Oznámenie Komisie Rade, Európskemu parlamentu, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o preskúmaní odporúčania 2001/331/ES, ktorým sa ustanovujú minimálne kritériá environmentálnych inšpekcií v členských štátoch [SEK(2007) 1493] /* KOM/2007/0707 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 14.11.2007 KOM(2007) 707 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV o preskúmaní odporúčania 2001/331/ES, ktorým sa ustanovujú minimálne kritériá environmentálnych inšpekcií v členských štátoch [SEK(2007) 1493] OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV o preskúmaní odporúčania 2001/331/ES, ktorým sa ustanovujú minimálne kritériá environmentálnych inšpekcií v členských štátoch Úvod Inšpekcie predstavujú dôležitý nástroj na zabezpečenie implementácie a presadzovania právnych predpisov Spoločenstva v oblasti ochrany životného prostredia. S ohľadom na skutočnosť, že medzi inšpekčnými systémami členských štátov existujú veľké rozdiely, prijal v roku 2001 Európsky parlament a Rada odporúčanie 2001/331/ES, ktorým sa ustanovujú minimálne kritéria environmentálnych inšpekcií v členských štátoch[1]. Odporúčanie obsahuje nezáväzné kritériá plánovania, uskutočňovania, následných opatrení a podávania správ o environmentálnych inšpekciách. Jeho cieľom je posilniť súlad s právom Spoločenstva v oblasti ochrany životného prostredia a prispieť k jeho dôslednej implementácii a presadzovaniu vo všetkých členských štátoch. Členské štáty boli požiadané, aby podali správu o implementácii odporúčania a o ich skúsenostiach s jeho uplatňovaním. Na základe týchto správ a všetkých ďalších dostupných informácií bola Komisia vyzvaná, aby vypracovala správu o implementácii odporúčania a návrh jeho ďalšieho vývoja, v prípade nutnosti formou smernice. Správa zhrnujúca dostupné informácie o implementácii a uplatňovaní odporúčania tvorí prílohu k tomuto oznámeniu[2]. Pred predložením akýchkoľvek konkrétnych návrhov zamýšľa Komisia zhromaždiť vstupy od ďalších inštitúcií, z neformálnej siete európskych orgánov na presadzovanie environmentálneho práva (IMPEL[3]) a od ďalších zainteresovaných strán. Toto oznámenie je konzistentné s agendou pre lepšiu právnu úpravu, pretože súlad a presadzovanie tvoria základné zložky regulačného cyklu. Toto oznámenie sa postúpi Európskemu parlamentu, Rade, Hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov. Účelom oznámenia je určiť stanovisko Komisie k ďalšiemu vývoju odporúčania a začať rozsiahle diskusie s ďalšími inštitúciami a zainteresovanými stranami. Európsky parlament, Rada, Hospodársky a sociálny výbor a Výbor regiónov sú vyzvané, aby predložili svoje stanoviská k problémom uvedeným v tomto oznámení. Počas roku 2007 zorganizuje Komisia stretnutia so zainteresovanými stranami a uskutoční konzultácie prostredníctvom internetu. Vstupy zo siete IMPEL sa získajú prostredníctvom projektu siete IMPEL o ďalšom vývoji odporúčania, ktorý by sa mal dokončiť do konca roku 2007. S ohľadom na výsledky týchto diskusií Komisia navrhne vhodnou cestu ďalšieho vývoja odporúčania v roku 2008. 1. IMPLEMENTÁCIA ODPORÚčANIA V čLENSKÝCH šTÁTOCH Všetky členské štáty predložili správu o implementácii odporúčania a správu o svojich skúsenostiach s uplatňovaním odporúčania. V mnohých prípadoch boli predložené informácie neúplné nebo bolo zložité ich porovnávať. U niektorých členských štátov, v ktorých zodpovednosť za environmentálne inšpekcie spočíva na regiónoch, bolo nemožné vyvodiť závery na celoštátnej úrovni. Tiež je potrebné poznamenať, že zatiaľ čo niektoré členské štáty zaslali aktualizované údaje v roku 2006, väčšina informácií sa vzťahuje na situáciu v rokoch 2002 – 2003. Aj napriek týmto medzerám v dostupných informáciách je zrejmé, že všetky členské štáty odporúčanie čiastočne implementovali (do rôznej miery), len niekoľko z nich odporúčanie implementovalo v plnej miere. Podrobnejšie informácie o implementácii odporúčania sú k dispozícii v priloženej správe. Dostupné informácie ukazujú, že stále existujú veľké rozdiely v tom, ako sa environmentálne inšpekcie v rámci Spoločenstva uskutočňujú. Takéto rozdiely však znamenajú, že v Spoločenstve nie je možné zabezpečiť úplnú implementáciu právnych predpisov v oblasti ochrany životného prostredia. Vedú tiež k narušeniu hospodárskej súťaže podnikov. Situácia neúplnej implementácie je čiastočne následkom odlišných interpretácií vymedzení pojmov a kritérií odporúčania a požiadaviek na podávanie správ členskými štátmi. Tiež sa zdá, že existujú veľké rozdiely v politickej priorite, ktorú členské štáty venujú environmentálnym inšpekciám. Niektoré členské štáty zdôraznili, že obmedzené zdroje inšpekčných orgánov im neumožnili vytvoriť plne účinný systém environmentálnych inšpekcií ochrany. 2. OBLASTI ZLEPšENIA ODPORÚčANIA Dostupné informácie ukazujú, že s cieľom zlepšiť účinnosť odporúčania je potrebné ďalej prediskutovať tieto prvky odporúčania. 2.1. Vymedzenie rozsahu pôsobnosti V súčasnosti sa odporúčanie vzťahuje na environmentálne inšpekcie ochrany životného prostredia všetkých priemyselných zariadení alebo iných podnikov či zariadení, ktorých emisie, vypúšťanie odpadových vôd či zneškodňovanie alebo zhodnocovanie odpadov sú podľa práva ES predmetom schvaľovania, povoľovania alebo udeľovania licencií. Tu je zrejme potrebné objasniť vymedzenie rozsahu pôsobnosti. Rozsah pôsobnosti vysvetľovali členské štáty rôznym spôsobom, čo viedlo k veľkým rozdielom v počte zariadení, na ktoré sa vzťahovali environmentálne inšpekcie a k rozdielom medzi percentuálnymi podielmi zariadení, v ktorých členské štáty uskutočnili ročne inšpekcie. Napríklad, niektoré členské štáty uplatňujú odporúčanie len v súvislosti so zariadeniami, na ktoré sa vzťahuje smernica IPPC[4], zatiaľ čo ďalšie z nich sa zamerali i na iné zariadenia. Tento rozdiel v interpretácii je významný najmä pre sektor odpadov, pretože mnoho zariadení, ktoré nie sú typu IPPC, podlieha inšpekčným požiadavkám. Súčasný rozsah pôsobnosti sa zameriava najmä na priemyselné zariadenia a zariadenia na spracovanie odpadu a vylučuje mnohé činnosti, ktoré sú upravované právnymi predpismi Spoločenstva v oblasti ochrany životného prostredia. Odporúčanie najmä neobsahuje kritériá pre inšpekcie prepravy odpadov. Cezhraničná preprava odpadov je na úrovni EÚ regulovaná nariadením o preprave odpadu[5]. Implementácia uvedeného nariadenia má pre Komisiu vysokú prioritu. Počas spoločných inšpekcií uskutočňovaných v rámci siete IMPEL zároveň 13 členskými štátmi v 30 prístavoch EÚ sa zistilo, že približne 50 % prepravy odpadov bolo nezákonných. Tieto zistenia ako aj nedávne závažné prípady nezákonnej prepravy odpadov, ako napr. vyloženie odpadu na Pobreží slonoviny, ktoré zapríčinilo úmrtie a závažné znečistenie životného prostredia, boli dôvodom rozšírených výziev od členských štátov, európskych inštitúcií, mimovládnych organizácií ako aj širokej verejnosti, aby sa zosilnilo presadzovanie nariadenia o preprave odpadu, najmä pokiaľ ide o uskutočňovanie inšpekcií. Je nevyhnutné, aby Spoločenstvo v boji s nezákonnou prepravou odpadov spolupracovalo. Nové nariadenie o preprave odpadu, ktoré sa prijalo v roku 2006 a účinnosť nadobudlo v júli 2007, obsahuje niektoré ustanovenia na zlepšené presadzovanie nariadenia a na zvýšenú spoluprácu medzi členskými štátmi. Nestanovujú sa v ňom však kritériá vzťahujúce sa na inšpekcie prepravy odpadov. Odporúčanie tiež neobsahuje kritériá vzťahujúce sa na inšpekcie lokalít Natura 2000. Právne predpisy ES o ochrane prírody (smernica o vtákoch[6] a smernica o biotopoch[7]) majú za cieľ vytvoriť európsku ekologickú sieť území osobitnej ochrany a osobitne chránených území (Natura 2000) a zabezpečiť ochranu a podporu lokalitám, ktoré tvoria sieť. Správna implementácia týchto právnych predpisov má pre ochranu prírody v EÚ veľký význam. Komisia preto víta vytvorenie siete Green Enforce, ktorej cieľom bude podporiť spoluprácu a výmenu skúseností medzi členskými štátmi, aby sa uľahčila implementácia právnych predpisov v oblasti ochrany prírody. Sieť Green Enforce v súčasnosti zvažuje prispieť k ďalšiemu rozvoju environmentálnych inšpekcií prostredníctvom vytvorenia kritérií pre inšpekcie lokalít Natura 2000. Ďalšie právne predpisy v oblasti ochrany životného prostredia, na ktoré sa odporúčanie neuplatňuje, sa týkajú registrácie a povoľovania chemických látok (REACH[8]), obmedzenia niektorých nebezpečných látok vo výrobkoch (napr. smernica RoHS[9]), obchodu s ohrozenými druhmi[10] ako aj činností vzťahujúcich sa na geneticky upravené organizmy a systémy založené na zodpovednosti výrobcov. 2.2. Objasnenie vymedzení pojmov Zo správ vyplýva, že niektoré pojmy používané v odporúčaní členské štáty interpretujú rôznym spôsobom. To viedlo k rozdielnostiam v implementácii odporúčania členskými štátmi ako aj v informáciách, ktoré členské štáty poskytli. K rozdielnym interpretáciám došlo najmä pokiaľ ide o tieto pojmy: - inšpekcia, kontrola, audit Podľa odporúčania sa pojem inšpekcia vzťahuje na činnosti, ktoré znamenajú kontrolu a podporu súladu kontrolovaných zariadení s príslušnými požiadavkami na ochranu životného prostredia a monitorovanie vplyvu zariadení. V odporúčaní sa uvádza množstvo takýchto činností ako príklady. Kontrola a audit sú súčasťou týchto uvedených inšpekčných činností, ale nie sú vymedzené ako pojmy. Vymedzenie pojmu inšpekcia je preto v odporúčaní veľmi obsiahle a malo by sa týkať všetkých činností, ktoré majú za cieľ podporovať súlad zariadení s požiadavkami na ochranu životného prostredia. Tento pojem však členské štáty vysvetľujú rôznym spôsobom, niektoré z nich používali veľmi úzke vymedzenie vzťahujúce sa napríklad len na priame kontroly v zariadeniach, zatiaľ čo iné členské štáty používali oveľa širší prístup. Tento rozdiel v interpretácii má vplyv na implementáciu odporúčania, a to najmä na plánovanie inšpekcií, pretože všetky príslušné činnosti by sa mali zohľadniť v pláne inšpekcií. Je tiež zložité porovnávať informácie poskytnuté členskými štátmi o uskutočnených inšpekciách, a to najmä o pomere kontrolovaných zariadení, v ktorých sa inšpekcie uskutočnili. - inšpekčný orgán Podľa odporúčania je inšpekčným orgánom akýkoľvek verejný orgán, ktorý zriadil alebo určil členský štát a je zodpovedný za záležitosti uvedené v odporúčaní, a akákoľvek právnická osoba, ktorú uvedené orgány poverili plnením týchto úloh v rámci ich právomoci a pod ich dohľadom za predpokladu, že táto osoba nemá žiaden osobný záujem na výsledku inšpekcie, ktorú uskutoční. V niektorých členských štátoch, v ktorých mohlo byť do inšpekčných činností priamo alebo nepriamo zapojených mnoho rôznych orgánov, bolo niekedy zložité rozlíšiť, ktoré orgány by sa mali považovať za inšpekčné orgány. Tieto nejasnosti majú následky na implementáciu odporúčania, a to najmä na plánovanie inšpekcií, pretože plány by sa mali týkať činností všetkých inšpekčných orgánov. - plán inšpekcií, program inšpekcií Pojmy plán inšpekcií a program inšpekcií nie sú v odporúčaní vymedzené. Zdá sa, že mnoho členských štátov si rôznym spôsobom vysvetľuje, čo znamená pojem „plán inšpekcií“. Ten má byť strategickým dokumentom na vytváranie priorít inšpekcií ochrany životného prostredia. Dochádzalo k niektorým zámenám s pojmom „program inšpekcií“, ktorý označuje konkrétne zariadenia, v ktorých sa plánuje inšpekcia počas určitého časového obdobia a ktorý by mal podľa odporúčania byť súčasťou plánu inšpekcií. Následkom toho pozostávali plány inšpekcií niektorých členských štátov len zo zoznamu zariadení alebo sektorov, v ktorých sa počas určitého časového obdobia uskutoční inšpekcia. Rozdiel medzi uvedenými dvoma pojmami je rovnako dôležitý z hľadiska implementácie ustanovení o prístupe k informáciám v oblasti ochrany životného prostredia. Niektoré členské štáty argumentujú tým, že nezverejňujú plány inšpekcií, aby zamedzili informovaniu a varovaniu prevádzkovateľov o akejkoľvek bezprostredne plánovanej inšpekcii. Rozlišovanie medzi plánmi a programami by mohlo byť užitočné z hľadiska oddeľovania politického aspektu (plán) od prevádzkového aspektu (program); plány by sa teda mohli zverejňovať bez toho, aby sa tým ohrozili jednotlivé inšpekcie. - cezhraničný mechanizmus Podľa odporúčania by členské štáty mali podporovať koordináciu inšpekcií so zreteľom na zariadenia a činnosti, ktoré by mohli mať výrazný cezhraničný vplyv. Informácie poskytnuté členskými štátmi k tomuto bodu boli neúplné a rôznorodé. Niektoré členské štáty poskytli určité príklady administratívnej spolupráce so susednými krajinami alebo okresmi. Niektoré členské štáty odkazovali na spoločné inšpekcie prepravy odpadov uskutočnené v rámci projektov siete IMPEL. Niektoré členské štáty odkazovali všeobecnejšie na výmenu informácií medzi členskými štátmi v rámci projektov siete IMPEL. Vzhľadom na tieto odlišné interpretácie nebolo možné posúdiť, či členské štáty implementovali túto časť odporúčania. - bežné a mimoriadne inšpekcie Podľa odporúčania sa bežné inšpekcie uskutočňujú ako súčasť plánovaného programu inšpekcií. Mimoriadne inšpekcie sa uskutočňujú ako reakcia na sťažnosti, v spojení s vydávaním, obnovením alebo úpravou povolení alebo ako súčasť vyšetrovania nehôd, problémov a výskytu nezrovnalostí. V niektorých členských štátoch sa vytvorili rôzne kategórie inšpekcií, napr. reakčné alebo nereakční inšpekcie, plánované nebo neplánované inšpekcie atď. Nie je ich vždy možné jednoznačne zaradiť do kategórií bežné nebo mimoriadne. Rozdiely v interpretácii týchto pojmov sťažili u niektorých členských štátov hodnotenie implementácie odporúčania. Rozdielnosť je významná najmä pre plánovanie inšpekcií, lebo v plánoch je potrebné zohľadniť čas a zdroje potrebné ako pre bežné, tak pre mimoriadne inšpekcie. 2.3. Kritéria plánovania a uskutočňovania inšpekcií, následné opatrenia a podávanie správ Cieľom doporučení je posilnenie súladu kontrolovaných zariadení s právnymi predpismi v oblasti ochrany životného prostredia. Členské štáty by mali zabezpečiť, aby environmentálne inšpekcie mali za cieľ dosiahnuť vysokú úroveň ochrany životného prostredia. Aby sa to dosiahlo, v tomto odporúčaní sa stanovujú kritéria súvisiace s plánovaním a uskutočňovaním environmentálnych inšpekcií, následnými opatreniami a podávaním správ. 2.3.1. Plánovanie inšpekcií V odporúčaní sa stanovuje vypracovanie plánov inšpekcií a všeobecné kritériá pre tieto plány, ktorá opisujú pôsobnosť plánov, základ pre ich vytvorenie a ich minimálny obsah. Nezdá sa, že tieto kritériá sa v plnom rozsahu implementovali vo všetkých členských štátoch. V mnohých členských štátoch neobsahujú plány inšpekcií strategické prvky, ale sa skôr skladajú zo zoznamu zariadení alebo sektorov, v ktorých sa určitom časovom období uskutoční inšpekcia. Okrem potreby objasniť niektoré kľúčové pojmy súvisiace s plánovaním inšpekcií, ako sa uvádza v bode 2.2., sa zdá, že existuje potenciál pre ďalšie zlepšenie plánovania inšpekcií v členských štátoch. To členským štátom umožní čo najlepšie využiť ich dostupné zdroje prostredníctvom lepšieho zamerania sa na inšpekcie zariadení. Niektoré členské štáty už vytvorili pokročilé systémy plánovania inšpekcií. Využitie riadiacich prístupov založených na riziku pre plánovanie inšpekcií sa navrhlo ako metóda dosiahnutia správnej praxe pri inšpekciách. Tento prístup založený na riziku môže vychádzať z rôznych kritérií, ako je napr. environmentálne riziko, environmentálne ciele a doterajší súlad zariadení s predpismi. Jedným príkladom takého prístupu je britský systém OPRA ( Operator and Pollution Risk Appraisal ) založený na viacerých kritériách, ako je komplexnosť zariadení, umiestnenie a emisie ako aj výkon prevádzkovateľa a predchádzajúce záznamy o zariadení. 2.3.2. Uskutočňovanie inšpekcií V odporúčaní sa uvádza, že návštevy lokalít by mali orgány uskutočňovať pravidelne ako súčasť bežných inšpekcií a v prípade sťažností, nehôd, problémov alebo výskytu nezrovnalostí a po vydaní povolenia ako aj pred opätovným vydaním alebo obnovením či úpravou povolenia. Sú stanovené kritériá, v ktorých sa opisuje, ako by sa mali tieto návštevy na mieste uskutočňovať. Zistenia z návštev na mieste by mali byť obsiahnuté v správach, ktoré by sa mali predložiť prevádzkovateľovi zariadenia a zverejniť. Závažné nehody, problémy alebo výskyt nezrovnalostí by sa mali prešetriť, aby sa objasnili príčiny a zodpovednosť, zmiernili alebo napravil environmentálny vplyv, stanovili kroky, ktoré sa príjmu, a rovnako prípadné sankcie alebo opatrenia na presadzovanie environmentálneho práva. Malo by sa zabezpečiť, že prevádzkovateľ prijme následné opatrenia. Pre iné inšpekčné činnosti kritéria neexistujú. 2.3.3. Hodnotenie plánu inšpekcií Hoci sa v odporúčaní výslovne neuvádza, že by sa mala hodnotiť realizácia plánov inšpekcií, v bode VIII odporúčania sa členské štáty vyzývajú, aby podávali správu o hodnotení úspechu nebo neúspechu ich plánu inšpekcií. Hodnotenie úspešnosti plánu inšpekcií sa považuje za dôležitý nástroj na zlepšenie plánovania inšpekcií. Niektoré členské štáty zaviedli moderné systémy hodnotenia svojich plánov inšpekcií. Tieto systémy im pomohli definovať ich plány do budúcnosti. 2.4. Podávanie správ Prvé praktické podávanie správ prinieslo veľké množstvo informácií ukazujúcich, ako sa odporúčanie v členských štátoch implementuje a uplatňuje. Informácie však nie sú vždy zrovnateľné a nie vždy umožňujú vytvorenie jasných záverov o účinnosti inšpekčných systémov v členských štátoch. Navrhlo sa, aby sa vytvoril jednoduchší systém podávania správ, viac zameraný na meranie úspechu inšpekčných systémov. Na zabezpečenie porovnateľnosti údajov bude pre tento systém podávania správ potrebné vytvoriť veľmi jasný jednotný formát. 2.5. Prístup k informáciám V odporúčaní sa uvádza, že plány inšpekcií a inšpekčné správy by sa mali v súlade so smernicou 90/313/EHS zverejňovať. Táto smernica sa zatiaľ nahradila smernicou 2003/4/ES. V novej smernici sa podrobnejšie než v predchádzajúcej špecifikuje pojem environmentálne informácie, dôvody zamietnutia prístupu k informáciám a povinnosť aktívneho zverejňovania informácií, napr. prostredníctvom internetu. Zo správ vyplýva, že niekoľko členských štátov nezverejňuje svoje plány inšpekcií a inšpekčné správy. Členské štáty na to uviedli niekoľko dôvodov. Plány inšpekcií sú často zoznamom zariadení, v ktorých v určitom časovom období uskutoční inšpekcia. Uvoľnenie týchto informácií by mohlo ohroziť úspech inšpekcií. Inšpekčné správy sa tiež často nezverejňujú, pretože by mohli obsahovať dôverné obchodné informácie. Informácií súvisiacich s inšpekciami ochrany životného prostredia sa týka smernica 2003/4/ES, takže zákonná povinnosť zverejňovať informácie už existuje. Smernica tiež poskytuje dostatočné odôvodnenie týkajúce sa výnimočného zamietnutia prístupu k týmto informáciám, pokiaľ je potrebné ochrániť iné dôležitejšie záujmy. Zdá sa, že v mnohých prípadoch je základnou príčinou nedostatočnej implementácie týchto ustanovení to, že pre orgány je ťažké nájsť praktický spôsob oddelenia dôverných informácií od informácií, ktoré by sa mali zverejniť. Napríklad, je potrebné nájsť spôsob, ako zverejniť strategickú časť plánu inšpekcií bez toho, aby sa tiež nezverejnila časť obsahujúca zoznam zariadení, v ktorých sa v určitom časovom období uskutočnia inšpekcie. 3. NAVRHOVANÝ ďALšÍ VÝVOJ Predtým, ako sa odporúčanie prijalo, prebiehala diskusia o tom, či by mali byť kritériá týkajúce sa environmentálnych inšpekcií právne záväzné, alebo nie. Výsledkom diskusií bolo prijatie nezáväzného odporúčania a žiadosť, aby Komisia preskúmala odporúčanie v svetle skúseností s implementáciou odporúčania a prípadne predložila návrh smernice. Podľa stanoviska Komisie je, vzhľadom na nedostatočnú implementáciu odporúčania v plnom rozsahu, potrebné zvážiť vytvorenie právne záväzných požiadaviek na environmentálne inšpekcie. Ďalej existuje potreba objasniť všeobecné kritériá environmentálnych inšpekcií a zabezpečiť ďalšie pokyny a výmenu informácií o ich implementácii. Z toho dôvodu sa navrhujú tieto akcie: 3.1. Revízia odporúčania Odporúčanie by sa malo chápať ako všeobecný rámec pre systémy environmentálnych inšpekcií v členských štátoch. Jeho kritériá sú všeobecného charakteru a opisujú, ako by sa mali environmentálne inšpekcie plánovať, uskutočňovať a aké opatrenia by mali nasledovať. Vzhľadom na tento veľmi všeobecný a opisný charakter kritérií sa nezdá vhodné ich transformovať do právne záväzných požiadaviek. Odporúčanie by sa však malo zmeniť a doplniť, aby sa zlepšila jeho implementácia a posilnila jeho účinnosť. Najmä by sa malo zvážiť rozšírenie oblasti pôsobnosti, aby čo najviac pokrývala všetky činnosti významné z hľadiska ochrany životného prostredia. Mali by sa objasniť vymedzenia pojmov podstatné pre inšpekcie. Malo by sa zvážiť vytvorenie kritérií na plánovanie inšpekcií. Mal by sa vytvoriť čo najjednoduchší a najjasnejší systém podávania správ, aby sa v rámci neho poskytli porovnateľné informácie o tom, ako fungujú inšpekčné systémy a či dosahujú ciele zlepšenia súladu s právnymi predpismi v oblasti ochrany životného prostredia. 3.2. Požiadavky na sektorové inšpekcie Okrem všeobecných kritérií vzťahujúcich sa na environmentálne inšpekcie stanovených v odporúčaní by sa mali do sektorových právnych predpisov začleniť konkrétne právne záväzné požiadavky na inšpekcie niektorých zariadení alebo činností. Právne záväzné požiadavky sú nevyhnutné na zabezpečenie vyššej politickej priority inšpekciám a na lepšie presadzovanie právnych predpisov v oblasti ochrany životného prostredia v rámci celého Spoločenstva. Definovanie požiadaviek na inšpekcie v každom právnom akte má tú výhodu, že tieto požiadavky sa môžu prispôsobiť konkrétnej povahe a rizikám príslušných zariadení alebo činností a môžu byť presnejšie a lepšie zamerané než všeobecné kritériá. Tieto požiadavky na sektorové inšpekcie môžu byť doplňujúce k odporúčaniu alebo sa môžu vzťahovať na zariadenia alebo činnosti, ktoré nie sú uvedené v odporúčaní. Jedným z príkladov existujúceho dobre fungujúceho sektorového inšpekčného systému je ten, ktorý je zriadený na základe smernice Seveso II o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií s prítomnosťou nebezpečných látok[11]. Podľa tejto smernice musia orgány vytvoriť systém inšpekcií alebo iných kontrolných opatrení vhodných podľa druhu príslušných zariadení. V smernici sa definuje minimálna frekvencia inšpekcií na mieste raz za rok a členským štátom sa ukladá povinnosť zabezpečiť, aby sa pre všetky zariadenia vytvorili plány inšpekcií, aby sa po inšpekciách pripravili správy a aby v prípade potreby vedenie na základe inšpekcií v rozumnej lehote prijalo následné opatrenia. Ako súčasť preskúmania smernice IPPC[12], ktoré je v legislatívnom pracovnom programe Komisie na rok 2007 a na základe analýzy implementácie tohto právneho predpisu Komisia zváži spôsoby, ako zabezpečiť lepší rámec súladu na zabezpečenie väčšej dôslednosti a dôvery týkajúcej sa inšpekcií členských štátov v zariadeniach IPPC. Komisia zvažuje návrh osobitných právne záväzných pravidiel vzťahujúcich sa na inšpekcie prepravy odpadov. Na rozdiel od inšpekcií zariadení sa inšpekcie prepravy odpadov uskutočňujú na rôznych miestach, ako napr. v námorných prístavoch, na cestách alebo na hraničných priechodoch a zvyčajne zahŕňajú množstvo rôznych orgánov, ako napr. colnú správu, políciu a orgány pôsobiace v oblasti ochrany životného prostredia. Mali by sa definovať konkrétne kritériá na zabezpečenie dostatočnej kvality a početnosti inšpekcií a prijať opatrenia na zaistenie vhodných školení a spolupráce medzi orgánmi. V prípade právnych predpisov týkajúcich sa jednotlivých výrobkov, ako je smernica 2002/95/ES o obmedzení používania určitých nebezpečných látok elektrických a elektronických zariadeniach[13], sa súlad kontroluje prostredníctvom systému dohľadu nad trhom a postupov posudzovania zhody. V rámci súčasného preskúmania tejto smernice by sa malo prešetriť, či je potrebné tento systém posilniť. Ďalšími právnymi predpismi v oblasti ochrany životného prostredia, ktoré sa v súčasnosti skúmajú alebo pripravujú a v ktorých sa bude prihliadať na potrebu vytvorenia alebo posilnenia inšpekčných požiadaviek, sú: - smernica 2003/87/ES o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES[14] - nariadenie (ES) č. 2037/2000 o látkach, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu[15] - smernica 98/83/ES o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu[16] - smernica 86/609/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov sa ochrany zvierat používaných na pokusné a iné vedecké účely[17] - smernica 2002/96/ES o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ)[18] - nariadenie Rady (ES) č. 338/97 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi[19] - pripravovaná smernica o injektáži a podpovrchovom ukladaní uhlíka Otázka inšpekcií by sa tiež mala zvážiť pri budúcich skúmaniach právnych predpisov. 3.3. Vytvorenie pokynov a spolupráca medzi členskými štátmi V rámci siete IMPEL sa uskutočnil dlhý rad projektov, ktorých cieľom bolo posilniť spoluprácu a podporiť výmenu informácií o environmentálnych inšpekciách medzi členskými štátmi[20]. Komisia tieto projekty podporovala a aktívne sa ich zúčastnila. Mali by sa uviesť najmä tieto projekty: Iniciatíva siete IMPEL pre prieskum (IMPEL Review Initiative, IRI) spočíva vo vyslaní tímu skúsených inšpektorov z rôznych krajín, aby preskúmali regulačný systém kandidátskeho inšpektorátu porovnaním praxe kandidátskeho inšpektorátu s opatreniami na inšpektorátoch členov tímu pre prieskum. Projekty IRI sa uskutočnili v 8 dobrovoľníckych členských štátoch EÚ – v Nemecku (Mannheim), Írsku (Wexford), Belgicku (Brusel), Francúzsku (Douai), Holandsku (Zwolle), Španielsku (Santiago de Compostela), Švédsku (Stockholm a Södertälje) a v Spojenom kráľovstve (Škótsko) ako aj v Nórsku, a to v rokoch 2001 až 2007. Zoskupenie siete IMPEL pre cezhraničnú prepravu odpadov (IMPEL Cluster Transfrontier Shipments of Waste) uskutočnilo niekoľko projektov týkajúcich sa predchádzania nezákonnej preprave odpadov, vrátane organizácie spoločných inšpekčných činností. Sieť IMPEL vytvorila množstvo dokumentov s pokynmi na plánovanie a uskutočnenie inšpekcií. Organizovali sa výmeny informácií a skúseností medzi inšpektormi. Všetky tieto iniciatívy mali priaznivý vplyv na zosilňovanie inšpekcií v Spoločenstve a sieť IMPEL by sa mala podporovať v pokračovaní takýchto projektov.[pic][pic][pic] [1] Ú. v. ES L 118, 27.4.2001, s. 41. [2] Pracovný dokument útvarov Komisie SEK XXXX, Správa o implementácii odporúčania 2001/331/ES, ktorým sa ustanovujú minimálne kritériá environmentálnych inšpekcií v členských štátoch, príloha k oznámeniu Komisie o preskúmaní odporúčania 2001/331/ES. [3] European Network for the Implementation and Enforcement of Environmental Law (Európska sieť na implementáciu a presadzovanie environmentálneho práva), http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm [4] Smernica Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 týkajúca sa integrovaného predchádzania a kontroly znečisťovania, Ú. v. ES L 257, 10.10.1996, s. 1. [5] Nariadenie (ES) č. 1013/2006 o preprave odpadu, Ú. v. EÚ L 190, 12.7.2006, s. 1. [6] Smernica 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva, Ú. v. ES L 103 25.4.1979, s. 1, naposledy zmenená a doplnená smernicou 91/244/EHS, Ú. v. ES L 115, 8.5.1991, s. 41. [7] Smernica 92/43/EHS o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín, Ú. v. ES L 206, 22.7.1992. s. 7. [8] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní látok (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (ES) č. 793/93 a nariadenia Komisie č. 1488/94 a smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES [Ú. v. EÚ L 396, 30.12.2006, s. 1]. [9] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/95/ES o obmedzení používania určitých nebezpečných látok v elektrických a elektronických zariadeniach, Ú. v. EÚ L 37, 13.2.2003, s. 19. [10] Nariadenie Rady (ES) č. 338/97 o ochrane druhov voľne žijúcich zvierat a rastlín reguláciou obchodu s nimi, Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1. [11] Smernica 96/82/ES o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií s prítomnosťou nebezpečných látok, Ú. v. ES L 10, 14.1.1997, s. 13, naposledy zmenená a doplnená smernicou 2003/105/ES, Ú. v. EÚ L 345, 31.12.2003, s. 97. [12] Smernica 96/61/ES o prevencii a kontrole znečisťovania. [13] Ú. v. EÚ L 37, 13.2.2003, s. 19. [14] Ú. v. EÚ L 275, 25.10.2003, s. 32. [15] Ú. v. ES L 244, 29.9.2000, s. 1. [16] Ú. v. ES L 330, 5.12.1998, s. 32. [17] Ú. v. ES L 358, 18.12.1986, s. 1. [18] Ú. v. EÚ L 37, 13.2.2003, s. 24. [19] Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1. [20] podrobnejšie informácie sú na internetovej stránke siete IMPEL: http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm