/* KOM/2011/0232 v konečnom znení */ SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Správa o posúdení vykonávania a vplyvu opatrení prijatých podľa smernice 2002/59/ES, ktorou sa zriaďuje monitorovací a informačný systém Spoločenstva pre lodnú dopravu





SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Správa o posúdení vykonávania a vplyvu opatrení prijatých podľa smernice 2002/59/ES, ktorou sa zriaďuje monitorovací a informačný systém Spoločenstva pre lodnú dopravu ÚVOD Cieľom smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/59/ES z 27. júna 2002, ktorou sa zriaďuje monitorovací a informačný systém Spoločenstva pre lodnú dopravu[1], je zriadiť v Spoločenstve monitorovací a informačný systém pre lodnú dopravu, ktorým by sa zvýšila bezpečnosť a efektívnosť námornej dopravy, zlepšila reakcia úradov na udalosti, nehody alebo potenciálne nebezpečné situácie na mori vrátane pátracích a záchranných činností a prispelo sa k lepšej prevencii a odhaľovaniu znečisťovania z lodí. Na tieto účely sa v smernici ustanovuje niekoľko nových požiadaviek v oblasti monitorovacieho a informačného systému pre lodnú dopravu berúc do úvahy medzinárodné pravidlá pre hlásne systémy lodí, plavebno-prevádzkové služby a technologický pokrok v oblasti identifikácie a monitoringu lodí. Na skvalitnenie pri zriaďovaní monitorovacieho a informačného systému pre lodnú dopravu v rámci celej EÚ sa v smernici ustanovujú povinnosti zriadiť rámec spolupráce medzi členskými štátmi a Komisiou. Na zabezpečenie dostupnosti útočišťa pre lode v núdzi sa v smernici ustanovuje povinnosť členských štátov vypracovať plány na prijímanie takýchto lodí. Smernica sa vo všeobecnosti vzťahuje na lode s hrubou priestornosťou 300 ton a viac, ako aj na zásobníky paliva s hrubou priestornosťou viac ako 5 000 ton na palube lodí. Do rozsahu pôsobnosti smernice spadajú všetky lode vstupujúce do prístavu v rámci Európskej únie, lode vstupujúce do oblastí systémov povinného hlásenia lodí prijatých IMO (Medzinárodná námorná organizácia) a prevádzkovaných členskými štátmi, ako aj lode, ktoré sa podieľali na udalostiach alebo nehodách v pátracej a záchrannej zóne/vyhradenej hospodárskej zóne alebo ekvivalentnej oblasti členského štátu. Účinnosť smernice závisí od vykonávacích opatrení a opatrení na presadzovanie smernice prijatých členskými štátmi a Komisiou. V tejto súvislosti sa v článku 26 ods. 1 ustanovuje povinnosť členských štátov podať Komisii do 5. februára 2007 správu o pokroku pri implementácii tejto smernice a najmä ustanovení článkov 9, 10, 18, 20, 22, 23 a 25 a správu o úplnej implementácii smernice do 31. decembra 2009. V článku 26 ods. 2 sa ustanovuje, že Komisia predloží Európskemu parlamentu a Rade správu o implementácii smernice[2], najmä s cieľom zistiť, v akom rozsahu ustanovenia smernice pomohli zvýšiť bezpečnosť a efektívnosť námornej dopravy a zabránili znečisťovaniu loďami. Komisia predkladá správu na základe uvedených správ členských štátov. V tejto správe sa posudzuje vykonávanie smernice a vplyv prijatých opatrení. SPÔSOB HODNOTENIA Implementácia smernice členskými štátmi sa týka právnej a technickej oblasti. Právna implementácia sa dosahuje formálnou transpozíciou smernice a presadzovaním vyplývajúcich vnútroštátnych právnych predpisov. Implementácia v technickej oblasti pozostáva z vybudovania a prevádzkovania potrebnej pobrežnej infraštruktúry na príjem a výmenu údajov. Okrem opatrení prijatých členskými štátmi sa smernica vykonávala na úrovni EÚ prostredníctvom zriadenia informačného systému s názvom SafeSeaNet. Tento systém vytvorila Komisia v úzkej spolupráci s členskými štátmi a Európskou námornou bezpečnostnou agentúrou (EMSA)[3] v rámci skupiny SafeSeaNet. EMSA prevádzkuje centrálny systém SafeSeaNet a monitoruje jeho fungovanie a kvalitu jeho údajov 24 hodín denne. Problémy, ktoré si vyžadujú okamžitý zásah, sa bezodkladne oznamujú členským štátom. Otázky týkajúce sa toku údajov vo všeobecnosti sa oznamujú členským štátom prostredníctvom štvrťročných správ o kvalite údajov. Tieto správy predstavujú užitočný nástroj pri posudzovaní implementácie smernice členskými štátmi v technickej oblasti, pretože poskytujú prehľad o toku údajov z vnútroštátnych systémov do centrálneho systému SafeSeaNet, ako aj o výmene údajov v rámci SafeSeaNet. EMSA od roku 2009 vykonáva v mene Komisie program inšpekcií s cieľom posúdiť implementáciu smernice členskými štátmi. Program inšpekcií stále prebieha, v decembri 2010 však EMSA ukončila osem inšpekcií a predložila Komisii správy z nich. Správy z inšpekcií, ktoré EMSA vypracovala, poskytujú podrobnejšie informácie o administratívnych, procedurálnych a prevádzkových prvkoch opatrení na implementáciu smernice v členských štátoch. Keďže výsledky inšpekcií sa týkajú iba časti členských štátov, táto správa sa bude zisteniami zaoberať iba vo všeobecnej rovine. Hodnotenie implementácie smernice 2002/59/ES v tejto správe sa opiera o správy členských štátov o úplnej implementácii smernice. Pri posudzovaní aktuálnej výmeny údajov medzi členskými štátmi sa použili štvrťročné správy EMSA o kvalite údajov v rámci SafeSeaNet. IMPLEMENTÁCIA SMERNICE Implementácia smernice a technická príprava monitorovacieho a informačného systému Spoločenstva pre lodnú dopravu sa začali takmer bez prípravy, a preto sa od prijatia smernice v roku 2002 realizovali postupne. Prvým krokom bola transpozícia smernice do vnútroštátnych právnych predpisov, ktorú boli členské štáty povinné ukončiť do 5. februára 2004. Druhým krokom bolo vybudovanie pobrežného zariadenia na účely implementácie smernice do konca roku 2007, aby najneskôr do jedného roku, teda do konca roku 2008, fungovala výmena údajov medzi vnútroštátnymi systémami. Na účely vyhodnotenia prebiehajúcich realizačných opatrení boli členské štáty povinné do 5. februára 2007 predložiť Komisii správu o pokroku v implementácii smernice. A konečne, od členských štátov sa vyžadovalo, aby smernicu v plnej miere implementovali do 31. decembra 2009. Transpozícia do vnútroštátnych právnych predpisov Väčšina členských štátov oznámila, že transpozíciu smernice do vnútroštátnych právnych predpisov ukončila včas, teda do 5. februára 2004, alebo len o niekoľko týždňov neskôr. V niektorých štátoch však došlo k oneskoreniu a posledné oznámenie členského štátu bolo doručené až v decembri 2005. Na základe oznámení členských štátov Komisia otvorila niekoľko konaní o porušení právnych predpisov. Všetky tieto konania sú už ukončené (posledné v roku 2008). Správy o implementácii v členských štátoch Komisia pripravila dotazník s cieľom pomôcť členským štátom pri podávaní správ o pokroku pri implementácii smernice a najmä ustanovení článkov 9, 10, 18, 20, 22, 23 a 25. Účelom týchto správ o pokroku bolo zabezpečiť, aby členské štáty do konca roku 2007 pripravili všetky potrebné zariadenia a pobrežné vybavenie na implementáciu smernice a aby najneskôr do jedného roka od tohto termínu bolo zariadenie na odovzdávanie informácií vnútroštátnym systémom a na výmenu informácií medzi vnútroštátnymi systémami prevádzkyschopné. Väčšina členských štátov vyplnila dotazník včas. Bolo potrebné začať niekoľko konaní o porušení, ale neskôr sa všetky ukončili (posledné v roku 2009). Správy o úplnej implementácii smernice predložili včas, t. j. do 31. decembra 2009, tri členské štáty. Väčšina členských štátov zaslala svoje správy do polovice júna 2010. Posledné správy boli doručené v septembri 2010. Niektoré členské štáty vo svojich správach poskytli iba informácie všeobecnej povahy a Komisia týmto členským štátom zaslala žiadosti o podrobnejšie informácie. Spolupráca pri rozvoji technickej infraštruktúry a štandardov Správna implementácia smernice je možná iba na základe účinného elektronického zberu údajov a ich výmeny medzi členskými štátmi. Na tieto účely sa v smernici ukladá členským štátom a Komisii povinnosť spolupracovať pri vybudovaní telematických spojení medzi pobrežnými stanicami s cieľom výmeny údajov o pohybe lodí, zastaveniach v prístave a nákladnej doprave. Proces vývoja a budovania monitorovacieho systému Spoločenstva pre lodnú dopravu (SafeSeaNet) sa realizoval v rámci skupiny SafeSeaNet zloženej z odborníkov členských štátov. Tejto skupine pôvodne predsedala Komisia. Od roku 2004 skupine predsedá EMSA a skupina vypracovala úplný súbor dokumentácie, technických špecifikácii a prevádzkových postupov na účely zriadenia systému SafeSeaNet v rámci EÚ. Systém SafeSeaNet je zložený z vnútroštátnych systémov a centrálneho systému SafeSeaNet, ktorý prevádzkuje EMSA. Všetky tieto systémy boli vybudované a sú prevádzkované v súlade s technickými špecifikáciami a postupmi dohodnutými v rámci skupiny SafeSeaNet. Práce na budovaní SafeSeaNet a skúsenosti získané pri jeho prevádzke sa zohľadnili pri vypracovaní návrhu tretieho balíka námornej bezpečnosti. V rámci tretieho balíka námornej bezpečnosti sa smernicou 2009/17/ES zmenila a doplnila smernica 2002/59/ES, čím sa systému SafeSeaNet udeľuje jednoznačný právny status a stanovujú sa technické špecifikácie. Touto zmenou a doplnením sa takisto zabezpečujú pravidlá riadenia, prevádzky, vývoja a údržby SafeSeaNet. Komisia je v spolupráci s členskými štátmi zodpovedná za riadenie, vývoj a dohľad nad systémom SafeSeaNet na politickej úrovni. EMSA je zodpovedná za technickú realizáciu systému v spolupráci s členskými štátmi a Komisiou. Na účely riadenia SafeSeaNet Komisia 31. júla 2009 rozhodnutím 2009/584/ES zriadila riadiacu skupinu na vysokej úrovni pre SafeSeaNet[4]. Skupina je zložená zo zástupcov členských štátov a Komisie, pričom EMSA zastáva pozíciu trvalého pozorovateľa a aktívne prispieva k práci skupiny. KĽÚČOVÉ OTÁZKY TÝKAJÚCE SA IMPLEMENTÁCIE SMERNICE Kľúčové otázky implementácie smernice sú transpozícia a presadzovanie oznamovacích povinností lodí, administratívna a technická infraštruktúra na prijímanie týchto oznámení a na monitorovanie lodnej dopravy technickými prostriedkami [napr. automatický identifikačný systém (AIS)], zriadenie a prevádzka SafeSeaNet, ako aj schopnosť orgánov zakročiť v prípade nehôd a udalostí. Lodné hlásenia Oznamovacie povinnosti slúžia na účely identifikácie lodí vstupujúcich do prístavov v rámci EÚ, sledovania nebezpečného a znečisťujúceho tovaru na palube lodí a poskytovania okamžitých informácií o nehodách, udalostiach a ďalších nebezpečných situáciách na mori pre záchranné a zásahové subjekty členských štátov. Oznámenie pred príchodom do prístavu Oznámenie pred príchodom do prístavu slúži na účely identifikácie lode. Obsahuje všeobecné informácie o lodi (názov, identifikačné číslo, cieľový prístav, odhadovaný čas príchodu a odchodu a počet osôb na palube) a operátor, agent alebo kapitán lode plávajúcej do prístavu členského štátu ho musí predložiť prístavnému úradu spravidla aspoň 24 hodín vopred (článok 4). Hlásenie o nebezpečnom a znečisťujúcom tovare Nebezpečný alebo znečisťujúci tovar (Hazmat) prijatý na palubu alebo prepravovaný na palube lode plávajúcej do prístavu členského štátu musí oznámiť operátor, agent alebo kapitán lode príslušnému úradu (článok 13). Informácie o technických vlastnostiach nebezpečného alebo znečisťujúceho tovaru ponúkaného na prepravu alebo prijatého na palubu akejkoľvek lode v EÚ musí zasielateľ tovaru predložiť kapitánovi alebo operátorovi lode pred prijatím tovaru na palubu (článok 12). V dôsledku týchto oznámení sú v systéme k dispozícii pre záchranné a zásahové subjekty informácie o nebezpečnom tovare na lodiach. Hlásenie udalostí a nehôd na mori Povinnosť kapitánov lodí podávať správy o nehodách a udalostiach (napr. zrážka, posun nákladu, poruchy kormidlového zariadenia, hrozba vypustenia znečisťujúcich produktov do mora) poskytuje prieskumným, záchranným a zásahovým subjektom pobrežných členských štátov skoré varovanie a prispieva k ich pripravenosti začať záchranné a zásahové opatrenia (článok 17). Závery o lodných hláseniach Všetky členské štáty transponovali do vnútroštátnych právnych predpisov povinnosť poskytovať správy. Je možné dospieť k záveru, že právne predpisy týkajúce sa oznamovacích povinností sú zavedené v praxi a slúžia účelu, na ktorý boli vytvorené. Pokiaľ ide o nahlasovanie udalostí a nehôd na mori, zo správy EMSA o kvalite údajov SafeSeaNet vyplýva, že členské štáty nenahlasujú všetky udalosti a že majú ťažkosti pri určení, aké správy by mali zasielať. Podľa všetkého existujú aj technické problémy s elektronickým nahlasovaním udalostí, keďže sa stále používajú aj neelektronické spôsoby ako napríklad telefón, fax). Monitorovanie pohybov lodí a rizikových lodí Hlavnými prostriedkami monitorovania pohybu lodí sú pobrežné zariadenia na prijímanie a využívanie informácií dodaných automatickým identifikačným systémom (AIS) na palubách lodí, ako aj z povinných lodných hlásnych systémov a plavebno-prevádzkových služieb (VTS) prevádzkovaných členskými štátmi. Automatické identifikačné systémy (AIS) Rádiové signály zasielané systémom AIS z palube lode je bežne možné zachytiť v okruhu 60 až 80 km od vysielacej stanice. Z tohto dôvodu sa systém AIS vo veľkej miere využíva na monitorovanie lodí z pobrežných staníc napriek tomu, že pôvodne bol povinný ako navigačné zariadenie na účely zamedzenia zrážok. Členské štáty sú povinné vybudovať pobrežné zariadenia na príjem a využívanie informácií dodávaných systémom AIS (článok 9). Tieto zariadenia mali byť dobudované do konca roka 2007 a vnútroštátne systémy na prenos informácií do vnútroštátnych systémov a na ich výmenu medzi nimi mali byť prevádzkyschopné rok po tomto termíne. Všetky pobrežné členské štáty oznámili implementáciu článku 9. Povinný systém hlásenia lodí Povinné systémy hlásenia lodí slúžia na identifikáciu a smerovanie lodí, ako aj na pomoc lodiam poskytovaním informácií. Členské štáty sú povinné monitorovať všetky lode vstupujúce do povinného systému hlásenia lodí (MRS), prijatého IMO a prevádzkovaného jedným alebo viacerými členskými štátmi, a zabezpečiť, aby všetky lode spĺňali podmienky tohto systému. Členské štáty a Komisia sú povinné spolupracovať pri prípadnom zavádzaní povinných systémov hlásenia s cieľom predložiť IMO návrh na schválenie (článok 5). Povinné systémy hlásenia uvedené v článku 5 momentálne fungujú v 13 pobrežných členských štátoch. Všetky tieto členské štáty oznámili, že plnia povinnosti podľa článku 5. Šesť členských štátov prevádzkuje systém hlásenia tankerov v západnej Európe (WETREP), povinný systém hlásenia tankerov prepravujúcich ťažké oleje, bitúmen a decht, ktorý IMO prijala v decembri 2004. Tieto členské štáty vyjadrili pochybnosti týkajúce sa povinnosti vymieňať údaje WETREP s ostatnými členskými štátmi prostredníctvom systému SafeSeaNet a tieto údaje v ňom zatiaľ nie sú k dispozícii. Uskutočnilo sa niekoľko stretnutí týchto členských štátov s Komisiou/EMSA a zdá sa, že by sa čoskoro malo nájsť praktické riešenie, aby sa údaje WETREP mohli vymieňať prostredníctvom SafeSeaNet. Komisia túto situáciu podrobne monitoruje. Informácie o potenciálne rizikových lodiach Aby sa zabránilo nehodám a udalostiam, jednou z kľúčových otázok je schopnosť identifikovať a monitorovať lode, ktoré predstavujú riziko, ako aj schopnosť verejných orgánov konať, napr. obmedziť pohyb takýchto lodí. Na tieto účely sa v smernici (článok 16) vymedzujú kritériá pre lode predstavujúce potenciálne riziko pre plavbu. Za lode, ktoré predstavujú potenciálne riziko, sa považujú lode, ktoré sa podieľali na udalosti alebo nehode na mori, lode, ktoré porušili oznamovacie a ohlasovacie povinnosti a pravidlá systémov určovania trasy a služieb VTS, ako aj lode, ktoré sa podieľali na úmyselnom vypúšťaní ropy alebo inak porušili dohovor MARPOL. Členské štáty sú povinné príslušným orgánom v iných členských štátoch poskytovať informácie o takýchto lodiach. Všetky pobrežné členské štáty oznámili, že túto povinnosť spĺňajú. Monitorovací systém Spoločenstva pre lodnú dopravu, SafeSeaNet V priebehu implementácie smernice sa vyvinul systém SafeSeaNet, jedinečný prostriedok na výmenu údajov v rámci EÚ v súlade so smernicou. Tento systém predstavuje veľmi dobrý príklad spolupráce medzi Komisiou, členskými štátmi a EMSA. Ako už bolo uvedené, systém SafeSeaNet pozostáva zo siete vnútroštátnych systémov SafeSeaNet v členských štátoch a centrálneho systému SafeSeaNet, ktorý prevádzkuje EMSA a ktorý plní úlohu uzlového bodu. Tento systém umožňuje prijímanie, ukladanie, vyhľadávanie a výmenu informácií na účely námornej bezpečnosti, bezpečnosti v prístavoch a na mori, ochrany morského životného prostredia a efektívnosti námornej premávky a námornej prepravy. Námorné podporné služby EMSA zohrávajú ústrednú úlohu pri dohľade nad fungovaním systému a kvalitou údajov a ich monitorovaní v spolupráci s príslušnými orgánmi členských štátov. SafeSeaNet poskytuje informácie o jednotlivých lodiach, ako aj všeobecný alebo lokálny pohľad na lodnú dopravy v európskych vodách. Informácie o lodi obsahujú názov a identifikačné číslo lode, polohu, stav (na plavbe/v prístave), typ a rozmery lode, čas odchodu z prístavu a príchodu do neho, podrobnosti o nebezpečnom náklade a podrobnosti o udalostiach, na ktorých sa loď podieľala. Tieto informácie sa uložia do systému, aby bolo potom možné spätne sledovať úplnú históriu pohybu lode. Zobrazenie lodnej dopravy v systéme SafeSeaNet (grafické rozhranie, ktoré zaviedla EMSA) ukazuje na jedinej obrazovke aktuálnu polohu všetkých lodí vo vodách EÚ. Vďaka možnosti približovania v rámci systému je možné získať pohľad na jednotlivé prístavy alebo morské oblasti. Takisto je možné zobraziť iba určité typy lodí, napr. tankery alebo lode prepravujúce nebezpečný tovar. Vďaka číslu IMO lode je možné dôsledne sledovať pohyb jednotlivých lodí vo vodách EÚ. Zásah v prípade nehôd a udalostí na mori a v mieste útočišťa V prípade udalostí alebo nehôd sú členské štáty povinné prijať primerané opatrenia na zaistenie bezpečnosti plavby a osôb a na ochranu morského a pobrežného životného prostredia (článok 19). Medzi tieto opatrenia môžu patriť obmedzenia pohybu lodí, oficiálne upozornenie kapitána lode, aby skončil s ohrozovaním životného prostredia alebo námornej bezpečnosti, vysadenie na palubu hodnotiacej skupiny, aby posúdila stupeň rizika a pomohla kapitánovi, alebo príkaz kapitánovi, aby pristál v mieste útočišťa. Na účely pomoci lodiam v núdzi sú členské štáty povinné (článok 20) vypracovať plány na prijímanie lodí vo vodách patriacich do ich právomoci a na žiadosť tieto plány sprístupniť. K nehode tankera PRESTIGE došlo v novembri 2002, iba niekoľko mesiacov po nadobudnutí účinnosti smernice. Táto nehoda bola priamo spojená s otázkami „miesta útočišťa“ a viedla k záverom Rady[5], v ktorých Rada členské štáty vyzývala, aby urýchlili vypracovanie plánov na prijímanie lodí v núdzi v miestach útočišťa. Výsledkom bolo, že plány s miestami útočišťa boli Komisii predložené do 1. júla 2003 namiesto 5. februára 2004, ako sa vyžadovalo v smernici. EMSA v mene Komisie vypracovala prvotné hodnotenie vnútroštátnych plánov. Komisia s pomocou EMSA uskutočnila návštevy členských štátov a vyhodnotila prevádzkové postupy a zhromaždila príslušné informácie, ktoré v pôvodných plánoch chýbali. Po rozšírení EÚ poskytla v rokoch 2005 a 2006 EMSA v mene Komisie nové informácie o implementácii a prevádzkových opatreniach. Závery hodnotenia boli v podstate pozitívne a ukázali, že členské štáty v súlade s právnymi predpismi transponovali a implementovali požiadavky na miesta útočišťa. Obavy však vyvoláva rýchlosť a takisto aj nezávislosť rozhodovania, a to z dôvodu rozdelených zodpovedností v niektorých členských štátoch, neexistencie formalizovanej spolupráce v mnohých susedných pobrežných štátoch EÚ, ako aj medzier v existujúcich mechanizmoch náhrad. Týmto obavám sa venujú nové články 20, 20a, 20b a 20c prijaté počas revízie smernice v kontexte tretieho balíka námornej bezpečnosti. Komisia v apríli 2005 predložila Európskemu parlamentu a Rade štúdiu o potenciálnych opatreniach na úrovni Spoločnosti zameraných na uľahčenie návratnosti alebo kompenzácie nákladov a škôd vyvolaných prijatím lodí v núdzi. Hlavným záverom tejto štúdie je, že pravidlá zodpovednosti a náhrady by nemali mať odrádzajúci vplyv na prijímanie lodí v núdzi tým, že by s nimi boli spojené značné finančné riziká pre pobrežný štát. Platný právny rámec tento štandard primeraným spôsobom nedosahuje. Rýchla ratifikácia existujúcich dohovorov IMO o zodpovednosti za znečistenie, najmä dohovoru HNS, všetkými pobrežnými členskými štátmi bola vyzdvihnutá ako spôsob, ktorý by bol účinný a v súlade so súčasnou politikou EÚ. Komisia bude v súvislosti s realizáciou už uvedených nových ustanovení smernice, a najmä vnútroštátnych plánov na prijímanie lodí, ktoré potrebujú pomoc, vypracovaných členskými štátmi, ďalej vyhodnocovať otázku miest útočišťa. Podľa nového článku 20d smernice Komisia predloží do konca roka 2011 Európskemu parlamentu a Rade správu o súčasnom mechanizme v členských štátoch na náhradu možných hospodárskych strát prístavu alebo úradu v dôsledku prijatia lode, ktorá potrebuje pomoc. ZÁVERY Výsledok implementačných opatrení S implementáciou smernice a vývojom monitorovacieho systému Spoločenstva pre lodnú dopravu sa začalo v roku 2002. Vyžadovalo si to množstvo legislatívnej a technickej práce, ako aj výrazné finančné zdroje na úrovni členských štátov a EÚ. Výsledkom tejto práce je smernica transponovaná do vnútroštátnych právnych systémov a plne zavedený a funkčný monitorovací a informačný systém Spoločenstva pre lodnú dopravu SafeSeaNet. Členské štáty podávajú správy o úplnej implementácii smernice a z dostupných správ EMSA z inšpekcií vyplýva všeobecný dojem, že smernica je do značnej miery implementovaná. Komisia riadnym spôsobom odstráni malé právne, technické a prevádzkové nedostatky a zistenia, na ktoré sa upozornilo v správach. Systém SafeSeaNet poskytuje zúčastneným stranám rýchly prístup ku všetkým dôležitým informáciám o pohyboch lodí v európskych vodách, o nebezpečnom alebo znečisťujúcom tovare na palube, ako sú ropné alebo chemické produkty, ako aj o lodiach predstavujúcich potenciálne ohrozenie bezpečnosti plavby a životného prostredia. Všetkých 22 pobrežných členských štátov, ako aj Nórsko a Island sú prepojené prostredníctvom vnútroštátnych systémov s centrálnym systémom SafeSeaNet. Podľa správy EMSA o kvalite údajov ešte existujú technické problémy s elektronickou výmenou údajov, pričom na zasielanie niektorých typov správ sa ešte stále používajú aj iné spôsoby ako napríklad integrovaný telefón a fax. Z 22 pobrežných členských štátov zasielalo 10 štátov v období od januára do júna 2010 všetkých päť požadovaných typov správ [príchod do prístavu, hazmat, poloha lode (AIS), oznámenia z povinného systému hlásenia lodí (MRS) a správy o udalostiach] elektronicky do systému SafeSeaNet. Väčšina z 12 členských štátov, ktoré neposkytovali všetky typy správ, nezasielali správy o udalostiach. Fungovaním systému SafeSeaNet sa zaoberá riadiaca skupina na vysokej úrovni pre SafeSeaNet, ako aj príslušná skupina odborníkov EMSA s cieľom odstrániť niekoľko zvyšných nedostatkov. Úplná elektronická výmena údajov mala byť v prevádzke do 30. novembra 2010, teda v súlade s dátumom transpozície smernice 2009/17/ES, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2002/59/ES, pričom Komisia v súčasnosti s pomocou EMSA vyhodnocuje situáciu. Vplyv na námornú bezpečnosť, účinnosť námornej dopravy a ochranu pred znečistením Informácie v reálnom čase o lodiach a nebezpečnom tovare v európskych vodách v rámci systému SafeSeaNet zlepšili schopnosť členských štátov prijímať rozhodnutia, spoluprácu medzi príslušnými úradmi členských štátov, ako aj záchranné schopnosti a schopnosti reagovať. V niektorých členských štátoch sa otázkami implementácie smernice zaoberá viac úradov. Vo všeobecnosti sú príslušnými úradmi námorné úrady, prístavy, úrady pobrežnej stráže a životného prostredia. Členské štáty uvádzajú, že implementáciou smernice sa zvýšila spolupráca a výmena informácií medzi týmito vnútroštátnymi úradmi. Povinnosť oznamovať informácie ostatným členským štátom a budovať pobrežné zariadenia na prijímanie informácií o AIS viedla k zlepšeniu spolupráce úradov na regionálnej úrovni, napr. v rámci regionálnych serverov AIS. Podľa prieskumu EMSA o námorných nehodách z roku 2009 sa počet nehôd vo vodách EÚ výrazne znížil. Počet plavidiel, ktoré sa v roku 2009 podieľali na nehodách vo vodách EÚ, je 626 v porovnaní so 726 v roku 2007. Počet námorníkov, ktorí prišli o život, sa takisto znížil, a to z 82 v roku 2007 na 52 v roku 2009. Za posledných 7 rokov nedošlo k žiadnym rozsiahlym únikom ropy. Budúci vývoj Zavedením tretieho balíka námornej bezpečnosti sa ďalej zlepší monitorovanie lodnej dopravy v európskych vodách, ako aj výmena údajov a spolupráca medzi námornými úradmi. Týmto balíkom sa do právnych predpisov EÚ zapracúvajú medzinárodné požiadavky na používanie identifikácie a sledovanie lodí na veľké vzdialenosti (LRIT), ako aj európske stredisko pre údaje LRIT a zavádza sa používanie AIS na rybárskych plavidlách. Zároveň technické zlepšenia otvárajú nové možnosti na ďalší vývoj monitorovacích systémov. Výmena údajov podľa tretieho balíka námornej bezpečnosti, najmä podľa smernice 2009/17/ES a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/16/ES z 23. apríla 2009 o štátnej prístavnej kontrole[6], bude mať výrazný dosah na SafeSeaNet. Na základe ďalšieho vývoja SafeSeaNet sa výmena údajov zefektívni a poskytnú sa možnosti ešte komplexnejších činností monitorovania a spolupráce medzi úradmi. Konkrétnym príkladom tohto vývoja je koncepcia „Blue Belt“ a súvisiaci pilotný projekt, ktorý podporila Rada pre dopravu na zasadnutí v decembri 2010 a ktorého cieľom je uľahčenie plavby v rámci EÚ minimalizovaním administratívnych formalít. Kľúčovým prvkom tejto koncepcie je využitie existujúcich kapacít monitorovania námornej dopravy, najmä systému SafeSeaNet. V rámci politiky EÚ v oblasti námornej dopravy je iniciatíva e-Maritime (elektronické systémy v námornej doprave) zameraná na využívanie moderných informačných a komunikačných systémov na podporu pracovných činností a podnikania v odvetví námornej dopravy. Bude sa zameriavať na podporu interoperability systémov, ktoré používajú námorné úrady, prístavy a priemyselné odvetvie. Iniciatíva e-Maritime sa bude opierať o existujúce systémy, z ktorých najväčší význam má SafeSeaNet. Cieľom iniciatívy integrovaného dohľadu v námornej doprave v rámci integrovanej námornej politiky je vytvoriť spoločné prostredie na zdieľanie informácií prepojením jednotlivých skupín používateľov vrátane vojenských užívateľov. V rámci tejto medziodvetvovej iniciatívy bude SafeSeaNet zohrávať kľúčovú úlohu poskytovaním údajov z odvetvia námornej dopravy. [1] Ú. v. ES L 208, 5.8.2002, s. 10. [2] Smernica 2002/59/ES bola zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/17/ES z 23. apríla 2009 o zmene a doplnení smernice 2002/59/ES, ktorou sa zriaďuje monitorovací a informačný systém Spoločenstva pre lodnú dopravu (Ú. v. EÚ L 131, 28.5.2009, s. 101). Tieto zmeny a doplnenia sa v prípade potreby zohľadnili v aktuálnej správe. [3] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 z 27. júna 2002, ktorým sa ustanovuje Európska námorná bezpečnostná agentúra (Ú. v. ES L 208, 5.8.2002, s. 1), v znení zmien a doplnení. [4] Ú. v. EÚ L 201, 1.8.2009, s. 63. [5] Závery zasadnutia Rady pre dopravu, telekomunikácie a energetiku z 5. – 6. decembra 2002 v Bruseli týkajúce sa určenia miest útočišťa. [6] Ú. v. EÚ L 131, 28.5.2009, s. 57.