Osobitnou črtou environmentálnych značiek pre produkty rybolovu a akvakultúry je to, že vo väčšine prípadov ide o súkromné a medzinárodné značky, pričom neexistujú takmer žiadne verejné značky, ktoré by spĺňali požiadavky Medzinárodnej organizácie pre normalizáciu (ISO) stanovené pre environmentálne označovanie typu I podľa normy ISO 14024 o environmentálnych značkách a vyhláseniach. V roku 2014 začala organizácia ISO pripravovať normu týkajúcu sa minimálnych požiadaviek na certifikáciu produktov z udržateľného morského rybolovu, ktorá má byť zverejnená v rokoch 2017 – 2018.

V súčasnosti sú hlavnými súkromnými environmentálnymi značkami Marine Stewardship Council (MSP), ktorá v roku 2014 vykázala certifikáciu 8,8 milióna ton ulovených voľne žijúcich rýb (t. j. 10 % celosvetových vylodení), Friend of the Sea (FoS), v rámci ktorej bolo podľa dostupných údajov FAO v roku 2011 certifikovaných približne 10 miliónov ton produktov, GLOBALG.A.P. Aquaculture Standards, v rámci ktorej bolo podľa dostupných informácií v roku 2013 certifikovaných viac ako 2 milióny ton produktov, a Aquaculture Stewardship Council (ASC), v rámci ktorej bolo v roku 2014 certifikovaných 400 000 ton produktov. Výrobcovia z členských štátov EÚ nedávno začali postup certifikácie svojich produktov, najmä produktov rybolovu, čo poukazuje na nový trend na trhu, keďže doteraz sa väčšina produktov označených environmentálnou značkou predávaných v EÚ dovážala.

6.1. Možnosť 1: Žiadna zmena – súčasné právne predpisy a účinné využívanie dostupných nástrojov

Jednou z možností na uskutočnenie opatrení EÚ v oblasti environmentálnych značiek pre produkty rybolovu a akvakultúry je posilnenie kontroly existujúcich predpisov a ďalšia podpora vykonávania existujúcich nástrojov, ako sú napríklad marketingové opatrenia v zmysle článku 68 nariadenia o Európskom námornom a rybárskom fonde (ENRF). Hodnotenie a kontrola dobrovoľných vyhlásení by mohli byť efektívnym nástrojom na posilnenie dôveryhodnosti. Pre prevádzkovateľov a spotrebiteľov by bolo toto riešenie v každom prípade prospešné.

Obmedzili by sa nejasnosti vyplývajúce z množstva informácií: bolo by síce možné kontrolovať obsah vyhlásení obsiahnutých na etiketách výrobkov, no iné formy informácií, ktoré nepatria do tejto oblasti, by neboli predmetom kontrol.

Pokiaľ ide o náklady pre prevádzkovateľov, účinné využívanie dostupných možností financovania by výrobcom umožnilo prístup na nové trhy, pričom by sa zároveň znížili náklady, ktoré musia znášať v súvislosti s certifikáciou. Osobitná podpora certifikácie je dostupná pre výrobcov v EÚ, a to prostredníctvom ENRF, ako aj pre výrobcov v rozvojových krajinách prostredníctvom rozvojových programov.

Bolo by možné preskúmať možnosť zahrnutia produktov rybolovu a akvakultúry do existujúceho systému environmentálnej značky EÚ, keďže potraviny už do tohto systému patria. Na základe súčasných skúseností s vývojom nových kritérií môže proces tvorby nového súboru kritérií trvať najmenej tri roky a vyžiadal by si aj investíciu zdrojov. Treba pripomenúť, že ekologická akvakultúra je regulovaná a že analýza z roku 2011 nepriniesla jednoznačné závery, pokiaľ ide o uskutočniteľnosť a pridanú hodnotu vytvorenia kritérií platných pre udeľovanie environmentálnej značky EÚ na základe environmentálnych vlastností potravín.

Pri možnosti uplatňovania existujúcich predpisov a nástrojov EÚ by boli splnené kritériá pridanej hodnoty, subsidiarity a proporcionality. Na druhej strane môže byť potrebné dodatočné financovanie kontrolných činností s cieľom kontrolovať súlad dobrovoľných vyhlásení s existujúcimi právnymi predpismi.

6.2.Možnosť 2: Minimálne požiadavky stanovené EÚ

Ide o možnosť vytvoriť na úrovni EÚ minimálne požiadavky v súvislosti s vyhláseniami o udržateľnosti pre produkty rybolovu a akvakultúry. Na základe tejto možnosti by sa vytvoril koherentný rámec na porovnávanie obsahu vyhlásení.

Opatreniami v tejto oblasti by sa účinne riešili možné nejasnosti týkajúce sa povahy environmentálnych vyhlásení, čo by viedlo k zníženiu nedôvery spotrebiteľov. Riešila by sa aj otázka dôveryhodnosti, keďže postupy certifikácie by boli založené na platných relevantných požiadavkách. Neriešila by sa však otázka nákladov výrobcu na certifikáciu.

Táto možnosť by viedla k vytvoreniu noriem udržateľnosti, pri ktorých by sa zohľadnili usmernenia FAO v tejto oblasti, ako aj ukazovatele obsiahnuté v rámci spoločnej rybárskej politiky (SRP). Znamenalo by to vytvorenie dvoch súborov noriem na úrovni EÚ, ktoré by sa vzťahovali zvlášť na rybolov a zvlášť na akvakultúru, keďže medzi týmito dvoma metódami produkcie sú základné rozdiely.

Táto možnosť by v konečnom dôsledku zahŕňala rozsiahle prípravy a konzultácie vrátane pravidelného preskúmania noriem a prijatia nových legislatívnych aktov EÚ.

Alternatívnym prístupom by bolo zamerať sa na minimálne požiadavky na postup certifikácie. Táto možnosť sa už realizovala prostredníctvom opatrení na úrovni EÚ a na medzinárodnej úrovni. V rámci existujúcich právnych predpisov sa zabezpečuje kontrola kritických krokov postupu certifikácie. Podrobné odporúčania na vytvorenie takéhoto systému, jeho požiadaviek a súvisiacich vyhlásení už existujú. Príklady najlepších postupov v certifikácii sú zdokumentované aj v kódexe správnych postupov Medzinárodnej aliancie pre sociálnu a ekologickú akreditáciu (ISEAL) a v usmerneniach FAO a budú zahrnuté do pripravovaných noriem ISO.

Ďalšou možnosťou je, aby Komisia pripravila odporúčania a najlepšie postupy. Takáto nelegislatívna iniciatíva by mohla obsahovať medzinárodné odkazy na environmentálne označovanie v rybolove a v akvakultúre a podobný prístup k environmentálnym vyhláseniam v oblasti potravinárskych a nepotravinárskych výrobkov. To by mohlo zvýšiť transparentnosť a prispieť k dohode medzi prevádzkovateľmi v dodávateľskom reťazci a verejnými orgánmi vo otázke environmentálnych systémov Táto možnosť by si vyžadovala podobný rozsah konzultácií a príprav ako predchádzajúce čiastkové možnosti, ale nevyžadovala by si prijatie nových právnych predpisov.

6.3.Možnosť 3: Zriadenie systému udeľovania environmentálnej značky Únie

Vytvorenie autonómneho dobrovoľného systému udeľovania environmentálnej značky EÚ pre produkty rybolovu a akvakultúry by si vyžadovalo vymedzenie požiadaviek. Navyše by bolo potrebné vytvoriť postupy preskúmania, certifikácie, označovania a riešenia sporov, ako aj opatrenia na podporu tohto nového systému. Systém by sa zameriaval na rybolov a akvakultúru, a na všetky výrobky predávané v EÚ predávajú, bez ohľadu na ich pôvod, čo je v tomto odvetví mimoriadne dôležité, keďže EÚ dováža 65 % svojej spotreby rýb a veľká časť dovozu pochádza z rozvojových krajín.

Opatrenia v tejto oblasti by sa mohli pozitívne prejaviť na dôveryhodnosti environmentálnych značiek, keďže existencia verejného systému by mala viesť k vyšším štandardom a lepšej výkonnosti certifikácie. Prítomnosť verejnej environmentálnej značky na trhu by mohla znížiť aj nejasnosti týkajúce sa obsahu environmentálnych vyhlásení. Nie je však jasné, či by mala vplyv na poskytovanie iných typov environmentálnych informácií spotrebiteľom, ani či by sa presadila na trhu, na ktorom už existuje niekoľko zaužívaných značiek. Pokiaľ ide o náklady prevádzkovateľov na certifikáciu, bolo by možné dosiahnuť isté úspory v súvislosti s používaním loga, keďže by išlo o verejné logo. Mohlo by sa však stať, že by nedošlo k výraznej zmene nákladov spojených s certifikáciou produktov.

Systém Únie nevylučuje existenciu iných environmentálnych značiek a zavedením novej značky by sa situácia na trhu mohla ešte viac zneprehľadniť. Mohol by sa negatívne prejaviť najmä na ekologickom logu. Na druhej strane by vďaka samostatnej verejnej environmentálnej značky pre produkty rybolovu a akvakultúry mali výrobcovia a obchodníci väčší výber ako v súčasnosti, čím by sa znížilo riziko príliš silnej dominancie etablovaných súkromných environmentálnych značiek.

Táto možnosť by si vyžadovala prijatie nových právnych predpisov, ako aj vyčlenenie finančných prostriedkov na spravovanie systému. Náklady na vytvorenie, vykonávanie a propagáciu environmentálnej značky EÚ pre produkty rybolovu a akvakultúry možno porovnať s nákladmi na zavedenie ekologickej certifikácie a environmentálnej značky EÚ a sú vyššie ako pri iných možnostiach.

7.Závery

Význam environmentálnych značiek pre produkty rybolovu a akvakultúry sa v uplynulom desaťročí významne zvýšil. Objemy produktov označených environmentálnymi značkami sú v súčasnosti značné, no sú koncentrované len na niektoré trhy EÚ a niektoré produkty. Počas toho istého obdobia prijala EÚ niekoľko predpisov a začala niekoľko iniciatív na ochranu spotrebiteľov a na reguláciu poskytovania environmentálnych informácií. Pri celosvetovom porovnaní s inými odvetviami na svetovej úrovni sa environmentálne značky v odvetví rybolovu a poľnohospodárskych produktov nevyznačujú žiadnymi výrazne špecifickými vlastnosťami.