3.2

Hlavný cieľ dohody z Cotonou, ktorým je zmierniť a nakoniec odstrániť chudobu v súlade s cieľmi udržateľného rozvoja a postupne začleňovať krajiny AKT do svetového hospodárstva, pozostáva z troch dopĺňajúcich sa pilierov: — Politický dialóg: Dohoda z Cotonou bola priekopnícka, keďže je založená na komplexnom politickom dialógu, ktorý si vyžaduje významné dvojstranné záväzky. Uvádza sa v nej, že dialóg sa okrem iného zameriava na konkrétne politické otázky vzájomného záujmu alebo so všeobecným významom pre dosiahnutie cieľov tejto dohody, ako sú obchod so zbraňami, nadmerné výdavky na armádu, drogy a organizovaný zločin či etnická, náboženská alebo rasová diskriminácia. Dialóg zahŕňa aj pravidelné posudzovanie vývoja týkajúceho sa rešpektovania ľudských práv, zásad demokracie, právneho štátu a dobrej správy vecí verejných. — Hospodárske a obchodné vzťahy: Dohoda z Cotonou sa odkláňa od logiky predchádzajúcich obchodných dohôd v rámci dohovorov z Yaoundé a Lomé, ktoré sa riadili nerecipročnými preferenciami, ktoré jednostranne poskytla EÚ. EÚ uznala, že: „pokiaľ ide o ekonomické fundamenty, pravdou je, že súčasný systém zlyhal; krajiny AKT sa v rámci svetového obchodu stávajú čoraz marginalizovanejšími, a to napriek veľkorysým colným preferenciám“ (2). Nové obchodné dohody, ktoré sa mali dohodnúť v rámci Dohody z Cotonou, t. j. dohody o hospodárskom partnerstve, boli navrhnuté s cieľom prekonať minulosť a konečne umožniť krajinám AKT, aby sa začlenili do svetového hospodárstva. Dohoda o hospodárskom partnerstve spĺňa aj pravidlá Svetovej obchodnej organizácie (WTO), lebo znižuje negatívny vplyv nerecipročných preferencií na rozvojové krajiny mimo skupiny AKT a podporuje regionálnu integráciu tým, že vytvára väzby s existujúcimi regionálnymi hospodárskymi inštitúciami a zónami voľného obchodu v rámci skupiny AKT. Hoci sa rokovania o týchto recipročných a asymetrických dohodách o voľnom obchode začali v roku 2002, Karibské fórum štátov AKT je prvým a jediným regiónom, ktorý podpísal komplexnú dohodu o hospodárskom partnerstve (v roku 2007), ktorá ide nad rámec obchodu a zahŕňa tzv. singapurské otázky. Rokovania s inými regiónmi poznačili spory vyplývajúce z odlišných vízií hospodárskeho rozvoja a dodnes bolo podpísaných len niekoľko dočasných dohôd o hospodárskom partnerstve, ktoré sa vzťahujú len na obchod s tovarom, a to s Juhoafrickým rozvojovým spoločenstvom (SADC), Východoafrickým spoločenstvom (EAC) a Hospodárskym spoločenstvom západoafrických štátov (ECOWAS). — Obchod a regionálna integrácia: Dohoda o hospodárskom partnerstve sa zameriava na podporu regionálnej integrácie a je založená na logike, že väčšia regionálna integrácia posilní obchodné kapacity, a tým podporí rast, zamestnanosť a hospodársky rozvoj. Podľa kritikov dohody o hospodárskom partnerstve je však pravdou presný opak: dohoda o hospodárskom partnerstve v skutočnosti brzdí väčšiu regionálnu integráciu. Tento argument sa zakladá na presvedčení, že dohoda o hospodárskom partnerstve nezabezpečuje nevyhnutnú štrukturálnu transformáciu hospodárstiev AKT, ktorá by im umožnila upevniť svoje miesto v globálnom hodnotovom reťazci a posunúť sa v ňom na vyššiu pozíciu. — Obchod a udržateľný rozvoj: Iróniou je, že dohody o hospodárskom partnerstve si vyslúžili veľkú kritiku za nedostatočnú ambicióznosť, najmä v súvislosti s udržateľným rozvojom. Dočasné dohody o hospodárskom partnerstve uzavreté s troma africkými regiónmi sa stali terčom kritiky okrem iných aj poslancov Európskeho parlamentu za to, že vôbec neobsahujú kapitoly o udržateľnom rozvoji. Podľa ich názoru to oslabuje ambiciózny rozsah pôsobnosti dohody, vlastný záväzok EÚ voči udržateľnému rozvoju a jej vlastnú zásadu súdržnosti politík v záujme rozvoja. Napriek tomu, že dohoda o hospodárskom partnerstve medzi štátmi CARIFORUM-u a EÚ je zatiaľ jedinou komplexnou DHP, kritici poukazujú na to, že ustanovenia o obmedzení vývozu by mohli oslabiť schopnosť regiónu reagovať na systémové otrasy a následne jeho schopnosť dosiahnuť potravinovú bezpečnosť. — Rozvojová spolupráca: Nástroje a metódy spolupráce majú uviesť do praxe zásady Dohody z Cotonou zameraním sa na výsledky, partnerstvo a zodpovednosť. Programovanie a čerpanie Európskeho rozvojového fondu (ERF) sú preto skoncipované ako spoločná zodpovednosť. — ERF sa financuje priamo z dobrovoľných príspevkov členských štátov EÚ, ktoré nepatria do rozpočtu EÚ, ale rokuje sa o ňom súbežne s inými nástrojmi na financovanie vonkajšej činnosti EÚ, aby sa zabezpečila konzistentnosť. Spravujú ho Európska komisia a Európska investičná banka. EIB spravuje investičný nástroj a poskytuje úvery, záruky a finančné zdroje z ERF a vlastných zdrojov súkromným spoločnostiam v krajinách AKT na krátkodobé a dlhodobé projekty súkromného a verejného sektora. — Celkové pridelené prostriedky z ERF vzrástli a zároveň si udržali svoju medzivládnu povahu a štruktúru riadenia, čo umožnilo fondu stať sa najväčším prvkom rozvojovej spolupráce EÚ okrem viacročného finančného rámca (VFR). Vzhľadom na jedinečnú minulosť a právne postavenie ERF, ako aj na jeho medzivládny základ nad ním Európsky parlament nemá žiadnu spolurozhodovaciu právomoc. Výbor Európskeho parlamentu pre rozvoj sa zapája do všeobecných politických diskusií a je významnou zainteresovanou stranou v rámci Dohody z Cotonou. Spoločné parlamentné zhromaždenie má takisto právomoc vykonávať parlamentnú kontrolu pridelených prostriedkov z ERF v národných indikatívnych programoch a regionálnych indikatívnych programoch. — ERF a zahrnutie do rozpočtu – EP prostredníctvom osobitného postupu udelenia absolutória udeľuje absolutórium Európskej komisii za spravovanie a vykonávanie ERF. Zahrnutie do rozpočtu – zahrnutie ERF do rozpočtu EÚ – je stále príčinou sporov medzi EP a Radou, hoci Komisia pri viacerých príležitostiach navrhla, aby bol ERF zahrnutý rozpočtu EÚ. — EHSV sa domnieva, že na všetky formy podpory, ktorú EÚ poskytuje tretím krajinám, by sa mal vzťahovať rovnaký právny rámec a mali by podliehať rovnakým demokratickým kontrolám EP. Preto vyzýva na začlenenie ERF do rozpočtu EÚ a na súčasné zachovanie pozitívnych aspektov ERF (napr. reciprocity a vzájomnej zodpovednosti). To bude viesť k súdržnejšej rozvojovej politike EÚ.