Tento návrh je príspevkom k únii kapitálových trhov. Hlavnými cieľmi únie kapitálových trhov sú najmä zlepšenie dostupnosti financovania pre podniky EÚ a podpora integrácie vnútroštátnych kapitálových trhov do skutočného jednotného trhu. Tento návrh má odstránením daňovo motivovaného zvýhodňovania dlhu voči vlastnému imaniu zabrániť prílišnému spoliehaniu sa na dlh a podnietiť opätovnú ekvitizáciu podnikov. V dôsledku toho budú spoločnosti v lepšej pozícii, aby mohli investovať do budúcnosti, čo podporí rast a inovácie a konkurencieschopnosť hospodárstva EÚ. Zlepší sa tým aj ich odolnosť voči nepredvídaným zmenám podnikateľského prostredia a zníži sa riziko platobnej neschopnosti, čo napomôže posilneniu finančnej stability.

Záujmové združenia, spoločnosti a akademickí pracovníci sa jednoznačne zhodujú na tom, že takáto iniciatíva zúži priestor pre škodlivé daňové praktiky na jednotnom trhu. Je dôležité uviesť, že väčšina respondentov, a to 71 % spoločností, 66 % akademických pracovníkov, 43 % občanov a 28 % záujmových združení, si myslí, že iniciatíva EÚ by bola prínosom pre podniky pôsobiace na celom jednotnom trhu.

Väčšina respondentov (medzi nimi 100 % akademických pracovníkov, 86 % občanov, 50 % spoločností a 42 % záujmových združení) sa domnieva, že iniciatíva EÚ na riešenie daňového zvýhodňovania dlhu voči vlastnému imaniu by bola užitočným nástrojom na podporu obnovy spoločností po kríze spôsobenej pandémiou COVID-19 a stimulovanie investícií prostredníctvom vlastného kapitálu pri prechode na ekologickejšie digitalizované hospodárstvo bez toho, aby došlo k narušeniu jednotného trhu. Spoločnosti, mimovládne organizácie a akademickí pracovníci sú pevne presvedčení, že firmy by sa mali viesť k tomu, okrem iného z daňového hľadiska, aby viac využívali vlastné imanie a menej sa zadlžovali.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Na koordinované a účinné riešenie problému, ktorý je spoločný pre celú EÚ, je preto potrebná celoúnijná iniciatíva vo forme záväzného legislatívneho návrhu. Iniciatíva EÚ by zabránila prípadným medzerám medzi rozchádzajúcimi sa vnútroštátnymi iniciatívami a zabezpečila by, že miesto podnikania a umiestnenie investícií nebudú nepriaznivo ovplyvnené.

Iniciatíva EÚ by navyše priniesla pridanú hodnotu v porovnaní s tým, čo by sa dalo dosiahnuť mnohými jednotlivými opatreniami na vnútroštátnej úrovni. Jednotné pravidlo pre celú EÚ zabezpečí právnu istotu a umožní podnikom znížiť náklady na dodržiavanie predpisov, keďže daňovníci budú musieť pri všetkých svojich operáciách na jednotnom trhu dodržiavať jednotné pravidlo. Očakáva sa tiež, že pravidlo platné v celej EÚ posilní hospodársku súťaž na jednotnom trhu tým, že zabezpečí, aby všetky podniky bez ohľadu na to, kde sa nachádzajú, mali podobné stimuly nabádajúce na primerané financovanie.

Pravidlami tejto smernice sa má riešiť zvýhodňovanie dlhu voči vlastnému imaniu pri zdaňovaní právnických osôb v EÚ, pričom pravidlá majú poskytnúť spoločný rámec, ktorý sa má koordinovane zaviesť do vnútroštátnych právnych predpisov členských štátov. Uvedené ciele nie je možné uspokojivo dosiahnuť opatreniami, ktoré by jednotlivé členské štáty prijali konajúc samostatne.

Náklady spojené so zvolenou možnosťou tvoria v podstate zvýšené náklady podnikov a daňových správ na dodržiavanie predpisov. Náklady podnikov na dodržiavanie daňových predpisov by sa mali podľa očakávaní v obmedzenej miere zvýšiť. Celkovo by náklady mali byť pomerne obmedzené, pretože dodatočné údaje, ktoré sa majú vykazovať na účely využitia úľavy, by sa mali dať poskytnúť pomerne jednoducho. Náklady daňových správ by sa takisto mali podľa očakávaní zvýšiť len mierne. Týmto návrhom sa výrazne nezvýši regulačné zaťaženie podnikov ani daňových správ.

Jednotlivé možnosti sa porovnali na základe týchto kritérií: a) zabezpečenie neutrality daňového systému z hľadiska rozhodnutí o financovaní; b) posilnenie spravodlivosti daňového systému; c) obmedzenie narušení na jednotnom trhu a d) podnietenie rastu a investícií v EÚ. Z porovnania vyplynulo, že možnosti 1, 2, 3 a 4 by mali byť do istej miery účinné pri dosahovaní niektorých cieľov tejto iniciatívy. Uprednostňovanou možnosťou je však možnosť 5, pretože úspešne rieši zvýhodňovanie dlhu voči vlastnému imaniu, a popritom vyvažuje vplyv na rozpočet a zameriava sa na aspekty týkajúce sa spravodlivosti daňového systému. Očakáva sa, že bude mať pozitívny vplyv na investície a HDP a mierny vplyv na zamestnanosť.

Pri možnosti 3 by sa počítalo s odpočítateľnou položkou na kapitál podniku (t. j. vlastné imanie a dlh), pričom by neumožňovala súčasnú odpočítateľnosť úrokových platieb, a možnosť 4 by odpočítateľnosť úrokových nákladov vylúčila úplne. Možnosť 5 by skombinovala odpočítateľnú položku na hypotetický úrok z nového vlastného imania podniku (rovnako, ako sa navrhuje v možnosti 2) počas desiatich rokov s čiastočným obmedzením daňovej uznateľnosti pre všetky spoločnosti.

Možnosťou 1 by sa zaviedla odpočítateľná položka na celkové vlastné imanie podnikov na neurčitý čas, zatiaľ čo pri možnosti 2 by sa takisto zaviedla odpočítateľná položka, ale len na nové vlastné imanie a na desať rokov.

Pokiaľ ide o jednotlivé možnosti, väčšina respondentov má vyslovene záporný postoj k možnosti úplného zrušenia odpočítateľnosti úrokov. Z nich 75 % spoločností, 72 % záujmových združení, 71 % občanov a 66 % akademických pracovníkov to považuje za najmenej vhodnú možnosť a väčšina má dosť negatívny názor na možnosť spočívajúcu v úľave na finančný kapitál podnikov, ktorá by nahradila daňovú uznateľnosť úrokov. Za najlepšiu možnosť ju považovalo len 16 % spoločností, 14 % občanov, 5 % záujmových združení a žiadny zástupca akademickej obce. Naopak, väčšina respondentov je naklonená úľave, ktorá umožňuje odpočet hypotetického úroku z nového vlastného imania (pri zachovaní existujúcej odpočítateľnosti úrokov). To sa zdá najlepšou možnosťou pre 66 % akademických pracovníkov, 28 % záujmových združení, 25 % spoločností a 14 % občanov. Záujmové združenia a spoločnosti sú ešte priaznivejšie naklonené možnosti spočívajúcej v úľave na celkové vlastné imanie, zatiaľ čo mimovládne organizácie a akademickí pracovníci sa k tejto možnosti prikláňajú menej.

Zahŕňa dve samostatné opatrenia, ktoré sa uplatňujú nezávisle: 1. odpočítateľnú položku na vlastné imanie a 2. obmedzenie odpočítania úrokov. Finančné spoločnosti nepatria do rozsahu pôsobnosti týchto opatrení. Na niektoré finančné spoločnosti sa vzťahujú regulačné požiadavky na vlastné imanie, ktoré zabraňujú nedostatočnej ekvitizácii. Okrem toho vyrovnávacie obmedzenie odpočítateľnosti úrokov uplatniteľné na presahujúce náklady na prijaté úvery a pôžičky sa mnohých z nich pravdepodobne nedotkne. Preto ak by sa finančné spoločnosti do rozsahu pôsobnosti zahrnuli, hospodárske zaťaženie vyplývajúce z opatrení by bolo nerovnomerne rozložené na úkor nefinančných spoločností.

Komisia má Európskemu parlamentu a Rade každých päť rokov predkladať správu o uplatňovaní tejto smernice, pričom prvé obdobie sa počíta od [1. januára 2024]. Výsledky tohto návrhu sa zahrnú do správy pre Európsky parlament a Radu, ktorá bude vydaná do [1. januára 2029].

Tento návrh by sa mal po prijatí v podobe smernice transponovať do vnútroštátneho práva členských štátov do 31. decembra 2023 a účinnosť by mal nadobudnúť od 1. januára 2024. Na účely monitorovania a hodnotenia vykonávania smernice budú mať členské štáty Komisii každoročne poskytovať príslušné informácie za daňový rok vrátane zoznamu určitých štatistických údajov. Príslušné informácie sú uvedené v článku 7 smernice.

Výbor pre kontrolu regulácie vydal k posúdeniu vplyvu kladné stanovisko s výhradami. Konkrétne uviedol, že v posúdení vplyvu by malo lepšie ozrejmené, ako uprednostňovaná možnosť najlepšie dosiahne dané ciele. Výbor pre kontrolu regulácie ďalej poznamenal, že posúdenie vplyvu by sa malo viac venovať možnosti využitia neregulačných opatrení a v hlavnej analýze a prílohách by malo lepšie odrážať rôzne názory zainteresovaných strán. V prílohe I k posúdeniu vplyvu sa vysvetľuje, ako sa zohľadnili výhrady výboru pre kontrolu regulácie. Niekoľko častí posúdenia vplyvu sa zrevidovalo. Po prvé, posúdenie vplyvu bolo zrevidované v snahe objasniť, že možnosť neregulačného opatrenia by nemohla byť účinná, po druhé, posúdenie vplyvu sa rozšírilo s cieľom podrobne zohľadniť rozsah očakávaných účinkov na kapitálové investície a vplyv uprednostňovanej možnosti na daňové príjmy v absolútnom vyjadrení. Posúdenie vplyvu bolo rozšírené aj o ďalšiu analýzu dôvodov, prečo sa možnosť pôsobiaca tak na strane vlastného imania, ako aj na strane dlhu považovala za vhodnú na daný účel. Po tretie, viaceré oddiely hlavnej časti posúdenia vplyvu sa zrevidovali tak, aby obsahovali príslušné informácie od zainteresovaných strán získané prostredníctvom otvorených verejných konzultácií.

Hypotetická úroková miera sa preto rovná bezrizikovej miere pre konkrétnu menu plus 1 % alebo 1,5 % (hypotetická úroková miera = bezriziková miera + 1 % alebo v prípade MSP hypotetická úroková miera = bezriziková miera + 1,5 %). Týmto prístupom sa zaistí, aby malo opatrenie vplyv, pričom sa bude jednoducho vykonávať a nespôsobí ujmu rozpočtom členských štátov. Takisto sa ním zabezpečuje, aby sa zohľadnili osobitné okolnosti rôznych podnikov. Mierou pre konkrétnu menu sa lepšie zabezpečí rovnovážnosť daňového zaobchádzania medzi vlastným imaním a dlhom, pretože zohľadňuje devízové riziko samostatne pre každú menu a odráža špecifickú situáciu každého daňovníka.

Odpočítateľná položka sa poskytuje na desať rokov, aby sa priblížila splatnosti väčšiny dlhov, a aby sa zároveň celkové rozpočtové náklady na odpočítateľnú položku na vlastné imanie udržali pod kontrolou. To znamená, že ak zvýšenie vlastného imania daňovníka spĺňa podmienky na uznanie odpočítateľnej položky na vlastné imanie podľa tohto návrhu, príslušná odpočítateľná položka, vypočítaná uvedeným postupom, je odpočítateľná v roku, v ktorom vznikla (TY) a v nasledujúcich deviatich po sebe nasledujúcich rokoch (TY + 9). Ak v nasledujúcom roku (TY + 1) nové zvýšenie vlastného imania daňovníka takisto spĺňa podmienky na uznanie odpočítateľnej položky na vlastné imanie podľa tohto návrhu, aj nová odpočítateľná položka na vlastné imanie bude odpočítateľná za daňový rok, v ktorom vzniklo, a v nasledujúcich deviatich rokoch od jeho vzniku (do TY + 10).

Napríklad, ak sa spoločnosť s vlastným imaním 100 rozhodne zvýšiť v roku t svoje vlastné imanie o 20, od základu dane spoločnosti sa každý rok počas desiatich rokov (do t + 9)odpočíta odpočítateľná položka vypočítaná ako 20-násobok hypotetickej úrokovej miery, t. j. 20-násobok bezrizikovej úrokovej miery pre príslušnú menu plus 20 (20-násobok rizikovej prirážky vymedzenej ako 1).

Rok t t – 1

Vlastné imanie spoločnosti A 120 100

Základ odpočítateľnej položky = 120 – 100 = 20

Odpočítateľná položka = základ odpočítateľnej položky × hypotetická úroková miera = 20 × hypotetická úroková miera

Odpočítateľná položka bude dostupná 10 po sebe nasledujúcich rokov: t, t + 1, t + 2, ….t + 9

Ak je spoločnosť malým alebo stredným podnikom, odpočítateľná položka sa vypočíta rovnakým spôsobom. Iba hypotetická úroková miera bude odlišná, pretože riziková prirážka je vyššia (1,5 % namiesto 1 %).

S cieľom zabrániť zneužívaniu daňového systému je uznateľnosť odpočítateľnej položky obmedzená maximálne na 30 % EBITDA daňovníka (zisky pred úrokmi, zdanením, odpismi a amortizáciou) za každý daňový rok. Daňovník bude môcť bez časového obmedzenia preniesť do budúcich období tú časť odpočítateľnej položky na vlastné imanie, ktorá by sa v daňovom roku neodpočítala z dôvodu nepostačujúceho zdaniteľného zisku. Okrem toho bude môcť daňovník preniesť do budúcich období maximálne piatich rokov nevyužitú kapacitu odpočítateľnej položky, ak odpočítateľná položka na vlastné imanie nedosahuje uvedenú maximálnu výšku.

Spoľahlivými opatreniami proti zneužívaniu sa zabezpečí, aby sa pravidlá odpočítateľnosti odpočítateľnej položky na vlastné imanie nevyužívali na nezamýšľané účely. Tieto pravidlá proti zneužívaniu vychádzajú z Usmernení o režimoch odpočítania fiktívnych úrokov, ktoré prijala skupina pre kódex správania v roku 2019 a ktoré sa zaoberajú známymi existujúcimi schémami, ako je kaskádové využívanie odpočítateľnej položky v rámci skupiny.

Prvým opatrením by sa zo základu odpočítateľnej položky za určitých podmienok vylúčili zvýšenia vlastného imania, ktoré pochádzajú z i) vnútroskupinových úverov; ii) prevodov účastí alebo existujúcich obchodných činností v rámci skupiny a iii) peňažných príspevkov. Napríklad, pokiaľ ide o vnútroskupinové úvery, opatrenie by malo zabrániť tomu, aby sa kapitálová injekcia poskytnutá spoločnosti A nachádzajúcej sa v členskom štáte A použila na poskytnutie úveru prepojenej spoločnosti B nachádzajúcej sa v členskom štáte B. V takomto prípade by totiž spoločnosť B použila tieto peniaze aj na vloženie vlastného kapitálu do inej prepojenej spoločnosti C, ktorá sa nachádza v členskom štáte C. To by viedlo k znásobeniu odpočítateľnej položky na vlastné imanie, pričom na úrovni skupiny by došlo iba k jednému skutočnému zvýšeniu vlastného imania.

V ďalšom opatrení sa stanovujú osobitné podmienky na zohľadnenie zvýšenia vlastného imania vyplývajúceho z nepeňažných príspevkov alebo investícií do aktív. Jeho cieľom je zabrániť nadhodnoteniu aktív alebo nákupu luxusného tovaru na účely zvýšenia základu odpočítateľnej položky. Preto by napríklad hodnota aktíva a súvisiace náklady nemali presiahnuť primerané profesijné potreby a akákoľvek časť hodnoty aktíva, ktorá bola vložená alebo zaznamenaná do účtovných kníh daňovníka nad jeho trhovú hodnotu, by sa mala odpočítať od základu odpočítateľnej položky.

Tretie opatrenie je zamerané na zmenu kategorizácie starého kapitálu na nový kapitál, čo by sa na účely odpočítateľnej položky považovalo za zvýšenie vlastného imania. Takáto zmena kategorizácie by sa mohla dosiahnuť likvidáciou a vytvorením startupov. Ak sa napríklad zlikviduje existujúca spoločnosť s nerozdelenými ziskami, dôjde k zvýšeniu vlastného imania materskej spoločnosti v dôsledku zahrnutia nerozdelených ziskov. Ak by sa následne vytvorila nová dcérska spoločnosť a už by nebola v držbe materskej spoločnosti, predtým zvýšený základ odpočítateľnej položky materskej spoločnosti by sa neznížil o hodnotu účasti v tejto dcérskej spoločnosti.

•Obmedzenie odpočítania úrokov

Na strane dlhu je úľava na hypotetický úrok z vlastného imania doplnená obmedzením daňovej uznateľnosti úrokových platieb súvisiacich s dlhom. Pomerným obmedzením sa konkrétne obmedzí najmä odpočítateľnosť úrokov na 85 % presahujúcich nákladov na prijaté úvery a pôžičky (t. j. zaplatený úrok mínus prijatý úrok). Takýto prístup umožňuje riešiť zvýhodňovanie dlhu voči vlastnému imaniu súčasne z hľadiska vlastného imania aj dlhu. Ide o najúčinnejší postup, ktorý zachováva udržateľnosť verejných financií členských štátov.

Keďže pravidlá o obmedzení zahrnutia úrokov sa už v EÚ uplatňujú podľa článku 4 smernice ATAD, daňovník ako prvý krok uplatní pravidlo podľa článku 6 tohto návrhu a potom vypočíta uplatniteľné obmedzenie v súlade s článkom 4 smernice ATAD. Ak je výsledkom uplatnenia pravidla ATAD nižšia odpočítateľná suma, daňovník bude oprávnený preniesť rozdiel do budúcich období alebo ho uplatniť v predchádzajúcich obdobiach v súlade s článkom 4 smernice ATAD.

Napríklad, ak má spoločnosť A presahujúce náklady na prijaté úvery a pôžičky vo výške 100, mala by:

1.po prvé, uplatniť článok 6 tohto návrhu smernice, ktorý obmedzuje odpočítateľnosť na 85 % zo 100 = 85, čím dostane neodpočítateľnú sumu 15,

2.po druhé, vypočítať sumu, ktorá by bola odpočítateľná podľa článku 4 smernice ATAD. Ak je odpočítateľná suma nižšia, napr. 80 (a následne neodpočítateľná suma vyššia, t. j. 20), rozdiel v odpočítateľnosti, t. j. dodatočná neodpočítateľná suma (t. j. 85 – 80 = 5), by sa preniesol do budúcich období alebo by sa uplatnil v predchádzajúcich obdobiach v súlade s podmienkami článku 4 smernice ATAD podľa transpozície do vnútroštátneho práva.