[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 17.12.2010 KOM(2010) 776 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o postupoch kontroly činností Europolu Európskym parlamentom, na ktorej sa zúčastňujú národné parlamenty *** OBSAH 1. Úvod: Otázka parlamentnej kontroly Europolu 3 2. Parlamentná kontrola činností Europolu podľa súčasného rámca 5 2.1. Európsky parlament 5 2.2. Národné parlamenty 6 3. Diskusia o parlamentnej kontrole Europolu 6 3.1. Pozícia Európskeho parlamentu 6 3.2. Názory národných parlamentov 6 4. Výhľad do budúcnosti: Europol v novom inštitucionálnom rámci 6 4.1. Otázka udelenia donucovacích právomocí – článok 88 ods. 3 ZFEÚ 6 4.2. Úloha národných parlamentov podľa Lisabonskej zmluvy 6 5. Závery a odporúčania 6 5.1. Zriadenie stáleho spoločného alebo medziparlamentného fóra 6 5.2. Väčšia transparentnosť: nová komunikačná stratégia voči EP a národným parlamentom 6 5.3. Oddelenie funkcií 6 ÚVOD: OTÁZKA PARLAMENTNEJ KONTROLY EUROPOLU Europol bol zriadený rozhodnutím Rady zo 6. apríla 2009[1]. Toto rozhodnutie zrušilo predchádzajúci právny rámec – dohovor, ktorý nadobudol platnosť v roku 1998[2] a bol zmenený a doplnený tromi protokolmi, ktoré sú platné od roku 2007[3]. Cieľom rozhodnutia Rady bolo predovšetkým nahradiť právny základ Europolu nástrojom, ktorý by bol flexibilnejší ako medzinárodná dohoda. Rozhodnutie Rady okrem toho nahradilo medzivládne financovanie financovaním na základe príspevkov z rozpočtu Únie, čím Europol získal štatút agentúry EÚ. Podstata organizácie ako európskeho strediska poskytujúceho podporu pri presadzovaní práva prostredníctvom zhromažďovania, výmeny a analýzy informácií o cezhraničných formách trestnej činnosti, ktorá sa týka dvoch alebo viacerých členských štátov, sa uvedeným rozhodnutím nezmenila, mandát Europolu bol však rozšírený z predchádzania „organizovanej“ trestnej činnosti na predchádzanie „závažnej“ trestnej činnosti. Zaviedli sa aj ďalšie zmeny, ktoré však nemajú vplyv na základné poslanie Europolu, takže tento úrad aj naďalej zostáva strediskom poskytujúcim podporu pri presadzovaní práva, ktoré nemá donucovacie právomoci. Rozhodnutie Rady sa začalo uplatňovať od 1. januára 2010, mesiac po tom, čo nadobudla platnosť Zmluva o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“). Článok 88 ZFEÚ ustanovuje pre Europol nový právny režim. Podľa tohto článku sa Europol bude riadiť nariadeniami, ktoré sa prijmú v súlade s riadnym legislatívnym postupom, t. j. spolurozhodovacím postupom. Nariadenie (alebo nariadenia) Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa okrem iného ustanoví štruktúra a úlohy Europolu, bude upravovať aj postupy kontroly činností Europolu Európskym parlamentom, na ktorej sa budú zúčastňovať aj národné parlamenty. Štokholmský program[4] vyzýva Komisiu, aby k týmto postupom vypracovala dokument na rokovanie. Budúci právny rámec Europolu je predmetom diskusie, ktorá v súčasnosti prebieha pod vedením Komisie a na ktorej sa zúčastňujú všetky kľúčové inštitúcie a zainteresované strany, najmä zástupcovia Európskeho parlamentu a Rady. Počas tejto diskusie budú inštitúcie vyzvané, aby predložili konkrétne návrhy týkajúce sa zavádzania a účinnej implementácie mechanizmov parlamentnej kontroly v súlade s článkom 88 ZFEÚ. V priebehu posledných desiatich rokov Európsky parlament (ďalej len „EP“), a najmä jeho Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, vydal k otázke demokratickej kontroly viaceré uznesenia a iné dokumenty na rokovanie. Švédske predsedníctvo okrem toho v roku 2011 predložilo podrobný súpis existujúcich právnych ustanovení o parlamentnej kontrole a návrhy na rozšírenie úlohy EP v záležitostiach týkajúcich sa Europolu[5]. Tieto príspevky vychádzali tak z ustanovení Dohovoru o Europole, ako aj z návrhov aktov Rady uvedených troch protokolov, ktorými sa tento dohovor mení a dopĺňa. V tomto oznámení sa okrem toho bude brať do úvahy stanovisko, ktoré k návrhu rozhodnutia Rady o zriadení Europolu vyjadril EP. Europol je prvý európsky orgán pôsobiaci v oblasti policajnej spolupráce. V čase, keď uvedené diskusie začali[6], prevládalo v tejto oblasti vo veľkej miere rozhodovanie na medzivládnej úrovni, takže sa právny poriadok Spoločenstva vzťahoval na oblasť policajnej spolupráce iba okrajovo a EP v nej mal iba veľmi obmedzené právomoci. Spočiatku (podľa pôvodného dohovoru) bol parlamentný dohľad obmedzený na postup, podľa ktorého predsedníctvo Rady predkladalo výročnú osobitnú správu o činnostiach Europolu, a na konzultáciu v prípade zmien a doplnení dohovoru. Postupne sa však dospelo k názoru, že zapojenie Europolu do policajných činností a jeho kľúčová úloha pri výmene informácií medzi národnými orgánmi presadzovania práva si vyžaduje parlamentný dohľad nad rámec ustanovení dohovoru. Spracovávanie informácií vrátane osobných údajov, ktoré tvorí hlavnú činnosť Europolu, môže mať dosah na základné práva jednotlivcov, najmä právo na ochranu osobných údajov. Komplexnejší systém parlamentnej kontroly by mohol byť spôsobom, ako zvýšiť demokratickú legitimitu v tejto oblasti. Toto oznámenie poskytuje prehľad úvah a názorov, ktoré boli k otázke parlamentného dohľadu nad Europolom vyjadrené v minulosti, a vysvetľuje v súčasnosti fungujúce spôsoby kontroly činností tejto organizácie. Na základe týchto informácií sa v oznámení vyvodzujú závery a formulujú odporúčania, ktoré by mali byť podkladom pre budúce diskusie. Niektoré z predložených návrhov by sa mohli implementovať v rámci existujúceho právneho základu Europolu. Iné si vyžadujú ďalšie rokovania a mohli by byť zohľadnené v novom návrhu nariadenia o Europole, ktoré bude zahŕňať zmenu právneho základu v súlade s článkom 88 ZFEÚ. Tento návrh Komisia zamýšľa predložiť do roku 2013 po tom, ako sa uskutoční hodnotenie súčasného rozhodnutia Rady a posúdenie vplyvu. PARLAMENTNÁ KONTROLA čINNOSTÍ EUROPOLU PODľA SÚčASNÉHO RÁMCA Rozhodnutie rady o zriadení Europolu nielen zavádza nové právomoci EP, ale aj zásadne mení vzťah medzi Europolom a EP. Tým, že bol Europol zmenou svojho postavenia na agentúru začlenený do právneho rámca EÚ, EP je teraz priamo zapojený do riadenia jeho činností, najmä pri vykonávaní svojej funkcie jednej zo zložiek rozpočtového orgánu. Európsky parlament Rozpočtový postup Pokiaľ ide o parlamentný vplyv, najvýznamnejšia zmena zavedená rozhodnutím Rady o zriadení Europolu je spojená so zmenou postavenia Europolu, ktorý sa mení z medzivládneho orgánu na agentúru EÚ, z čoho vyplýva priame financovanie z rozpočtu Únie. Znamená to tiež, že Europol podlieha finančným nariadeniam EÚ. EP ako jedna zo zložiek rozpočtového orgánu môže mať priamy vplyv na činnosti tejto novej agentúry[7]. Okrem toho je EP zodpovedný za kontrolu rozpočtu[8]. Po zohľadnení odporúčania Rady EP udeľuje riaditeľovi Europolu absolutórium v súvislosti s plnením rozpočtu. Europol je tiež povinný predkladať EP na jeho požiadanie akékoľvek informácie, ktoré sú potrebné pre riadny priebeh udelenia absolutória za daný rozpočtový rok. Priame výmeny s Európskym parlamentom Toto nové ustanovenie rozhodnutia otvára cestu k pravidelným a formálnym výmenám medzi EP a Europolom, keďže oprávňuje EP kedykoľvek požiadať o to, aby predsedníctvo Rady, predseda správnej rady a riaditeľ vystúpili v EP s cieľom diskutovať o otázkach týkajúcich sa Europolu, pričom sa zohľadní povinnosť zachovávania mlčanlivosti a dôvernosti[9]. Významnou zmenou je povinnosť tejto žiadosti EP vyhovieť. Toto ustanovenie tiež predstavuje dôležitú inováciu v tom, že umožňuje EP klásť riaditeľovi otázky nezávisle. Takto striktne formulovaná povinnosť predstavuje významnú zmenu v oblasti spravodlivosti a vnútorných vecí. Konzultácia o vykonávacích opatreniach S EP je potrebné konzultovať akékoľvek vykonávacie opatrenie súčasného právneho základu, ktorým je v danom prípade rozhodnutie Rady. Rozhodnutie Rady obsahuje viaceré ustanovenia týkajúce sa informácií, ktoré sa EP majú poskytovať. V porovnaní s ustanoveniami, ktoré do dohovoru zaviedol tzv. dánsky protokol z roku 2003, tieto nové ustanovenia predstavujú pokrok, pokiaľ ide o: Informovanie EP prostredníctvom Rady Rada každoročne schvaľuje a postupuje EP na informačné účely tieto dokumenty[10]: – návrh odhadu príjmov a výdavkov, návrh plánu pracovných miest a konečný rozpočet, – pracovný program budúcich činností Europolu[11], – všeobecnú správu o činnosti Europolu za predchádzajúci rok. Informovanie EP prostredníctvom spoločného dozorného orgánu[12] Spoločný dozorný orgán predkladá svoje pravidelné správy o činnosti nielen Rade, ale aj EP[13]. Národné parlamenty Dohľad národných parlamentov nad činnosťami Europolu sa uskutočňuje prostredníctvom kontroly ich príslušných vlád v súlade s ústavnými pravidlami daného členského štátu. Zodpovednosť za riadenie Europolu a dohľad nad ním má správna rada. Správna rada, ktorú tvoria zástupcovia členských štátov, sa zodpovedá Rade. Členovia Rady, ktorí sa zaoberajú záležitosťami Europolu, t. j. ministri vnútra alebo spravodlivosti, podliehajú kontrole národných parlamentov. Každý z týchto ministrov je zodpovedný za to, aby o fungovaní Europolu náležite informoval svoj národný parlament, pred ktorým sa zodpovedá za politiku ministerstva týkajúcu sa Europolu. Europol teda kontrole národných parlamentov už podlieha. Ako sa uvádza v oddiele 3.2 ďalej v texte, súčasné postupy vzťahujúce sa na parlamentnú kontrolu Europolu sú opísané v prípravnej správe, ktorý vypracoval sekretariát Konferencie výborov pre európske záležitosti (ďalej len „COSAC“) pre jej 41. zasadnutie[14]. Situácia môže byť rôzna. Niektoré národné parlamenty vykonávajú nad Europolom iba kontrolu ad hoc , ktorá vychádza z konkrétnych dokumentov a uskutočňuje sa pri rozpravách o niektorých aktoch, napr. návrhoch na zmenu právomocí Europolu. Napr. rozhodnutie Rady o zriadení Európskeho policajného úradu bolo predmetom kontroly ex ante v národných parlamentoch[15]. Iné parlamenty získavajú informácie o Europole kedykoľvek tak, že uplatnia svoje právo na to, aby sa im vlády zodpovedali o záležitostiach EÚ (belgická Chambre des Représentants , francúzsky Sénat ). K iným spôsobom patrí udržiavanie priamych vzťahov parlamentov so zástupcom svojho štátu v správnej rade Europolu alebo výročné rozpravy týkajúce sa správ o Europole. V prípade Dánska alebo Írska musia vlády žiadať parlament o súhlas predtým, ako v Rade schvália účasť svojej krajiny na opatreniach v oblasti spravodlivosti a vnútorných vecí. Oba parlamenty prerokúvajú záležitosti Europolu v prípade, že je takýto bod na programe zasadnutia Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci. Tieto parlamenty môžu takto rozhodnutia o Europole priamo ovplyvňovať. Pokiaľ ide o možnosti medziparlamentnej spolupráce v budúcnosti, v správe sa uvádza: „Národné parlamenty v súčasnosti vykonávajú nad Europolom kontrolu v rámci svojich systémov všeobecnej kontroly nad oblasťou spravodlivosti a vnútorných vecí. V niektorých prípadoch sú do tejto činnosti zapojené výbory pre európske záležitosti, v iných prípadoch zvláštne výbory alebo oba druhy výborov.“ DISKUSIA O PARLAMENTNEJ KONTROLE EUROPOLU Súčasný rámec parlamentnej kontroly Europolu, opísaný v oddiele 2, odráža historický vývoj diskusie o dohľade nad Europolom za posledné desaťročie. Toto oznámenie konkrétne zohľadňuje aj názory vyjadrené v minulosti v súvislosti s vytváraním vhodného systému parlamentnej kontroly. Pozícia Európskeho parlamentu ►Názory a požiadavky, ktoré EP v súvislosti s touto témou v minulosti vyjadril, možno vo všeobecnosti zhrnúť takto[16]: Zahrnutie do práva Spoločenstva a financovanie z rozpočtu ES EP opakovane žiadal, aby Europol podliehal právu Spoločenstva, najmä, ale nie nevyhnutne, pokiaľ by mal získať operatívne právomoci s cezhraničným dosahom. EP takisto navrhol začlenenie rozpočtu Europolu do rozpočtu Spoločenstva. Vzhľadom na to, že postup uplatňovaný pri zmenách a doplneniach dohovoru bol veľmi zdĺhavý a komplikovaný, EP požadoval, aby sa nahradil rozhodnutím Rady. Poskytovanie informácií Európskemu parlamentu a konzultácie s ním Samotné poskytovanie informácií v osobitnej výročnej správe o činnosti Europolu sa považovalo za nedostatočné. EP požadoval, aby mu informácie o činnostiach Europolu boli poskytované pravidelne (štvrťročne). Takisto naliehal na Radu, aby zohľadňovala jeho právo byť informovaný a konzultovaný, zakotvené v bývalej Zmluve o Európskej únii. Očakával najmä, že s ním bude konzultovaný celý rad záležitostí týkajúcich sa fungovania Europolu a žiadal, aby sa jeho stanovisko náležite bralo do úvahy. V roku 2001 EP vyjadril želanie, aby sa s ním konzultovalo vymedzenie prioritných oblastí činnosti Europolu. Posilnenie kontrolných postupov na úrovni národných parlamentov a Európskeho parlamentu Existujúce kontrolné postupy na úrovni národných parlamentov boli opísané ako komplikované a neúčinné, čo vyplývalo z medzivládneho charakteru Europolu. EP vyzval Radu, aby do budúcej Zmluvy o EÚ začlenila ustanovenia o úplnej parlamentnej kontrole Europolu na európskej úrovni. V roku 2001 EP požiadal Komisiu, aby predložila návrh revízie Dohovoru o Europole, ktorý by bol zosúladený s vyššími štandardmi demokratickej kontroly nad policajnými silami členských štátov. Vzhľadom na očakávané prijatie rozhodnutia Rady sa požadovalo, aby postupy kontroly Europolu národnými parlamentmi a EP neboli menej prísne ako postupy uplatňované pri zmenách a doplneniach dohovoru (ratifikácia). Členské štáty boli vyzvané, aby prerokovali spôsob, ako by ich národné parlamenty mohli byť zapojené do prijímania zmien a doplnení rozhodnutia Rady o Europole[17]. Medziparlamentná koordinácia a uplatňovanie existujúcich práv národných parlamentov Národné parlamenty boli vyzvané, aby dôsledne uplatňovali svoje právo a povinnosť dohliadať tak na činnosti zástupcu svojho členského štátu v Rade, do pôsobnosti ktorého Europol patrí, ako aj zástupcov členských štátov vymenovaných do správnej rady tohto úradu. Vykonávanie týchto práv a povinností by sa malo uskutočňovať v úzkej spolupráci s EP. Rozšírenie právomocí Europolu Vo svojom uznesení z roku 1996 EP žiadal, aby sa v budúcom preskúmaní Dohovoru o Europole posúdila možnosť udeliť Europolu v rámci jeho mandátu vyšetrovacie právomoci. Okrem toho sa EP vyslovil v prospech udelenia operatívnych právomocí (čo sa interpretuje v zmysle „donucovacích“ právomocí) Europolu, pokiaľ „bude podliehať pokynom Európskej komisie a ak sa takýto Európsky policajný úrad bude zodpovedať Európskemu parlamentu a národným parlamentom“[18]. EP neskôr vyzval Radu, aby Europolu neudeľovala žiadne operatívne právomoci s cezhraničným dosahom bez toho, aby zabezpečila spoluúčasť EP a náležitý kontrolný mechanizmus založený na práve Spoločenstva. V roku 2007 EP opätovne zdôraznil, že udelenie náležitých operatívnych právomocí a skvalitnenie demokratickej kontroly sú vzájomne prepojené. ►Boli predložené viaceré konkrétne návrhy: Úloha medziparlamentného výboru Na prerokovanie otázok týkajúcich sa Europolu by malo pred spoločný výbor, ktorý by EP zriadil v spolupráci s národnými parlamentmi, predstupovať predsedníctvo Rady alebo jej zástupca. Väčšia transparentnosť vyplývajúca z lepšieho informovania Navrhovalo sa aj zavedenie práva požiadať na základe osobitnej výročnej správy a správy o ochrane údajov o výmenu názorov s riaditeľom alebo predsedníctvom Rady. Bol tiež predložený návrh na zavedenie formálneho práva vyzvať riaditeľa Europolu, aby predstúpil pred príslušný výbor Európskeho parlamentu, alebo práva riaditeľa predstúpiť pred výbor z vlastnej iniciatívy. Účasť na menovaní a odvolaní riaditeľa EP by sa spolu s Radou zúčastňoval na menovaní a odvolávaní riaditeľa a jeho zástupcov[19]. Podľa uznesenia z roku 1996 by sa stanoviská EP mali „náležite zohľadňovať“. Zástupcovia Európskeho parlamentu v správnej rade Europolu Okrem jedného zástupcu z každého členského štátu by boli členmi správnej rady aj dvaja zástupcovia Komisie a dvaja zástupcovia EP, pričom by každý z nich mal jeden hlas[20]. Je potrebné poznamenať, že tretí protokol k Dohovoru o Europole, ktorý nadobudol platnosť v apríli 2007, zaviedol niekoľko zlepšení týkajúcich sa práva EP byť informovaný a konzultovaný. S EP mala konzultovať najmä Rada v súvislosti s prijatím súboru opatrení týkajúcich sa rôznych aspektov činnosti Europolu[21]. Okrem toho sa zaviedla možnosť, aby predsedníctvo Rady za prítomnosti riaditeľa Europolu alebo bez nej predstúpilo pred EP s cieľom prerokovať všeobecné otázky týkajúce sa Europolu[22]. Inými slovami, tieto zmeny a doplnenia pôvodného dohovoru vyriešili aspoň niektoré z obáv, ktoré EP v prvých rokoch fungovania Europolu vyjadril. ►EP po tom, ako s ním bol konzultovaný návrh Komisie na rozhodnutie Rady o zriadení Europolu, predložil svoje stanovisko v legislatívnom uznesení zo 17. januára 2008[23]. Pri predkladaní tohto návrhu Komisia zohľadnila niektoré z najdôležitejších predchádzajúcich odporúčaní EP. Rozhodnutím Rady sa Europol začlenil do inštitucionálneho rámca EÚ, pokiaľ ide o jeho právny základ a financovanie. Toto začlenenie do štruktúry Spoločenstva rozširuje možnosti parlamentnej kontroly, pretože EP je prostredníctvom povinnej konzultácie a – čo je ešte dôležitejšie – v dôsledku svojej zásadnej úlohy pri prijímaní rozpočtu vrátane plánu pracovných miest a pri udeľovaní absolutória zapojený do prijímania vykonávacích rozhodnutí. Je dôležité, že do znenia rozhodnutia Rady bola napokon začlenená aj požiadavka, aby boli predsedníctvo Rady, predseda správnej rady a riaditeľ povinní predstúpiť pred EP na jeho žiadosť, „aby prerokovali otázky týkajúce sa Europolu“[24]. Z 55 pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov, ktoré EP predložil v súvislosti s rôznymi aspektmi navrhovaného rozhodnutia, možno vyčleniť tri hlavné skupiny návrhov zameraných na posilnenie demokratickej zodpovednosti a zlepšenie riadenia: Posilnenie parlamentnej kontroly, najmä prostredníctvom medziparlamentného výboru EP poukázal na to, že po rozšírení operatívnych právomocí Europolu sú ešte stále potrebné určité zlepšenia jeho demokratickej zodpovednosti a požiadal, aby predseda správnej rady alebo riaditeľ Europolu predložili „zmiešanému výboru zloženému z poslancov EP a národných parlamentov priority Europolu na nasledujúci rok s cieľom zabezpečiť demokratickú diskusiu s občianskou spoločnosťou a lepšiu kontrolu činností Europolu“[25]. Pokiaľ sa 1) odhad návrhu rozpočtu, predbežný návrh rozpočtu vrátane plánu pracovných miest a konečný rozpočet, 2) pracovný program budúcich činností Europolu a 3) všeobecná správa o činnostiach Europolu predkladajú EP, „ktorý má možnosť primerane ich preskúmať, v prípade potreby spoločne s národnými parlamentmi“[26], je účasť EP možná už vo fáze plánovania. Predkladanie ročných návrhov plánovacích dokumentov Európskemu parlamentu (nie však národným parlamentom) bolo schválené, avšak iba na informačné účely a nie na konzultáciu. To poskytuje EP rozhodujúci vplyv v kontexte rozpočtového postupu. Myšlienku, aby boli zástupcovia Europolu povinní predstupovať pred medziparlamentný výbor, Rada neprevzala a do znenia rozhodnutia ju teda nezačlenila. Nevznikol ani zamýšľaný výbor zložený zo zástupcov EP a národných parlamentov. Účasť na menovaní riaditeľa EP by bol oprávnený klásť kandidátom otázky, vydávať stanoviská a stanovovať preferované poradie kandidátov. Správna rada by musela tieto stanoviská pri menovaní riaditeľa zohľadňovať. Tento návrh sa neprevzal. Sprísnenie ustanovení o ochrane údajov EP pripisuje sprísneniu ustanovení o ochrane údajov značný význam a domnieva sa, že je potrebné zaviesť dodatočné ochranné opatrenia. To znamená brať do úvahy „úroveň dodržiavania ľudských práv, demokracie a zásad právneho štátu“[27] pri vzťahoch Europolu s tretími krajinami. Na myšlienku priameho zapojenia EP do postupov ochrany údajov sa ďalej nenadviazalo. Názory národných parlamentov ► Národné parlamenty využívali na prezentáciu svojej agendy týkajúcej sa parlamentnej kontroly Europolu v členských štátoch najmä fórum COSAC. COSAC vyzval, aby parlamentný dohľad nad Europolom vykonávali koordinovane EP a národné parlamenty. Toto fórum neuviedlo, ako by bolo možné ustanoviť fungujúce postupy, ale vyzvalo ku konzultácii a zapojeniu národných parlamentov do diskusie o implementácii demokratickej kontroly[28]. V roku 2009 pri príprave na 41. konferenciu však sekretariát COSAC zostavil zaujímavú správu na základe dotazníku, ktorý bol zaslaný všetkým parlamentom v EÚ. Keďže jedna časť tejto správy sa zaoberá otázkou parlamentného dohľadu nad Europolom, poskytuje prehľad situácie na národnej úrovni a návrhov národných parlamentov[29]. Návrhy na zavedenie parlamentnej spolupráce podľa článku 88 ZFEÚ do praxe[30] . Mnohé parlamenty vyjadrili názor, že by za nástroj účinnej medziparlamentnej spolupráce mali byť pokladané buď zasadnutia zmiešaného výboru alebo spoločné parlamentné zasadnutia. Pokiaľ ide o ich zloženie, návrhy siahali od využitia existujúcich medziparlamentných zasadnutí, cez vytvorenie osobitného zmiešaného výboru zloženého z poslancov národných parlamentov a EP, až po posilnenie úlohy konferencie COSAC. Ako jedna z možností bola zvažovaná aj kombinácia všetkých uvedených alternatív. Správa obsahuje široké spektrum názorov na potenciálnu úlohu konferencie COSAC pri kontrole činností Europolu. Mnohé parlamenty uviedli, že COSAC by mohol byť fórom pre diskusiu, výmenu názorov, informácií a osvedčených postupov v oblasti demokratickej kontroly Europolu. Niektoré parlamenty navrhli, aby bol na tieto diskusie pozývaný aj riaditeľ Europolu, ktorý by pravidelne informoval o činnostiach tohto úradu, a aby bola kontrola činností Europolu pravidelným bodom programu zasadnutí COSAC. Naopak podľa názoru iných národných zhromaždení, ku ktorým sa pripojil aj EP, by sa tieto otázky nezlučovali so súčasnou úlohou COSAC a mali by byť skôr zverené osobitnému výboru EP. Zlepšenie parlamentnej kontroly na národnej úrovni po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy[31] Zdá sa, že väčšina parlamentov túto otázku dôkladne neprediskutovala a uvedených bolo iba veľmi málo zmien. Niektoré parlamenty však už predtým podrobne opísali, ako by si predstavovali svoju budúcu účasť na kontrole Europolu, napr. prostredníctvom zriadenia osobitnej administratívnej pracovnej skupiny, stretnutí s príslušnými poslancami a zástupcami vlád, alebo hodnotenia súčasného systému kontroly. ►Tejto špecifickej otázke demokratickej kontroly Europolu bola venovaná aj osobitná medziparlamentná konferencia o parlamentnej kontrole Europolu, ktorá sa konala v roku 2001 v Haagu. Návrh uznesenia uvedenej konferencie po prvýkrát obsahoval formuláciu konkrétnych návrhov týkajúcich sa kontroly Europolu národnými parlamentmi[32]. Hlavným odporúčaním bolo vytvoriť „výbor Parlopor“. „Parlopol“ by koordinoval výmenu informácií a prijímanie iniciatív. Tento výbor mal byť zložený z „poslancov národných parlamentov a EP, ktorí sa zaoberajú policajnými a justičnými záležitosťami, ktoré sú predmetom európskej spolupráce a integrácie v Rade ministrov alebo riadiacich orgánoch Europolu“. Parlopol by tiež umožnil koordinovanejší prístup k rôznym kontrolným mechanizmom, ktoré používajú jednotlivé národné parlamenty prostredníctvom kontroly vládnych zástupcov členských štátov. Zo správy COSAC z roku 2009 vyplýva, že pre národné parlamenty bolo ťažké zhromaždiť dostatok informácií o príslušných rozhodnutiach Rady ministrov a správnej rady Europolu. VÝHľAD DO BUDÚCNOSTI: EUROPOL V NOVOM INšTITUCIONÁLNOM RÁMCI Lisabonská zmluva viedla k mnohým inováciám, ktoré majú priamy dosah na budúci rozvoj Europolu a priamo súvisia s otázkami parlamentnej kontroly. Otázka udelenia donucovacích právomocí – článok 88 ods. 3 ZFEÚ V uplynulých desiatich rokoch zostávala otázka rozšírenia mandátu Europolu aj na donucovacie právomoci stále otvorená. V následných diskusiách však bolo hypotetické zavedenie donucovacích právomocí podmieňované rozsiahlejším parlamentným a súdnym dohľadom nad Europolom. Komisia vo svojom oznámení z roku 2002[33] uviedla, že ak by Europolu mali byť v budúcnosti zverené vyšetrovacie právomoci, boli by potrebné rozsiahlejšie opatrenia parlamentnej kontroly. Podobný záver bol naposledy uvedený v pracovnom dokumente spravodajcu výboru LIBE vo februári 2007[34]. Takýto vývoj je v súčasnosti vylúčený, keďže v článku 88 ods. 3 ZFEÚ sa vylučuje akékoľvek udelenie donucovacích právomocí Europolu v budúcnosti: „Každá operačná činnosť Europolu sa musí vykonávať v spojení a so súhlasom orgánov členského štátu, respektíve členských štátov, ktorých územia sa dotýka. Uplatňovanie donucovacích opatrení je vo výlučnej právomoci príslušných vnútroštátnych orgánov.“ Europol nemá žiadnu z právomocí, ktoré sú zvyčajne udeľované policajným zložkám členských štátov, ako je napr. právo zatýkať, vykonávať domové prehliadky alebo odpočúvania. Ustanovenie, ktoré Europolu udeľuje právo žiadať členské štáty o začatie vyšetrovania trestnej činnosti[35], mu iba umožňuje dať v špecifických prípadoch podnet na konanie, nemôže však členské štáty donútiť, aby tomuto podnetu vyhoveli. Europol nemôže ani samostatne vykonávať vyšetrovanie v členských štátoch. To isté platí aj pre účasť zamestnancov Europolu na činnostiach spoločných vyšetrovateľských tímov[36], ktorá má podpornú funkciu, zatiaľ čo prijímanie donucovacích opatrení je naďalej vo výlučnej právomoci príslušných orgánov jednotlivých členských štátov[37]. Úloha národných parlamentov podľa Lisabonskej zmluvy Lisabonská zmluva posilňuje práva a povinnosti národných parlamentov v takej miere, aby mohli aktívne prispievať k dobrému fungovaniu Únie[38]. Ich nová úloha v rámci politických postupov zahŕňa: – predkladanie všetkých návrhov legislatívnych aktov zo strany Komisie (súčasne s ich predložením EP a Rade), – overovanie súladu týchto návrhov so zásadou subsidiarity. Národné parlamenty tak zohrávajú významnú úlohu už v počiatočných etapách tvorby politiky EÚ. Vzhľadom na budúce nariadenie o Europole, požadované v článku 88 ods. 2 ZFEÚ, má zapojenie národných parlamentov do kontroly návrhov legislatívnych aktov na európskej úrovni dosah aj na otázku parlamentnej kontroly Europolu. V rámci vytvorenom Lisabonskou zmluvou majú národné parlamenty právo byť informované o legislatívnych návrhoch a možnosť vyjadriť svoje stanovisko. Tieto parlamenty môžu vydať stanovisko v súlade s vnútroštátnymi ústavnými postupmi ku všetkým legislatívnym návrhom zákonodarcu EÚ. V závislosti od vnútroštátnych právnych predpisov môže byť stanovisko parlamentu záväzné pre postoj, ktorý vláda daného členského štátu zaujme v Rade. Národné parlamenty tak budú môcť prispieť k tvorbe budúceho nariadenia, ktoré bude upravovať činnosť Europolu. ZÁVERY A ODPORÚčANIA Niet pochýb, že činnosti spojené s presadzovaním práva musia podliehať dohľadu, a to najmä tam, kde zasahujú do základných práv a slobôd občanov. V prípade Europolu ustanovuje článok 88 ZFEÚ zriadenie kontrolných mechanizmov na strane Európskeho parlamentu a národných parlamentov. Poslanie a úlohy Europolu môžu potenciálne ovplyvňovať právo jednotlivcov na ochranu súkromia[39]. Kontrola Europolu Európskym parlamentom, na ktorej sa zúčastňujú aj národné parlamenty, je preto nevyhnutná na posilnenie demokratickej legitimity v tejto oblasti nadnárodnej spolupráce v EÚ. V posledných rokoch sa diskusie o budúcnosti Europolu často zameriavali na prípadné rozšírenie jeho úloh, ktoré by mali zahŕňať aj výkon podobných donucovacích právomocí, aké majú policajné sily členských štátov. Podľa všeobecného konsenzu by však súčasne s takýmto rozšírením právomocí mali byť posilnené aj kontrolné právomoci parlamentov. Ako vyplýva z uvedeného, napriek postupnému rozširovaniu úloh Europolu mu nebolo umožnené používať donucovacie prostriedky alebo prostriedky autonómneho vyšetrovania[40] a ZFEÚ mu donucovacie právomoci neumožňuje získať ani v budúcnosti. Vzhľadom na povahu právomocí Europolu sú existujúce mechanizmy kontroly považované z právneho hľadiska za primerané a celkove tieto mechanizmy presahujú rámec kontroly, ktorú nad policajnými službami zvyčajne parlamenty v členských štátoch vykonávajú. V diskusii o parlamentnom dohľade však zostáva niekoľko nedoriešených otázok. Niektoré z nich boli spomenuté na nedávnej medziparlamentnej schôdzi výboru[41]. Po prvé, spôsob, akým parlamenty, vnútroštátne orgány dohľadu nad ochranou údajov, spoločný kontrolný orgán a správna rada v súčasnosti vykonávajú kontrolu Europolu, je vnímaný ako nepriamy, neucelený a neprehľadný. Národné parlamenty sa najmä domnievajú, že dohľad vykonávaný prostredníctvom kontroly zástupcu ich vlády v správnej rade alebo v Rade je zložitý. Okrem toho zastávajú názor, že vzájomná koordinácia medzi nimi je komplikovaná. Národné parlamenty tak môžu mať dojem, že majú o činnosti Europolu nedostatok informácií. Po druhé, vzhľadom na nie veľmi významnú úlohu, ktorú EP v legislatívnom procese zastával, vyjadroval určitú dobu názor, že by mal nad činnosťou Europolu vykonávať bližší a dôkladnejší dohľad. Rozhodnutie Rady z roku 2009 zaviedlo niektoré zmeny, ktoré úlohu EP v súvislosti s Europolom výrazne rozšírili a vytvorili príležitosti na pravidelnú výmenu informácií. Tieto nové nástroje dohľadu sa však netýkajú koordinácie medzi Európskym parlamentom a národnými parlamentmi v súvislosti s otázkou monitorovania Europolu. Navyše, vzhľadom na to, že výbory národných parlamentov zodpovedné za kontrolu policajných zložiek nemajú vlastné fórum typu COSAC, bolo by potrebné lepšie koordinovať úsilie národných parlamentov v tejto oblasti. Cieľom odporúčaní uvedených v nasledujúcich oddieloch je riešiť tieto otázky a prispieť k medziinštitucionálnej diskusii o mechanizme parlamentnej kontroly. Návrhy obsiahnuté v oddieloch 5.1 a 5.2 by bolo možné realizovať ešte pred prijatím nového nariadenia o Europole, ku ktorému by malo dôjsť v roku 2013 vzhľadom na to, že je potrebné vykonať hodnotenie súčasného rozhodnutia Rady a posúdenie vplyvu. Budúca podoba a obsah demokratickej kontroly Europolu bude závisieť od príspevkov, ktoré inštitúcie a iné zainteresované strany predložia v rámci prebiehajúcej diskusie o budúcom právnom rámci Europolu. Na tomto procese, ktorý začala v apríli 2010 Komisia, sa zúčastňujú všetky inštitucionálne zainteresované strany. Prvé stretnutie sa uskutočnilo v júli 2010. Cenným príspevkom k tejto diskusii budú aj výsledky súčasnej práce medziinštitucionálnej skupiny pre regulačné agentúry[42]. Tieto celkové úvahy budú mimoriadne dôležité pre vypracovanie solídneho a fundovaného návrhu. Toto oznámenie má byť prvým krokom v tomto smere. Zriadenie stáleho spoločného alebo medziparlamentného fóra Komisia podporuje uvedenú myšlienku, ktorú prezentovala pri viacerých príležitostiach a ku ktorej sa prikláňajú aj parlamenty a akademická obec. Inštitucionálny rámec Lisabonskej zmluvy poskytuje novú príležitosť uviesť túto myšlienku do praxe[43]. Medziparlamentné fórum by mohlo byť zložené z výborov národných parlamentov a EP, do pôsobnosti ktorých patria policajné záležitosti. Tento spoločný orgán by sa mohol pravidelne stretávať a pozývať riaditeľa Europolu na diskusie o otázkach súvisiacich s činnosťou tejto agentúry. V rámci tohto fóra by sa mohla zriadiť špeciálna podskupina, ktorá by napríklad bola v priamom kontakte s Europolom[44]. Komisia odporúča, aby bol na jednania tohto orgánu pozývaný aj predseda správnej rady. Zriadením tohto fóra by bol ustanovený formálny mechanizmus výmeny informácií a koordinácie medzi národnými parlamentmi a EP, ktorého cieľom by bolo zjednotiť parlamentnú kontrolu na úrovni EÚ (bez toho, aby boli dotknuté postupy v národných parlamentoch). Komisia by uvítala príležitosť aktívne sa zapájať do činnosti tohto orgánu. Aby tento spoločný orgán mohol účinne fungovať, mal by byť dostatočne flexibilný. Koordinácia svojej činnosti a skvalitnenie vzájomnej spolupráce patrí do právomoci EP a národných parlamentov. Mali by sa podporovať prejavy ich iniciatívy a zodpovednosti za vlastné postupy. Väčšia transparentnosť: nová komunikačná stratégia voči EP a národným parlamentom S cieľom umožniť EP podieľať sa na vydávaní strategických odporúčaní a určovaní priorít činnosti Europolu by bolo užitočné usporiadať vo výbore LIBE diskusiu o viacročnej stratégii Europolu a jeho ročnom programe činnosti. V posledných rokoch Europol vynaložil výrazné úsilie na zlepšenie svojej zodpovednosti, okrem iného vypracovaním postupov na meranie svojej výkonnosti. V rôznych časových odstupoch vydáva hodnotiace správy a iné dokumenty na posúdenie svojej činnosti. Väčšia transparentnosť voči EP a národným parlamentom prispeje k demokratickej legitimite Europolu. V tomto zmysle by mal Europol systematicky predkladať Európskemu parlamentu a prostredníctvom vymedzených kontaktných bodov aj národným parlamentom tieto informácie: – pravidelnú aktualizáciu svojich operatívnych výsledkov, a – výsledky „používateľského prieskumu“[45] (každé dva roky). V záujme kvalitnejšej komunikácie medzi budúcim medziparlamentným fórom a riadiacimi orgánmi Europolu by mohla byť upravená aj pravidelná výmena názorov, ktorá by sa odohrávala pri predkladaní strategických dokumentov Europolu alebo uvedených správ riaditeľom alebo predsedom správnej rady. Sieť kontaktov v rámci tohto medziparlamentného fóra by mohla slúžiť ako informačný kanál, ktorým by sa dokumenty o Europole rýchle postupovali národným parlamentom. V neposlednom rade bude Komisia národné parlamenty priebežne informovať o tom, ako pokračuje hodnotenie rozhodnutia Rady o Europole. Oddelenie funkcií Vzhľadom na budúce nariadenie bude dôležité zabezpečiť, aby legislatívne a výkonné právomoci boli od seba náležite oddelené a aby sa rozlišovalo medzi orgánmi, ktoré vykonávajú rôzne funkcie. Komisia by preto neodporúčala, aby EP menoval členov správnej rady. Komisia sa takisto domnieva, že by výkonného riaditeľa mala menovať správna rada a nie Rada alebo EP, aby sa predišlo politizácii tohto aktu. [1] Rozhodnutie Rady 2009/371/SVV zo 6. apríla 2009 o zriadení Európskeho policajného úradu (Europol), Ú. v. EÚ L 121, 15.5.2009, s. 37, ďalej len „rozhodnutie Rady“. [2] Ú. v. ES C 316, 27.11.1995, s. 1. [3] 1. Protokol vypracovaný na základe článku 43 ods. 1 Dohovoru o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole) o zmene a doplnení článku 2 a prílohy k tomuto dohovoru (ďalej len „protokol o praní špinavých peňazí“), Ú. v. ES C 358, 13.12.2000, s. 2.2. Protokol, ktorým sa mení a dopĺňa Dohovor o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole) a Protokol o výsadách a imunitách Europolu, členov jeho orgánov, zástupcov riaditeľa a zamestnancov Europolu (ďalej len „protokol o spoločných vyšetrovacích tímoch“, Ú. v. ES C 312, 16.12.2002, s. 2.3 . Protokol vypracovaný na základe článku 43 ods. 1 Dohovoru o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole) o zmene a doplnení uvedeného dohovoru (ďalej len „dánsky protokol“), Ú. v. EÚ C 2, 6.1.2004, s. 3. [4] Štokholmský program — otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich, Ú. v. EÚ C 115, 4.5.2010, s. 1. [5] Pozri dokument Rady 8677/01 Europol 39, Poznámka švédskeho predsedníctva určená Výboru článku 36, Demokratická kontrola Europolu. [6] Diskusia o demokratickej kontrole začala diskusiami, ktoré predchádzali prijatiu Dohovoru o Europole. Spravodajca Hartmut Nassauer, ktorý vytvorenie Europolu podporoval, požadoval revíziu dohovoru, ktorou by sa parlamentná kontrola posilnila. (Zhrnutie rozpravy na plenárnom zasadnutí 14. marca 1996 – ref. č.: INI/1994/2221). [7] Článok 42 ods. 1 rozhodnutia Rady. [8] Článok 43 ods. 6, ods. 9 a ods. 10 rozhodnutia Rady. [9] Článok 48 rozhodnutia Rady. [10] Článok 37 ods. 10 rozhodnutia Rady. [11] Okrem toho, článok 27 ods. 4 nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 652/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES, Euratom) č. 2343/2002 o rámcovom rozpočtovom nariadení pre subjekty uvedené v článku 185 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. EÚ L 181, 10.7.2008, s. 23 – 34) zmenené a doplnené nariadením Komisie č. 652/2008 z 9. júla 2008, od Europolu požaduje: „ najneskôr do 31. marca každého roka zašle subjekt Spoločenstva Komisii a rozpočtovému orgánu návrh jeho pracovného programu “. [12] Nezávislý a externý orgán Europolu na monitorovanie ochrany údajov. [13] Článok 34 ods. 6 rozhodnutia Rady. [14] 11. polročná správa: Vývoj v Európskej únii – postupy a prax týkajúce sa parlamentnej kontroly, vypracovaná sekretariátom COSAC a predložená na XLI. Konferencii výborov pre európske záležitosti, 11. – 12. máj 2009, Praha, www.cosac.eu. [15] Napr. postup predchádzajúci prijatiu rozhodnutia Rady viedol k výhrade Parlamentu Českej republiky, ktorý vo svojom uznesení zdôraznil, že navrhované opatrenie musí spĺňať požiadavky proporcionality. Ústavnoprávny výbor odporučil, aby vláda návrh schválila, pokiaľ budú splnené určité podmienky. [16] a) Uznesenie o Europole prijaté 14. marca 1996, A4-0061/96 na základe správy Hartmuta Nassauera, Výbor pre občianske slobody a vnútorné záležitosti (ďalej len „uznesenie z roku 1996“).b) Odporúčanie Rade týkajúce sa Europolu: posilnenie parlamentnej kontroly a rozšírenie právomocí, A4-0064/1999, nelegislatívne uznesenie prijaté 13. apríla 1999 na základe návrhu odporúčania týkajúceho sa Europolu: posilnenie parlamentnej kontroly a rozšírenie právomocí, Výbor pre občianske slobody a vnútorné záležitosti, spravodajca: Hartmut Nassauer, 23. február 1999, A4-0064/99 (ďalej len „odporúčanie z roku 1999“) . c) Uznesenie Európskeho parlamentu o „portugalskej iniciatíve“, A5-0312/2000, prijaté 14. novembra 2000, na základe správy spravodajkyne Anny Karamounovej, Výbor pre občianske slobody a vnútorné záležitosti (ďalej len „uznesenie z roku 2000“).d) „Belgicko-švédska iniciatíva“ – uznesenie obsahujúce pozmeňujúce a doplňujúce návrhy Európskeho parlamentu prijaté 13. novembra 2001 na základe správy o iniciatíve Belgického kráľovstva a Švédskeho kráľovstva týkajúcej sa prijatia aktu Rady o vypracovaní protokolu, ktorým sa mení a dopĺňa Dohovor o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole), atď., Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, spravodajca: Maurizio Turco, 24. október 2001, FINAL A5-0370/2001 (ďalej len „uznesenie z roku 2001“).e) „Belgicko-španielska iniciatíva“ – nelegislatívne uznesenie prijaté 30. mája 2002, P5-TA(2002)0269, na základe správy o iniciatíve Belgického kráľovstva a Španielskeho kráľovstva týkajúcej sa prijatia aktu Rady o vypracovaní protokolu, ktorým sa mení a dopĺňa Dohovor o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole), atď., a odporúčanie Európskeho parlamentu Rade o budúcom rozvoji Europolu a jeho plnoprávnom začlenení do inštitucionálneho systému Európskej únie, Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, spravodajca: Gérard M.J. Deprez, 16. máj 2002, FINAL A5-0173/2002 (ďalej len „odporúčanie z roku 2002“).f) Odporúčanie Rade o budúcom rozvoji Europolu, 2003/2070 (INI) – nelegislatívne uznesenie prijaté 10. apríla 2003, P5_TA(2003)0186, na základe správy spoluspravodajcov: Christian Ulrik von Boetticher, Maurizio Turco, 7. apríl 2003 A5-0116/2003 (ďalej len „odporúčanie z roku 2003“).g) Legislatívne uznesenie zo 17. januára 2008 o návrhu rozhodnutia Rady o zriadení Európskeho policajného úradu (EUROPOL), P6_TA (2008)0015, na základe správy o zriadení Európskeho policajného úradu (Europol), Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, spravodajca: Agustín Díaz de Mera García Consuegra, 15.11.2007 A6-0447/2007 (ďalej len „uznesenie z roku 2008“). [17] Pracovný dokument o zriadení Európskeho policajného úradu (Europol), ktorý predchádzal uzneseniu z roku 2008, Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, spravodajca: Agustín Díaz de Mera García Consuegra, 19. február 2007, PE 384.589v01-00. [18] Pozri bod 15 uznesenia z roku 1996. [19] a) Pozri bod 11 uznesenia z roku 1996.b) Pozmeňujúci a doplňujúci návrh č. 8 v uznesení z roku 2000.c) Odporúčanie č. 4 v odporúčaní z roku 2002.d) Odporúčanie č. 4 v odporúčaní z roku 2003. [20] a) Pozmeňujúci a doplňujúci návrh č. 7 v uznesení z roku 2000.b) Odporúčanie č. 4 v odporúčaní z roku 2002.c) Odporúčanie č. 4 v odporúčaní z roku 2003. [21] Článok 34 ods. 1 dohovoru. [22] Článok 34 ods. 2 dohovoru. [23] Uznesenie z roku 2008. [24] Článok 48 rozhodnutia Rady o zriadení Europolu. [25] Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 50. [26] Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 39. [27] Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 58. [28] Najnovšie príspevky: Príspevok XLIV. zasadnutia COSAC, Brusel, 24. – 26. október 2010, príspevok XLII. zasadnutia COSAC, Štokholm, 4. – 6. október 2009 a príspevok XLI. zasadnutia COSAC, Praha, 10. – 12. máj 2009, www.cosac.eu. [29] 11. polročná správa: Vývoj v Európskej únii – postupy a prax týkajúce sa parlamentnej kontroly, vypracovaná sekretariátom COSAC a predložená na CLI. Konferencii výborov pre európske záležitosti, 11. – 12. máj 2009, časti 1.4 a 1.5, www.cosac.eu. [30] Vzťahuje sa tiež na hodnotenie činností Eurojustu ustanovené v článku 85 ZFEÚ. [31] 11. polročná správa: Vývoj v Európskej únii – postupy a prax týkajúce sa parlamentnej kontroly, vypracovaná sekretariátom COSAC a predložená na XLI. Konferencii výborov pre európske záležitosti, časť 1.2. [32] Návrh uznesenia medziparlamentnej konferencie o parlamentnej kontrole Europolu v Haagu, 8. jún 2001. [33] Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu a Rade – Demokratická kontrola Europolu, 26.2.2002, KOM(2002) 95 v konečnom znení. [34] Pracovný dokument o zriadení Európskeho policajného úradu (Europol), Výbor pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci, spravodajca: Agustín Díaz de Mera García Consuegra, 19. február 2007, PE 384.589v01-00. [35] Článok 7 rozhodnutia Rady. Právo žiadať o začatie vyšetrovania trestnej činnosti bolo už obsiahnuté v článku 3 Dohovoru o Europole. Členské štáty sú teraz povinné reagovať na žiadosť Europolu, kým predtým boli iba vyzvané, aby tak urobili („mali by“). Stále však majú možnosť rozhodnúť sa požadované vyšetrovanie nezačať. [36] Článok 6 rozhodnutia Rady. [37] V nariadení Rady (ES) č. 371/2009 z 27. novembra 2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69, ktorým sa stanovujú kategórie úradníkov a ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev, na ktorých sa vzťahujú ustanovenia článku 12, článku 13 druhého odseku a článku 14 protokolu o výsadách a imunitách Spoločenstiev (Ú. v. EÚ L 121, 15.5.2009, s. 1) sa objasňuje, že by sa na zamestnancov Europolu, ktorí sa zúčastňujú na činnostiach spoločných vyšetrovacích tímov, nemala vzťahovať imunita vo veci súdneho konania. [38] Článok 12 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ). [39] Článok 8 Charty základných práv Európskej únie. [40] Donucovacím opatrením nie je ani nedávno zavedená funkcia Europolu v kontexte implementácie dohody medzi EÚ a USA o sledovaní financovania terorizmu, a to overovanie prichádzajúcich žiadostí o údaje. [41] Medziparlamentná schôdza výboru na tému „Demokratická zodpovednosť v oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – hodnotenie Europolu, Eurojustu, Frontexu a Schengenu“, 4. – 5. októbra 2010, Brusel. [42] Zriadená podľa oznámenia Komisie KOM(2008) 135 v konečnom znení „Európske agentúry – ďalší postup“. [43] V článku 9 protokolu (č. 1) o úlohe národných parlamentov v Európskej únii, ktorý je súčasťou ZFEÚ, sa uvádza: „Európsky parlament a národné parlamenty spoločne vymedzia organizáciu a podporu efektívnej a pravidelnej medziparlamentnej spolupráce v rámci Únie“.V článku 10 protokolu (č. 1) sa uvádza: „Konferencia parlamentných výborov pre záležitosti Únie môže do pozornosti Európskeho parlamentu, Rady a Komisie predložiť všetky iniciatívy, ktoré považuje za vhodné. Táto konferencia okrem toho podporuje výmenu informácií a najlepšej praxe medzi národnými parlamentmi a Európskym parlamentom vrátane ich osobitných výborov.“ [44] Ako navrhovala Komisia vo svojom oznámení z roku 2002. [45] Prieskum používateľov služieb Europolu meria spokojnosť klientov s celkovou výkonnosťou Europolu a jeho vybranými produktmi a službami. Zasiela sa elektronicky raz za dva roky vybraným používateľom v členských štátoch a partnerským subjektom.