na ochranné opatrenia; b) podmieniť výkon poskytnutím záruky podľa svojho uváženia; alebo c) čiastočne alebo úplne pozastaviť výkon rozsudku. 2. Príslušný orgán pozastaví na žiadosť žalovaného výkon rozsudku, ak je vykonateľnosť tohto rozsudku pozastavená v členskom štáte pôvodu. 3. Ak bolo ochranné opatrenie nariadené bez toho, aby bol žalovaný predvolaný na súd a vykonané bez predchádzajúceho doručenia žalovanému, príslušný orgán môže na žiadosť žalovaného pozastaviť jeho výkon, ak žalovaný napadol toto opatrenie v členskom štáte pôvodu. Pododdiel 3 SPOLOčNÉ USTANOVENIA Článok 45 1. Žalovaný, ktorý sa nezúčastnil konania na súde v členskom štáte pôvodu, má právo podať návrh na preskúmanie rozsudku na príslušný súd tohto členského štátu, ak: a) mu písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť nebola doručená v dostatočnom predstihu a takým spôsobom, aby si mohol zabezpečiť obhajobu; alebo b) mu vyššia moc alebo mimoriadne okolnosti bez zavinenia na jeho strane zabránili vzniesť námietku proti nároku, pokiaľ neopomenul napadnúť rozsudok, keď tak mohol urobiť. 2. Návrh na preskúmanie sa podáva prostredníctvom formulára uvedeného v prílohe II. 3. Návrh možno podať priamo na súd v členskom štáte pôvodu, ktorý má právomoc preskúmať rozsudok podľa tohto článku. Návrh možno zároveň podať na príslušný súd členského štátu výkonu, ktorý ho bezodkladne postúpi príslušnému súdu v členskom štáte pôvodu pri využití prostriedkov komunikácie uvedených v článku 87 písm. b). 4. Návrh na preskúmanie rozsudku je potrebné podať bez zbytočného odkladu, najneskôr však v lehote 45 dní odo dňa, keď sa žalovaný skutočne oboznámil s obsahom rozsudku a mohol naň reagovať. Ak žalovaný podáva návrh na preskúmanie rozsudku v rámci vykonávacieho konania, táto lehota začína plynúť najneskôr odo dňa prvého opatrenia v rámci výkonu rozsudku, v ktorého dôsledku úplne alebo čiastočne stratil možnosť nakladať so svojím majetkom. Návrh sa považuje za podaný, ak bol doručený jednému zo súdov uvedených v odseku 3. 5. Ak je zjavné, že návrh na preskúmanie rozsudku je neopodstatnený, súd tento návrh ihneď zamietne, a to najneskôr do 30 dní od jeho doručenia. V tomto prípade rozsudok zostáva právoplatný. Ak súd rozhodne, že preskúmanie je opodstatnené na základe jedného z dôvodov uvedených v odseku 1, rozsudok sa stane neplatným. Účastník, ktorému doručil rozsudok súd pôvodu, však nestráca výhodu plynúcu z prerušenia plynutia premlčacej alebo prekluzívnej lehoty, ktorú nadobudol v pôvodnom konaní. 6. Tieto ustanovenia sa uplatňujú namiesto ustanovení článku 19 ods. 4 nariadenia (ES) č. 1393/2007, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela podľa uvedeného nariadenia doručovať z jedného členského štátu do druhého. Článok 46 1. V prípadoch, na ktoré sa nevzťahuje článok 45, má účastník právo podať návrh na odmietnutie uznania alebo výkonu rozsudku, ak by toto uznanie alebo výkon neboli prípustné vzhľadom na základné zásady, na ktorých je založené právo na spravodlivý proces. 2. Návrh sa podáva na súd členského štátu výkonu uvedený v prílohe III. Miesta príslušnosť sa určí podľa bydliska účastníka, proti ktorému sa má rozsudok uznať alebo vykonať, alebo podľa miesta výkonu. 3. Podanie návrhu sa spravuje právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa žiada o výkon. 4. Ak je zjavné, že návrh je neopodstatnený, súd tento návrh ihneď zamietne, a to najneskôr do 30 dní od jeho doručenia. 5. Ak súd rozhodne, že návrh je opodstatnený, uznanie alebo výkon rozsudku sa zamietne. 6. Proti rozsudku vydanom v súlade s týmto článkom možno namietať iba opravnými prostriedkami uvedenými v prílohe IV. 7. Súd, ktorý koná o návrhu podľa tohto článku, môže konanie prerušiť, ak sa proti rozsudku podal riadny opravný prostriedok v členskom štáte pôvodu, alebo ak lehota na podanie takéhoto opravného prostriedku ešte neuplynula. Ak lehota na podanie riadneho opravného prostriedku ešte neuplynula, súd môže určiť lehotu na podanie takéhoto opravného prostriedku. 8. Neúspešný účastník znáša trovy konania podľa tohto článku vrátane súdnych trov druhej strany. ê 44/2001 (prispôsobené) Oddiel 12 UZNÁVANIE √ ROZSUDKY, KU KTORÝM SA PRECHODNE VYžADUJE VYHLÁSENIE VYKONATEľNOSTI Õ Článok 3347 1. Rozsudok vydaný v členskom štáte v prípadoch uvedených v článku 37 ods. 3 sa uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania. 2. Ak je otázka uznania rozsudku predmetom sporu, môže zainteresovaný účastník postupom upraveným v √ článkoch 50 až 63 Õ navrhnúť vydanie rozhodnutia o uznaní rozsudku. ⎢ 44/2001 3. Ak výsledok konania na súde členského štátu závisí na posúdení uznania ako predbežnej otázky, potom tento súd má právomoc v tejto otázke. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) Článok 3448 Rozsudok sa neuzná: 1. ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom √ ( ordre public ) Õ členského štátu, v ktorom sa o uznanie žiada; ⎢ 44/2001 2. v prípade, že bol vydaný bez účasti žalovaného v konaní, ak sa mu nedoručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom čase a takým spôsobom, aby si mohol zabezpečiť obhajobu, okrem prípadu, že žalovaný opomenul začať konanie, ktorým by napadol rozsudok, keď tak mohol urobiť; 3. ak je nezlučiteľný s rozsudkom vydaným v spore medzi rovnakými účastníkmi v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie; ⎢ 44/2001 4. ak je nezlučiteľný so skorším rozsudkom vydaným v inom členskom štáte alebo v treťom štáte v rovnakej veci a medzi rovnakými účastníkmi za predpokladu, že skorší rozsudok spĺňa podmienky na jeho uznanie v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie. ⎢ 44/2001 ? nový Článok 35 1. Rozsudok sa okrem toho neuzná, ak je v rozpore s oddielmi 3, 4 alebo 6 kapitoly II alebo v prípade uvedenom v článku 72. 2. Pri skúmaní skutočností, na ktorých bola založená právomoc podľa predchádzajúceho odseku, súd alebo orgán, ktorý koná o uznaní, je viazaný skutkovými zisteniami, na ktorých súd členského štátu pôvodu založil svoju právomoc. 3. S výnimkou odseku 1 sa právomoc súdu štátu pôvodu nesmie skúmať. Kritéra, na ktorých sa založila právomoc, sa nesmú skúmať z hľadiska rozporu s verejným poriadkom podľa článku 34 bod 1. Článok 3749 1. Súd členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie rozsudku vydaného v inom členskom štáte, môže ð musí ï prerušiť konanie, ak sa proti rozsudku podal riadny opravný prostriedok ð sa vykonateľnosť rozhodnutia v členskom štáte pôvodu odložila z dôvodu odvolania ï . 2. Súd členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie rozsudku vydaného v Írsku alebo vo Veľkej Británii, môže prerušiť konanie, ak sa výkon v členskom štáte pôvodu odložil z dôvodu odvolania. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) ODDIEL 2 VÝKON ČLÁNOK 3850 1. Rozsudok vydaný v členskom štáte a vykonateľný v tomto štáte sa vykoná √ je vykonateľný Õ v inom √ ostatných Õ členskomých štáte √ štátoch Õ , ak tam bol vyhlásený za vykonateľný na návrh zainteresovaného účastníka √ v súlade s postupom uvedeným v článkoch 51 až 63 Õ . ⎢ 44/2001 2. Vo Veľkej Británii sa však takýto rozsudok vykoná v Anglicku alebo Walese, Škótsku alebo Severnom Írsku, ak na návrh zainteresovaného účastníka bol zaregistrovaný na účely výkonu v danom územnom celku Veľkej Británie. Článok 3951 ⎢ 44/2001 (prispôsobené) ? nový 1. Návrh √ na vyhlásenie vykonateľnosti Õ sa podáva súdu alebo príslušnému orgánu uvedenému v zozname v prílohe II ð členského štátu výkonu, ktorý daný členský štát oznámil Komisii v súlade s článkom 87 písm. d) ï . ⎢ 44/2001 2. Miestna príslušnosť sa určí podľa bydliska účastníka, proti ktorému sa rozsudok má vykonať, alebo podľa miesta výkonu. Článok 4052 ⎢ 44/2001 (prispôsobené) 1. Podanie návrhu √ na vyhlásenie vykonateľnosti Õ sa spravuje právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa žiada o √ výkonu Õ . 2. Ö K návrhu treba pripojiť tieto písomnosti: Õ √ a) vyhotovenie rozsudku, ktorý spĺňa požiadavky na preukázanie jeho pravosti; Õ √ b) osvedčenie vydané súdom alebo príslušným orgánom členského štátu pôvodu na tlačive uvedenom v prílohe VI, bez toho, aby bol dotknutý článok 53. Õ ⎢ 44/2001 2. Navrhovateľ musí uviesť adresu na doručovanie písomností v obvode súdu, na ktorý podal návrh. Ak však právny poriadok členského štátu, v ktorom sa žiada o výkon, neupravuje uvádzanie adresy, navrhovateľ si určí procesného zástupcu. 3. K návrhu treba pripojiť písomnosti uvedené v článku 53. Článok 5553 1. Ak sa nepredloží osvedčenie podľa článku 5452 ods. 2 písm b), súd alebo príslušný orgán môže určiť lehotu na jeho predloženie alebo prijať rovnocennú listinu, alebo upustiť od jej predloženia, ak považuje predložené údaje za postačujúce. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) 2. √ V situácii uvedenej v odseku 1, Õ Aak súd alebo príslušný orgán o to požiada, predloží sa preklad listín. Preklad overí osoba na to oprávnená v niektorom z členských štátov. Článok 4154 Rozsudok sa vyhlási za vykonateľný √ bez skúmania podľa článku 48 Õ ihneď po splnení formálnych náležitostí podľa článku 5352 bez skúmania podľa článku 34 a 35. Účastník, proti ktorému sa o výkon žiada, nemá v tomto štádiu konania právo robiť žiadne podania k návrhu. Článok 4255 1. Rozhodnutie o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa bez odkladu oznámi navrhovateľovi spôsobom upraveným právnym poriadkom členského štátu , v ktorom sa žiada o výkon √ výkonu Õ . ⎢ 44/2001 2. Vyhlásenie vykonateľnosti sa doručí účastníkovi, proti ktorému sa výkon žiada, spolu s rozsudkom, ak mu už nebol doručený. Článok 4356 1. Proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa môže odvolať každý z účastníkov. ⎢ 44/2001 ? nový 2. Odvolanie sa podáva súdu uvedenému v zozname v prílohe III ð členského štátu výkonu, ktorý tento členský štát oznámil Komisii v súlade s článkom 87 písm. e) ï . 3. O odvolaní sa koná podľa noriem upravujúcich sporové konanie. 4. Ak sa účastník, proti ktorému sa žiada o výkon, nedostaví na odvolací súd v konaní o odvolaní, ktoré podal navrhovateľ, uplatní sa článok 26 ods. 2 až 4 28, aj keď účastník, proti ktorému sa o výkon žiada, nemá bydlisko v žiadnom z členských štátov. 5. Odvolanie proti vyhláseniu vykonateľnosti sa musí podať do jedného mesiaca ð 30 dní ï od jeho doručenia. Ak má účastník, proti ktorému sa o výkon žiada, bydlisko v inom členskom štáte, než v ktorom sa vydalo vyhlásenie vykonateľnosti, lehota na odvolanie je dva mesiace ð 45 dní ï a začína plynúť odo dňa doručenia buď tejto osobe do jej vlastných rúk, alebo do jej obydlia. Predĺženie tejto lehoty z dôvodu vzdialenosti nie je prípustné. Článok 4457 Rozsudok vydaný v odvolacom konaní možno napadnúť len opravným prostriedkom uvedeným v prílohe IV ð postupom, ktorý príslušný členský štát oznámil Komisii v súlade s článkom 87 písm. f) ï . Článok 4558 ⎢ 44/2001 (prispôsobené) 1. Súd, ktorý koná o odvolaní podľa článku 43 56 alebo článku 44 57, môže odmietnuť vydať alebo zrušiť vydané vyhlásenie vykonateľnosti len na základe jedného z dôvodov uvedených v článkuoch 34 a 3548. Svoje rozhodnutie vydá bez odkladu. 2. Za žiadnych okolností sa nesmie cudzí rozsudok skúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej. ∫ nový 2. S výhradou článku 56 ods. 4 súd, na ktorý sa podalo odvolanie podľa článku 56, rozhodne do 90 dní od podania odvolania okrem prípadu, keď to vzhľadom na výnimočné okolnosti nie je možné. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) √ 3. Súd, na ktorý sa podal opravný prostriedok podľa článku 57, vydá svoje rozhodnutie bez odkladu. Õ ⎢ 44/2001 ? nový Článok 4659 1. Súd, ktorý koná o odvolaní podľa článku 43 56 alebo článku 44 57, môže ð musí ï na žiadosť účastníka, proti ktorému sa o výkon žiada, prerušiť konanie, ak sa proti rozsudku podal riadny opravný prostriedok ð je vykonateľnosť rozhodnutia odložená ï v členskom štáte pôvodu, alebo ak odvolacia lehota ešte neuplynula; ð z dôvodu odvolania ï v tomto druhom prípade môže súd určiť lehotu, v ktorej sa opravný prostriedok musí podať. 2. U rozsudku vydaného v Írsku alebo vo Veľkej Británii sa za riadny opravný prostriedok na účely odseku 1 považuje akýkoľvek opravný prostriedok existujúci v členskom štáte pôvodu. 2. Súd môže výkon podmieniť zložením záruky podľa svojho uváženia. Článok 4760 ⎢ 44/2001 (prispôsobené) 1. Ak sa podľa tohto nariadenia √ oddielu Õ musí rozsudok uznať, nič nebráni navrhovateľovi, aby využil možnosť vydania predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení podľa právneho poriadku dožiadaného členského štátu √ výkonu Õ , bez potreby vyhlásenia vykonateľnosti podľa článku 41 54. 2. Vyhlásenie vykonateľnosti je √ zo zákona Õ spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) 3. Počas odvolacej lehoty podľa článku 43 ods. 5 56 ods. 5 proti vyhláseniu vykonateľnosti a do rozhodnutia o odvolaní sa nesmú prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu, okrem ochranných opatrení týkajúcich sa majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon. Článok 4861 1. Ak sa cudzí rozsudok týka viacerých vecí a vyhlásenie vykonateľnosti nemožno vydať vo všetkých týchto veciach, súd alebo príslušný orgán ho vydá v jednej veci alebo niekoľkých veciach. ⎢ 44/2001 2. Navrhovateľ môže žiadať vyhlásenie vykonateľnosti len vo vzťahu k častiam rozsudku. ⎢ 44/2001 (prispôsobené) ? nový Článok 5062 Navrhovateľ, ktorému sa v členskom štáte pôvodu poskytla úplná alebo čiastočná bezplatná právna pomoc alebo oslobodenie od platenia trov alebo výdavkov, má v konaní podľa tohto oddielu ð akomkoľvek konaní o vyhlásení vykonateľnosti ï nárok na poskytnutie najvýhodnejšej právnej pomoci alebo najrozsiahlejšieho oslobodenia od platenia trov alebo výdavkov podľa právneho poriadku dožiadaného členského štátu √ výkonu Õ . ê 44/2001 (prispôsobené) Článok 5263 V členskom štáte , v ktorom sa žiada o výkon, √ výkonu Õ nemožno za konanie o vydanie vyhlásenia vykonateľnosti vyberať poplatok, odvod alebo inú platbu vypočítanú z výšky vymáhaného nároku. Oddiel 3 SPOLOčNÉ USTANOVENIA ⎢ 44/2001 Článok 64 Za žiadnych okolností sa nesmie rozsudok vydaný v členskom štáte skúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie, vyhlásenie vykonateľnosti alebo výkon. ∫ nový Článok 65 Od účastníka, ktorý sa domáha uznania, vyhlásenia vykonateľnosti alebo výkonu rozsudku vydaného v inom členskom štáte, sa nevyžaduje, aby mal v členskom štáte výkonu poštovú adresu alebo splnomocneného zástupcu. Člán