Ak si obeť uplatní nárok, vnútroštátne súdy môžu vzhľadom na osobitné vlastnosti umelej inteligencie prispôsobiť uplatnenie existujúcich pravidiel na báze ad hoc tak, aby pre ňu dosiahli spravodlivý výsledok. To spôsobí právnu neistotu. Podniky budú mať ťažkosti predvídať uplatňovanie existujúcich pravidiel zodpovednosti, čiže aj posúdiť a poistiť vyvodenie zodpovednosti. Tento účinok bude ešte výraznejší v prípade podnikov obchodujúcich cezhranične, keďže daná neistota sa bude týkať rôznych jurisdikcií. Najväčší vplyv to bude mať na malé a stredné podniky (MSP), ktoré sa nemôžu spoliehať na svoje odborné kapacity v oblasti práva ani kapitálové rezervy.

Súčasné vnútroštátne pravidlá zodpovednosti, a najmä tie, ktoré sa odvíjajú od existencie pochybenia, nie sú vhodné na riešenie nárokov na náhradu škody spôsobenej produktmi a službami založenými na umelej inteligencii. Podľa nich musia obete dokázať zavinenie alebo opomenutie osoby, ktorá spôsobila škodu. Osobitné vlastnosti umelej inteligencie, akými sú zložitosť, autonómia a neprehľadnosť (tzv. efekt čiernej skrinky), môžu obetiam sťažovať alebo neúmerne predražovať určenie zodpovednej osoby a dodržanie požiadaviek na úspešné uplatnenie nároku na náhradu škody. Konkrétne by im mohli pri uplatňovaní náhrady škody vzniknúť veľmi vysoké počiatočné náklady, pričom súdne konania sú v týchto prípadoch oveľa dlhšie ako v prípade vecí, ktoré sa netýkajú umelej inteligencie. Môže ich to preto úplne odradiť od uplatnenia nároku na náhradu škody. Tieto obavy vyjadril aj Európsky parlament vo svojom uznesení z 3. mája 2022 o umelej inteligencii v digitálnom veku.

Ciele tohto návrhu nie je možné primerane dosiahnuť na vnútroštátnej úrovni, pretože vznikajúce rozdielne vnútroštátne pravidlá by zvýšili právnu neistotu a fragmentáciu a vytvorili prekážky brániace zavádzaniu produktov a služieb založených na umelej inteligencii na vnútornom trhu. Právna neistota by najviac ovplyvnila spoločnosti pôsobiace cezhranične, pretože by to pre ne znamenalo potrebu ďalších nákladov na právne informácie/zastúpenie a interné riadenie rizík, ako aj ušlé príjmy. Zároveň by rozdielne vnútroštátne pravidlá týkajúce sa nárokov na náhradu škody spôsobenej umelou inteligenciou zvýšili transakčné náklady podnikov, a to najmä pri cezhraničnom obchode, čo predstavuje významné prekážky vnútorného trhu. Ďalej by mala právna neistota a fragmentácia neprimeraný vplyv na startupy a MSP, ktoré tvoria väčšinu spoločností a najväčšiu časť investícií na relevantných trhoch.

Prispôsobením pravidiel zodpovednosti vykonaným výlučne na vnútroštátnom základe by sa preto ešte zhoršili prekážky brániace zavádzaniu produktov a služieb založených na umelej inteligencii na vnútornom trhu a prispelo by sa k ďalšej fragmentácii.

Okrem toho existujú konkrétne náznaky, že viacero členských štátov zvažuje jednostranné legislatívne opatrenia na riešenie konkrétnych výziev, ktoré umelá inteligencia predstavuje pre zodpovednosť. Napríklad v stratégiách pre umelú inteligenciu prijatých v Česku, Taliansku, na Malte, v Poľsku a Portugalsku sa uvádzajú iniciatívy na objasnenie zodpovednosti. Vzhľadom na veľké rozdiely v existujúcich pravidlách občianskoprávnej zodpovednosti medzi jednotlivými členskými štátmi je pravdepodobné, že všetky vnútroštátne opatrenia týkajúce sa umelej inteligencie by vychádzali z existujúcich rozdielnych vnútroštátnych prístupov, čím by sa zvýšila fragmentácia.

V návrhu sa riešia prekážky vyplývajúce zo skutočnosti, že podniky, ktoré chcú cezhranične vytvárať, šíriť a prevádzkovať produkty a služby založené na umelej inteligencii, nemajú istotu, či a do akej miery sa uplatňujú existujúce systémy zodpovednosti na škodu spôsobenú umelou inteligenciou. Táto neistota sa týka najmä členských štátov, do ktorých podniky vyvážajú alebo v ktorých prevádzkujú svoje produkty a služby. V cezhraničných situáciách je štandardne rozhodným právom pre mimozmluvnú zodpovednosť vyplývajúcu z protiprávneho konania právo krajiny, v ktorej vznikla škoda. Pre podniky je veľmi dôležité poznať príslušné riziká súvisiace so zodpovednosťou a poistiť sa proti nim.

Pokiaľ ide o vplyvy na životné prostredie, smernica by mala okrem toho prispieť aj k dosahovaniu súvisiacich cieľov a zámerov v oblasti udržateľného rozvoja. Využívanie aplikácií umelej inteligencie prospieva životnému prostrediu. Systémy umelej inteligencie využívané pri optimalizácii procesov napríklad zabezpečujú lepšiu hospodárnosť procesov (napr. znižovaním množstva potrebných hnojív a pesticídov, ako aj spotreby vody, pri dosahovaní rovnakých výsledkov atď.). Smernica by pozitívne ovplyvnila aj ciele udržateľného rozvoja, pretože účinné právne predpisy o transparentnosti, zodpovednosti a základných právach budú zacielené na využívanie potenciálu umelej inteligencie v prospech jednotlivcov a spoločnosti pri dosahovaní cieľov udržateľného rozvoja.

Smernicou sa prispeje k zavádzaniu umelej inteligencie. Podmienky zavádzania a vývoja technológií umelej inteligencie na vnútornom trhu možno výrazne zlepšiť tým, že sa zabráni fragmentácii v dôsledku možných prispôsobení pravidiel zodpovednosti na vnútroštátnej úrovni a zvýši sa právna istota prostredníctvom harmonizovaných opatrení na úrovni EÚ. V hospodárskej štúdii, ktorá je podkladom pre vypracovanie posúdenia vplyvu tohto návrhu, sa dospelo k záveru, že podľa konzervatívneho odhadu by cielené opatrenia harmonizácie v oblasti občianskoprávnej zodpovednosti za umelú inteligenciu mali v porovnaní so základným scenárom pozitívny vplyv na 5 až 7 % výrobnej hodnoty príslušného cezhraničného obchodu. Táto pridaná hodnota by sa vytvorila najmä prostredníctvom zníženej fragmentácie a zvýšenej právnej istoty v oblasti vyvodenia zodpovednosti zainteresovaných strán. Znížili by sa tým náklady zainteresovaných strán na právne informácie/zastúpenie, interné riadenie rizík a na dodržiavanie predpisov, uľahčilo by sa finančné plánovanie, ako aj odhad rizika na poistné účely, a spoločnostiam, a najmä MSP, by sa umožnilo skúmať nové trhy za hranicami. Na základe celkovej hodnoty trhu EÚ s umelou inteligenciou, ktorý ovplyvňujú problémy so zodpovednosťou riešené v tejto smernici, sa odhaduje, že sa vytvorí dodatočná trhová hodnota v rozpätí od 500 mil. EUR približne do 1,1 mld. EUR.

Podobne to platilo aj pri možnostiach politiky. Občania EÚ, spotrebiteľské organizácie a akademické inštitúcie do veľkej miery podporili opatrenia týkajúce sa dôkazného bremena a harmonizácie objektívnej zodpovednosti spojenej s povinným poistením. Podniky boli pri možnostiach politiky nejednotnejšie, pričom to čiastočne záviselo od ich veľkosti. Objektívnu zodpovednosť považovala za neprimeranú väčšina respondentov z radov podnikov. Harmonizácia zmiernenia dôkazného bremena si získala väčšiu podporu, a to najmä medzi MSP. Podniky však varovali pred úplným prenesením dôkazného bremena.

1.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Povinným nástrojom by sa zabránilo nedostatkom v ochrane vyplývajúcim z čiastočného vykonávania alebo nevykonávania nástroja. Hoci nezáväzný nástroj by bol menej rušivý, je nepravdepodobné, že by sa ním dokázali účinne riešiť identifikované problémy. Mieru vykonávania nezáväzných nástrojov je zložité predpokladať a neexistujú dostatočné záruky, že odporúčanie by malo presvedčivý účinok a zabezpečilo by sa ním jednotné prispôsobenie vnútroštátnych zákonov.

Druhou fázou uvedenou v návrhu sa zabezpečuje, aby sa pri posudzovaní účinku prvej fázy na ochranu obetí a využívanie umelej inteligencie zohľadnil budúci technologický, regulačný vývoj a vývoj judikatúry, ak sa bude znovu posudzovať potreba harmonizácie ďalších prvkov nárokov na náhradu škody alebo iných nástrojov súvisiacich s nárokmi na náhradu škody, a to aj v situáciách, v ktorých by bola vhodnejšia objektívna zodpovednosť, ako to vyžaduje Európsky parlament. Pri takomto posudzovaní by sa pravdepodobne zvažovalo aj to, či bude na účely zabezpečenia účinnosti potrebné túto harmonizáciu spojiť s povinným poistením.

Prvá fáza sa obmedzuje na opatrenia týkajúce sa dôkazného bremena na riešenie identifikovaných problémov s umelou inteligenciou. Vychádza z hmotnoprávnych podmienok zodpovednosti, ktoré v súčasnosti existujú vo vnútroštátnych pravidlách, akými sú príčinná súvislosť alebo pochybenie, ale zameriava sa na cielené opatrenia týkajúce sa dôkazného bremena, čím sa zabezpečuje rovnaká úroveň ochrany obetí ako v prípadoch, ktoré nesúvisia so systémami umelej inteligencie. Okrem toho spomedzi rôznych nástrojov dostupných vo vnútroštátnom práve na zmiernenie dôkazného bremena sa v tomto návrhu využívajú vyvrátiteľné domnienky ako najmenej intervenčný nástroj. Takéto domnienky sa bežne nachádzajú vo vnútroštátnych systémoch zodpovednosti a vyvažujú záujmy navrhovateľov a žalovaných. Zároveň sú koncipované tak, aby stimulovali súlad s existujúcimi povinnosťami náležitej starostlivosti na úrovni Únie alebo na vnútroštátnej úrovni. Návrh nevedie k preneseniu dôkazného bremena s cieľom zabrániť tomu, aby boli poskytovatelia, prevádzkovatelia a používatelia systémov umelej inteligencie vystavení vyšším rizikám zodpovednosti za škodu, čo by mohlo brzdiť inováciu a znižovať využívanie produktov a služieb založených na umelej inteligencii.

Harmonizovanými opatreniami na úrovni EÚ by sa významne zlepšili podmienky zavádzania a vývoja technológií umelej inteligencie na vnútornom trhu, pretože by sa zabránilo fragmentácii a zvýšila by sa právna istota. Táto pridaná hodnota by sa vytvorila najmä prostredníctvom zníženej fragmentácie a zvýšenej právnej istoty v oblasti vyvodenia zodpovednosti zainteresovaných strán. Okrem toho len opatrením na úrovni EÚ je možné neustále dosahovať želaný účinok podpory dôvery spotrebiteľov v produkty a služby založené na umelej inteligencii, pretože sa zabráni nedostatkom v oblasti zodpovednosti v súvislosti s osobitnými vlastnosťami umelej inteligencie na vnútornom trhu. Zabezpečila by sa tým jednotná (minimálna) úroveň ochrany všetkých obetí (jednotlivcov aj spoločností) a jednotné stimuly na predchádzanie škodám a zabezpečenie zodpovednosti.

Ďalej by sa tým zmiernila právna neistota a zabránilo fragmentácii, čím by sa pomohlo spoločnostiam, a predovšetkým všetkým MSP, ktoré chcú využívať potenciál jednotného trhu EÚ v plnej miere cezhraničným zavádzaním produktov a služieb založených na umelej inteligencii. Uprednostňovanou možnosťou politiky sa takisto vytvárajú lepšie podmienky pre poisťovateľov, ktorí tak môžu ponúkať krytie činností súvisiacich s umelou inteligenciou, čo je mimoriadne dôležité pre podniky, a najmä MSP, na riadenie ich rizík. Konkrétne sa odhaduje, že uprednostňovaná možnosť politiky by priniesla v roku 2025 zvýšenie hodnoty trhu s umelou inteligenciou v krajinách EÚ27 v rozpätí od 500 mil. EUR približne do 1,1 mld. EUR.

Uprednostňovanou možnosťou politiky by sa zabezpečilo, aby obete produktov a služieb založených na umelej inteligencii (fyzické osoby, podniky a akékoľvek iné verejné alebo súkromné subjekty) neboli menej chránené ako obete tradičných technológií. Zvýšila by sa tým dôvera v umelú inteligenciu a podporilo jej využívanie.

–hospodárska štúdia týkajúca sa množstva otázok: výziev, ktorým čelia obete aplikácií umelej inteligencie v porovnaní s obeťami zariadení, v ktorých sa nevyužíva umelá inteligencia, pri získaní náhrady škody za svoje straty; či a do akej miery pociťujú podniky neistotu pri uplatňovaní súčasných pravidiel zodpovednosti pri svojich činnostiach súvisiacich s umelou inteligenciou a či môže vplyv právnej neistoty brzdiť investície do umelej inteligencie; či by sa ďalšou fragmentáciou vnútroštátnych zákonov o zodpovednosti znížila účinnosť vnútorného trhu s aplikáciami a službami umelej inteligencie a či a do akej miery by sa harmonizáciou určitých aspektov vnútroštátnej občianskoprávnej zodpovednosti prostredníctvom právnych predpisov EÚ zmiernili tieto problémy a zlepšilo celkové využívanie technológie umelej inteligencie spoločnosťami z EÚ.

V článku 1 sa uvádza predmet úpravy a rozsah pôsobnosti tejto smernice: mimozmluvné občianskoprávne nároky na náhradu škody spôsobenej systémom umelej inteligencie, ak sa takéto nároky uplatňujú v rámci systémov subjektívnej zodpovednosti. Znamená to konkrétne systémy, v rámci ktorých sa rieši zákonná povinnosť nahradiť škodu spôsobenú zámerne, z nedbanlivosti alebo opomenutia. Opatrenia uvedené v tejto smernici možno bez problémov začleniť do existujúcich systémov občianskoprávnej zodpovednosti, keďže zohľadňujú prístup, ktorým sa nemení vymedzenie základných pojmov ako „pochybenie“ alebo „škoda“ vzhľadom na to, že význam týchto pojmov sa v jednotlivých členských štátoch do veľkej miery líši. Preto táto smernica okrem predpokladov, na ktorých je založená, nemá vplyv na pravidlá Únie ani vnútroštátne pravidlá určujúce napríklad to, ktorá strana nesie dôkazné bremeno, aká miera istoty sa vyžaduje pri štandarde dokazovania alebo ako sa vymedzuje pochybenie.

Vzhľadom na to sa v článku 3 ods. 1 smernice stanovuje, že súd môže nariadiť poskytnutie relevantných dôkazov o konkrétnych vysokorizikových systémoch umelej inteligencie, ktoré údajne zavinili škodu. Žiadosti o predloženie dôkazov sú adresované poskytovateľovi systému umelej inteligencie, osobe, na ktorú sa vzťahujú povinnosti poskytovateľa, stanovenej v článku 24 alebo článku 28 ods. 1 aktu o umelej inteligencii, alebo používateľovi podľa aktu o umelej inteligencii. Žiadosti by mali byť podložené skutočnosťami a dôkazmi dostatočnými na stanovenie dôveryhodnosti zvažovaného nároku na náhradu škody, pričom adresáti by mali mať k dispozícii požadované dôkazy. Žiadosti nemôžu byť adresované stranám, ktoré nemajú žiadne povinnosti podľa aktu o umelej inteligencii, a preto nemajú prístup k dôkazom.

Okrem toho sa v článku 2 ods. 6 písm. c) stanovuje, že žalobu o náhradu škody môže v súlade s právom Únie alebo vnútroštátnym právom podať aj osoba konajúca v mene jednej alebo viacerých poškodených strán. Cieľom tohto ustanovenia je poskytnúť osobám poškodeným systémom umelej inteligencie viac možností na to, aby ich nároky posúdil súd, a to aj v prípadoch, keď sa môže podanie jednotlivých žalôb javiť príliš nákladné alebo príliš ťažkopádne alebo keď môžu spoločné žaloby viesť k zníženiu nákladov. V záujme poskytnutia obetiam škody spôsobenej systémami umelej inteligencie možnosť uplatniť si svoje práva podľa tejto smernice prostredníctvom žalôb v zastúpení sa článkom 6 mení príloha I k smernici (EÚ) 2020/1828.

Pri informovaní Komisie o vnútroštátnych transpozičných opatreniach zameraných na dodržanie tejto smernice by mali členské štáty predložiť aj vysvetľujúce dokumenty, v ktorých sa poskytnú dostatočne zrozumiteľné a presné informácie a pre každé ustanovenie tejto smernice sa uvedie vnútroštátne ustanovenie, ktorým sa transponuje. Je to potrebné na to, aby mohla Komisia v prípade každého ustanovenia smernice, ktoré si vyžaduje transpozíciu, identifikovať príslušnú časť vnútroštátnych transpozičných opatrení, ktorými sa vytvára zodpovedajúca právna povinnosť vo vnútroštátnom právnom poriadku, a to bez ohľadu na formu, ktorú si členské štáty vybrali.

V návrhu sa však prihliada aj na rozdiely medzi vnútroštátnymi právnymi tradíciami a skutočnosťou, že druh produktov a služieb vybavených systémami umelej inteligencie, ktoré by mohli mať vplyv na všeobecnú verejnosť a ohroziť dôležité vymáhateľné práva, ako sú napríklad právo na život, zdravie a vlastnícke právo, a preto by sa na ne mal vzťahovať systém objektívnej zodpovednosti, zatiaľ ešte nie sú na trhu všeobecne dostupné.

V jednotlivých vnútroštátnych právnych systémoch sa stanovujú rozdielne systémy objektívnej zodpovednosti. Prvky pre takýto systém na úrovni Únie navrhol aj Európsky parlament vo svojom uznesení z vlastnej iniciatívy z 20. októbra 2020. Pozostávali z obmedzeného systému objektívnej zodpovednosti pre určité technológie založené na umelej inteligencii a zo zmiernenia dôkazného bremena v rámci pravidiel subjektívnej zodpovednosti. Z verejných konzultácií vyplynulo aj to, že respondenti uprednostňujú takýto systém (okrem podnikov, ktoré nie sú MSP) bez ohľadu na to, či je spojený s povinným poistením.

Pokiaľ ide o prípady, keď žalovaný používa systém umelej inteligencie počas osobnej nepracovnej činnosti, v článku 4 ods. 6 sa stanovuje, že domnienka príčinnej súvislosti by sa mala uplatňovať iba vtedy, ak žalovaný závažne zasiahol do podmienok prevádzky systému umelej inteligencie alebo ak bol žalovaný povinný stanoviť podmienky prevádzky systému umelej inteligencie a bol schopný to urobiť, ale neurobil to. Táto podmienka je opodstatnená potrebou nastoliť rovnováhu medzi záujmami poškodených osôb a neprofesionálnych používateľov prostredníctvom vyňatia prípadov, v ktorých neprofesionálni používatelia svojím správaním nezvyšujú riziko, z uplatňovania domnienky príčinnej súvislosti.

(11)Právne predpisy členských štátov týkajúce sa zodpovednosti výrobcov za škodu spôsobenú v dôsledku chyby ich produktov sa už harmonizujú na úrovni Únie v smernici Rady 85/374/EHS. Uvedené právne predpisy však nemajú vplyv na pravidlá členských štátov v oblasti zmluvnej alebo mimozmluvnej zodpovednosti, ako je napríklad záruka, pochybenie alebo objektívna zodpovednosť, pokiaľ ide o iné príčiny ako chybu výrobku. Keďže aj revízia smernice Rady 85/374/EHS má za cieľ objasnenie a zabezpečenie toho, aby si poškodená osoba mohla uplatniť nárok na náhradu škody spôsobenej chybnými produktmi založenými na umelej inteligencii, malo by sa objasniť, že ustanovenia tejto smernice nemajú vplyv na žiadne práva poškodenej osoby podľa vnútroštátnych pravidiel, ktorými sa vykonáva smernica 85/374/EHS. Okrem toho v oblasti dopravy by touto smernicou nemalo byť dotknuté právo Únie upravujúce zodpovednosť prevádzkovateľov dopravy.

(8)Cieľ zabezpečenia právnej istoty a zabránenia nedostatočnej náhrade škody v prípadoch, ktoré súvisia so systémami umelej inteligencie, teda možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie. Únia preto môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 ZEÚ. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.

(7)Cieľom tejto smernice je prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu tým, že sa ňou harmonizujú určité vnútroštátne pravidlá nezmluvnej subjektívnej zodpovednosti s cieľom zabezpečiť, aby osoby, ktoré si uplatňujú nárok na náhradu škody spôsobenej systémom umelej inteligencie, mohli využívať rovnakú úroveň ochrany ako osoby, ktoré si uplatňujú nárok na náhradu škody spôsobenej bez pričinenia systému umelej inteligencie. Tento cieľ nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, pretože príslušné prekážky vnútorného trhu sú spojené s rizikom jednostranných a fragmentovaných regulačných opatrení na vnútroštátnej úrovni. Vzhľadom na povahu produktov a služieb, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, je to osobitne významné v cezhraničných situáciách.

(6)Zainteresované strany (poškodené osoby, ktorým vznikla škoda, potenciálne zodpovedné osoby, poisťovne) musia znášať právnu neistotu, pretože nevedia, ako vnútroštátne súdy v jednotlivých prípadoch uplatnia existujúce pravidlá zodpovednosti vzhľadom na osobitné výzvy umelej inteligencie, aby dosiahli spravodlivý výsledok. Ak sa neprijmú opatrenia na úrovni Únie, prinajmenšom niektoré členské štáty pravdepodobne prispôsobia svoje pravidlá občianskoprávnej zodpovednosti, aby vyriešili nedostatočnú náhradu škody a právnu neistotu spojenú s osobitnými vlastnosťami určitých systémov umelej inteligencie. Tým by sa vytvorila právna fragmentácia a prekážky vnútorného trhu pre podniky, ktoré vyvíjajú alebo poskytujú inovačné produkty a služby založené na umelej inteligencii. Najviac by to postihlo malé a stredné podniky.

(5)V záujme využitia hospodárskych a spoločenských prínosov umelej inteligencie a podpory prechodu na digitálne hospodárstvo je potrebné cielene prispôsobiť určité vnútroštátne pravidlá občianskoprávnej zodpovednosti uvedeným osobitným vlastnostiam určitých systémov umelej inteligencie. Týmito prispôsobeniami by sa malo prispieť k dôvere spoločnosti a spotrebiteľov, a tým aj k podpore zavádzania umelej inteligencie. Týmito prispôsobeniami by sa mala aj zachovávať dôvera v justičný systém, pretože sa nimi obetiam zabezpečuje rovnaká účinná náhrada škody spôsobenej umelou inteligenciou ako v prípade škody spôsobenej inými technológiami.

(12)V [ akte o digitálnych službách] sa plne harmonizujú pravidlá uplatniteľné na poskytovateľov sprostredkovateľských služieb na vnútornom trhu, ktoré sa týkajú spoločenských rizík vyplývajúcich zo služieb ponúkaných uvedenými poskytovateľmi, a to aj pokiaľ ide o systémy umelej inteligencie, ktoré používajú. Táto smernica nemá vplyv na ustanovenia [aktu o digitálnych službách], ktorými sa zabezpečuje komplexný a plne harmonizovaný rámec povinností náležitej starostlivosti pri algoritmickom rozhodovaní poskytovateľov hostingových služieb, ako aj výnimka zo zodpovednosti za šírenie nelegálneho obsahu nahrávaného prijímateľmi ich služieb, ak sú splnené podmienky uvedeného nariadenia.

(13)Okrem domnienok v nej stanovených sa touto smernicou neharmonizujú vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa toho, ktorá strana nesie dôkazné bremeno, alebo toho, aká miera istoty sa vyžaduje pri štandarde dokazovania.

(14)V tejto smernici by sa mal sledovať prístup minimálnej harmonizácie. Takýto prístup umožňuje navrhovateľom v prípadoch škody spôsobenej systémami umelej inteligencie využiť priaznivejšie pravidlá vnútroštátneho práva. Vo vnútroštátnych právnych predpisoch by tak bolo možné zachovať napríklad prenesenie dôkazného bremena v rámci vnútroštátnych systémov subjektívnej zodpovednosti alebo vnútroštátnych systémov objektívnej zodpovednosti, ktorých už je vo vnútroštátnych právnych predpisoch veľké množstvo, a možno ich uplatniť na škodu spôsobenú systémami umelej inteligencie.

(15)Zabezpečiť by sa mala aj jednotnosť s [aktom o umelej inteligencii]. Preto je vhodné, aby sa v tejto smernici používalo rovnaké vymedzenie pojmov týkajúcich sa systémov umelej inteligencie, ako aj ich poskytovateľov a používateľov. Okrem toho by sa táto smernica mala týkať iba náhrady škody, ktorá bola spôsobená výstupom alebo nevytvorením výstupu systémom umelej inteligencie v dôsledku pochybenia osoby, napríklad poskytovateľa alebo používateľa podľa [aktu o umelej inteligencii]. Nie je potrebné, aby sa týkala nárokov na náhradu škody spôsobenej ľudským posúdením, na základe ktorého dôjde ku konaniu alebo opomenutiu človeka, zatiaľ čo systém umelej inteligencie poskytol len informácie alebo rady, na ktoré prihliadol príslušný ľudský činiteľ. V druhom prípade možno spojiť škodu s ľudským konaním alebo opomenutím, keďže výstup systému umelej inteligencie nie je medzičlánkom medzi ľudským konaním alebo opomenutím a škodou, a preto nie je stanovenie príčinnej súvislosti zložitejšie ako v situáciách, v ktorých systém umelej inteligencie nezohráva žiadnu úlohu.

(16)Prístup k informáciám o konkrétnych vysokorizikových systémoch umelej inteligencie, ktoré údajne zavinili škodu, predstavuje významný faktor na posúdenie toho, či je možné nárokovať si náhradu škody a podložiť nároky na náhradu škody. Okrem toho sa pre vysokorizikové systémy umelej inteligencie v [akte o umelej inteligencii] stanovujú konkrétne požiadavky na dokumentáciu, informovanie a logovanie, nie však právo poškodenej osoby na prístup k takýmto informáciám. Preto je vhodné stanoviť pravidlá poskytovania relevantných dôkazov osobami, ktoré ich majú k dispozícii, na účely určenia zodpovednosti. Tým by sa mala takisto zabezpečiť ďalšia motivácia na dodržiavanie príslušných požiadaviek stanovených v [akte o umelej inteligencii] týkajúcich sa dokumentovania alebo zaznamenávania relevantných informácií.

(17)Veľké množstvo ľudí, ktorí sa zvyčajne podieľajú na koncipovaní, vývoji, zavádzaní a prevádzke vysokorizikových systémov umelej inteligencie, sťažuje poškodeným osobám identifikáciu osoby potenciálne zodpovednej za spôsobenú škodu a dokázanie podmienok na uplatnenie nároku na náhradu škody. V záujme toho, aby sa poškodeným osobám umožnilo zistiť, či je nárok na náhradu škody dostatočne podložený, je vhodné priznať potenciálnym navrhovateľom právo požiadať súd o poskytnutie relevantných dôkazov pred uplatnením nároku na náhradu škody. Takéto poskytnutie dôkazov by sa malo nariadiť len vtedy, ak potenciálny navrhovateľ predloží skutočnosti a informácie dostatočné na podporenie dôveryhodnosti nároku na náhradu škody a po tom, ako požiadal poskytovateľa, osobu, na ktorú sa vzťahujú povinnosti poskytovateľa, alebo používateľa o poskytnutie dôkazov, ktoré majú k dispozícii o konkrétnych vysokorizikových systémoch umelej inteligencie, ktoré údajne zavinili škodu, a jeho požiadavka bola zamietnutá. Nariadenie poskytnutia dôkazov by malo viesť k zníženiu počtu nepotrebných súdnych sporov a nákladov možných účastníkov na žaloby, ktoré sú neopodstatnené alebo budú pravdepodobne neúspešné. Odmietnutie poskytovateľa, osoby, na ktorú sa vzťahujú povinnosti poskytovateľa, alebo používateľa pred žiadosťou o poskytnutie dôkazov podanou na súd by sa nemalo automaticky považovať za domnienku nedodržania relevantných povinností náležitej starostlivosti zo strany osoby, ktorá odmietne dôkazy poskytnúť.

(18)Obmedzenie poskytovania dôkazov o vysokorizikových systémoch umelej inteligencie je v súlade s [aktom o umelej inteligencii], v ktorom sa prevádzkovateľom zapojeným do koncipovania, vývoja a zavádzania vysokorizikových systémov umelej inteligencie ukladajú určité konkrétne povinnosti v oblasti dokumentovania, vedenia záznamov a informovania. Týmto súladom sa zabezpečuje aj potrebná proporcionalita, pretože sa zabráni tomu, aby prevádzkovatelia systémov umelej inteligencie, ktorí predstavujú nižšie riziko alebo nepredstavujú žiadne riziko, museli dokumentovať informácie na podobnej úrovni, aká sa vyžaduje v prípade vysokorizikových systémov umelej inteligencie podľa [aktu o umelej inteligencii].

(19)Vnútroštátne súdy by mali mať možnosť v priebehu občianskych súdnych konaní nariadiť osobám, ktoré už majú podľa [aktu o umelej inteligencii] povinnosť dokumentovať alebo zaznamenávať informácie, či už ide o poskytovateľov, osoby s rovnakými povinnosťami ako poskytovatelia alebo používateľov systému umelej inteligencie, bez ohľadu na to, či ide o žalovaných alebo tretie strany nároku, poskytnutie alebo zachovanie relevantných dôkazov v súvislosti so škodou spôsobenou vysokorizikovými systémami umelej inteligencie. Mohli by nastať situácie, v ktorých majú dôkazy relevantné pre prípad k dispozícii subjekty, ktoré nie sú stranami konania o náhradu škody, ale majú povinnosť dokumentovať alebo zaznamenávať takéto dôkazy podľa [aktu o umelej inteligencii]. Preto je potrebné stanoviť podmienky, za ktorých môže byť takýmto tretím stranám nároku nariadené poskytnúť relevantné dôkazy.

(20)V záujme zachovania rovnováhy medzi záujmami strán zapojených do konania o náhradu škody a dotknutých tretích strán by mali súdy nariadiť poskytnutie dôkazov len vtedy, ak je to potrebné a primerané na podloženie nároku alebo potenciálneho nároku na náhradu škody. Vzhľadom na to by sa mali poskytnúť len tie dôkazy, ktoré sú nevyhnutné na prijatie rozhodnutia o príslušnom nároku na náhradu škody, napríklad iba časti relevantných záznamov alebo súborov údajov potrebné na dokázanie nedodržania požiadavky stanovenej v [akte o umelej inteligencii]. V záujme zabezpečenia primeranosti takýchto opatrení na poskytnutie alebo zachovanie dôkazov by mali mať vnútroštátne súdy účinné prostriedky na zaistenie oprávnených záujmov všetkých zainteresovaných strán, napríklad na ochranu obchodných tajomstiev v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/943 a dôverných informácií, ako sú informácie súvisiace s verejnou alebo národnou bezpečnosťou. V prípade obchodných tajomstiev alebo údajných obchodných tajomstiev, ktoré súd posúdil ako dôverné v zmysle smernice (EÚ) 2016/943, by mali byť vnútroštátne súdy splnomocnené prijímať osobitné opatrenia na zabezpečenie dôvernosti obchodných tajomstiev počas konaní aj po nich, pričom by mali zároveň dosiahnuť spravodlivú a primeranú rovnováhu medzi záujmom vlastníka obchodného tajomstva o zachovanie tajomstva a záujmom poškodenej osoby. Malo by to zahŕňať opatrenia na obmedzenie prístupu k dokumentom obsahujúcim obchodné tajomstvá a prístupu k vypočutiam alebo dokumentom a ich prepisom na obmedzený počet ľudí. Vnútroštátne súdy by mali pri rozhodovaní o takýchto opatreniach zohľadniť potrebu zaistenia práva na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces, oprávnené záujmy strán a prípadne tretích strán, ako aj možnú ujmu spôsobenú ktorejkoľvek zo strán, prípadne ktorejkoľvek z tretích strán, v dôsledku schválenia alebo zamietnutia takýchto opatrení. Okrem toho s cieľom zabezpečiť primerané uplatňovanie opatrenia o poskytnutí dôkazov na tretie strany v konaní o náhradu škody by mali vnútroštátne súdy nariadiť tretím stranám poskytnutie dôkazov len vtedy, ak dôkazy nemožno získať od žalovaného.

(21)Hoci vnútroštátne súdy majú prostriedky na presadenie svojich príkazov na poskytnutie dôkazov prostredníctvom rôznych opatrení, každé takéto opatrenie presadzovania práva môže oneskoriť nároky na náhradu škody, a tým účastníkom predražovať konanie. Postihnutým osobám môžu takéto oneskorenia a dodatočné výdavky sťažovať využitie účinného súdneho prostriedku nápravy. Preto, ak žalovaný v konaní o náhradu škody odmietne na príkaz súdu poskytnúť dôkazy, ktoré má k dispozícii, je vhodné stanoviť domnienku nedodržania povinností náležitej starostlivosti, ktoré sa malo danými dôkazmi preukázať. Vďaka tejto vyvrátiteľnej domnienke sa skráti trvanie súdneho procesu a zabezpečí efektívnejšie súdne konanie. Žalovaný by mal mať možnosť vyvrátiť túto domnienku predložením dôkazov o opaku.

(22)V záujme riešenia ťažkostí pri dokazovaní, že konkrétny vstup, za ktorý zodpovedá potenciálne zodpovedná osoba, spôsobil konkrétny výstup systému umelej inteligencie, ktorý viedol k vzniku predmetnej škody, je vhodné za určitých podmienok stanoviť domnienku príčinnej súvislosti. Hoci v konaní o náhradu škody na základe subjektívnej zodpovednosti navrhovateľ zvyčajne musí dokázať škodu, ľudské konanie alebo opomenutie predstavujúce pochybenie žalovaného a príčinnú súvislosť medzi nimi, touto smernicou sa neharmonizujú podmienky, za ktorých vnútroštátny súd stanovuje pochybenie. Tie sa naďalej riadia rozhodným vnútroštátnym právom, prípadne harmonizovaným rozhodným právom Únie. Podobne sa touto smernicou neharmonizujú podmienky súvisiace so škodou, napríklad, aké škody sa nahrádzajú, keďže tieto sa takisto regulujú rozhodným vnútroštátnym právom a rozhodným právom Únie. Na uplatnenie domnienky príčinnej súvislosti podľa tejto smernice je potrebné stanoviť pochybenie žalovaného v podobe ľudského konania alebo opomenutia, ktorým sa nesplnila povinnosť náležitej starostlivosti podľa práva Únie alebo vnútroštátneho práva priamo zameraná na ochranu pred škodou, ktorá vznikla. Táto domnienka sa preto môže uplatňovať napríklad v konaní o náhradu škody za fyzické zranenie, keď súd skonštatuje pochybenie žalovaného za nedodržanie návodu na používanie, ktorého cieľom je zabrániť tomu, aby fyzickým osobám vznikla ujma. Nedodržanie povinností náležitej starostlivosti, ktoré neboli priamo určené na ochranu pred vzniknutou škodou, nevedie k uplatneniu tejto domnienky, napríklad ak poskytovateľ nepredloží požadovanú dokumentáciu príslušným orgánom, neviedlo by to k uplatneniu domnienky v konaniach o náhradu škody spôsobenej fyzickým zranením. Takisto by malo byť potrebné stanoviť, že na základe okolností prípadu možno považovať za dostatočne pravdepodobné, že pochybenie ovplyvnilo výstup systému umelej inteligencie alebo viedlo k nevytvoreniu výstupu systému umelej inteligencie. A napokon by sa malo od navrhovateľa stále požadovať, aby dokázal, že škoda vznikla v dôsledku výstupu alebo nevytvorenia výstupu.

(23)Takéto pochybenie možno stanoviť na základe nedodržania pravidiel Únie, ktorými sa osobitne regulujú vysokorizikové systémy umelej inteligencie, ako sú požiadavky zavedené pre určité vysokorizikové systémy umelej inteligencie v [akte o umelej inteligencii], požiadavky, ktoré môžu byť zavedené v budúcich sektorových právnych predpisoch týkajúcich sa iných vysokorizikových systémov umelej inteligencie podľa [článku 2 ods. 2 aktu o umelej inteligencii], alebo povinnosti náležitej starostlivosti, ktoré súvisia s určitými činnosťami a ktoré sú uplatniteľné bez ohľadu na to, či sa pri takejto činnosti využíva umelá inteligencia. Zároveň sa touto smernicou nevytvárajú ani neharmonizujú požiadavky ani zodpovednosť v prípade subjektov, ktorých činnosť je regulovaná v uvedených právnych aktoch, čiže sa nevytvárajú nové nároky na náhradu škody. Stanovenie porušenia požiadavky, ktoré vedie k pochybeniu, sa vykoná podľa ustanovení uvedených uplatniteľných pravidiel práva Únie, keďže v tejto smernici sa nezavádzajú nové požiadavky ani nemá vplyv na existujúce požiadavky. Táto smernica napríklad nemá vplyv na výnimku týkajúcu sa zodpovednosti poskytovateľov sprostredkovateľských služieb a povinností náležitej starostlivosti, ktoré sa na nich vzťahujú podľa [aktu o digitálnych službách]. Podobne sa aj dodržanie požiadaviek uložených online platformám v oblasti bránenia nepovolenému verejnému prenosu diel chránených autorským právom stanovuje na základe smernice (EÚ) 2019/790 o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom na digitálnom jednotnom trhu a iných relevantných právnych predpisov Únie o autorskom práve.

(24)V oblastiach, ktoré nie sú harmonizované právom Únie, sa naďalej uplatňuje vnútroštátne právo a pochybenie sa stanovuje podľa rozhodného vnútroštátneho práva. Všetky vnútroštátne systémy zodpovednosti zahŕňajú povinnosti náležitej starostlivosti s úrovňou správania rozumného človeka, ktorými sa zaisťuje aj bezpečná prevádzka systémov umelej inteligencie v záujme predchádzania škodám uznaných zákonných záujmov. V rámci takýchto povinností náležitej starostlivosti by sa od používateľov systémov umelej inteligencie mohlo napríklad vyžadovať, aby si pre určité úlohy vybrali konkrétny systém umelej inteligencie s konkrétnymi vlastnosťami alebo vylúčili určité segmenty obyvateľstva z možnosti interakcie s konkrétnym systémom umelej inteligencie. Vo vnútroštátnom práve môžu byť takisto zavedené konkrétne povinnosti zamerané na predchádzanie rizikám v prípade určitých činností, ktoré sú uplatniteľné bez ohľadu na to, či sa na túto činnosť používa umelá inteligencia, ako napríklad dopravné predpisy alebo povinnosti konkrétne navrhnuté pre systémy umelej inteligencie alebo dodatočné vnútroštátne požiadavky na používateľov vysokorizikových systémov umelej inteligencie podľa článku 29 ods. 2 [aktu o umelej inteligencii]. V tejto smernici sa nezavádzajú nové požiadavky ani nemá vplyv na podmienky stanovenia pochybenia v prípade porušenia takýchto požiadaviek.

(25)Aj keď sa stanoví pochybenie spočívajúce v nedodržaní povinnosti náležitej starostlivosti, ktorá je priamo určená na ochranu pred vzniknutou škodou, každé pochybenie by nemalo viesť k uplatneniu vyvrátiteľnej domnienky spojenej s výstupom umelej inteligencie. Takáto domnienka by sa mala uplatniť len vtedy, ak na základe okolností, za ktorých škoda vznikla, možno považovať za dostatočne pravdepodobné, že takéto pochybenie ovplyvnilo výstup systému umelej inteligencie alebo nevytvorenie výstupu systému umelej inteligencie, čo malo za následok vznik škody. Za primerane pravdepodobné možno napríklad považovať, ak pochybenie ovplyvnilo výstup alebo nevytvorenie výstupu, pričom toto pochybenie pozostáva z porušenia povinnosti náležitej starostlivosti týkajúcej sa obmedzenia perimetra prevádzky systému umelej inteligencie, pričom škoda vznikla mimo perimetra prevádzky. Na druhej strane porušenie požiadavky na predloženie určitých dokumentov alebo zaregistrovanie v danom orgáne, hoci sa môže predpokladať v rámci konkrétnej činnosti alebo aj výslovne uplatňovať na prevádzku systému umelej inteligencie, nemožno považovať za také, ktoré s dostatočnou pravdepodobnosťou ovplyvnilo výstup systému umelej inteligencie alebo nevytvorenie výstupu systému umelej inteligencie.

(26)Táto smernica sa týka pochybenia, ktoré spočíva v nedodržaní určitých uvedených požiadaviek stanovených v kapitolách 2 a 3 [aktu o umelej inteligencii] poskytovateľom a používateľom vysokorizikových systémov umelej inteligencie, ktoré môže za určitých okolností viesť k domnienke príčinnej súvislosti. V akte o umelej inteligencii sa stanovuje úplná harmonizácia požiadaviek na systémy umelej inteligencie, ak sa v ňom výslovne nestanovuje inak. Harmonizujú sa ním osobitné požiadavky na vysokorizikové systémy umelej inteligencie. Na účely nárokov na náhradu škody, v prípade ktorých sa podľa tejto smernice uplatňuje domnienka príčinnej súvislosti, sa preto potenciálne pochybenie poskytovateľov alebo osôb, na ktoré sa vzťahujú povinnosti poskytovateľa podľa [aktu o umelej inteligencii], stanovuje iba na základe nedodržania takýchto požiadaviek. Vzhľadom na to môže byť v praxi pre navrhovateľa zložité preukázať takéto nedodržanie, ak je žalovaný poskytovateľom systému umelej inteligencie, a plne v súlade s logikou [aktu o umelej inteligencii] by sa mali v tejto smernici stanovovať aj kroky vykonávané poskytovateľom v rámci systému riadenia rizika a výsledky systému riadenia rizika, t. j. rozhodnutie prijať alebo neprijať určité opatrenia na riadenie rizika by sa malo zohľadniť pri určovaní toho, či poskytovateľ splnil príslušné požiadavky podľa aktu o umelej inteligencii uvedené v tejto smernici. Systém riadenia rizika zavedený poskytovateľom podľa [aktu o umelej inteligencii] predstavuje nepretržitý opakovaný proces počas celého životného cyklu vysokorizikového systému umelej inteligencie, pri ktorom poskytovateľ zabezpečuje súlad s povinnými požiadavkami na zmiernenie rizík, a preto môže tvoriť užitočný prvok na účely posúdenia tohto súladu. Táto smernica sa týka aj prípadov pochybenia používateľov, ak takéto pochybenie spočíva v nedodržaní určitých konkrétnych požiadaviek stanovených v [akte o umelej inteligencii]. Okrem toho možno pochybenie používateľov vysokorizikových systémov umelej inteligencie stanoviť podľa článku 29 ods. 2 [aktu o umelej inteligencii] na základe nedodržania iných povinností náležitej starostlivosti stanovených v práve Únie alebo vo vnútroštátnom práve.

(27)Hoci by osobitné vlastnosti určitých systémov umelej inteligencie, akými sú autonómia a neprehľadnosť, mohli navrhovateľovi mimoriadne sťažovať splnenie požiadavky na dôkazné bremeno, mohli by nastať situácie, v ktorých takéto ťažkosti neexistujú, pretože navrhovateľ by mohol mať k dispozícii dostatočné dôkazy a odborné znalosti na dokázanie príčinnej súvislosti. V súvislosti s vysokorizikovými systémami umelej inteligencie by tento prípad mohol nastať, keď by navrhovateľ mohol získať primeraný prístup k dostatočným dôkazom a odborným znalostiam na základe požiadaviek na dokumentáciu a logovanie podľa [aktu o umelej inteligencii]. V takých situáciách by súd nemal domnienku uplatniť.

(28)Domnienka príčinnej súvislosti by sa mohla uplatniť aj na systémy umelej inteligencie, ktoré nie sú vysokorizikovými systémami umelej inteligencie, pretože navrhovateľ by mohol mať mimoriadne ťažkosti pri dokazovaní. Takéto ťažkosti by sa mohli posúdiť napríklad na základe vlastností určitých systémov umelej inteligencie, akými sú autonómia a neprehľadnosť, v dôsledku ktorých je vysvetlenie vnútorného fungovania systému umelej inteligencie v praxi veľmi zložité, čo má negatívny vplyv na schopnosť navrhovateľa dokázať príčinnú súvislosť medzi pochybením žalovaného a výstupom umelej inteligencie. Vnútroštátny súd by mal domnienku uplatniť, ak je pre navrhovateľa mimoriadne ťažké dokázať príčinnú súvislosť, keďže sa vyžaduje vysvetlenie toho, ako bol systém umelej inteligencie riadený ľudským konaním alebo opomenutím, ktoré viedlo k pochybeniu pri výstupe alebo k nevytvoreniu výstupu, v dôsledku čoho vznikla škoda. Od navrhovateľa by sa však nemalo vyžadovať vysvetlenie vlastností dotknutého systému umelej inteligencie ani toho, ako tieto vlastnosti sťažujú stanovenie príčinnej súvislosti.

(29)Uplatnením domnienky príčinnej súvislosti sa má poškodenej osobe zabezpečiť podobná úroveň ochrany ako v situáciách, v ktorých systém umelej inteligencie nezohráva žiadnu úlohu, takže príčinnú súvislosť je ľahšie dokázať. Zmiernenie bremena dokazovania príčinnej súvislosti však nie je vždy podľa tejto smernice vhodné, ak žalovaný nie je profesionálnym používateľom, ale osobou používajúcou systém umelej inteligencie na súkromné činnosti. Za takých okolností je potrebné s cieľom vyvážiť záujmy poškodenej osoby a neprofesionálneho používateľa zohľadniť, či takíto neprofesionálni používatelia môžu svojím správaním zvyšovať riziko, že systém umelej inteligencie spôsobí škodu. Ak si poskytovateľ systému umelej inteligencie splnil všetky povinnosti, a preto sa systém považoval za dostatočne bezpečný na uvedenie na trh na dané používanie neprofesionálnymi používateľmi a následne sa na danú úlohu aj používa, domnienka príčinnej súvislosti by sa nemala uplatniť na jednoduché začatie prevádzky takéhoto systému zo strany neprofesionálnych používateľov. Na neprofesionálneho používateľa, ktorý zakúpi systém umelej inteligencie a jednoducho ho začne prevádzkovať na daný účel bez toho, aby závažne zasiahol do podmienok prevádzky, by sa nemala vzťahovať domnienka príčinnej súvislosti stanovená v tejto smernici. Ak však vnútroštátny súd rozhodne, že neprofesionálny používateľ zásadne zasiahol do podmienok prevádzky systému umelej inteligencie alebo sa od neho vyžadovalo určenie podmienok prevádzky systému umelej inteligencie, pričom bol schopný to urobiť, ale neurobil to, domnienka príčinnej súvislosti by sa mala uplatniť, ak sú splnené všetky ostatné podmienky. Mohlo by to platiť napríklad v prípade, keď neprofesionálny používateľ nedodrží návod na používanie alebo iné platné povinnosti náležitej starostlivosti pri výbere oblasti prevádzky alebo nastavovaní podmienok výkonu systému umelej inteligencie. Tým nie je dotknutá skutočnosť, že poskytovateľ by mal stanoviť zamýšľaný účel systému umelej inteligencie vrátane jeho osobitných súvislostí a podmienok používania a odstrániť alebo minimalizovať riziká daného systému v miere, ktorá je možná v čase jeho koncipovania a vývoja, pričom by mal zohľadniť vedomosti a odborné znalosti zamýšľaného používateľa.

(30)Keďže v tejto smernici sa zavádza vyvrátiteľná domnienka, žalovaný by mal byť schopný ju vyvrátiť, a to konkrétne preukázaním toho, že jeho pochybenie nemohlo spôsobiť škodu.

(31)Je potrebné uskutočniť preskúmanie tejto smernice [päť rokov] od skončenia obdobia transpozície. Preskúmanie by sa malo zameriavať najmä na to, či je potrebné vytvoriť pravidlá objektívnej zodpovednosti pre nároky voči prevádzkovateľovi, ktorých sa ešte netýkajú iné pravidlá Únie v oblasti zodpovednosti, najmä smernica 85/374/EHS, v kombinácii s povinným poistením prevádzky určitých systémov umelej inteligencie, ako to navrhuje Európsky parlament. V súlade so zásadou proporcionality je vhodné posúdiť takúto potrebu vzhľadom na relevantný technologický a regulačný vývoj v nachádzajúcich rokoch, pričom treba prihliadnuť na účinok a vplyv na zavádzanie a využívanie systémov umelej inteligencie, a to najmä v prípade MSP. Takéto preskúmanie by sa malo okrem iného týkať rizík poškodenia dôležitých právnych hodnôt ako život, zdravie a majetok nič netušiacich tretích strán v dôsledku prevádzky produktov alebo služieb založených na umelej inteligencii. Pri preskúmaní by sa mala analyzovať aj účinnosť opatrení na riešenie takýchto rizík, ktoré sú stanovené v tejto smernici, ako aj vývoj vhodných riešení na trhu s poistením. V záujme zabezpečenia dostupnosti informácií potrebných na vykonanie takéhoto preskúmania je potrebné získať údaje a ďalšie potrebné dôkazy týkajúce sa príslušných vecí.