(6) V snahe znížiť svoju celkovú daňovú povinnosť cezhraničné skupiny spoločností čoraz viac presúvajú zisky, často prostredníctvom zvýšených úrokových platieb, z jurisdikcií s vysokým zdanením do krajín s režimami s nižším zdanením. Pravidlo o obmedzení zahrnutia úrokov je potrebné, aby bolo možné odradiť od takých praktík tak, že sa obmedzí odpočítateľnosť čistých finančných nákladov daňovníkov (t. j. suma, o ktorú finančné výdavky prekračujú finančné príjmy). Je preto potrebné stanoviť pomer pre odpočítateľnosť, v ktorom sa zohľadnia príjmy daňovníka pred úrokmi, zdanením, odpismi a amortizáciou (EBITDA). Finančné príjmy oslobodené od dane by sa nemali započítavať proti finančným výdavkom. Dôvodom je, že pri určovaní maximálnej výšky úrokov, ktoré možno odpočítať, by sa mal brať do úvahy len zdaniteľný príjem. V záujme uľahčenia pre daňovníkov, ktorí v súvislosti s narúšaním základu dane a presunom ziskov predstavujú menšie riziko, by čisté úroky mali byť vždy odpočítateľné do maximálnej stanovenej výšky, ktorá sa uplatní, ak by bol odpočet vyšší než pomer založený na EBITDA. Ak je daňovník súčasťou skupiny, ktorá predkladá povinné konsolidované účtovné závierky, na účely priznania nároku pre daňovníkov odpočítať vyššie sumy čistých finančných nákladov by sa do úvahy mala vziať zadlženosť celej skupiny. Pravidlo o obmedzení zahrnutia úrokov by sa malo uplatňovať v súvislosti s čistými finančnými nákladmi daňovníka bez toho, aby sa rozlišovalo, či náklady vznikajú z dlhu vzniknutého na vnútroštátnej úrovni, na cezhraničnej úrovni v rámci Únie alebo v tretej krajine. Hoci sa všeobecne pripúšťa , že obmedzenia pre odpočet úrokov by sa mali vzťahovať aj na finančné podniky, t. j. finančné inštitúcie a poisťovne, takisto sa uznáva, že tieto dva sektory majú špecifické charakteristiky , ktoré si vyžadujú osobitnejší prístup . Keďže diskusie v tejto oblasti ešte nevedú k dostatočne presvedčivým záverom v medzinárodnom kontexte a v kontexte Únie, nie je zatiaľ možné stanoviť špecifické pravidlá vo finančnom sektore a v sektore poisťovníctva.

(6) V snahe znížiť svoju celkovú daňovú povinnosť cezhraničné skupiny spoločností čoraz viac presúvajú zisky, často prostredníctvom zvýšených úrokových platieb, z jurisdikcií s vysokým zdanením do krajín s režimami s nižším zdanením. Pravidlo o obmedzení zahrnutia úrokov je potrebné, aby bolo možné odradiť od skutočných praktík BEPS tak, že sa obmedzí odpočítateľnosť čistých finančných nákladov daňovníkov (t. j. suma, o ktorú finančné výdavky prekračujú finančné príjmy). Pokiaľ ide o náklady na úroky, je potrebné stanoviť pomer pre odpočítateľnosť, v ktorom sa zohľadnia príjmy daňovníka pred úrokmi, zdanením, odpismi a amortizáciou (EBITDA). Finančné príjmy oslobodené od dane by sa nemali započítavať proti finančným výdavkom. Dôvodom je, že pri určovaní maximálnej výšky úrokov, ktoré možno odpočítať, by sa mal brať do úvahy len zdaniteľný príjem. V záujme uľahčenia pre daňovníkov, ktorí v súvislosti s narúšaním základu dane a presunom ziskov predstavujú menšie riziko, by čisté úroky mali byť vždy odpočítateľné do maximálnej stanovenej výšky, ktorá sa uplatní, ak by bol odpočet vyšší než pomer založený na EBITDA. Ak je daňovník súčasťou skupiny, ktorá predkladá povinné konsolidované účtovné závierky, na účely priznania nároku pre daňovníkov odpočítať vyššie sumy čistých finančných nákladov by sa do úvahy mala vziať zadlženosť celej skupiny. Pravidlo o obmedzení zahrnutia úrokov by sa malo uplatňovať v súvislosti s čistými finančnými nákladmi daňovníka bez toho, aby sa rozlišovalo, či náklady vznikajú z dlhu vzniknutého na vnútroštátnej úrovni, na cezhraničnej úrovni v rámci Únie alebo v tretej krajine. Všeobecne sa uznáva , že na finančné podniky, t. j. finančné inštitúcie a poisťovne, by sa mali vzťahovať obmedzenia odpočítateľnosti úrokov , prípadne s osobitnejším prístupom .