Podľa monitorovacieho prieskumu trhu o balíkoch dovolenkových a výletných služieb väčšina spotrebiteľov v EÚ27 (81 %) v roku 2020 dôverovala poskytovateľom balíkov dovolenkových a výletných služieb. Tento údaj sa do určitej miery líši v závislosti od jednotlivých členských štátov, a to od 90 % (v Chorvátsku a Portugalsku) do 60 % (v Poľsku). Prevažná väčšina (91 %) uvádza pozitívne skúsenosti s nakupovaním na trhu, pričom existuje niekoľko značných rozdielov medzi krajinami alebo sociodemografickými podskupinami.

V roku 2017 balíky služieb predstavovali približne 9 % všetkých turistických ciest obyvateľov EÚ27 a ich podiel na celkových výdavkoch na cestovný ruch predstavoval približne 21 %. V priemere každý turista EÚ minul približne 762 EUR na balík cestovných služieb v rámci EÚ27 (celkové výdavky: približne 58 miliárd EUR) a 1 756 EUR na balík cestovných služieb do zvyšku sveta (celkové výdavky: približne 36 miliárd EUR). Hlavnou cieľovou krajinou v Európe bolo jednoznačne Španielsko (celkové výdavky: približne 15 miliárd EUR).

·posilnenie práv na zrušenie: cestujúci môžu zrušiť svoj balík dovolenkových služieb z akéhokoľvek dôvodu za primeraný stornovací poplatok. Svoju dovolenku môžu zrušiť bezplatne, a to konkrétne v prípade „neodvrátiteľných a mimoriadnych okolností“ v cestovnej destinácii, ktoré majú vplyv na poskytovanie balíka služieb (napr. vojna, prírodné katastrofy alebo prepuknutie vážnej choroby), alebo ak sa cena balíka služieb zvýši o viac ako 8 % pôvodnej ceny;

·prísne pravidlá týkajúce sa zodpovednosti: organizátor balíka služieb je až na určité výnimky zodpovedný v prípade, ak sa niečo stane, bez ohľadu na to, kto cestovné služby poskytuje;

-kúpu dodatočnej cestovnej služby cieleným spôsobom od iného poskytovateľa do 24 hodín od doručenia potvrdenia rezervácie prvej cestovnej služby cestujúcemu (napr. poskytnutím odkazu na iného poskytovateľa služby v potvrdení rezervácie);

Podľa smernice o balíkoch cestovných služieb je organizátor balíka služieb zodpovedný za poskytnutie všetkých služieb, ktoré sú súčasťou balíka, bez ohľadu na to, či má tieto služby poskytnúť samotný organizátor alebo iní poskytovatelia služieb. Pri nahrádzaní smernice z roku 1990 sa smernicou o balíkoch cestovných služieb rozšírila koncepcia „balíka služieb“, pôvodne založená na vopred stanovených balíkoch dovolenkových služieb, na prispôsobené či na mieru upravené dovolenky, ktoré obchodník vrátane tradičných cestovných kancelárií, online alebo offline cestovných agentúr, leteckých spoločností a hotelov zostavuje z rôznych cestovných služieb, ktoré si vybral cestujúci. Všetci takíto obchodníci môžu byť „organizátormi“ na účely smernice o balíkoch cestovných služieb.

Smernica (EÚ) 2015/2302 o balíkoch cestovných služieb a spojených cestovných službách (ďalej len „smernica o balíkoch cestovných služieb“ alebo „smernica“) bola prijatá 25. novembra 2015. Nahradila smernicu Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb. Smernica o balíkoch cestovných služieb vychádza z kľúčových prvkov smernice z roku 1990 vrátane požiadaviek na informácie, ustanovení o zmenách v zmluve a o zodpovednosti, ako aj ochrany spotrebiteľov v prípade platobnej neschopnosti organizátora. Novou smernicou o balíkoch cestovných služieb sa značne rozširuje úroveň ochrany spotrebiteľa, pričom sa berú do úvahy nové modely online rezervácií pre kombinácie cestovných služieb.

Zástupcovia malých podnikov v odvetví cestovného ruchu a voľného času (napr. agroturistika, športové kluby) sa domnievajú, že malé alebo veľmi malé podniky by mali byť zo smernice o balíkoch cestovných služieb vyňaté, najmä keď neponúkajú žiadnu dopravu. Spotrebiteľské organizácie a podniky pôsobiace v cestovnom ruchu sa však domnievajú, že ďalšie výnimky by neboli vhodným riešením.

2. Cestovná agentúra, ktorá svojmu zákazníkovi poskytne poradenstvo v súvislosti s možnými safari výletmi a v súlade s voľbou zákazníka rezervuje let, ubytovanie v rôznych chatách a výlet so sprievodcom, pričom cestujúci súhlasí, že za to zaplatí hneď, ako si vyberie všetky zložky, je organizátorom uvedeného balíka a je zodpovedná za poskytnutie jednotlivých cestovných služieb, ktoré sú zahrnuté v balíku.

Balík je akákoľvek kombinácia aspoň dvoch rôznych druhov cestovných služieb na účely tej istej cesty alebo dovolenky, ktoré skombinoval jeden obchodník, a to aj na požiadanie cestujúceho, ak sú všetky služby zahrnuté do jednej zmluvy, alebo ak sú splnené iné kritériá, napríklad súhrnná alebo celková cena. Výnimky z rozsahu pôsobnosti smernice sú veľmi obmedzené. To viedlo k nejasnostiam počas transpozície smernice o balíkoch cestovných služieb a po nej, pokiaľ ide o otázku, či sa smernica vzťahuje na poskytovateľov turistických ubytovacích služieb, ktoré zahŕňajú bezplatný prístup k miestnym rekreačným aktivitám alebo dopravným službám (napr. „turistické karty“) v ich ponuke.

Komisia vydala tlačovú správu, aby upriamila pozornosť na začatie uplatňovania nových pravidiel, poskytla informácie cestujúcim a podnikom na svojom webovom sídle VAŠA EURÓPA a zahrnula balík cestovných služieb do svojej komunikačnej kampane #yourEUright o niekoľkých kľúčových právach spotrebiteľov, ktorá bola spustená v roku 2019. Zástupcovia spotrebiteľov sa však domnievajú, že mnoho spotrebiteľov nie je dostatočne informovaných o svojich právach, najmä v súvislosti s ich právami, keď chcú ukončiť zmluvu o balíku cestovných služieb.

V marci 2018 Komisia začala postupy v prípade nesplnenia povinnosti v súvislosti s neoznámením vnútroštátnych transpozičných opatrení proti 14 členským štátom. Dva členské štáty transponovali smernicu až po tom, čo Komisia vydala odôvodnené stanovisko podľa článku 258 ZFEÚ. Do marca 2019 všetky členské štáty informovali Komisiu o úplnej transpozícii smernice.

Členské štáty mali smernicu o balíkoch cestovných služieb transponovať do 1. januára 2018. V období od februára 2016 do mája 2017 Komisia zorganizovala päť workshopov s cieľom pomôcť členským štátom pri transpozícii smernice.

Jedenásť percent spotrebiteľov sa stretlo s problémami so službami, ktoré zakúpili, alebo s prevádzkovateľmi, čo im poskytlo oprávnený dôvod na sťažnosť. Z tejto skupiny utrpelo 40 % spotrebiteľov finančnú stratu, zatiaľ čo 79 % spotrebiteľov vyplynuli iné ako finančné dôsledky, napríklad strata času, hnev, frustrácia, stres alebo úzkosť. Väčšina (62 %) všetkých respondentov, ktorí sa stretli s problémami, podala sťažnosť. O niečo viac ako polovica (54 %) vyjadrila spokojnosť s výsledkom sťažnosti, zatiaľ čo 42 % uviedlo nespokojnosť.

Smernica o balíkoch cestovných služieb patrí do rozsahu pôsobnosti nariadenia (EÚ) 2017/2394 o spolupráci medzi národnými orgánmi zodpovednými za presadzovanie právnych predpisov na ochranu spotrebiteľa (nariadenie CPC). Pri výmenách v rámci siete CPC niekoľko orgánov nahlásilo postupy presadzovania práva na vnútroštátnej úrovni. V prípade cezhraničného porušenia ustanovení smernice o balíkoch cestovných služieb, ktoré spôsobilo, spôsobuje alebo môže spôsobiť ujmu na kolektívnych záujmoch spotrebiteľov, možno ich dodržiavanie takisto verejnoprávne vymáhať prostredníctvom mechanizmu spolupráce zriadeného podľa nariadenia CPC.

V článku 24 smernice o balíkoch cestovných služieb sa od členských štátov vyžaduje zabezpečenie toho, aby existovali primerané a účinné prostriedky na zabezpečenie súladu so smernicou. Presadzovanie sa v členských štátoch organizuje rôznym spôsobom v súlade s ich príslušnými právnymi tradíciami. Keďže veľká časť ustanovení smernice o balíkoch cestovných služieb sa týka zmluvného vzťahu medzi organizátorom a cestujúcim, uvedené ustanovenia si môžu cestujúci súkromne vymáhať na súdoch alebo u subjektov pre alternatívne riešenie sporov. Smernica o balíkoch cestovných služieb patrí do rozsahu pôsobnosti novej smernice o žalobách v zastúpení, ktorú budú musieť členské štáty transponovať do konca roka 2022. Uplatňovaním tejto smernice budú môcť oprávnené subjekty podávať kolektívne žaloby s cieľom zastaviť porušovanie práv cestujúcich a dosiahnuť nápravu. Okrem toho podľa štúdie posudzovania zhody (pozri bod 2.2) vo väčšine členských štátov podliehajú aspoň určité požiadavky smernice o balíkoch cestovných služieb správnym alebo trestným sankciám. Verejnoprávne presadzovanie je relevantné najmä na overenie súladu s požiadavkami na ochranu v prípade platobnej neschopnosti a požiadavkami na informácie.

Zástupcovia podnikov v oblasti cestovného ruchu navrhujú najmä vzhľadom na COVID-19 zvýšiť informovanosť a ochranu spotrebiteľov v súvislosti so všetkými cestovnými službami vrátane samostatných služieb. Tvrdia, že by sa tým mohla poskytnúť väčšia sloboda prevádzkovateľom a spotrebiteľom pri výbere kombinácie cestovných služieb (balík služieb s plnou ochranou alebo kombinácia cestovných služieb v štýle spojenej cestovnej služby s jasnou zodpovednosťou za riadne poskytnutie služieb pre každého poskytovateľa služieb).

Presne to však bolo cieľom tejto požiadavky na informácie, aby sa upriamila pozornosť spotrebiteľov na odlišnú úroveň ochrany, ktorú ponúkajú balíky služieb v porovnaní so spojenými cestovnými službami, a tým im bol umožnený informovaný výber medzi týmito dvoma modelmi. Spotrebiteľské organizácie tvrdia, že by sa mala ešte viac zvýšiť transparentnosť informovaním cestujúcich, ktorí si rezervujú samostatnú cestovnú službu, o úrovni ochrany, ktorá je s ňou spojená a ktorú v prípade dopravných služieb zaručujú nariadenia EÚ o právach cestujúcich.

Dňa 26. októbra 2019 útvary Komisie zorganizovali workshop o uplatňovaní smernice o balíkoch cestovných služieb v odvetví leteckej dopravy, a to aj v nadväznosti na správu Komisie o „rezerváciách prekliknutím“. Zástupcovia leteckých spoločností dospeli k záveru, že formuláre štandardných informácií sú príliš komplexné, odborné a ťažko čitateľné, predovšetkým na mobilných zariadeniach. Najmä pokiaľ ide o štandardné formuláre pre spojené cestovné služby, tvrdilo sa, že informácie by sa mohli považovať za mätúce a odrádzajúce, keďže cestujúci sú v prvom rade informovaní o tom, že nebudú využívať práva vzťahujúce sa na balíky služieb.

Pokiaľ ide o „rezervácie prekliknutím“, pre spotrebiteľov a orgány presadzovania práva môže byť veľmi zložité dokázať, či bol uzavretý balík služieb, spojená cestovná služba alebo ani jedno, ako sa vysvetľuje v správe o rezerváciách „prekliknutím“ z roku 2019. Poskytovateľ cestovných služieb, ktorý po dokončení rezervácie postúpi meno cestujúceho, jeho platobné údaje a e-mailovú adresu inému obchodníkovi, u ktorého sa rezervuje druhá služba do 24 hodín od potvrdenia prvej rezervácie, je organizátorom balíka služieb a je teda zodpovedný za poskytnutie oboch služieb. Ak sa jeden z uvedených údajov nepostúpi, prvý obchodník sprostredkúva spojenú cestovnú službu a je zodpovedný len za poskytnutie svojej vlastnej služby za predpokladu, že druhá rezervácia sa uskutoční do 24 hodín. Ak sa tak stane neskôr, smernica o balíkoch cestovných služieb sa neuplatňuje vôbec. Je hlásené, že v praxi je ťažké preukázať, aké údaje si obchodníci medzi sebou postúpili, alebo v akom momente sa rezervovala druhá cestovná služba.

Určenie rozdielu medzi určitými balíkmi služieb a určitými spojenými cestovnými službami môže byť zložité. Cestovná agentúra, ktorá svojmu zákazníkovi rezervuje let aj hotel a vydá jednu faktúru za obe služby, predáva balík služieb. Keď sa tie isté služby nevybrali spoločne, cestovná agentúra, ktorá ich rezervuje jednu po druhej a neúčtuje celkovú cenu, sprostredkúva spojenú cestovnú službu.

Výzva spojená s uplatňovaním koncepcie spojených cestovných služieb súvisí so skutočnosťou, že v druhom uvedenom príklade povinnosť ochrany v prípade platobnej neschopnosti v relevantných prípadoch závisí od neistej udalosti v budúcnosti, t. j. od toho, či si cestujúci rezervuje ďalšiu cestovnú službu od iného obchodníka do 24 hodín od prvej rezervácie. V takom prípade poskytovateľ prvej cestovnej služby, ktorý od cestujúceho prijme zálohové platby, musí v súvislosti s takýmito platbami poskytnúť ochranu v prípade platobnej neschopnosti. Hoci sa v článku 19 ods. 4 smernice o balíkoch cestovných služieb vyžaduje, aby druhý obchodník informoval obchodníka, ktorý sprostredkúva spojené cestovné služby, o uzavretí zmluvy s cestujúcim, prvý obchodník nutne nemusí mať všetky informácie na určenie toho, v ktorých prípadoch spojená cestovná služba vznikla. Je hlásené, že poskytovatelia ďalšej cestovnej služby si nie vždy plnia svoje ohlasovacie povinnosti napr. v dôsledku nedostatku technických prostriedkov na zabezpečenú výmenu údajov alebo zo strachu z porušenia všeobecného nariadenia o ochrane údajov. Takáto neistota by mohla viesť k ťažkostiam pri zabezpečovaní požadovanej ochrany v prípade platobnej neschopnosti.

Nie je vždy jasné, čo „sprostredkovanie“ a „sprostredkovanie cieleným spôsobom“ vlastne znamená. V odôvodnení 12 sa objasňuje, že umiestňovanie odkazov, prostredníctvom ktorých sú cestujúci iba všeobecne informovaní o ďalších cestovných službách, by sa nemalo považovať za sprostredkovanie spojenej cestovnej služby. Preto sa vo všeobecnosti bude vyžadovať aktívna propagácia založená na komerčnom vzťahu zahŕňajúcom odmenu medzi obchodníkom, ktorý sprostredkúva obstaranie ďalších cestovných služieb, a iným obchodníkom (pozri odôvodnenie 13).

2. V e-mailovom potvrdení rezervácie letu letecká spoločnosť poskytne odkaz na webové sídlo hotelových rezervácií, ktoré ponúka cestujúcemu možnosť rezervovať si hotel v cestovnej destinácii. Ak cestujúci klikne na odkaz a do 24 hodín od doručenia potvrdenia rezervácie letu si rezervuje izbu na účely svojej cesty, letecká spoločnosť sprostredkovala spojenú cestovnú službu „cieleným spôsobom“.

Príklady: 1. Cestovná agentúra rezervuje zákazníkovi let a cestujúci za tento let zaplatí. Následne cestovná agentúra v rámci tej istej návštevy cestovnej agentúry rezervuje na účely tej istej cesty ubytovanie v hoteli, ktorý nebol vybraný a ktorého dostupnosť nebola pred rezerváciou letu skontrolovaná, a vyžiada si platbu alebo zálohu za hotel. Prostredníctvom samostatného výberu a samostatnej platby za každú cestovnú službu cestovná agentúra sprostredkovala spojené cestovné služby.

Niektoré zainteresované strany z radov podnikov zastúpené v expertnej skupine zainteresovaných strán na podporu vykonávania smernice o balíkoch cestovných služieb a príslušné orgány vyjadrili obavy, že môže byť čoraz ťažšie nájsť vhodných poskytovateľov ochrany v prípade platobnej neschopnosti, ktorí budú ochotní a schopní kryť riziká súvisiace s konkurzom veľkého organizátora, najmä v hlavnej sezóne. Ochranu v prípade platobnej neschopnosti poskytuje relatívne málo fondov cestovných záruk a poisťovní. Bolo hlásené, že banky zábezpeku pre organizátorov už neposkytujú ako aj to, že niektoré z poisťovní ponúkajúcich ochranu v prípade platobnej neschopnosti, ktorých je už len relatívne malý počet, sa sťahujú z trhu (napr. v Rakúsku a Belgicku). Je preto dôležité nájsť spoľahlivý systém účinnej ochrany cestujúcich pre prípad rizika platobnej neschopnosti. Nápady, ktoré boli predložené na riešenie náročných výziev, zahŕňali viacero poskytovateľov zábezpeky pre jedného organizátora alebo zriadenie celoeurópskeho záručného fondu ako druhu zaistenia pre ručiteľov v prvej línii.

Celkovo a so zreteľom na rozsah konkurzu spoločnosti Thomas Cook sa zdá, že systémy ochrany pred platobnou neschopnosťou fungujú dobre, aj keď boli vystavené veľkému tlaku. Dotknutí cestujúci, ktorí už boli vo svojej cestovnej destinácii, boli repatriovaní alebo mohli ukončiť svoju dovolenku podľa plánu. Podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, cestujúci, ktorým sa ešte nezačal poskytovať balík cestovných služieb, dostali alebo by mali dostať refundáciu svojich zálohových platieb. V niektorých členských štátoch však cestujúci museli na refundáciu dlho čakať alebo im nebola poskytnutá úplná refundácia ani viac ako rok po konkurze spoločnosti Thomas Cook, hoci v článku 17 ods. 5 smernice o balíkoch cestovných služieb sa vyžaduje, aby boli refundácie poskytnuté na žiadosť cestujúceho bez zbytočného odkladu.

Vo Francúzsku sa to dotklo viac ako 53 000 cestujúcich a náklady na fond cestovných záruk APST, ktorý kryl francúzske dcérske spoločnosti Thomas Cook, sa odhadujú na 40 až 50 miliónov EUR. Približne 10 500 cestujúcich bolo repatriovaných a viac ako 30 000 zákazníkov mohlo absolvovať dovolenku s inými cestovnými kanceláriami. Refundácia pre viac ako 11 500 cestujúcich sa môže začať až po ukončení insolvenčného konania a po skompletizovaní všetkých oprávnených podaní týkajúcich sa refundácie.

V dôsledku konkurzu nemeckých dcérskych spoločností Thomas Cook uviazlo v zahraničí približne 140 000 cestujúcich, ktorí boli repatriovaní s pomocou poskytovateľa ochrany v prípade platobnej neschopnosti, spoločnosti Zurich Versicherungen. Ochrana v prípade platobnej neschopnosti však nebola dostatočná na úplné pokrytie refundácií pre cestujúcich, ktorí sa ešte nedostali do svojej destinácie (odhadovaných na 287,4 milióna EUR), a to kvôli stropu zodpovednosti poisťovní, ktoré kryli toto riziko. Federálna vláda sa zaviazala, že všetkým dotknutým cestujúcim nahradí rozdiel medzi ich zálohovými platbami a výškou refundácií prijatých od poisťovne kryjúcej platobne neschopné spoločnosti Thomas Cook. Podľa informácií, ktoré poskytli nemecké orgány, začiatkom februára 2021 svoje žiadosti zaregistrovalo 105 306 cestujúcich a pravdepodobne sa ešte zaregistruje až 10 000 žiadostí.

Podľa článku 17 smernice o balíkoch cestovných služieb musia organizátori poskytnúť zábezpeku refundácie všetkých platieb uskutočnených cestujúcimi v rozsahu, v akom sa príslušné cestovné služby neposkytnú v dôsledku platobnej neschopnosti organizátora. Uvedená zábezpeka sa vzťahuje aj na repatriáciu cestujúcich, ak je v balíku služieb zahrnutá aj preprava cestujúcich. Hoci si členské štáty ponechali právomoc rozhodovať o spôsobe zabezpečenia ochrany v prípade platobnej neschopnosti, musia zaistiť, aby bola ochrana účinná v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 17 smernice o balíkoch cestovných služieb. Celkovo sa vďaka smernici o balíkoch cestovných služieb z roku 2015 značne zlepšili vnútroštátne systémy ochrany v prípade platobnej neschopnosti v porovnaní s ochranou podľa smernice o balíku cestovných služieb z roku 1990. V 21 členských štátoch ochranu v prípade platobnej neschopnosti zabezpečuje samotné odvetvie, a to buď prostredníctvom súkromných záručných fondov, poisťovní alebo kombinácie oboch, alebo prostredníctvom iných foriem súkromného zabezpečenia, napríklad bankových záruk. Dva členské štáty (Fínsko a Portugalsko) zriadili záručný fond založený ako verejný subjekt. Štyri členské štáty (Česká republika, Dánsko, Malta, Poľsko) a Spojené kráľovstvo majú zmiešaný systém, čo znamená, že forma súkromnej zábezpeky je doplnená verejne spravovaným záručným fondom (dvojúrovňovým), alebo že záručné fondy spravujú verejno-súkromné organizácie.

V roku 2019 sieť európskych spotrebiteľských centier riešila 2 399 otázok a 261 sťažností súvisiacich so smernicou o balíkoch cestovných služieb. V roku 2020 sa v dôsledku pandémie COVID-19 tieto počty zvýšili o 368 % (11 226 otázok) a o 250 % (914 sťažností). Okrem toho sa podiel prípadov týkajúcich sa smernice o balíkoch cestovných služieb na celkovom počte prípadov európskych spotrebiteľských centier značne zvýšil, a to z 2 % v roku 2019 na 7 % z celkového počtu prípadov v roku 2020 . Priemerný čas vybavenia prípadu zostal rovnaký a miera úspešného alebo neutrálneho výsledku zásahu európskych spotrebiteľských centier v súvislosti s obchodníkmi sa zvýšila zo 61 % v roku 2019 na 70 % v roku 2020 . V roku 2019 bol hlavnou témou otázok a sťažností (39 %) nesúlad pri poskytovaní služieb alebo zavádzajúce jednanie alebo opomenutia. V roku 2020 bolo najčastejšou témou (62 %) zrušenie a neposkytnutie služieb. V roku 2020 európske spotrebiteľské centrá uverejnili brožúru o výklade smernice o balíkoch cestovných služieb a na svojich vnútroštátnych webových sídlach a kanáloch sociálnych médií zdieľali často kladené otázky s cieľom pomôcť spotrebiteľom vzhľadom na veľký nárast sťažností v odvetví cestovného ruchu vrátane balíkov služieb.

Pod francúzsky subjekt ARS Médiation Tourisme et Voyage v zásade patrí celé odvetvie cestovného ruchu a dopravy. V roku 2019 mu bolo doručených 8 667 žiadostí (približne 21 % z nich sa týkalo typických balíkov výletných služieb); v prípade 5 449 žiadostí boli navrhnuté zmierlivé riešenia s mierou akceptovania vo výške 93,5 %. Hlavné témy sporov súvisiacich s balíkom cestovných služieb sa týkali plnenia zmluvy, zrušenia alebo zmeny zmluvy a kvality služieb.

4.2.3.Rozdiely medzi vnútroštátnymi systémami ochrany v prípade platobnej neschopnosti

V smernici o balíku cestovných služieb sa vyžaduje, aby bola ochrana „účinná“, ale spôsob, akým má byť táto ochrana zabezpečená, sa ponecháva na členské štáty (pozri odôvodnenie 39 smernice o balíkoch cestovných služieb). Problémy týkajúce sa pokrytia repatriácie a refundácií v niektorých členských štátoch viedli spotrebiteľské organizácie k výzve na ďalšiu harmonizáciu vnútroštátnych systémov ochrany v prípade platobnej neschopnosti vrátane minimálnych kritérií týkajúcich sa spôsobu určenia systému ochrany v prípade platobnej neschopnosti a zabezpečenia toho, aby boli záručné fondy primerane financované. Smernica o balíkoch cestovných služieb už ale poskytuje viac informácií o požadovanej ochrane v prípade platobnej neschopnosti než smernica o balíku cestovných služieb z roku 1990 a v rámci legislatívnych rokovaní o smernici o balíkoch cestovných služieb existovali rozpory v tom, do akej miery by mala byť smernica v tejto súvislosti normatívna. Zástupcovia odvetvia poisťovníctva poukázali na to, že repatriácie môže lepšie organizovať samotné odvetvie cestovného ruchu (napr. prostredníctvom záručného fondu), zatiaľ čo hlavnou obchodnou činnosťou finančných inštitúcií je zaoberať sa platbami.

4.2.4.Uprednostnenie pokračovania poskytovania balíka dovolenkových služieb

Najmä zástupcovia fondov cestovných záruk v expertnej skupine zainteresovaných strán na podporu vykonávania smernice o balíkoch cestovných služieb zdôraznili, že v prípade platobnej neschopnosti organizátora by pokračovanie v poskytovaní rezervovaného balíka služieb namiesto repatriácie alebo refundácie bolo najlepším riešením pre cestujúcich aj poskytovateľov cestovných služieb. V odôvodnení 39 smernice o balíkoch cestovných služieb sa uvádza, že by malo byť možné ponúknuť cestujúcim pokračovanie poskytovania balíka služieb.

4.2.5.Obmedzenie zálohových platieb

Zálohové platby sú obvyklým spôsobom platby za balík cestovných služieb. V Nemecku sa zálohové platby za balíky cestovných služieb na základe vnútroštátnej judikatúry o neprijateľných zmluvných podmienkach v zásade obmedzujú na zálohu vo výške 20 % v čase rezervácie, pokiaľ organizátor riadne neodôvodní vyššiu zálohovú platbu z dôvodu výdavkov vzniknutých v čase uzavretia zmluvy; zvyšok je splatný najneskôr 30 dní pred začiatkom cesty. Konkurz spoločnosti Thomas Cook však v Nemecku viedol k nárokom na refundáciu v odhadovanej výške 287,4 milióna EUR, čo napokon podnietilo vládu, aby zaplatila nevyplatené refundácie (pozri oddiel 4.1 vyššie). Obmedzenia zálohových platieb na balíky cestovných služieb existujú aj v Rakúsku, tie sa však neuplatňujú, ak je k dispozícii neobmedzená ochrana v prípade platobnej neschopnosti.

Spotrebiteľské organizácie a organizácie cestujúcich prišli s myšlienkou obmedziť výšku zálohových platieb a žiadať od cestujúcich platbu iba v prípade keď sa im poskytne služba, čo by malo za cieľ znížiť pravdepodobnosť, že cestujúci budú vystavení riziku platobnej neschopnosti, ale aj znížiť riziká pre poskytovateľov zábezpeky, a tým aj náklady na ňu. Tvrdia, že obmedzením zálohových platieb by sa riziko, ktoré majú kryť systémy ochrany v prípade platobnej neschopnosti, mohlo potenciálne obmedziť hlavne na repatriáciu a cestujúci by boli v prípade zrušení lepšie chránení.

Keďže predplatené služby, ako je preprava cestujúcich, sú často súčasťou balíka služieb, uskutočniteľnosť, rozsah a prekážky možného obmedzenia zálohových platieb v odvetví balíkových služieb by sa museli posúdiť so zreteľom na širší ekosystém cestovného ruchu.

Zástupcovia odvetvia dopravy a cestovného ruchu sa domnievajú, že obmedzenie zálohových platieb by mohlo zhoršiť ich likviditu v kritických situáciách. Poukazujú aj na to, že zálohová platba je pre cestovné služby celosvetovým štandardom a jednostranné požiadavky EÚ obmedzujúce tento obchodný model by mohli mať ďalekosiahle dôsledky a narušiť rovnaké podmienky voči konkurentom z krajín mimo EÚ. Okrem toho zástupcovia odvetvia zdôrazňujú, že ceny balíkov dovolenkových služieb je možné udržiavať na nízkej úrovni, pretože cestovné kancelárie nakupujú veľké podiely hotelovej a dopravnej kapacity vopred a financujú ich zo zálohových platieb od spotrebiteľov.

4.2.6.Ochrana v prípade platobnej neschopnosti v súvislosti s konkurzom prevádzkovateľov dopravy

Európsky parlament vo svojom uznesení v reakcii na konkurz spoločnosti Thomas Cook uznal účinnosť repatriácie a nevyjadril žiadne obavy v súvislosti so smernicou o balíkoch cestovných služieb. V tejto súvislosti však Parlament zopakoval svoju žiadosť o rozšírenie ochrany v prípade platobnej neschopnosti aj na lety iba s príručnou batožinou (seat-only flights) v rámci revízie nariadenia č. 261/2004 o právach cestujúcich v leteckej doprave. Platobná neschopnosť leteckej spoločnosti môže mať vplyv na cestujúcich, cestovné kancelárie a sprostredkovateľov. Ak sa napríklad zmluva o balíku cestovných služieb obsahujúca zložku letu zruší v súlade so smernicou o balíkoch cestovných služieb, organizátor môže cestujúcemu vrátiť celú cenu bez ohľadu na to, či má peniaze stále v držbe, alebo ich bude môcť získať späť od leteckej spoločnosti. Výzva viacerých zainteresovaných strán zastupujúcich podniky a spotrebiteľov v oblasti cestovného ruchu zaviesť povinnú ochranu v prípade platobnej neschopnosti, ktorú majú poskytovať letecké spoločnosti, zosilnela v kontexte krízy spôsobenej pandémiou COVID-19. V správe zo stretnutia za okrúhlym stolom pre letectvo o obnove európskeho letectva (z novembra 2020) sa uznáva, že táto kríza poukázala na obavy cestujúcich, že sa v prípade platobnej neschopnosti leteckých spoločností môžu ocitnúť bez ochrany, a naznačuje sa v nej, že by sa vplyv ochrany v prípade platobnej neschopnosti leteckých spoločností mohol ďalej analyzovať.

Komisia vo svojej stratégii pre udržateľnú a inteligentnú mobilitu z 9. decembra 2020 uviedla, že „EÚ musí cestujúcim pomôcť, ak prevádzkovatelia dopravy v dôsledku pandémie COVID-19 zbankrotujú alebo sa ocitnú vo vážnej kríze likvidity. Uviaznutých cestujúcich je potrebné repatriovať a v prípade zrušenia cesty, letu alebo plavby zo strany dopravcu im musí byť vrátené cestovné. Komisia zvažuje možnosti a prínosy možných nástrojov, ktoré chránia cestujúcich pred takýmito udalosťami, a v prípade potreby predloží legislatívne návrhy.“.

5.Pandémia COVID-19

Svetová zdravotnícka organizácia 30. januára 2020 vyhlásila globálne šírenie ochorenia COVID-19 za ohrozenie verejného zdravia medzinárodného významu a 11. marca 2020 ho označila za pandémiu.

Pandémia COVID-19 viedla k nevídaným cestovným obmedzeniam na celom svete, ktoré spôsobili takmer úplné zastavenie cestovania v Európe a v mnohých iných častiach sveta. To má závažný vplyv na celý ekosystém cestovného ruchu. Údaje Svetovej organizácie OSN pre cestovný ruch za január až október 2020 ukazujú pokles výsledkov v oblasti cestovného ruchu v Európe o 72 % v porovnaní s rokom 2019. Okrem straty príjmov zasiahla organizátorov najmä skutočnosť, že žiadosti cestujúcich o refundáciu z dôvodu zrušenia cesty značne prevyšujú úroveň nových rezervácií. Spoločné výskumné centrum Komisie pri scenári „druhej vlny“ odhadlo, že by v hospodárstve EÚ mohlo byť v dôsledku poklesu počtu prichádzajúcich turistov v roku 2020 ohrozených 11,7 milióna pracovných miest. Zároveň, ako uvádzajú spotrebiteľské organizácie, do decembra 2020 nebola ešte stále poskytnutá finančná refundácia za zrušené dovolenky tisícom spotrebiteľov.

5.1.Zrušenia ciest v dôsledku pandémie COVID-19

Pandémia COVID-19 viedla k uplatňovaniu ustanovení smernice o balíkoch cestovných služieb týkajúcich sa „neodvrátiteľných a mimoriadnych okolností“, ktoré sú v článku 3 ods. 12 smernice o balíkoch cestovných služieb vymedzené ako „situácie, ktoré zmluvná strana, ktorá sa na takéto situácie odvoláva, nemôže ovplyvniť, a ktorých dôsledkom nemôže zabrániť, ani keby prijala všetky primerané opatrenia“. Významné riziká pre ľudské zdravie, ako je prepuknutie vážnej choroby v cestovnej destinácii alebo v jej bezprostrednej blízkosti, sa zvyčajne kvalifikujú ako takéto neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti (pozri odôvodnenie 31 smernice o balíkoch cestovných služieb).

V súlade s článkom 12 smernice o balíkoch cestovných služieb môže cestujúci ukončiť zmluvu o balíku cestovných služieb bez sankcie, ak „v mieste destinácie alebo v jeho bezprostrednej blízkosti nastanú neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti, ktoré významne ovplyvnia poskytovanie balíka služieb alebo ktoré významne ovplyvnia prepravu cestujúcich do destinácie“ (článok 12 ods. 2 smernice o balíkoch cestovných služieb). Organizátor balíka služieb môže ukončiť zmluvu bez sankcií aj vtedy, ak mu „neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti“ zabraňujú plniť zmluvu (článok 12 ods. 3 smernice o balíkoch cestovných služieb). V uvedených prípadoch má cestujúci právo na úplnú refundáciu všetkých platieb uskutočnených za balík služieb do 14 dní po ukončení zmluvy (článok 12 ods. 4 smernice o balíkoch cestovných služieb).

Dňa 5. marca 2020 s aktualizáciou 19. marca 2020 útvary Komisie uverejnili na webovom sídle Komisie neformálne usmernenie o uplatňovaní smernice o balíkoch cestovných služieb v súvislosti s pandémiou COVID-19 , pričom potvrdili právo cestujúceho na úplnú refundáciu, ak sú na základe individuálneho posúdenia splnené podmienky článku 12 ods. 2 alebo 3 smernice o balíkoch cestovných služieb. V uvedenom oznámení útvary Komisie takisto uviedli, že vzhľadom na situáciu organizátorov z hľadiska peňažných tokov by mali cestujúci zvážiť akceptovanie odloženia ich balíka výletných služieb na neskoršie obdobie, ktoré by sa vzhľadom na súčasnú neistotu v plánovaní ciest mohlo realizovať dobropisom („poukazom“). Niekoľko členských štátov požiadalo Komisiu, aby pozastavila právo na refundáciu do 14 dní a/alebo ho nahradila dočasným riešením formou poukazu.

V liste z 27. marca 2020 adresovaného všetkým členským štátom komisár Reynders pripomenul, že právo cestujúceho na náhradu sa musí vzťahovať na zrušenia súvisiace s pandémiou COVID-19. Odporučil, že na zmiernenie problémov podnikov s likviditou by cestovné kancelárie mohli ponúkať poukazy pod podmienkou, že cestujúci: 1. by mali možnosť akceptovať poukaz a 2. by mali mať možnosť požiadať o úplnú refundáciu, ak ho nakoniec nepoužijú. Komisár Reynders okrem toho takisto zdôraznil, že na zvýšenie dôvery cestujúcich, aby urobili takúto voľbu, sú potrebné opatrenia na zaistenie spoľahlivej ochrany v prípade platobnej neschopnosti.