OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Polročná správa o fungovaní schengenského priestoru za obdobie od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 /* COM/2012/0230 final */





OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Polročná správa o fungovaní schengenského priestoru za obdobie od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 1. Úvod Právo na voľný pohyb osôb je základným pilierom Európskej únie a schengenský priestor bez kontroly vnútorných hraníc je jedným z najcennejších úspechov integrácie EÚ. Schengenská spolupráca vznikla z iniciatívy piatich krajín EÚ – Belgicka, Francúzska, Holandska, Luxemburska a Nemecka – na základe dohody z roku 1985 a vykonávacieho dohovoru z roku 1990, ktoré boli podpísané v luxemburskom meste Schengen. V roku 1995 boli hraničné kontroly na vnútorných hraniciach zrušené a v roku 1997 boli tieto dohody Amsterdamskou zmluvou začlenené do rámca Európskej únie. Schengenský priestor sa rýchlo zväčšuje. V súčasnosti zahŕňa oblasť s vonkajšími námornými hranicami v dĺžke 42 673 km a vonkajšími pozemnými hranicami v dĺžke 7 721 km, v ktorej viac než 400 miliónov Európanov z 26 európskych krajín môže využívať cestovanie bez cestovného pasu. Právo cestovať v rámci schengenského priestoru bez potreby absolvovať hraničnú kontrolu vychádza z predpokladu, že si každý zúčastnený štát plní svoje povinnosti podľa schengenského acquis. Preto je nevyhnutné, aby európske inštitúcie zachovávali ostražitosť nad fungovaním schengenského priestoru a boli pripravené reagovať na všetky výzvy, ktorým tento priestor čelí. V tejto súvislosti Komisia vo svojom oznámení „Správa schengenského priestoru – posilňovanie priestoru bez kontroly vnútorných hraníc“ zo 16. septembra 2011 oznámila svoj zámer predložiť polročný prehľad inštitúciám Európskej únie o fungovaní Schengenu. Rada 8. marca 2012 uvítala zámer Komisie predkladať pravidelné správy Európskemu parlamentu a Rade o fungovaní schengenskej spolupráce. Cieľom týchto správ je poskytnúť základ pre pravidelné diskusie v Európskom parlamente a Rade a prispieť k posilneniu politického vedenia a spolupráce v schengenskom priestore. Táto prvá správa sa vzťahuje na obdobie od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 a dopĺňa opatrenia navrhnuté v legislatívnych návrhoch Komisie o správe schengenského priestoru[1], o ktorých sa v súčasnosti rokuje s Európskym parlamentom a Radou. Správa je zameraná na fungovanie schengenského priestoru bez ohľadu na iné záležitosti, ktoré môžu súvisieť s priestorom slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, netýkajú sa však tejto základnej oblasti a záležitostí, ktoré sa riešia paralelne v iných dokumentoch. K týmto záležitostiam patrí okrem iného návrh Komisie o systéme Eurosur[2] a návrh Komisie na zavedenie vízovej ochrannej doložky[3], ako aj otázky, ktoré sa riešia v oznámení o globálnom prístupe k migrácii a mobilite[4] a výročnej správe o migrácii a azyle. Polročná správa o fungovaní schengenskej spolupráce by sa mala chápať v rámci tohto širšieho kontextu. 2. Situačný prehľad 2.1. Situácia na vonkajších schengenských hraniciach Tlak na vonkajšie schengenské hranice je sústredený na obmedzený počet problematických miest. V priebehu októbra až decembra 2011 sa počet nelegálnych prekročení hraníc zvýšil v porovnaní s predchádzajúcim rokom na takmer 30 000 prípadov. Okolo 75 % z týchto prípadov bolo zaznamenaných na východnej stredozemskej trase a najčastejšie sa na týchto prekročeniach podieľali občania Afganistanu a Pakistanu. Komisia pokračuje v podpore členských štátov pri riadení týchto zmiešaných migračných tokov okrem iného financovaním zo strany EÚ (najmä z Fondu pre vonkajšie hranice), spoluprácou s príslušnými tretími krajinami a prostredníctvom agentúr EÚ (napr. Frontex)[5]. Tlak na vonkajšiu schengenskú hranicu sa spája s vývojom v príslušných tretích krajinách, ako sa dalo pozorovať počas Arabskej jari v roku 2011. Komisia pripomína, že situácia v Sýrii môže byť urýchliť budúci migračný tok do susedných krajín a aj do Európskej únie. V období október – december 2011 bolo odhalených 578 Sýrčanov pri pokuse o prekročenie vonkajšej pozemnej schengenskej hranice medzi oficiálnymi hraničnými priechodmi v porovnaní s 210 osobami rovnakého štvrťroku 2010. 82 % z týchto osôb bolo zadržaných na gréckej vonkajšej pozemnej hranici. Podrobnejší situačný obraz sa uvádza v ročnej analýze rizík agentúry Frontex z roku 2012 (http://frontex.europa.eu/assets/Attachment_Featured/Annual_Risk_Analysis_2012.pdf). Komisia bude postupne vyhodnocovať, či súčasná vyváženosť podporných opatrení (okrem iného financovanie zo strany EÚ a operácie Frontex) medzi súčasnými problematickými miestami a zvyškom vonkajších hraníc je primeraná, alebo či by sa nemali stanoviť iné priority so zreteľom na jednej strane na tlak na súčasné problematické miesta a na druhej strane na možný vplyv vysídľovania v dôsledku posilnenej kontroly hraníc na týchto miestach, ako aj nových migračných tokov na základe vývoja v tretích krajinách. 2.2. Situácia v rámci schengenského priestoru Schengenské acquis umožňuje štátnym príslušníkom tretích krajín[6], ktorí majú povolenie na pobyt alebo dlhodobé vízum vydané jedným členským štátom, vycestovať do iných členských štátov na celkove tri mesiace počas šiestich mesiacov. Toto právo sa však nevzťahuje na žiadateľov o azyl, ktorí čakajú na rozhodnutie o svojom postavení až do konečného posúdenia ich žiadosti o ochranu. Okrem toho veľká väčšina štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú v rámci schengenského priestoru, vstúpila na územie legálne, potom však tieto osoby po povolenom období zotrvali (osoby s prekročenou povolenou dĺžkou pobytu), zatiaľ čo iné osoby vstúpili nelegálne. Pokiaľ ide o tieto osoby, členské štáty im pobyt buď uvedú do súladu so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi, alebo by sa tieto osoby mali vrátiť v súlade s postupmi pre návrat. Mnohé z týchto osôb nezostávajú v krajine vstupu, ale presúvajú sa do iných členských štátov. V roku 2011 bolo v rámci schengenského priestoru[7] odhalených 350 944 štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí nespĺňali podmienky pobytu, čo predstavuje pokles o 9,1 % v porovnaní s predchádzajúcim rokom. Najčastejšie to boli štátni príslušníci Afganistanu, Tunisu a Maroka. Podľa agentúry Frontex[8] sekundárne pohyby, ktoré mali pôvod na grécko-tureckej pozemnej hranici, sa zistili na pozemnej hranici medzi západným Balkánom a Slovinskom, ako aj Maďarskom, na námornej hranici južného Talianska a na viacerých európskych letiskách, predovšetkým v Holandsku, Belgicku a Nemecku. O počte osôb bez práva na pobyt v schengenskom priestore, ktoré sa snažia presunúť do iného členského štátu, je len málo informácií. Pomocou viacerých jednorazových operácií zameraných na zber údajov sa však podarilo získať aspoň niektoré základné štatistické údaje. Posledná z nich, operácia DEMETER[9], sa uskutočnila v dňoch 24. až 30. októbra 2011 v 21 členských štátoch (okrem iných sa nezúčastnilo Francúzsko, Taliansko a Grécko). Počas tohto týždňa zúčastnené členské štáty v rámci svojej každodennej práce vypĺňali formulár hlásenia o každom výskyte podozrivého neoprávneného pobytu na svojom území. Správy sa potom zasielali poľskej pohraničnej stráži, ktorá údaje zhromaždila a analyzovala. Cieľom operácie bolo získať informácie o migračných tokoch v členských štátoch EÚ, ktoré sa týkali najmä: – migračných tlakov v jednotlivých krajinách, – hlavných trás pohybu nelegálnych migrantov, – hlavných cieľových krajín migrácie, – krajín pôvodu nelegálnych migrantov a – miest odhalenia nelegálnych migrantov a použitých dopravných prostriedkov. Počas operácie bolo zadržaných 1 936 štátnych príslušníkov tretích krajín zo 104 rôznych krajín. Najväčší počet nelegálnych migrantov bol odhalený v Nemecku (360 osôb), Španielsku (290 osôb) a Maďarsku (260 osôb). Väčšina vstúpila do schengenského priestoru v Španielsku (207 osôb), Grécku (180 osôb), na Cypre (161 osôb) a v Poľsku (121 osôb). Hlavnými cieľovými krajinami boli Španielsko (288 osôb), Nemecko (264 osôb) a Rakúsko (140 osôb). Závery z týchto operácií poukazujú na potrebu neustáleho úsilia, pokiaľ ide o zlepšovanie monitorovania a analýzy migračných tokov v rámci schengenského priestoru. Mohlo by sa to uskutočňovať okrem iného dvakrát ročne prostredníctvom operácií typu DEMETER a pravidelnou výmenou informácií na úrovni Európskej únie. Komisia víta koordináciu operácie Balder v dňoch 16. až 22. apríla 2012, ktorej sa ujalo dánske predsedníctvo. Popri spoľahlivých informáciách o štátnych príslušníkoch tretích krajín neoprávnene sa zdržiavajúcich v rámci schengenského priestoru dôležitým nástrojom v boji proti neoprávnenému pobytu na území zostáva vykonávanie smernice o sankciách a opatreniach voči zamestnávateľom[10]. Okrem súčasných a plánovaných iniciatív (okrem iných operácia Balder) Komisia bude rokovať o tom, či by sa nemohli prijať iné opatrenia na účely zabezpečenia väčšieho množstva informácií o migračných tokoch v rámci schengenského priestoru. 3. Uplatňovanie schengenského acquis 3.1. Prípady dočasne obnovených kontrol na vnútorných hraniciach V článku 23 Kódexu schengenských hraníc[11] sa uvádza, že členský štát môže v prípade závažného ohrozenia verejného poriadku alebo vnútornej bezpečnosti výnimočne obnoviť kontrolu na svojich vnútorných hraniciach. Členský štát túto skutočnosť bezodkladne oznámi ostatným členským štátom a Komisii. Okrem toho sa predloží správa Európskemu parlamentu, Rade a Komisii zameraná najmä na vykonávanie kontrol a účinnosť obnovenia kontroly hraníc. Od nadobudnutia účinnosti Kódexu schengenských hraníc v roku 2006 sa všetky prípady obnovenej kontroly vzťahovali na prevenciu a boj proti rôznym druhom kriminality v súvislosti so stretnutiami na vysokej úrovni a veľkými športovými podujatiami. V období od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 sa kontrola na vnútorných hraniciach obnovila len dvakrát. Francúzsko 4. októbra 2011 oznámilo Komisii, že vzhľadom na samit hláv štátov a vlád G-20 v Cannes v dňoch 3. a 4. novembra 2011 plánuje v období od 24. októbra do 5. novembra 2011 obnoviť kontroly na svojich hraniciach s Talianskom. Francúzsko následne oznámilo Komisii, že počas tohto obdobia bolo na vstupe skontrolovaných 38 620 osôb (z 563 158 osôb, ktoré prekročili hranice) a 15 303 osôb bolo skontrolovaných na výstupe (zo 605 062 osôb, ktoré prekročili hranice). 443 osobám bol odopretý vstup väčšinou preto, lebo nemali platné cestovné doklady. Dňa 20. apríla 2012 Španielsko oznámilo Komisii, že vzhľadom na zasadnutie Európskej centrálnej banky v Barcelone v dňoch 2. až 4. mája 2012 je potrebné obnoviť kontroly na vnútorných pozemných hraniciach s Francúzskom a tiež na letiskách v Barcelone a Gerone v období od 28. apríla do 4. mája 2012. 3.2. Zachovanie neexistencie kontrol na vnútorných hraniciach Podľa článku 22 Kódexu schengenských hraníc sa vyžaduje, aby členské štáty odstránili všetky prekážky plynulej premávky na cestných priechodoch na vnútorných hraniciach, najmä akékoľvek rýchlostné obmedzenia, ktoré sa nezakladajú výlučne na hľadisku bezpečnosti cestnej premávky. Po zásahu Komisie Francúzsko postupne odstránilo prekážky, ktoré bránili plynulej premávke na cestách na niektorých cestných hraničných priechodoch na vnútorných hraniciach so Španielskom, Belgickom a Luxemburskom. Tieto opatrenia umožnili Komisii v januári 2012 uzavrieť príslušné konanie vo veci porušenia právnych predpisov proti Francúzsku. Holandsko plánuje nainštalovať kamerový monitorovací systém (@migo-boras) v blízkosti vnútorných hraníc ako technickú podporu pre mobilné policajné kontroly. Komisia v novembri 2011 oslovila Holandsko v súvislosti s potenciálnym porušením Kódexu schengenských hraníc, práva EÚ o voľnom pohybe občanov EÚ a ustanovení právnych predpisov EÚ o ochrane údajov. Požadovala vysvetlenie týkajúce sa najmä potreby a primeranosti systému a Komisia v súčasnosti skúma odpovede z Holandska. Okrem toho v období od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 Komisia požiadala o informácie týkajúce sa správneho uplatňovania právnych predpisov EÚ a najmä schengenského acquis v troch nových prípadoch a pokračovala v práci na ôsmich existujúcich prípadoch, ktoré sa týkajú celkove desiatich rôznych členských štátov (Belgicko, Česká republika, Estónsko, Holandsko, Lotyšsko, Nemecko, Rakúsko, Slovensko, Švédsko a Taliansko). Tieto spisy sa týkajú predovšetkým toho, či vykonávanie policajných kontrol v blízkosti vnútorných hraníc má rovnaký účinok ako hraničné kontroly (článok 21 Kódexu schengenských hraníc) a povinnosti odstrániť prekážky plynulej premávky, ako napr. obmedzenia rýchlosti, na cestných priechodoch na vnútorných hraniciach (článok 22 Kódexu schengenských hraníc). Vo všetkých prípadoch ešte prebieha výmena informácií s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi. 3.3. Neukončené konania vo veci porušenia týkajúce sa schengenského acquis Transpozícia smernice o návrate (2008/115/ES) do vnútroštátnych právnych predpisov Lehota na transpozíciu smernice o návrate (2008/115/ES) uplynula 24. decembra 2010. Dvadsaťšesť členských štátov už prijalo nové právne predpisy transponujúce smernicu do svojich vnútroštátnych právnych predpisov a osvojilo si spoločné normy. Do apríla 2012 úplnú transpozíciu zatiaľ neoznámili len Litva, Poľsko a Island. Komisia začala konania vo veci porušenia proti členským štátom, ktoré nesplnili svoju povinnosť týkajúcu sa transpozície a oznámenia. Štúdia, ktorá sa začala v roku 2011 s cieľom posúdiť správnu transpozíciu smernice do vnútroštátnych právnych predpisov, priniesla prvé výsledky v podobe osemnástich správ, ktoré sú teraz k dispozícii, pričom ostatné správy budú predložené v priebehu roka 2012. Komisia dôkladne preskúma správy o transpozícii a bude sledovať úplné a správne uplatňovanie ustanovení tejto smernice členskými štátmi. Uplatňovanie Kódexu schengenských hraníc V októbri 2009 tvrdenia o závažných problémoch, ktorým čelili migranti pri žiadostiach o azyl, a o zlom zaobchádzaní zo strany Grécka so žiadateľmi o azyl a s potenciálnymi žiadateľmi o azyl vrátane vrátenia osôb, ktoré môžu čeliť vážnemu bezpráviu a prenasledovaniu, viedli Komisiu k vydaniu formálnej výzvy adresovanej Grécku. Komisia zastáva názor, že akékoľvek porušenie azylového acquis EÚ a Kódexu schengenských hraníc v spojení so základnými právami zakotvenými v Charte základných práv a všeobecnými zásadami práva EÚ a Európskeho dohovoru o ľudských právach je potrebné riešiť ako naliehavú záležitosť. Komisia uznáva, že Grécko čelilo značnému tlaku v dôsledku toho, že veľký počet osôb z tretích krajín vstupovalo na jeho územie. Komisia je zároveň znepokojená závažnými nedostatkami gréckeho azylového systému a porušovaním základných práv. Aj keď uznáva úsilie Grécka o nápravu situácie, Komisia bude aj naďalej pozorne sledovať túto záležitosť a prijme potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, že Grécko bude dodržiavať svoje právne záväzky a využije potrebnú podporu. 3.4. Nedostatky zistené v rámci schengenského hodnotiaceho mechanizmu Schengenský priestor je založený na vzájomnej dôvere medzi členskými štátmi v ich schopnosť vykonávať opatrenia, ktoré umožňujú zrušenie kontrol na vnútorných hraniciach, najmä kontrolu vonkajších hraníc. S cieľom získať a udržať túto vzájomnú dôveru, schengenské štáty v roku 1998 zriadili mechanizmus[12] na overenie toho, či členské štáty, ktoré sa chcú pripojiť k schengenskej spolupráci, splnili všetky predbežné podmienky na uplatňovanie schengenského acquis (t. j. zrušenie hraničných kontrol), ako aj na overenie toho, či členské štáty, ktoré už vykonávajú toto schengenské acquis, ho vykonávajú správne. Členské štáty sú pravidelne hodnotené expertmi z členských štátov, generálneho sekretariátu Rady a Komisie. Tieto hodnotenia sú založené na odpovediach na dotazníky, ktoré schválila Rada, ako aj na návštevách na mieste a zistenia sa uvádzajú v správach vrátane pripomienok a odporúčaní pre ďalšie kroky. V období od 1. novembra 2011 do 30. apríla 2012 sa uskutočnili schengenské hodnotenia, ktoré sa týkali vzdušných hraníc v Maďarsku, na Malte a v Slovinsku, víz v Českej republike, Maďarsku, na Malte a v Slovinsku, systému SIS/Sirene vo Fínsku a Švédsku, policajnej spolupráce na Malte, Slovinsku, Švédsku, Islande a Nórsku a ochrany údajov v Českej republike, Maďarsku, Poľsku, Slovensku a na Islande. Správy sa ešte pripravujú, očakáva sa však, že budú obsahovať niektoré pozitívne aj negatívne pripomienky a odporúčania týkajúce sa takých otázok ako vzdelávanie, využívanie analýzy rizík, výmena informácií, medzinárodná spolupráca a infraštruktúra na hraničných priechodoch a veľvyslanectvá/konzuláty. Aj keď vo všeobecnosti existuje priestor na zlepšenie, žiadne z týchto hodnotení nepreukázalo taký typ nedostatkov, ktoré by si vyžadovali okamžitý zásah zo strany Komisie. V priebehu schengenského hodnotenia Grécka v rokoch 2010 – 2011 sa zistili niektoré závažné nedostatky, najmä pokiaľ ide o kontrolu vonkajších pozemných a námorných hraníc. Vzhľadom na veľké množstvo odporúčaní Grécko vypracovalo na odstránenie týchto nedostatkov národný akčný plán. Obsahuje okrem iného posilnenú koordináciu v oblasti záležitostí riadenia hraníc, zvýšené nasadenie personálu a vybavenia, zlepšenie infraštruktúry, nový program vzdelávania, ako aj revíziu príslušných právnych predpisov. Na posúdenie uskutočneného pokroku a zistenie oblastí, kde by členské štáty mohli ponúknuť pomoc, je od 28. mája do 2. júna 2012 naplánovaná hodnotiaca misia. V rámci tejto misie sa bude hodnotiť aténske medzinárodné letisko „Eleftherios Venizelos“, prístav Pireus a región Evros. Znovu potvrdzujúc svoj záväzok podporiť snahy Grécka o riadenie vonkajších hraníc Komisia vyzýva Grécko, aby pokračovalo vo vykonávaní svojho schengenského akčného plánu a zaviedlo komplexnú a systematickú identifikáciu potrieb a dostupných zdrojov. Orientačný harmonogram schengenských hodnotení v máji až októbri 2012 sa uvádza v prílohe I. 3.5. Zrušenie kontrol na vnútorných hraniciach s Bulharskom a Rumunskom Aj keď Rada v júni 2011 konštatovala, že Rumunsko aj Bulharsko formálne spĺňajú kritériá, aby v plnej miere mohli uplatňovať schengenské acquis, nepodarilo sa jej prijať rozhodnutie o zrušení kontrol na vnútorných hraniciach s týmito krajinami. Európska rada požiadala 2. marca 2012 Radu, aby identifikovala a realizovala opatrenia, ktoré by prispeli k úspešnému rozšíreniu schengenského priestoru zahrnutím Rumunska a Bulharska a požiadala Radu, aby sa k tejto otázke vrátila s cieľom prijať rozhodnutie na zasadnutí Rady SVV v septembri 2012. Komisia je pripravená podporiť každé opatrenie, ktoré by mohlo byť potrebné na to, aby v septembri Rada vydala kladné rozhodnutie. 4. Sprievodné opatrenia 4.1. Používanie Schengenského informačného systému Schengenský informačný systém (SIS) je spoločný informačný systém, ktorý umožňuje príslušným orgánom členských štátov získať informácie týkajúce sa zápisov o osobách a veciach. Tieto informácie sa môžu využívať pri policajnej a justičnej spolupráci v trestných veciach, ako aj pri kontrolách osôb na vonkajších hraniciach schengenského priestoru alebo územiach členských štátov a pri vydávaní víz a povolení na pobyt. Aj keď je systém SIS veľmi úspešný a zaznamená desiatky tisícov pozitívnych nálezov za rok, Komisia spolupracuje s Radou na identifikácii nadbytočných pracovných postupov a pravidiel. Aj keď členské štáty využívajú na spoluprácu spoločný právny základ, realizácia môže byť v dôsledku rôznych vnútroštátnych právnych predpisov a postupov odlišná. To okrem iného znamená, že niektoré členské štáty, ktoré používajú systém SIS, sú značne úspešné v sledovaní pohybu svojich páchateľov závažných trestných činov v iných členských štátoch, zatiaľ čo iné členské štáty túto možnosť využívajú len málo. Okrem toho zatiaľ čo spolupráca medzi orgánmi zodpovednými za výmenu doplňujúcich informácií (útvary SIRENE) môže byť príkladná, v členských štátoch často dochádza k oneskoreniu. Ak osoba bola zadržaná na hranici a útvar SIRENE naliehavo potrebuje informácie o tejto osobe, je neprijateľné čakať hodiny alebo dokonca dni na tieto zásadné informácie. Takéto zadržanie nemožno odôvodniť a môže byť nutné prepustiť oprávnene zadržanú osobu pre nedostatok informácií. Nie všetky členské štáty vytvárajú so samozrejmosťou zápisy upozorňujúce na to, že vydávajúci orgán zrušil platnosť cestovného dokladu. Na základe toho štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je držiteľom tohto dokumentu, ho môže použiť na to, aby sa pokúsil nelegálne vstúpiť do schengenského priestoru, aj keď takéto osoby môžu byť vylúčené v dôsledku odsúdenia za trestný čin. Komisia posúdi, či by sa mali prijať opatrenia na to, aby sa mohol využiť úplný potenciál systému SIS a útvarov SIRENE, a ak áno, či by nebolo možné posúdiť okrem už uvedených záležitostí aj ďalšie opatrenia. 4.2. Používanie vízového informačného systému Vízový informačný systém (VIS) je systém na výmenu informácií o krátkodobých vízach umožňujúci príslušným orgánom schengenských štátov spracovávať údaje o žiadostiach o víza a o všetkých vízach, ktoré boli udelené, zamietnuté, zrušené, odvolané alebo predĺžené. Systém VIS bol úspešne spustený do prevádzky 11. októbra 2011 na veľvyslanectvách a konzulátoch členských štátov v prvej oblasti zavedenia tohto systému (Alžírsko, Egypt, Líbya, Mauretánia, Maroko a Tunisko). Podľa súčasného plánu systém VIS začne prevádzku 10. mája 2012 v druhej oblasti (Izrael, Jordánsko, Libanon a Sýria) a 2. októbra 2012 v tretej oblasti (Afganistan, Bahrajn, Irán, Irak, Kuvajt, Omán, Katar, Saudská Arábia, Spojené arabské emiráty a Jemen). Systém VIS funguje dobre a do 30. apríla 2012 spracoval 775 489 žiadostí, 611 419 udelených víz a 99 242 zamietnutí. 4.3. Vízová politika a readmisné dohody Mechanizmus monitorovania krajín západného Balkánu po liberalizácii vízového režimu Po rýchlom náraste žiadostí o azyl v niektorých členských štátoch po liberalizácii vízového režimu s Bývalou juhoslovanskou republikou Macedónsko, Čiernou Horou a Srbskom v decembri 2009, ako aj Albánskom a Bosnou a Hercegovinou v decembri 2010 Komisia zriadila mechanizmus monitorovania po liberalizácii vízového režimu pre všetky krajiny západného Balkánu, ktoré dosiahli liberalizáciu vízového režimu. V decembri 2011 Komisia predložila svoju druhú správu o tomto monitorovaní[13], v ktorej opisuje najnovšie prijaté opatrenia, súčasnú situáciu a navrhované ďalšie kroky. Aj keď sa celkový počet žiadateľov o azyl z tejto oblasti v druhej polovici roku 2011 znížil v porovnaní s rovnakým obdobím v roku 2010 na základe menšieho počtu žiadateľov o azyl zo Srbska a Bývalej juhoslovanskej republike Macedónsko, došlo na druhej strane k značnému nárastu žiadateľov o azyl z Albánska a Bosny a Hercegoviny. Väčšina žiadostí o azyl (založených na nedostatku zdravotnej starostlivosti, nezamestnanosti a nedostatočného vzdelávania) bola posúdená ako neopodstatnená, na základe čoho je miera uznaných žiadostí veľmi nízka. Belgicko, Nemecko, Luxembursko a Švédsko sú naďalej hlavnými cieľovými krajinami čiastočne z dôvodu trvania azylového konania a s tým súvisiacej dĺžky povoleného pobytu. Tieto členské štáty prijali opatrenia na zníženie doby spracovania, ale stále je tu priestor na zlepšenie okrem iného v prípade výmeny informácií, vyšetrovaní prevádzačov, posilňovania ochrany hraníc a cielených informačných kampaní a pomoci menšinovému obyvateľstvu (najmä rómskym komunitám). Na tomto základe bude Komisia analyzovať, či mechanizmus monitorovania po liberalizácii vízového režimu (vrátane mechanizmu varovania agentúry Frontex) poskytuje potrebné nástroje na monitorovanie migračných tokov po liberalizácii vízového režimu v prípade krajín západného Balkánu, alebo či sú potrebné zlepšenia tohto monitorovania. Readmisné dohody Uzatváranie readmisných dohôd je základom spolupráce Európskej únie s tretími krajinami pri riadení migrácie a azylu. Komisia v novembri 2011 ukončila rokovania o readmisnej dohode s Kapverdskou republikou, na základe čo ho je možné začať postup formálnej ratifikácie. Technické rokovania s Tureckom boli ukončené a očakáva sa podpísanie readmisnej dohody a začiatok dialógu o liberalizácii vízového režimu. Ďalej sa začali rokovania s Arménskom a Azerbajdžanom o dohodách o zjednodušení vízového režimu a readmisných dohodách. 5. Usmernenia k fungovaniu schengenského priestoru Opatrenia vykonávané v rámci schengenskej spolupráce patria do zmiešanej právomoci s povinnosťami pre Európsku úniu, ako aj pre členské štáty. Riadne fungovanie schengenského priestoru závisí nielen od jednotného uplatňovania acquis EÚ, ale aj od využívania vnútroštátnych právomocí v súlade so zmyslom schengenského acquis. Túto skutočnosť možno ilustrovať na dvoch príkladoch: Členské štáty môžu vykonávať policajné kontroly na svojom území s cieľom overiť právo osoby na pobyt na území, ale tieto kontroly nesmú mať rovnaký účinok ako hraničné kontroly. Ďalej, keďže v právomoci každého členského štátu je vydávať cestovné doklady a povolenia na pobyt štátnym príslušníkom tretích krajín, jeho rozhodnutia priamo súvisia s právom cestovať v rámci schengenského priestoru, a preto sa týkajú aj ostatných členských štátov. Vo svojom oznámení o migrácii[14] a správe Schengenu[15] sa Komisia zaviazala vydať usmernenia s cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie a výklad schengenského acquis. Usmernenia k vydávaniu povolení na pobyt a cestovných dokladov, ako aj k policajným opatreniam na vnútorných hraniciach, ktoré Komisia vypracovala po porade s členskými štátmi, sa uvádzajú prílohe II. PRÍLOHA I: Orientačný harmonogram schengenských hodnotení na obdobie máj –október 2012[16] Termín || Členské štáty || Téma 6. – 12. máj 2012 || Estónsko, Lotyšsko, Litva || Námorné hranice 28. máj – 2. jún 2012 || Grécko || Vzájomné hodnotenie 17. – 22. jún 2012 || Maďarsko, Slovensko || Policajná spolupráca 1. – 7. júl 2012 || Estónsko, Lotyšsko, Litva || Vzdušné hranice 23. – 27. júl 2012 || Malta, Slovinsko || Ochrana údajov 9. – 20. september 2012 || Malta, Poľsko, Slovinsko || Námorné hranice 23. – 29. september 2012 || Česká republika, Poľsko || Policajná spolupráca 7. – 12. október 2012 || Dánsko, Island, Nórsko || SIS/Sirene 7. – 13. október 2012 || Lotyšsko, Litva || Víza 14. – 20. október 2012 || Estónsko, Lotyšsko, Litva || Ochrana údajov PRÍLOHA II: Usmernenia na zabezpečenie jednotného uplatňovania a výkladu schengenského acquis Dňa 16. septembra 2011 Komisia predložila legislatívne návrhy pozostávajúce z návrhov na schengenský hodnotiaci mechanizmus a zmenu a doplnenie Kódexu schengenských hraníc na účely ďalšieho posilnenia správy Schengenu[17]. Okrem toho Komisia oznámila[18], že preskúma oblasti, kde by vypracovanie usmernení mohlo zabezpečiť jednotnejšie uplatňovanie schengenských pravidiel. Komisia zistila, že vydávanie povolení na pobyt a cestovných dokladov, ako aj policajné opatrenia na vnútorných hraniciach sú vhodnými témami pre takéto usmernenia, a usporiadala dve stretnutia expertov z členských štátov, ktoré sa konali 20. júla 2011 a 28. novembra 2011, aby prediskutovali rozsah a obsah týchto usmernení. O vydávaní povolení na pobyt a cestovných dokladov sa diskutovalo s členskými štátmi aj na zasadnutí národných kontaktných miest v rámci mechanizmu vzájomnej výmeny informácií, ktoré sa konalo 1. decembra 2011 V ďalej uvedených usmerneniach sa zohľadnili cenné pripomienky a návrhy, ktoré členské štáty predložili v priebehu tejto konzultácie. A. Vydávanie povolení na prechodný pobyt a cestovných dokladov občanom nečlenských štátov EÚ[19] I. Úvod Schengenské acquis zaisťuje harmonizáciu pravidiel týkajúcich sa krátkodobých pobytov (spoločná vízová politika vrátane vzájomného uznávania krátkodobých víz na základe harmonizovaných postupov a podmienok pre udeľovanie víz uvedených vo vízovom kódexe). Schengenské acquis nezaisťuje harmonizáciu podmienok pre vydávanie dlhodobých víz, povolení na pobyt a cestovných dokladov pre občanov nečlenských štátov EÚ. Tieto záležitosti upravujú vnútroštátne právne predpisy členských štátov. Acquis EÚ v oblasti migrácie a azylu obsahuje ustanovenia o podmienkach a postupoch pre vydávanie povolení na pobyt určitým kategóriám osôb, a tak napríklad v prípade žiadateľov o azyl[20] sa podľa právnych predpisov EÚ nevydajú povolenia na pobyt, ale len povolenie, aby mohli zostať na území členského štátu. Pokiaľ ide o osoby pod medzinárodnou ochranou[21], utečencom sa vydávajú povolenia na pobyt platné najmenej 3 roky a obnoviteľné, zatiaľ čo osobám, ktorým bola poskytnutá doplnková ochrana, sa vydávajú povolenia na pobyt platné aspoň 1 rok s možnosťou obnovenia. Povolenia na pobyt sa vydajú aj rodinným príslušníkom osôb pod ochranou, ich platnosť však môže byť kratšia. Ak je dočasná ochrana deklarovaná v súlade so smernicou o dočasnej ochrane, členské štáty poskytnú osobám, ktorým sa takáto ochrana poskytuje, povolenie na pobyt po celú dobu trvania ochrany[22]. Rovnako postupujú aj v prípade ich rodinných príslušníkov, keď došlo k zlúčeniu v súlade s pravidlami tejto smernice[23]. Pokiaľ ide o ostatné kategórie, najmä humanitárne prípady alebo prípady legalizácie, uplatňujú sa vnútroštátne pravidlá. Udelenie povolenia na pobyt a/alebo vydanie cestovného dokladu občanom z nečlenských štátov EÚ, na ktorých situáciu sa nevzťahujú právne predpisy EÚ, zostáva v právomoci členských štátov. Takéto rozhodnutia sa prijímajú na základe vnútroštátnych právnych predpisov. Pokiaľ ide o držiteľov dlhodobých víz a povolení na pobytu, v schengenskom acquis sa uvádza len zásada rovnocennosti medzi dlhodobým vízom/povolením na pobyt a krátkodobým vízom[24]: podľa tejto zásady držiteľ dlhodobého víza alebo povolenia na pobyt vydaného schengenským štátom je oprávnený cestovať do iných schengenských štátov na účely krátkodobého pobytu, pokiaľ spĺňa podmienky vstupu, t. j. ak takáto osoba je držiteľom platného cestovného dokladu, zdôvodní účel a podmienky plánovaného pobytu a má dostatočné prostriedky na živobytie, nejde o osobu, na ktorú bolo vydané v SIS upozornenie na účely odopretia vstupu, a nepokladá sa za hrozbu pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť, verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy ktoréhokoľvek členského štátu[25]. Povinnosťou príslušných orgánov členského štátu, do ktorého držiteľ povolenia na pobyt vydaného iným členským štátom cestuje, je skontrolovať, či príslušná osoba spĺňa tieto podmienky. Táto kontrola sa môže vykonať na území členských štátov. Ak by sa obnovili kontroly na vnútorných hraniciach v súlade s Kódexom schengenských hraníc[26] (ďalej len „kódex“), táto kontrola by sa mohla uskutočniť na vnútorných hraniciach. Platí to aj pre občana z nečlenských štátov EÚ, ktorý je držiteľom dočasného povolenia na pobyt a cestovného dokladu vydaného schengenským štátom[27]. Členské štáty musia Komisii oznámiť, aké typy dlhodobých víz, povolení na pobyt a dočasných povolení na pobyt, ktoré sú rovnocenné s krátkodobým vízom, vydávajú a Komisia sprístupní tieto informácie ostatným členským štátom[28]. Ostatné členské štáty musia uznať, že tieto dlhodobé víza a povolenia na pobyt sú rovnocenné s krátkodobým vízom na cestovanie v rámci schengenského priestoru. Právny rámec EÚ nevymedzuje podmienky vydávania cestovných dokladov občanom nečlenských štátov EÚ okrem ustanovení o vydávaní cestovných dokladov osobám uznaným ako osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu. Cestovné doklady sa teda musia poskytnúť utečencom (povinnosť podľa Ženevského dohovoru) a osobám, ktorým sa poskytla doplnková ochrana (aspoň v prípade, keď potrebujú cestovať z humanitárnych dôvodov), pokiaľ sa nevyžaduje inak zo závažných dôvodov vnútornej bezpečnosti alebo verejného poriadku[29]. Vo výnimočných prípadoch by sa cestovné doklady mohli poskytnúť žiadateľom o azyl z vážnych humanitárnych dôvodov[30]. Priepustka (laissez-passer) by sa mohla poskytnúť žiadateľovi o azyl, na ktorého sa vzťahuje dublinský transfer na účely identifikácie osoby a umožnenie vstupu na územie príslušného členského štátu[31]. A napokon v prípade rozhodnutia o dočasnej ochrane členské štáty použijú určitý typ priepustky na premiestňovanie príjemcov tejto ochrany medzi členskými štátmi[32]. II. Usmernenia pre členské štáty Na základe udalostí v roku 2011 sa ukázalo, že vydávanie dlhodobých víz, povolení na pobyt vrátane dočasných a cestovných dokladov občanom nečlenských štátov EÚ v prípadoch náhleho veľkého prílevu migrantov môže mať negatívny vplyv na riadne fungovanie schengenského priestoru bez vnútorných hraníc. Ak je členský štát vystavený náhlemu veľkému prílevu migrantov z nečlenských štátov EÚ a ak to nepredstavuje uplatňovanie smernice o dočasnej ochrane: 1. Tento členský štát by mal včas informovať ostatné členské štáty a Komisiu o rozhodnutiach, ktoré plánuje prijať v súvislosti s vydávaním povolení na pobyt vrátane dočasných a cestovných dokladov príslušným občanom z nečlenských štátov EÚ v rámci mechanizmu vzájomnej výmeny informácií (MIM).[33] Na základe poskytnutých informácií Komisia môže v spolupráci s predsedníctvom Rady a po porade s členským štátom poskytujúcim informácie iniciovať ad hoc diskusie na zodpovedajúcej úrovni v rámci Rady. 2. Ak sa členský štát rozhodne vydať povolenia na pobyt a môže si vybrať z rôznych typov povolení na pobyt v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi, mal by sa rozhodnúť pre vydávanie povolení na pobyt alebo dočasných povolení na pobyt, ktoré nie sú rovnocenné s krátkodobými vízami, ak migranti nespĺňajú podmienky na cestovanie v rámci schengenského priestoru. 3. Pri vydávaní povolení na pobyt alebo dočasných povolení na pobyt, ktoré sú rovnocenné s krátkodobými vízami, by mal držiteľov týchto dokumentov primeraným a účinným spôsobom informovať o podmienkach, na základe ktorých môžu (alebo nemôžu) cestovať v rámci schengenského priestoru. Členské štáty sa vyzývajú, aby uviedli tieto informácie na svojich vnútroštátnych webových stránkach, ktoré sú napojené na portál EÚ pre prisťahovalectvo. Ďalej: 1. Na základe už získaných informácií zo štúdie Európskej migračnej siete (EMS) o štatútoch ochrany neharmonizovaných na úrovni EÚ[34], v ktorej boli identifikované viaceré podmienky pre udeľovanie povolení na pobyt/víz na dlhodobý pobyt vydávaných na účely ochrany a viaceré typy takýchto dokumentov, by si členské štáty mali v rámci Výboru pre imigráciu a azyl (CIA) vymieňať informácie o svojich existujúcich vnútroštátnych postupoch v tejto oblasti. 2) Členské štáty by mali byť pripravené prispieť k budúcemu ad hoc dotazníku siete EMS o podrobnostiach vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa podmienok, podľa ktorých členské štáty vydávajú doklady totožnosti alebo cestovné doklady občanom nečlenských štátov EÚ, ktorí nie sú držiteľmi cestovného dokladu vydaného ich krajinou pôvodu, a týkajúcich sa súčasných postupov v tejto oblasti. Pokiaľ ide o Komisiu, bude naďalej podporovať výmenu informácií prostredníctvom mechanizmu výmeny informácií, výboru CIA, siete EMS a iných kanálov. B. Policajné opatrenia vo vnútorných hraničných pásmach I. Úvod Mohlo by dôjsť k situácii, keď členské štáty usúdia, že v záujme účinnejšieho boja proti cezhraničnej trestnej činnosti je potrebné zaviesť ďalšie opatrenia v ich vnútorných hraničných oblastiach. Aj keď tieto opatrenia nesmú mať rovnaký účinok ako hraničné kontroly, stále môžu mať nepriaznivý vplyv na susedné krajiny a na voľný pohyb osôb vrátane občanov EÚ a ich rodinných príslušníkov. Cestujúci môžu mať pocit, že takéto opatrenia porušujú jeden zo základných výdobytkov Európskej únie. V hlave III Kódexu schengenských hraníc sa uvádza, že vnútorné hranice medzi schengenskými štátmi možno prekročiť v ktoromkoľvek bode bez toho, aby sa vykonala hraničná kontrola osôb bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť. Zrušenie hraničných kontrol na vnútorných hraniciach znamená aj zrušenie hraničného dozoru. Toto nebráni právu členských štátov vo výkone policajných právomocí zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov na základe vnútroštátnych právnych predpisov vrátane vnútorných hraničných pásiem, pokiaľ táto činnosť nemá rovnaký účinok ako hraničné kontroly. Kódex obsahuje neúplný zoznam kritérií na posúdenie, či výkon policajných právomocí je alebo nie je rovnocenný hraničným kontrolám. Policajné opatrenia sa napríklad nepovažujú za rovnocenné hraničným kontrolám, ak nemajú za cieľ kontrolu hraníc, zakladajú sa na všeobecných policajných informáciách a skúsenostiach vo vzťahu k možným ohrozeniam verejnej bezpečnosti a ich cieľom je predovšetkým boj proti cezhraničnej kriminalite, pripravujú a vykonávajú sa spôsobom, ktorý sa zreteľne odlišuje od systematických kontrol osôb na vonkajších hraniciach, a vykonávajú sa na základe náhodných kontrol. V októbri 2010 Komisia predložila Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní ustanovení týkajúcich sa neexistencie kontrol na vnútorných hraniciach. Vo svojej správe[35] Komisia konštatovala, že vytvorenie priestoru bez vnútorných hraníc, v rámci ktorého je zabezpečený voľný pohyb osôb, predstavuje jeden z najpodstatnejších a najhmatateľnejších dosiahnutých výsledkov Únie. Akékoľvek obmedzenia, napríklad policajné kontroly v blízkosti vnútorných hraníc, vnímajú občania ako obmedzenie svojho práva na voľný pohyb. Osoby nemožno kontrolovať iba z dôvodu, že prechádzajú cez vnútornú hranicu, a to ani na hranici, ani v hraničných oblastiach. Komisia vyjadrila v správe obavy týkajúce sa ťažkostí, ktoré oznámili cestujúci v súvislosti s údajnými pravidelnými a systematickými kontrolami, ktoré vnútroštátne orgány niektorých členských štátov vykonávajú vo vnútorných hraničných pásmach, a zaviazala sa, že bude pozorne sledovať situáciu vo vnútorných hraničných pásmach, aby zabezpečila správne uplatňovanie práva EÚ. Súdny dvor EÚ 22. júna 2010 v zásadnom rozsudku[36] vysvetlil, že vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa policajným orgánom priznáva právomoc overovať totožnosť osôb len vo vnútornom hraničnom pásme širokom 20 kilometrov bez ohľadu na ich správanie a konkrétne okolnosti predstavujúce riziko pre verejný poriadok s cieľom skontrolovať, či sa dodržiava povinnosť týkajúca sa držby, nosenia dokladov a dokumentov vyžadovaných právnymi predpismi bez stanovenia nevyhnutného rámca, ktorý by zaručoval, aby praktický výkon tejto právomoci nemal účinok rovnocenný hraničným kontrolám, porušujú článok 67 ods. 2 ZFEÚ, ako aj články 20 a 21 kódexu. Po vynesení rozsudku Komisia požiadala členské štáty, aby na základe toho prispôsobili všetky vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa priznávajú osobitné právomoci policajným orgánom členských štátov v rámci vnútorných hraničných pásiem. Následne niektoré členské štáty upravili svoje vnútroštátne právne predpisy, aby obmedzili výkon policajných právomocí vo vnútorných hraničných pásmach, pokiaľ ide o miesto, konkrétne dopravné prostriedky a čas (napr. obmedzenie oblasti v blízkosti vnútornej hranice, kde sa kontroly môžu vykonávať v medzinárodných vlakoch alebo vozidlách po prekročení hranice, stanovenie maximálnej doby denne, týždne alebo mesačne, obmedzenie maximálneho počtu kontrolovaných železničných vagónov na vlak). II. Usmernenia pre členské štáty 1. Podľa Kódexu schengenských hraníc členské štáty môžu vykonávať policajné právomoci na svojich územiach vrátane vnútorných hraničných pásiem s cieľom overiť právo osoby na pobyt na území. Tieto kontroly však musia byť cielené a musia byť založené na aktualizovaných a konkrétnych policajných informáciách a skúsenostiach vo vzťahu k ohrozeniam verejnej bezpečnosti. Tieto kontroly sa teda môžu vykonávať len ako náhodné kontroly na základe posúdenia rizika. Jednoduché presunutie kontrol od vnútornej hraničnej línie do oblasti, napr. 800 metrov za túto líniu, by nepostačovalo na to, aby sa takéto kontroly nepovažovali za rovnocenné hraničným kontrolám. 2. V prípade vzniku potreby vykonávať pravidelné a systematické kontroly v rámci reakcie na bezpečnostnú situáciu na ich územiach by členské štáty mohli zvážiť dočasné obnovenie hraničnej kontroly na vnútorných hraniciach v súlade s kódexom[37]. 3. V súlade s vyhlásením Súdneho dvora v bodoch 73 a 74 rozsudku vo veci Melki právne predpisy týkajúce sa kontrol len vo vnútorných hraničných pásmach musia obsahovať obmedzenia týkajúce sa najmä intenzity a početnosti kontrol. Okrem toho ak sa kontrola vykonáva bez ohľadu na správanie kontrolovanej osoby alebo na základe konkrétnych okolností zakladajúcich riziko narušenia verejného poriadku, musí sa poskytnúť potrebný rámec na usmernenie praktického uplatňovania. Na základe toho právne predpisy, ktoré obsahujú presné ciele pre vykonávanie týchto kontrol, a prípadné obmedzenia v čase môžu poskytnúť potrebné záruky, najmä ak sú založené na všeobecných policajných informáciách a skúsenostiach. 4. Pri posudzovaní zlučiteľnosti policajných kontrol vo vnútorných hraničných pásmach so schengenským acquis je potrebné preskúmať, ako sa tieto kontroly vykonávajú v praxi. A preto Komisia, keď je konfrontovaná so závažnými obvineniami týkajúcimi hraničných kontrol vo vnútorných hraničných pásmach, ako sa uvádza v správe z roku 2010, musí požadovať konkrétne štatistické údaje od členských štátov a môže teda požiadať dotknutý členský štát, aby predložil informácie o kontrolách vykonaných na hraniciach počas daného obdobia (čas, miesta, príčiny a zodpovedný vnútroštátny orgán), ako aj o tom, ako tieto kontroly prispeli k dosiahnutiu cieľov stanovených vo vnútroštátnych právnych predpisoch alebo stratégiách týkajúcich okrem iného sa boja proti cezhraničnej trestnej činnosti. V tejto súvislosti Komisia zohľadní existenciu hodnotenia rizík a skutočnosť, že príslušný členský štát prijíma opatrenia nielen vo vnútornom hraničnom pásme, ale aj v ostatných častiach svojho územia. Členské štáty sa preto opäť vyzývajú, ako už aj v správe Komisie z roku 2010, aby prijali v čo najväčšom možnom rozsahu potrebné opatrenia na zhromaždenie týchto informácie vo vnútorných hraničných pásmach a na ostatnom svojom území. Na základe toho sa bude potom dať v prípade potreby náležite posúdiť, či kontroly vykonané vo vnútorných hraničných pásmach sú primerané cieľom. Okrem toho tieto štatistiky spolu s hodnoteniami ex post výsledkov kontrol môžu byť tiež užitočné pre samotné členské štáty pri hodnotení národných stratégií a plánovaní budúceho rozdelenia zdrojov. [1] KOM (2011) 561 Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov – Správa schengenského priestoru – posilňovanie priestoru bez kontroly vnútorných hraníc, KOM (2011) 559 Zmenený a doplnený návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa vytvára hodnotiaci a monitorovací mechanizmus na overenie uplatňovania schengenského acquis, a KOM (2011) 560 Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 562/2006 s cieľom stanoviť spoločné pravidlá pri dočasnom obnovení kontroly vnútorných hraníc za mimoriadnych okolností. [2] KOM (2011) 873 Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o zriadení Európskeho systému hraničného dozoru (EUROSUR). [3] Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 539/2001 uvádzajúce zoznam tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov, a krajín, ktorých štátni príslušníci sú oslobodení od tejto povinnosti. [4] KOM (2011) 743 Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov – Globálny prístup k migrácii a mobilite. [5] Frontex štvrťročná analýza rizík október – december 2011. [6] Na účely tejto správy sa na rodinných príslušníkov občanov EÚ, ktorí sú z nečlenských štátov EÚ, nevzťahujú odkazy na štátnych príslušníkov tretích krajín vzhľadom na výsadné postavenie, ktoré majú podľa právnych predpisov EÚ o voľnom pohybe osôb (smernica 2004/38/ES) a schengenského acquis. [7] Ročná analýza rizík agentúry Frontex za rok 2012. [8] Ročná analýza rizík agentúry Frontex za rok 2012. [9] Súhrnná správa poľského veliteľstva pohraničnej stráže (november 2011). [10] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/52/ES, ktorou sa stanovujú minimálne normy pre sankcie a opatrenia voči zamestnávateľom štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území členských štátov. [11] Nariadenie (ES) č. 562/2006 Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc). [12] SCH/Com-ex (98) 26 def. [13] SEK(2011) 1570 Pracovný dokument útvarov Komisie – Druhá správa o monitorovaní krajín západného Balkánu po liberalizácii vízového režimu v súlade s vyhlásením Komisie z 8. novembra 2010. [14] KOM (2011) 248 Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov – Oznámenie o migrácii. [15] KOM (2011) 561 Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov – Správa schengenského priestoru – posilňovanie priestoru bez kontroly vnútorných hraníc. [16] Dokument Rady 5090/2/12 SCH-EVAL 1 COMIX 6 REV 2. [17] KOM(559) 559 a KOM(560) 2011. [18] KOM(2011) 561. [19] Na účely týchto usmernení sa na rodinných príslušníkov občanov EÚ, ktorí sú z nečlenských štátov EÚ, nevzťahujú odkazy na štátnych príslušníkov tretích krajín vzhľadom na výsadné postavenie, ktoré majú podľa právnych predpisov EÚ o voľnom pohybe osôb (smernica 2004/38/ES) a schengenského acquis. [20] Článok 6 smernice o podmienkach prijímania 2003/09/ES. [21] Článok 24 kvalifikačnej smernice 2004/83/ES. [22] Článok 8 smernice 2001/55/ES o dočasnej ochrane. [23] Článok 15 ods. 6 smernice o dočasnej ochrane 2001/55/ES. [24] Článok 21 ods. 1 a 3 Schengenského dohovoru zmeneného a doplneného nariadením EP a Rady (EÚ) č. 265/2010 z 25. marca 2010, Ú. v. EÚ L 85, 31.3.2010, s. 1. [25] Článok 5 nariadenia (ES) č. 562/2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1. [26] Článok 23 a nasl. nariadenia (ES) č. 562/2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1. [27] Článok 21 ods. 2 Schengenského dohovoru. [28] Pozri prílohu 22 odporúčania Komisie 06/11/2006, ktorým sa ustanovuje spoločná „Praktická príručka pre príslušníkov pohraničnej stráže (Schengenská príručka)“, ktorú majú používať príslušné orgány členských štátov pri vykonávaní hraničných kontrol osôb, K(2006) 5186 v konečnom znení. [29] Článok 25 kvalifikačnej smernice 2004/83/ES. [30] Článok 6 smernice o podmienkach prijímania 2003/09/ES. [31] Článok 19 ods. 3 a článok 20 ods. 1 písm. e) dublinského nariadenia 343/2003 a článok 7 ods. 2 nariadenia, ktorým sa vykonáva dublinské nariadenie 1560/2003. [32] Článok 26 ods. 5 smernice o dočasnej ochrane 2001/55/ES. [33] Zriadený rozhodnutím Rady 2006/688/ES. [34] K dispozícii na http://www.emn.europa.eu pod „EMN Studies“. [35] Správa Komisie Európskemu parlamentu a Rade o uplatňovaní hlavy III (Vnútorné hranice) Kódexu schengenských hraníc, KOM(2010) 554 v konečnom znení. [36] Spojené veci C‑188/10 a C‑189/10, Melki a i. [37] Článok 23 a nasl.