DÔVODOVÁ SPRÁVA

1.KONTEXT NÁVRHU

•Dôvody a ciele návrhu

So službami predstavujúcimi okolo 70 % HDP a zamestnanosti EÚ je podpora konkurencieschopnosti trhu so službami EÚ základom pre vytváranie pracovných miest a rastu v EÚ. V smernici o službách, ktorá bola prijatá v roku 2006, sa stanovili všeobecné ustanovenia, ktoré uľahčujú zriaďovanie poskytovateľov služieb a ich schopnosť poskytovať cezhraničné služby v rámci jednotného trhu. Smernicou sa podnietilo niekoľko reforiem v členských štátoch EÚ, čím sa za posledných desať rokov zvýšila HDP EÚ o 0,9 %.

Napriek tomu je potrebné využiť ešte stále veľký potenciál na rast a vytváranie pracovných miest. Pre trhy so službami EÚ by bol prínosnejší rýchlejší rast produktivity a efektívnejšie rozdelenie zdrojov. Cezhraničný obchod a investície do služieb sú naďalej nízke. Odstránenie zostávajúcich prekážok cezhraničných činností v oblasti služieb prispeje k posilneniu hospodárskej súťaže, čo bude mať za následok širší výber a lepšie ceny pre spotrebiteľov, ako aj zvýšenie miery inovácie. Riešenie týchto prekážok v rámci, ktorý už bol poskytnutý v smernici o službách, ponúka potenciál na vytvorenie ďalších 1,7 % HDP EÚ. Okrem toho, lepšie fungovanie trhu so službami pozitívne ovplyvní konkurencieschopnosť priemyslu, vzhľadom na to, že spracovateľský priemysel EÚ predstavuje významného odberateľa a konečného používateľa služieb. Služby v skutočnosti predstavujú 40 % hodnoty konečného výrobku v EÚ. Konkurencieschopný spracovateľský priemysel je preto podmienený dobre fungujúcim trhom so službami.

Z týchto dôvodov Európska rada zdôraznila, že „zabezpečenie prehĺbenejšieho a spravodlivejšieho jednotného trhu bude dôležité pre vytváranie nových pracovných miest, podporu produktivity a zabezpečenie atraktívneho prostredia pre investície a inováciu“. Lepšie fungujúci vnútorný trh je jednou z desiatich priorít Európskej komisie. Komisia vo svojej stratégii jednotného trhu prijatej v októbri 2015 oznámila sériu opatrení na vytvorenie jednotného trhu bez hraníc pre služby. Cieľ je jasný: obmedziť prekážky, čo uľahčí poskytovateľom služieb hľadanie nových obchodných príležitostí, pri zaručení kvality služieb pre spotrebiteľov. Tento návrh nadväzuje na stratégiu jednotného trhu.

V smernici o službách je poskytnutý vyvážený právny rámec na dosiahnutie týchto cieľov. Zabezpečuje sa v nej, aby bolo vnútroštátne nariadenie nediskriminačné, odôvodnené a primerané pre splnenie cieľov verejného záujmu. Okrem toho sa v nej vyžaduje, aby členské štáty obmedzili prekážky administratívneho charakteru, ktoré v praxi bránia poskytovateľom služieb v cezhraničnom vykonávaní svojej činnosti. Týmto návrhom sa neovplyvní smernica o službách ani dôležité zásady, ktoré sú v nej stanovené.

Tieto zásady zavedené smernicou o službách umožnili pozitívny pokrok smerom k lepšiemu fungovaniu trhu so službami EÚ. Prekážky, ktoré bránia zvýšenej integrácii jednotného trhu, sú však zároveň stále prítomné v mnohých kľúčových odvetviach služieb. To sa týka najmä odvetví služieb, napríklad služieb pre podniky a odvetvia stavebníctva, kde je pre poskytovateľov služieb často ťažké sledovať obchodné príležitosti v iných členských štátoch. Pri expandovaní do zahraničia čelia administratívnym prekážkam. Potvrdilo sa to prostredníctvom rozsiahlych kontaktov s poskytovateľmi služieb. To zahŕňa aj nejasnosti o tom, ako dodržiavať existujúce pravidlá, ktoré odrádzajú spoločnosti, najmä malé a stredné podniky, od úsilia využívať obchodné príležitosti v iných členských štátoch. Pre poskytovateľov služieb je náročné získať informácie o platných regulačných požiadavkách a postupoch, ktoré je potrebné vykonať pred vstupom na trh iného členského štátu. Okrem toho vnútroštátne pravidlá sa často vzťahujú len na vnútroštátne situácie, pričom neobjasňujú, ako by sa mali uplatňovať na poskytovateľov služieb z iných členských štátov EÚ. Preto ak sa poskytovatelia služieb snažia zriadiť trvalú prevádzku v inom členskom štáte alebo majú v úmysle dočasne poskytovať svoje služby v zahraničí, je pre nich často náročné porozumieť, ktoré pravidlá sa uplatňujú a ako. Dokončenie administratívnych formalít v rôznych členských štátoch je pre poskytovateľov služieb často komplikované a finančne nákladné.

Cieľom európskeho elektronického preukazu služieb je preto znížiť administratívnu náročnosť pre poskytovateľov služieb, ktorí chcú poskytovať svoje služby aj v iných členských štátoch. Zároveň sa tým zabezpečí, aby členské štáty mohli uplatňovať odôvodnenú reguláciu. Bol by k dispozícii poskytovateľom služieb na dobrovoľnom základe ako alternatívny spôsob na preukázanie zhody s príslušnými vnútroštátnymi predpismi. Poskytovatelia služieb by mohli využívať plne elektronické postupy na úrovni EÚ na splnenie formalít pri expandovaní do zahraničia, čím by sa im poskytla zvýšená právna istota a výrazne by sa znížila administratívna náročnosť. Prostredníctvom elektronického preukazu sa vyhnú administratívnym prekážkam, ako je napríklad neistota v tom, ktoré požiadavky platia, vypĺňanie odlišných formulárov v cudzích jazykoch, preklady, potvrdzovanie a overovanie dokumentov a neelektronické procedurálne úkony. Úspora nákladov spojená s formalitami, na ktoré by sa vzťahoval postup s elektronickým preukazom by bola významná v porovnaní so súčasnou situáciou, potenciálne až o 50 % alebo aj viac.

Ak poskytovateľ služieb má v úmysle poskytovať svoje služby cezhranične dočasne, elektronický preukaz sa vydá v domovskom členskom štáte. Hostiteľský členský štát by mal možnosť vzniesť námietku proti vydaniu európskeho elektronického preukazu, ak mu to smernica o službách umožňuje v rámci závažných dôvodov verejného záujmu uvedených v článku 16. Po vydaní by elektronický preukaz umožnil poskytovateľovi služieb dočasne cezhranične poskytovať služby v hostiteľskom členskom štáte. Rozhodovacie právomoci hostiteľských členských štátov o zamietnutí žiadosti o európsky elektronický preukaz služieb preto zostávajú nezmenené, v súlade s článkom 16 smernice o službách.

Ak má poskytovateľ služieb v úmysle poskytovať služby prostredníctvom pobočky, agentúry alebo kancelárie v inom členskom štáte, elektronický preukaz vydáva hostiteľský členský štát. V takomto prípade poskytovateľ služieb stále žiada o elektronický preukaz na úradoch svojej domovskej krajiny, ktoré skontrolujú, či je poskytovateľ služieb usadený na jej území v súlade s platnými predpismi. V druhom kroku však úrady domovských členských štátov začnú proces s príslušnou správou hostiteľskej krajiny, aby tejto krajine umožnili rozhodnúť o tom, či žiadajúci poskytovateľ služieb spĺňa regulačné požiadavky tejto krajiny v súlade so smernicou o službách. V konečnom dôsledku by nevznikalo rozdielne zaobchádzanie medzi domovskými a zahraničnými poskytovateľmi služieb. Po vydaní elektronický preukaz umožní svojmu držiteľovi poskytovať služby prostredníctvom vedľajšej prevádzky (v podobe pobočky, agentúry alebo kancelárie) v predmetnom hostiteľskom členskom štáte.

Myšlienka európskeho elektronického preukazu služieb je podobná európskemu profesijnému preukazu (EPC), s ktorým sú už úrady členských štátov oboznámené. EPC sa začal poskytovať v januári 2016 a miera záujmu zo strany vybraných odborníkov bola značná, čo dokazuje, že takýto typ nástroja na zjednodušenie dáva svojim používateľom praktické výhody. Európsky elektronický preukaz služieb, ako aj EPC sú dobrovoľné elektronické postupy, ktoré fungujú na úrovni EÚ. Používanie európskeho elektronického preukazu služieb je pre poskytovateľov služieb dobrovoľné. Úrad domovskej krajiny žiadateľa vystupuje ako jednotné kontaktné miesto. Okrem toho fungovanie oboch systémov vychádza z vopred definovaných a záväzných postupov spolupráce medzi domovskými a hostiteľskými členskými štátmi, ktoré sú realizované prostredníctvom existujúceho informačného systému o vnútornom trhu (IMI). Oba systémy majú zároveň rozdielne ciele. EPC uľahčuje poskytovanie služieb cez hranice prostredníctvom uznávania odborných kvalifikácií fyzických osôb ako pracovníkov alebo samostatne zárobkovo činných poskytovateľov služieb v súlade so smernicou o uznávaní odborných kvalifikácií. Európsky elektronický preukaz služieb sa týka oveľa širšieho rozsahu požiadaviek. Mal by byť k dispozícii ako pre fyzické osoby, ktoré sú samostatne zárobkovo činné, tak pre spoločnosti, ktoré majú v úmysle poskytovať služby v inom členskom štáte. Na rozdiel od EPC by európsky elektronický preukaz služieb navyše ponúkal technické zariadenia na uľahčenie administratívnych formalít týkajúcich sa vyslania zamestnancov na územia tých členských štátov, ktoré oznámili Komisii svoj úmysel využívať systém IMI na tieto účely. Táto možnosť využívať systém IMI žiadnym spôsobom nezmení platné pravidlá stanovené v smernici 2014/67/EÚ. Okrem toho sú v ňom zahrnuté aj pravidlá na uľahčenie získania poistného krytia pre služby poskytované cez hranice.

Elektronický preukaz by pokrýval požiadavky spadajúce pod smernicu o službách, teda nie oblasti ako dane, pracovná sila a sociálne zabezpečenie. Napriek tomu však úrady členských štátov nesmú od držiteľov elektronického preukazu vyžadovať, aby poskytli informácie, ktoré už sú obsiahnuté v elektronickom preukaze pre postupy alebo formality uložené poskytovateľovi v súvislosti so zadávaním verejnej zákazky, súťažou návrhov alebo koncesiou, založením dcérskych spoločností alebo registráciou pobočiek v rámci práva obchodných spoločností a registráciou v systémoch povinného sociálneho poistenia. Európsky elektronický preukaz služieb by v prvej fáze platil pre služby pre podniky a služby v oblasti stavebníctva v rozsahu, v akom súvisiace činnosti už spadajú pod smernicu o službách. Oba odvetvia majú kľúčový význam pre hospodárstvo EÚ. Poskytovatelia služieb v oblasti stavebníctva alebo služieb pre podniky musia často čeliť veľkej administratívnej náročnosti pri expandovaní do zahraničia. Navyše v poslednom desaťročí bol rast produktivity v oboch odvetviach veľmi nízky a cezhraničné obchodovanie a investície sú obmedzené. Nárast cezhraničnej hospodárskej súťaže by pomohol udržať a zlepšiť konkurencieschopnosť oboch odvetví.

Tento návrh takisto obsahuje doložky o preskúmaní pre budúce zváženie vhodnosti riešenia regulačných prekážok, efektívnosti európskeho elektronického preukazu služieb a jeho možného rozšírenia do iných odvetví.

•Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

Táto smernica sa predkladá spolu s nariadením. V tejto smernici sa stanovuje právny a operačný rámec európskeho elektronického preukazu služieb, pričom sú ňou regulované okrem iného aj podmienky oprávnenosti, právomoci domovského a hostiteľského členského štátu, platnosť európskeho elektronického preukazu služieb a podmienky pre jeho zrušenie alebo pozastavenie. Nariadením sa vytvárajú nástroje, ktoré sú k dispozícii pre poskytovateľov služieb v celej EÚ. Okrem toho sa ním uľahčuje riešenie problémov súvisiacich s poistným krytím poskytovateľa služieb, ktorý vykonáva svoju činnosť cezhranične.

V tejto smernici plne zachovávajú existujúce ustanovenia EÚ o sociálnych otázkach, pracovných podmienkach (najmä pokiaľ ide o vysielanie pracovníkov, práva pracovníkov a sociálny pilier), zdraví a bezpečnosti a ochrane životného prostredia. Nemenia sa ňou ani sa ňou nespochybňujú existujúce ochranné opatrenia v tomto smere. Elektronický preukaz by poskytoval ďalšie informácie o spoločnosti. Právomoc členských štátov vykonávať kontroly na mieste by ostala úplne nedotknutá. Pravidlá o vysielaní pracovníkov v rámci smerníc 96/71/ES a 2014/67/EÚ sa budú naďalej uplatňovať v kontexte európskeho elektronického preukazu služieb, ale na splnenie týchto predpisov bude potrebné poskytnúť ďalšie nástroje. Ak členský štát stanovil postupy, ktoré umožňujú elektronické vypĺňanie vyhlásenia súvisiaceho s vysielaním pracovníkov podľa článku 9 smernice 2014/67/EÚ, elektronický preukaz nasmeruje držiteľa elektronického preukazu k príslušným vnútroštátnym postupom. Poskytovatelia, ktorí sú držiteľmi európskeho elektronického preukazu služieb môžu toto vyhlásenie predložiť aj prostredníctvom elektronickej platformy prepojenej s IMI, ak hostiteľský členský štát oznámil Komisii, že táto možnosť by sa mala uplatňovať pri vysielaní pracovníkov na jeho územie.

Návrh európskeho elektronického preukazu služieb dopĺňa iné politické iniciatívy v súvislosti so službami oznámenými v rámci stratégie jednotného trhu na predchádzanie zavedenia prekážok pre cezhraničné poskytovanie služieb na vnútroštátnej úrovni. V tejto súvislosti dopĺňa návrh Komisie [XX] na smernicu reformujúcu postup, podľa ktorého členské štáty musia oznamovať systémy udeľovania povolení a požiadavky týkajúce sa služieb.

Tento návrh bude okrem toho doplnený o iniciatívu jednotnej digitálnej brány, ktorá bola oznámená v stratégii jednotného trhu pre rok 2017. Brána, o ktorej sa verejne konzultovalo na jeseň roku 2016, sa bude zameriavať na súčasné medzery v informáciách pre podniky a občanov, a to začlenením, dokončením a vylepšením relevantných online informácií na úrovni EÚ a na vnútroštátnej úrovni. Okrem toho sa prepojí s asistenčnými službami. Navyše sa bude usilovať o ďalšiu digitalizáciu vnútroštátnych postupov relevantných pre občanov a podniky pri uplatňovaní ich práv jednotného trhu. Rozsah jednotnej digitálnej brány má presahovať rozsah odvetví zahrnutých v súčasnej iniciatíve.