SK Úradný vestník Európskej únie C 339/24

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2006/48/ES a 2006/49/ES, pokiaľ ide o kapitálové požiadavky na obchodnú knihu a na resekuritizácie a preverovanie politík odmeňovania orgánmi dohľadu“

KOM(2009) 362 v konečnom znení – 2009/0099 (COD)

(2010/C 339/06)

Hlavný spravodajca: pán MORGAN

Rada sa 10. septembra 2009 rozhodla podľa článku 47 ods. 2 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva prekonzultovať s Európskym hospodárskym a sociálnym výborom

„Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2006/48/ES a 2006/49/ES, pokiaľ ide o kapitálové požiadavky na obchodnú knihu a na resekuritizácie a preverovanie politík odmeňovania orgánmi dohľadu“

KOM(2009) 362 v konečnom znení – 2009/0099 (COD).

Grémium výboru poverilo 29. septembra 2009 odbornú sekciu pre jednotný trh, výrobu a spotrebu vypracovaním tohto stanoviska.

Vzhľadom na naliehavosť témy bol pán Morgan rozhodnutím Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru, v súlade s článkom 57 vnútorného poriadku, na 459. plenárnom zasadnutí 20. a 21. januára 2010 (schôdza z 20. januára 2010) vymenovaný za hlavného spravodajcu. Výbor prijal 162 hlasmi za, pričom 4 členovia hlasovali proti a 18 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery a odporúčania

1.1 Podkladom k navrhovanej smernici (ďalej len „smernica“) boli závery a odporúčania správy Larosièrovej skupiny. EHSV už vyjadril svoje stanovisko k tejto správe a v značnej miere ju podporuje (1). Smernica bola vypracovaná v kontexte medzinárodného rámca dohovoru Bazilej II pre kapitálovú primeranosť bánk. Text bol zmenený a doplnený Radou ECOFIN po zasadnutí G 20 v Pittsburgu. EHSV podporuje zámer smernice, ktorá zmení a doplní smernicu 2006/48/ES o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií a smernicu 2006/49/ES o kapitálovej primeranosti investičných spoločností a úverových inštitúcií.

1.2 Toto stanovisko ozrejmuje úlohu, ktorú zohrali banky vo finančnej kríze a to, ako zlyhala regulácia a dohľad. Podľa názoru EHSV smernica vyrieši mnohé chyby regulácie a pomôže napraviť najväčšie pochybenia pri prevádzke a riadení bánk. Tieto regulačné opatrenia samy o sebe nenapravia sebecké správanie bankárov, ktoré bolo hlavným faktorom vzniku krízy. Stále treba prihliadať na záujmy zainteresovaných strán v bankovníctve a sociálna zodpovednosť veľkých bankových inštitúcií sa musí stať hlavným a nie okrajovým cieľom.

1.3 Medzi hlavné faktory vzniku krízy patria:

— poskytovanie úverov úverovými inštitúciami takým klientom, ktorí neboli dostatočne solventní,

— v mnohých prípadoch nevhodné systémy odmeňovania a motivácie pre retailových pracovníkov úverových inštitúcií,

— vydávanie cenných papierov bankami bez požadovanej náležitej starostlivosti,

— získavanie týchto cenných papierov bankami bez uplatnenia požadovanej náležitej starostlivosti,

— neprimerané kapitálové rezervy, najmä v obchodných knihách bánk,

— vytváranie podsúvahových nástrojov bez primeranej kapitalizácie,

— nevhodné stimuly a neprimerané štruktúry odmeňovania, ktoré viedli ku krátkodobosti a nadmernému riskovaniu,

— procyklickosť regulácie,

— systematické chyby riadenia rizík pokiaľ ide o kvalitu držaných cenných papierov, primeranosť kapitálových rezerv a dosah variabilných systémov odmeňovania na inštitucionálne združovanie rizika,

— nedostatočná transparentnosť bankových operácií, čo zabránilo poskytovateľom úverov, príjemcom pôžičky, partnerom, investorom, analistom a dokonca aj nezávislým riaditeľom, aby konali v súlade s očakávaniami na finančných trhoch,

— nedostatočný dohľad nad obozretnosťou podnikania a chýbajúca medzinárodná koordinácia.

1.4 EHSV vyjadruje potešenie nad skutočnosťou, že Komisia pracuje v súlade s Radou pre finančnú stabilitu a bazilejským výborom s cieľom upraviť návrhy týkajúce sa odmeňovania a kapitálových požiadaviek. Bankovníctvo je významným ekonomickým sektorom EÚ, ale zároveň je potenciálne mobilným odvetvím. Aby sa zabránilo narušeniu finančného sektora EÚ prostredníctvom regulačnej arbitráže, treba nájsť globálne riešenia a EÚ by sa mala pri ich navrhovaní postaviť do vedúcej pozície. A tak to má byť. EÚ si nemôže dovoliť zaviesť regulačné opatrenia, ktoré by sa v značnej miere odlišovali od zaužívanej praxe v iných krajinách.

1.5 EHSV podporuje kľúčové zásady navrhnuté pre formuláciu a implementáciu politík odmeňovania. Ak by sa niektoré z týchto zásad uplatňovali už pred krízou, mohlo sa zabrániť mnohým škandalóznym a nepríjemným vyplácaniam.

1.6 Vo väčšine priemyselných odvetví je celková výška prémií riadiacich pracovníkov stanovená ako maximálny percentuálny podiel z platu. EHSV sa nazdáva, že bankový sektor by mal na svoje variabilné systémy odmeňovania uplatňovať podobné zásady vzhľadom na to, že žiadna z pracovných povinností bankárov ich neoprávňuje na uplatnenie neobmedzených systémov odmeňovania. V tejto súvislosti EHSV víta požiadavku, aby významné úverové inštitúcie a investičné spoločnosti vytvorili výbory pre odmeňovanie.

1.7 EHSV oceňuje, že predkladaná smernica sa viac zaoberá štruktúrou odmeňovania ako jeho výškou. EHSV však napriek tomu musí vyjadriť pripomienku k výške odmeňovania. EHSV očakáva, že účinok nových kapitálových požiadaviek, ako aj analýza obozretnosti politík a plánov odmeňovania spoločne obmedzia nadmerné variabilné odmeňovanie z minulosti. EHSV uznáva, že EÚ nemá právomoci pokiaľ ide o úroveň platov ako takých.

1.8 EHSV s potešením konštatuje, že ustanovenia o odmeňovaní nie sú v rozpore s ustanoveniami článku 137 ods. 5 zmluvy, ani so všeobecnými zásadami vnútroštátneho zmluvného a pracovného práva, a v náležitých prípadoch ani s právami sociálnych partnerov pri kolektívnom vyjednávaní.

1.9 EHSV plne podporuje zvýšené kapitálové požiadavky, ktoré sú podrobne rozpracované v smernici. Tieto zahŕňajú najmä:

— ustanovenia na posilnenie kapitálových požiadaviek na aktíva, ktoré banky držia v obchodnej knihe na krátkodobý opätovný predaj,

— aktualizáciu kapitálových požiadaviek na zložité sekuritizácie v bankovej knihe, ako aj v obchodnej knihe.

1.10 Výbor konštatuje, že návrh už nezahŕňa sprísnený dohľad nad resekuritizáciami, ktoré sú mimoriadne zložité. EHSV však očakáva, že orgány dohľadu budú v tejto súvislosti dôsledné a pripomína, že tieto orgány majú k dispozícii celý rad nápravných opatrení.

1.11 Postoj EHSV ovplyvňujú skutočnosti, ktoré sa objavili (2) po vyšetrovaní Úradu pre reguláciu akciových trhov (SEC) vo veci pádu hodnoty cenných papierov krytých hypotekárnymi úvermi, kolateralizovaných dlhopisov a iných takýchto aktív. Ratingové agentúry tiež majú svoj podiel na nezodpovednom vytváraní týchto toxických aktív, ktoré stáli rozvinuté krajiny stovky miliárd dolárov. Vina investičných bánk spočíva v tom, že ratingovým agentúram pomáhali a povzbudzovali ich, pričom väčšina bánk nepochopila riziko držania takýchto cenných papierov. Larosièrova skupina uviedla, že je dôležité, aby boli tieto regulačné zmeny (pokiaľ ide o ratingové agentúry) sprevádzané zvýšenou náležitou starostlivosťou a prísnejším posudzovaním zo strany investorov, ako aj lepším dohľadom. EHSV potvrdil toto odporúčanie vo svojom stanovisku o ratingových agentúrach a teraz súhlasí s navrhovanou smernicou, pretože bude požadovať, aby banky a orgány dohľadu konali v súlade s ním.

1.12 Bod 4 prílohy I smernice uvádza nový a rozsiahly súbor požiadaviek na zverejňovanie informácií. EHSV ich podporuje. Ak by sa uplatňovali už pred krízou, mohlo sa v značnej miere predísť zarmucujúcim následkom. Víta tiež skutočnosť, že príloha II sa zameriava na likviditu a riziko udalosti. Výbor síce nemá odbornú analýzu ustanovení, Komisia ho však ubezpečila, že prostredníctvom týchto opatrení sa zabráni kríze likvidity trhu v rámci bankovej krízy.

1.13 EHSV chápe, že zámerom je zaoberať sa otázkami likvidity na úrovni spoločností v nasledujúcej smernici o kapitálových požiadavkách (SKP 4). V dôsledku krízy ide o zásadnú požiadavku.

1.14 EHSV konštatuje, že zatiaľ čo návrh smernice sa v žiadnom bode nezaoberá otázkou účelovo zriadených spoločností ako podsúvahových nástrojov, tejto problematike sa v skutočnosti venuje smernica Komisie 2009/83/ES uverejnená v júli 2009. Článok 95 smernice o kapitálových požiadavkách už stanovuje, že banka musí vypočítať kapitálové požiadavky na aktíva, ktoré produkuje pokiaľ nedosiahne „prenos významného rizika“. Júlová smernica zužuje interpretáciu tohto ustanovenia dvoma významnými spôsobmi. Ak by bolo takéto objasnenie poskytnuté už pred krízou, do značnej miery by sa znížil podiel účelovo zriadených spoločností na vzniku krízy.

1.15 EHSV vyjadruje podozrenie, že zavádzajúci predaj úverov spotrebiteľom zohrával významnú úlohu pri vzniku krízy. Zdá sa, že oznámenie o balíkoch retailových investičných produktov (3) sa zaoberá týmto problémom tým, že sa snaží regulovať podmienky predaja a najmä kontrolu konfliktu záujmov, ktoré v tomto procese vznikajú. Stavia pritom na podmienkach stanovených smernicou o trhoch s finančnými nástrojmi 2004/39/ES.

1.16 Zverejňovanie informácií je pre obnovu finančných trhov veľmi dôležité. EHSV vyjadruje spokojnosť s tým, že navrhnutý rozsah poskytovania informácií a prístup umožnený zainteresovaným stranám je pre nich dostatočný na to, aby získali potrebné informácie na obchodovanie s inštitúciami. Poskytovanie informácií navrhnuté v smernici treba chápať v kontexte článku 147 smernice o kapitálových požiadavkách 2006/48/ES, ktorá úverovým inštitúciám ukladá povinnosť uverejňovať požadované informácie.

1.17 V novembri 2009 vyjadrili vedúci predstavitelia bánk HSBC a Standard Chartered Bank obavy v súvislosti s tým, že kapitálové požiadavky, ktoré navrhujú regulačné orgány sú nadmerné a likvidačné a spomalia obnovu aj rozvoj. Od bankárov by sa takýto postoj dal očakávať, ale toto nie sú obyčajné banky. Ani jedna s týchto bánk nedostáva podporu od vlády. Vedúci predstavitelia Standard Chartered Bank v skutočnosti pomohli navrhnúť režim podpory bánk vo Veľkej Británii. EHSV nabáda Komisiu, aby zabezpečila, že ak budú vyvážené požadovanou náležitou starostlivosťou a primeranou kontrolou rizík, navrhované kapitálové požiadavky budú úmerné riziku.

1.18 EHSV sa nazdáva, že Komisia by mala vykonať analýzu s cieľom pochopiť dosah predloženého návrhu smernice nielen na bankový kapitál, ale aj na hospodársky rast, tvorbu pracovných miest a obnovu vo všeobecnosti.

2. Úvod

2.1 Krátke objasnenie krízy v bankovom systéme zasadí smernicu do kontextu. Ďalšie pohľady na krízu sú uvedené v správe lorda Turnera, predsedu Úradu pre finančné služby Veľkej Británie (Financial Services Authority) (4).

2.2 Do činnosti retailových bánk patrí poskytovanie dlhodobých pôžičiek na základe krátkodobých vkladov. Ide o transformáciu splatnosti, ktorá je riziková. Ak by sa všetci sporitelia rozhodli vybrať svoje peniaze, banka by nemala dostatok likvidných aktív. Podobne, ak by si príjemcovia pôžičiek neplnili svoje záväzky, bankový kapitál by sa znížil, pričom by vzniklo riziko nesolventnosti. Aby sa tomu zabránilo, retailové banky vytvárajú v súvahe rezervy likvidných aktív a uzatvárajú dohody o vzájomnej pomoci s inými bankami, pričom v najhoršom prípade môže pôžičku poskytnúť centrálna banka. Banková regulácia stanovuje výšku kapitálu, ktorý má byť vyčlenený za obligácie banky s cieľom poistiť sa proti možnosti nesplácania pôžičky.

2.3 Banky tiež obchodujú na svoj vlastný účet. Aj na túto činnosť majú vyčlenený kapitál. Tieto kapitálové rezervy boli tradične nízke, pretože sa očakávalo, že prípadné straty v účtovnej knihe budú nízke vzhľadom na to, že obchodované aktíva mali byť jednoducho obchodovateľné. Kapitál na podporu obchodnej knihy bol vypočítaný podľa metódy výpočtu hodnoty v riziku. Banky tiež zriadili účelové spoločnosti ako podsúvahové nástroje. Tieto boli vysoko špekulatívne a potenciálne rizikové, ale vzhľadom na to, že boli považované za podsúvahové, regulačné orgány ich brali ako nezávislé celky. Keď však vypukla kríza, mnohé účelovo zriadené spoločnosti sa z dôvodu reputácie znovu presunuli do účtovnej súvahy bánk, hoci na tento prípad nebol vyčlenený žiaden kapitál.

2.4 Úrady tiež zohrali úlohu pri šírení krízy bankového sektora. Regulačné orgány schvaľovali kapitál, ktorý banky vlastnili. Menové orgány, s výnimkou Európskej centrálnej banky, držali úrokové sadzby na príliš nízkej úrovni príliš dlho. Dokonca aj v eurozóne boli sadzby pre ekonomiky niektorých štátov príliš nízke. Pokiaľ ide o oblasť politiky, vláda Spojených štátov nútila banky, aby poskytovali rizikové hypotéky klientom s nízkou bonitou. Miera úspor sa v západnom svete znížila, pričom rast pôžičiek bol financovaný Áziou. Tieto faktory podporovali rizikové bankové operácie.

2.5 Banky poskytovali hypotéky s nízkou bonitou, potom ich spojili do balíkov a tie ďalej predávali. Táto činnosť sa rozšírila aj mimo USA. S pomocou ratingových agentúr boli tieto balíky rozdelené do tranží s rozdielnym ratingovým hodnotením, pričom mnohé z nich platili omnoho vyššie úroky ako bola miera návratnosti bez rizika. Resekuritizácia opäť vytvorila balíky z existujúcich dlžných tranží tak, že podkladové cenné papiere nebolo možno sledovať. Neprehľadná zmes úverových cenných papierov skončila ako hlavný prvok vlastnej obchodnej knihy a obchodovania účelovo zriadených spoločností. Obrovské riziko týchto koncentrácií sa nebralo do úvahy.

2.6 Vytváranie a distribúcia úverových cenných papierov nabralo silu prílivovej vlny. Ako poukázal lord Turner, záber a rozsah transakcií v špekulatívnej ekonomike zmenšil rozsah ekonomickej aktivity v reálnej ekonomike. V snahe ísť ešte rýchlejšie sa banky prestali spoliehať na vklady a financovali poskytovanie pôžičiek veľmi krátkodobými pôžičkami na veľkoobchodných peňažných trhoch. Takáto transformácia splatnosti nadobudla nevídané rozmery. Potom Federal Reserve, centrálna banka Spojených štátov, začala zvyšovať úrokové sadzby a špekulácia skončila.

2.7 Hypotekárni klienti s nízkou bonitou prestali plniť svoje záväzky. Ratingové agentúry masívne znižovali ratingové hodnotenie úverových cenných papierov. Všetky banky sa snažili predávať tieto aktíva a to viedlo k systémovej chybe. Ceny sa prepadli. Likvidita prostredníctvom obchodovateľnosti prestala existovať. Banky nepoznali situáciu ostatných bánk v dôsledku čoho sa vytratila dôvera a medzibankové obchodovanie na veľkoobchodných trhoch sa zastavilo. Z dôvodu nedostatku likvidity sa všetky typy bánk dostali do problémov. Banke Lehman Brothers bol umožnený bankrot, zatiaľ čo iné banky v USA a v iných krajinách potrebovali na prežitie obrovskú pomoc zo strany vlády.

2.8 Systémy odmeňovania mali tendenciu podporovať rizikové operácie v úverových inštitúciách. Na všetkých úrovniach viedli stimuly k zameraniu sa na krátkodobý zisk bez ohľadu na dlhodobejšie riziká. Špirála medzibankového obchodovania vytvorila umelú ekonomiku oddelenú od reálnej ekonomiky, v ktorej bolo odmeňovanie úplne oddelené od noriem reálneho sveta. Kvalita portfólia pôžičiek sa drasticky znížila. Obchodníci a ostatné subjekty boli pod podobným krátkodobým tlakom. V niektorých prípadoch boli dokonca retailoví zamestnanci prvého kontaktu vysoko stimulovaní, aby zvyšovali limity úverových kariet a hypotekárnych produktov klientom s neistou bonitou.

2.9 Regulačné reformy musia byť založené na získaných skúsenostiach. Kvantita a kvalita súvahových rezerv sa musí značne zlepšiť. Kapitál obchodných kníh by sa mal podstatne zvýšiť a metóda výpočtu hodnoty v riziku by sa mala prehodnotiť. Výpočty kapitálu musia byť anticyklické. Posudzovanie rizika musí byť opatrnejšie. Riziká likvidity súvisiace s transformáciou splatnosti treba prehodnotiť, pretože počas krízy zlyhala aj likvidita prostredníctvom obchodovateľnosti aj veľkoobchodné trhy.

2.10 Regulačné reformy nebudú postačovať. Potrebné sú trhové mechanizmy a väčšie zapojenie akcionárov strán. Hlavným problémom je nedostatok transparentnosti. Skutočný charakter bankových pôžičiek, aktív, rezerv a rizikových profilov bánk musí byť verejný. Takáto transparentnosť umožní poskytovateľom pôžičiek, ich príjemcom, riaditeľom a analistom správne pôsobiť na trhu.

2.11 Pochybenie vlády – politické, menové a regulačné – treba napraviť, aby boli bankári nútení vrátiť sa k opatrnému bankovníctvu a požadovali obozretnosť od svojich klientov. Retailoví zákazníci potrebujú ochranu pred nekontrolovaným poskytovaním pôžičiek úverovými inštitúciami.

2.12 Riadenie podnikov sa musí zlepšiť. Riadenie rizík a široký dohľad by mali nadobudnúť úplne novú perspektívu. Odmeňovanie musí zodpovedať dlhodobému vývoju. Musí zlepšovať a nie zhoršovať riadenie rizík a malo by byť v súlade s dlhodobými záujmami akcionárov a zainteresovaných strán. Odmeňovanie všetkých zamestnancov, ktorých profesionálna činnosť môže mať materiálny dosah na rizikový profil banky by malo byť stanovené v kontexte tohto profilu.

2.13 Banková kríza upozornila na problém kombinovania retailovej a investičnej banky – úžitkových a špekulatívnych služieb – do jednej inštitúcie, ktorú možno považovať za príliš veľkú na to, aby zbankrotovala. V mnohých prípadoch má toto kombinovanie zmysel, pretože veľa činností investičných bánk poskytuje potrebné prostriedky retailovým aj podnikovým zákazníkom. Hlavným problémom je nepriama a často priama potrebná záruka, ktorú štát poskytuje retailovým vkladateľom. Pre investičné bankovníctvo to predstavuje morálne nebezpečenstvo, ktoré môže podnietiť nadmerné riskovanie. Po úpadku v roku 1929 bol v Spojených štátoch prijatý bankový zákon (známy ako Glass-Steagall Act), ktorý presadil inštitucionálne oddelenie retailových a investičných bánk. V roku 1999 bol zrušený z dôvodu značného prekrývania, ktoré sa postupne vytvorilo. Ak tieto dve činnosti nemajú byť oddelené, napríklad novým bankovým zákonom, potom je potrebné, aby bol režim kapitálových požiadaviek dostatočne prísny na to, aby zabránil pádu retailovej banky spôsobenému investičnou bankou.

3. Zhrnutie smernice Komisie

Zmeny v texte smernice, ktoré boli doplnené po zasadnutí v Pittsburghu a zodpovedajú postoju EHSV, sú doplnené kurzívou.

3.1 Nadmerné a neobozretné riskovanie v bankovom sektore viedlo k zlyhaniu jednotlivých finančných inštitúcií a k systémovým problémom v členských štátoch, ako aj vo svete. Orgány dohľadu a regulačné orgány vrátane skupiny G20 a Výboru európskych orgánov bankového dohľadu sa zhodli na tom, že k nemu prispeli aj nevhodné štruktúry odmeňovania. V tejto súvislosti sú obzvlášť dôležité zásady a normy stanovené Radou pre finančnú stabilitu, ktoré boli dohodnuté a schválené na medzinárodnej úrovni.

3.2 S cieľom zabrániť prípadnému škodlivému vplyvu zle navrhnutých štruktúr odmeňovania by mala existovať výslovná povinnosť úverových inštitúcií a investičných spoločností zaviesť a udržiavať také politiky a postupy odmeňovania, ktoré sú v súlade s účinným riadením rizík.

3.3 Je dôležité, aby sa nová povinnosť v oblasti politík a postupov odmeňovania uplatňovala konzistentným spôsobom. Z uvedeného dôvodu je vhodné vymedziť hlavné zásady s cieľom zabezpečiť, aby štruktúra odmeňovania nenabádala k nadmernému riskovaniu a aby bola v súlade s ochotou inštitúcie podstupovať riziká, jej hodnotami a dlhodobými záujmami.

3.4 Niektoré z hlavných zásad:

— politika odmeňovania je súlade so správnym a účinným riadením rizík, podporuje tento spôsob riadenia a nepodnecuje k riskovaniu, ktoré presahuje úroveň rizika tolerovaného úverovou inštitúciou;

— politika odmeňovania je v súlade s obchodnou stratégiou, cieľmi, hodnotami a dlhodobými záujmami úverovej inštitúcie;

— posudzovanie výkonnosti sa opiera o viacročný rámec, aby sa zaistilo, že posudzovanie sa bude zakladať na dlhodobejšom výkone a že skutočné vyplácanie odmien podľa výkonnosti sa rozloží na obdobie, ktoré zohľadňuje celý hospodársky cyklus spoločnosti a jej obchodné riziká;

— platby spojené s predčasným ukončením zmluvy odrážajú dosiahnutú výkonnosť za dlhšie obdobie a sú navrhnuté tak, aby sa neodmeňovalo zlyhanie;

— garantovaná pohyblivá zložka odmeňovania sa uplatňuje vo výnimočných prípadoch v súvislosti s prijímaním nových pracovníkov a obmedzuje sa na prvý rok zamestnania;

— najmenej 50 % pohyblivej zložky odmeňovania by sa malo vyplácať v akciách alebo vo vhodných nepeňažných nástrojoch, ktoré by mali podliehať primeranej zádržnej politike;

— vyplatenie väčšej časti vysokej prémie sa odloží na primeraný čas a je viazané na budúcu výkonnosť spoločnosti. Najmenej 40 %, a v prípade vedúcich pracovníkov najmenej 60 %, sa pomerným spôsobom odloží na čas najmenej troch rokov;

— pohyblivá zložka odmeňovania, vrátane odloženého podielu, sa vypláca alebo prizná iba v tom prípade, ak je to udržateľné vzhľadom na finančnú situáciu inštitúcie.

3.5 Od „významných“ úverových inštitúcií a investičných spoločností sa požaduje vytvorenie výboru pre odmeňovanie. „Významné“ úverové inštitúcie a investičné spoločnosti sú vymedzené z hľadiska veľkosti a vnútornej organizácie, ako aj povahy, rozsahu a zložitosti ich činností.

3.6 Príslušné orgány by mali mať aj právomoc ukladať opatrenia alebo sankcie finančného alebo nefinančného charakteru za nesplnenie požiadavky zaviesť také politiky odmeňovania, ktoré sú v súlade so správnym a účinným riadením rizík. Tieto opatrenia a sankcie by mali byť účinné, primerané a odrádzajúce.

3.7 S cieľom podporiť zbližovanie postupov dohľadu pri posudzovaní politík a postupov odmeňovania by mal Výbor európskych orgánov bankového dohľadu zabezpečiť usmernenia pre správnu politiku odmeňovania v bankovom sektore.

3.8 Keďže zle navrhnuté politiky odmeňovania a motivačné systémy môžu do neprijateľnej miery zvýšiť riziká, ktorým sú úverové inštitúcie a investičné spoločnosti vystavené, je vhodné, aby príslušné orgány ukladali príslušným subjektom požadované kvalitatívne alebo kvantitatívne opatrenia. Kvalitatívne opatrenia zahŕňajú aj požiadavku, aby úverové inštitúcie alebo investičné spoločnosti obmedzili riziko spojené so svojou činnosťou vrátane štruktúr odmeňovania. Kvantitatívne opatrenia zahŕňajú aj požiadavku na držbu dodatkových vlastných zdrojov.

3.9 S cieľom zabezpečiť, aby štruktúry odmeňovania a súvisiace riziká boli pre trh dostatočne transparentné, by úverové inštitúcie a investičné spoločnosti mali zverejňovať informácie o svojich politikách a postupoch odmeňovania v súvislosti s pracovníkmi, ktorých profesionálne aktivity majú významný vplyv na rizikový profil inštitúcie.

3.10 V prípade sekuritizácií, ktoré transformujú iné sekuritizácie a sú vystavené vyššiemu úverovému riziku ako bežné sekuritizácie, by mali existovať osobitné kapitálové požiadavky, ktoré budú jasne odrádzať úverové inštitúcie a investičné spoločnosti od investícií do vysoko zložitých a rizikových sekuritizácií.

3.11 Resekuritizácie slúžia na preskupenie stredne rizikových sekuritizačných expozícií do nových cenných papierov. Ratingové agentúry a účastníci trhu ich zvyčajne považovali za produkty s nízkym úverovým rizikom. Takéto resekuritizácie však vzhľadom na svoju zložitosť a citlivosť na korelované straty predstavujú vyššie riziko ako konvenčné sekuritizácie. Tento návrh preto obsahuje súbor kapitálových požiadaviek, ktoré sú prísnejšie ako pri priamych sekuritizačných pozíciách s tým istým ratingom.

3.12 Vzhľadom na slabú výkonnosť pozorovanú v nedávnej minulosti by sa mali sprísniť kritériá interných modelov na výpočet kapitálových požiadaviek na trhové riziko. Predovšetkým by sa mali doplniť o zachytávanie rizík v súvislosti s kreditnými rizikami v obchodných knihách. Kapitálové požiadavky by okrem toho mali zahŕňať prvok prispôsobený stresovým podmienkam, aby sa sprísnili kapitálové požiadavky vzhľadom na zhoršujúce sa trhové podmienky a aby sa obmedzila potenciálna procyklickosť.

3.13 Bez toho, aby bolo dotknuté zverejňovanie informácií, ktoré sa výslovne požaduje v tejto smernici, by cieľom požiadaviek na zverejnenie malo byť poskytnutie presných a úplných informácií účastníkom trhu o rizikovom profile jednotlivých inštitúcií. Od inštitúcií by sa preto malo požadovať, aby zverejnili doplnkové informácie, ktoré nie sú výslovne uvedené v smernici, pokiaľ je to nutné na dosiahnutie spomínaného cieľa.

3.14 V oblasti sekuritizácií by sa mali výrazne sprísniť požiadavky kladené na inštitúcie v súvislosti so zverejňovaním informácií. Tieto požiadavky by mali zohľadňovať aj riziká sekuritizačných pozícií v obchodných knihách.

V Bruseli 20. januára 2010 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Ú. v. EÚ C 318, 23.12.2009, s. 57.

(2) Ú. v. EÚ C 277, 17.11.2009, s. 117.

(3) KOM(2009) 204 v konečnom znení.

(4) The Turner Review, UK Financial Services Authority, marec 2009.