EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli13. 7. 2016 COM(2016) 467 final 2016/0224(COD) Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY, ktorým sa stanovuje spoločné konanie o medzinárodnej ochrane v Únii a zrušuje smernica 2013/32/EÚ



DÔVODOVÁ SPRÁVA 1.KONTEXT NÁVRHU •Kontext a dôvody návrhu Európska únia sa usiluje o integrovanú, udržateľnú a ucelenú migračnú politiku EÚ založenú na solidarite a spravodlivom rozdelení zodpovednosti, ktorá môže účinne fungovať v čase krízy aj pokoja. Od prijatia Európskej migračnej agendy Európska komisia pracuje na vykonávaní opatrení na riešenie bezprostredných, ako aj dlhodobých výziev v oblasti účinného a komplexného riadenia migračných tokov. Spoločný európsky azylový systém je založený na pravidlách, na základe ktorých sa určuje členský štát zodpovedný za žiadateľov o medzinárodnú ochranu (vrátane databázy odtlačkov prstov žiadateľov o udelenie azylu), spoločné normy konaní o azyle, podmienky prijímania, uznania a ochrany osôb, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Okrem toho Európsky podporný úrad pre azyl podporuje členské štáty vo vykonávaní spoločného európskeho azylového systému. Bez ohľadu na významný pokrok, ktorý sa dosiahol v rozvoji spoločného európskeho azylového systému, medzi členskými štátmi ešte pretrvávajú značné rozdiely v používaných typoch konaní, podmienkach prijímania poskytovaných žiadateľom, mierach uznávania a type ochrany poskytovanej osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Tieto odlišnosti prispievajú k sekundárnym pohybom a zneužívaniu azylového systému, vytvárajú stimulačný faktor a v konečnom dôsledku vedú k nerovnému rozdeleniu zodpovednosti za poskytnutie ochrany osobám, ktoré ju potrebujú, medzi členskými štátmi. Nedávne príchody veľkých počtov ľudí preukázali, že Európa potrebuje účinný a efektívny azylový systém schopný zaistiť spravodlivé a udržateľné rozdelenie zodpovednosti medzi členské štáty, aby sa zabezpečili dostatočné a dôstojné podmienky prijímania v celej EÚ, aby sa rýchlo a účinne spracúvali žiadosti o udelenie azylu podané v EÚ a aby sa zabezpečila kvalita prijatých rozhodnutí tak, aby osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, túto ochranu účinne získali. Zároveň je potrebné, aby EÚ riešila neregulárne a nebezpečné pohyby a aby ukončila podnikateľský model prevádzačov. V tomto smere sa musí so žiadosťami osôb o udelenie azylu, ktoré nemajú nárok na medzinárodnú ochranu, na jednej strane zaobchádzať rýchlo a títo migranti musia byť potom rýchlo vrátení. Na druhej strane je potrebné, aby boli otvorené bezpečné a zákonné cesty do EÚ pre tie osoby z tretích krajín, ktoré potrebujú ochranu. Je to aj súčasťou širšieho partnerstva s prioritnými krajinami pôvodu a tranzitu. Komisia stanovila 6. apríla 2016 svoje priority pre štrukturálnu reformu európskeho azylového a migračného rámca vo svojom oznámení s názvom Smerom k reforme spoločného európskeho azylového systému a zlepšeniu možností legálnej migrácie do Európy, v ktorom sa uvádzajú rôzne kroky, ktoré by sa mali podniknúť v záujme humánnejšej, spravodlivejšej a účinnejšej európskej azylovej politiky a lepšie riadenej politiky legálnej migrácie. Komisia predstavila 4. mája 2016 prvý súbor návrhov na reformu spoločného európskeho azylového systému, ktoré sa týkali troch priorít určených v jej oznámení: vytvorenie udržateľného a spravodlivého dublinského systému na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadostí o udelenie azylu, posilnenie systému Eurodac na lepšie monitorovanie sekundárnych pohybov a umožnenie boja proti neregulárnej migrácii a zriadenie jedinečnej Európskej agentúry pre azyl na zabezpečenie dobrého fungovania európskeho azylového systému. Tieto návrhy predstavovali prvé stavebné prvky reformy štruktúry spoločného európskeho azylového systému. Druhým balíkom Komisia dokončuje reformu spoločného európskeho azylového systému prijatím štyroch ďalších návrhov: návrhom, ktorým sa nahrádza smernica o konaniach o azyle nariadením, harmonizujú sa súčasné nesúrodé procesné opatrenia vo všetkých členských štátoch a vytvára sa skutočne spoločný postup; návrh, ktorým sa nahrádza kvalifikačná smernica kvalifikačným nariadením, ktorým sa určujú jednotné normy pre uznávanie osôb, ktoré potrebujú ochranu, a práva udeľované osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana, ako aj návrh, ktorým sa reviduje smernica o podmienkach prijímania, aby sa ešte viac harmonizovali podmienky prijímania v EÚ, zlepšila perspektíva na integráciu žiadateľov a znížili sekundárne pohyby. Nakoniec, v nadväznosti na záväzok zlepšiť možnosti legálnej migrácie do EÚ, ktorý bol oznámený 6. apríla 2016, Komisia takisto navrhuje rámec pre štruktúrované presídlenie v Únii, smerom k riadenejšiemu prístupu k medzinárodnej ochrane v rámci EÚ so zabezpečením riadnych a bezpečných ciest do EÚ pre osoby, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, s cieľom postupne znižovať stimuly pre neregulárne príchody. Tieto návrhy sú neodmysliteľnou súčasťou komplexnej reformy spoločného európskeho azylového systému a sú úzko navzájom prepojené. Touto druhou etapou legislatívnych návrhov na reformovanie acquis v oblasti azylu sú nastolené všetky prvky stabilného, jednotného a integrovaného spoločného európskeho azylového systému na základe spoločných, harmonizovaných pravidiel, ktoré sú účinné aj ochranné, v úplnom súlade so Ženevským dohovorom. Spoločný európsky azylový systém, ktorý ďalej rozvíjame, je účinný aj ochranný a je navrhnutý tak, aby zabezpečil úplné zblíženie medzi národnými azylovými systémami, so znižovaním stimulov pre sekundárne pohyby, posilnením vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi a celkovým smerovaním k dobre fungujúcemu dublinskému systému. Garantuje sa ním, že so žiadateľmi o azyl sa bez ohľadu na to, kde v EÚ sa nachádzajú, bude zaobchádzať rovnakým a primeraným spôsobom. Zabezpečujú sa ním nástroje potrebné na zabezpečenie rýchlej identifikácie osôb, ktoré skutočne potrebujú medzinárodnú ochranu, a návrat osôb, ktoré nepotrebujú ochranu. Je veľkorysý k najzraniteľnejším osobám a prísny v prípade potenciálneho zneužitia, pričom sa v ňom vždy rešpektujú základné práva. Spoločný systém je v konečnom dôsledku dostatočne nákladovo efektívny a pružný, aby sa prispôsobil zložitým výzvam, ktorým v tejto oblasti čelia členské štáty. •Ciele tohto návrhu Cieľom tohto návrhu je zaviesť skutočne spoločné konanie o medzinárodnej ochrane, ktoré je účinné, spravodlivé a vyvážené. Výberom formy nariadenia, ktoré je priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch, a odstránením prvkov voľnej úvahy, ako aj zjednodušením, zjednotením a konsolidovaním procesných opatrení je cieľom návrhu dosiahnuť vyššiu mieru harmonizácie a väčšiu jednotnosť výsledkov konania o azyle vo všetkých členských štátoch a odstrániť tak stimuly pre zneužívanie azylového systému a sekundárne pohyby medzi členskými štátmi. Návrhom sa podporuje cieľ zabezpečenia rýchleho, ale vysokokvalitného rozhodovacieho procesu vo všetkých fázach konania. Vyžaduje sa v ňom, aby členské štáty investovali do svojich azylových systémov od správnych fáz konania, poskytli zodpovedným orgánom potrebné prostriedky na prijímanie rýchlych, ale spoľahlivých rozhodnutí, aby osoby, ktoré potrebujú ochranu, rýchlo dosiahli uznanie svojho postavenia, pričom sa rýchlo vrátia tí, ktorí ochranu nepotrebujú. Rýchly a účinný rozhodovací proces je v záujme žiadateľov, pretože im umožňuje získať jasno vo svojom právnom postavení, ako aj členských štátov, pretože vedie k úsporám nákladov na prijímanie a administratívu. Spravodlivé a efektívne konanie spoločné v celej Únii znamená: –jednoduchšie, jasnejšie a kratšie konania, ktoré nahradia súčasné nesúrodé procesné opatrenia v členských štátoch. V tomto návrhu sa stanovujú krátke, ale primerané lehoty na to, aby žiadateľ pristúpil ku konaniu, a na uzavretie posúdenia žiadostí v správnej aj odvolacej fáze. Ponecháva sa šesťmesačná referenčná lehota na prvé rozhodnutie, zatiaľ čo na riešenie preukázateľne nepodložených a neprípustných žiadostí sú stanovené výrazne kratšie lehoty. Členské štáty majú takisto možnosť akúkoľvek žiadosť uprednostniť a rýchlo ju posúdiť. Lehoty na registráciu, podávanie a posúdenie žiadostí sú stanovené, ale môžu byť výnimočne predĺžené, ak členské štáty dostanú neprimeraný počet žiadostí naraz. Na účel plánovania týchto eventualít majú členské štáty dosť pravidelne revidovať a predvídať svoje potreby a zabezpečiť tak, aby mali zavedené primerané zdroje na efektívne riadenie svojho azylového systému. V prípade potreby sa členské štáty môžu spoľahnúť aj na pomoc Agentúry Európskej únie pre azyl. Okrem toho sa stane povinným používanie konania o prípustnosti žiadosti a zrýchleného konania a sú objasnené ustanovenia o následných žiadostiach, ktoré umožňujú výnimky z práva zostať na konci správneho konania alebo počas neho. –procesné záruky chrániace práva žiadateľov, aby sa zabezpečilo náležité posúdenie žiadostí o azyl v rámci jednotného a kratšieho konania. Zabezpečuje sa to informovaním všetkých žiadateľov na začiatku konania o ich právach, povinnostiach a dôsledkoch nedodržania ich povinností. Je potrebné, aby sa žiadateľom poskytla skutočná možnosť spolupracovať a riadne komunikovať s príslušnými orgánmi, aby predložili všetky skutočnosti, ktoré majú k dispozícii, na zdôvodnenie svojej žiadosti. Týmto návrhom sa žiadateľom poskytujú primerané procesné záruky na presadzovanie ich prípadu počas všetkých fáz konania, najmä právo na vypočutie na osobnom pohovore, na tlmočenie, ako aj na bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie. Okrem toho spravidla požívajú právo zostať dovtedy, kým nebude známy výsledok konania. Žiadatelia majú právo na primerané oznámenie rozhodnutia a skutkové a právne dôvody uvedeného rozhodnutia a v prípade záporného rozhodnutia majú právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. Predpokladajú sa posilnené ochranné opatrenia pre žiadateľov s osobitnými procesnými potrebami a pre maloleté osoby bez sprievodu, ako sú podrobnejšie pravidlá o posudzovaní, zaznamenávaní a riešení osobitných procesných potrieb žiadateľa.

–prísnejšie pravidlá na zabránenie zneužívania systému, trestanie preukázateľne podvodných žiadostí a odstránenie stimulov pre sekundárne pohyby stanovením jasných povinností pre žiadateľov, aby spolupracovali s orgánmi počas celého konania, a uplatnením prísnych dôsledkov v prípade nedodržania povinností. V tomto smere je posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podmienené podaním žiadosti, odobratím odtlačkov prstov, poskytnutím potrebných údajov na posúdenie žiadosti, ako aj prítomnosťou a pobytom v zodpovednom členskom štáte. Nedodržanie ktorejkoľvek z týchto povinností môže viesť k zamietnutiu žiadosti ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo, v súlade s postupom konkludentného späťvzatia. Súčasné voliteľné procesné nástroje na trestanie podvodného správania žiadateľov, sekundárnych pohybov a preukázateľne nepodložených žiadostí sa stávajú povinnými a ešte sa posilňujú. Konkrétne sa v návrhu stanovujú jasné, úplné a povinné zoznamy dôvodov, v prípade ktorých musí byť posúdenie zrýchlené a v ktorých musia byť žiadosti zamietnuté ako preukázateľne nepodložené alebo ako žiadosti, od ktorých sa odstúpilo. Okrem toho bola posilnená možnosť reagovať na následné žiadosti zneužívajúce konanie o azyle, najmä umožnením vyhostenia týchto žiadateľov z území členských štátov pred prijatím správneho rozhodnutia o ich žiadostiach a po ňom. Zároveň sú zavedené záruky vrátane práva na účinný prostriedok nápravy, aby sa zaistilo, že sú práva žiadateľov vždy zaručené. –harmonizované pravidlá o bezpečných krajinách sú kritickým aspektom efektívneho spoločného konania a týmto návrhom sa zabezpečuje harmonizácia procesných dôsledkov uplatňovania koncepcií bezpečných krajín. Ak žiadatelia preukázateľne nepotrebujú medzinárodnú ochranu, pretože prichádzajú z bezpečnej krajiny pôvodu, ich žiadosti musia byť rýchlo zamietnuté a musí byť zorganizované rýchle vyhostenie. V prípade, že žiadatelia už našli prvú krajinu azylu, v ktorej požívajú ochranu, alebo v ktorej môžu byť ich žiadosti posúdené bezpečnou treťou krajinou, žiadosti musia byť vyhlásené za neprípustné. Komisia navrhuje postupný presun k úplnej harmonizácii v tejto oblasti a nahradenie vnútroštátnych zoznamov bezpečných krajín európskymi zoznamami alebo označeniami na úrovni Únie v lehote piatich rokov od nadobudnutia účinnosti nariadenia. •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky Tento návrh je v úplnom súlade s prvými návrhmi na reformu spoločného európskeho azylového systému predstavenými 4. mája 2016, ktoré sa týkali dublinského nariadenia, systému Eurodac a Agentúry Európskej únie pre azyl, ako aj s návrhom kvalifikačného nariadenia a návrhom prepracovaného znenia smerníc o podmienkach prijímania a návrhom štruktúrovaného systému presídlenia v Únii. Pokiaľ ide o návrh prepracovaného znenia dublinského nariadenia, tento návrh sa vzťahuje na žiadosti, ktoré sú predmetom dublinského konania. Konkrétne je tento návrh v súlade s pravidlami stanovenými v návrhu prepracovaného znenia dublinského nariadenia, pričom sa spresňujú, ako napríklad posúdenie prípustnosti žiadosti, zrýchlené konanie, následné žiadosti a záruky pre maloleté osoby a osobitné záruky pre maloleté osoby bez sprievodu. Tento návrh je takisto prepojený s prepracovaným znením nariadenia Eurodac, pokiaľ ide o odber odtlačkov prstov a podoby tváre žiadateľov a ich relevantnosť pre žiadosti o medzinárodnú ochranu. Pokiaľ ide o návrh týkajúci sa Agentúry Európskej únie pre azyl, týmto návrhom sa pripomína dôležitosť prevádzkovej a technickej podpory, ktorú môže poskytovať agentúra členským štátom na zaistenie efektívneho riadenia žiadostí o medzinárodnú ochranu, ako aj poskytnutie budovania kapacít agentúrou v súlade s navrhovaným novým mandátom agentúry. Pokiaľ ide o návrh kvalifikačného nariadenia, tieto dva návrhy sa navzájom dopĺňajú v tom rozsahu, že v návrhu kvalifikačného nariadenia sa stanovujú normy, ktoré musia štátni príslušníci tretích krajín alebo osoby bez štátnej príslušnosti spĺňať, aby sa im poskytla medzinárodná ochrana, pričom v tomto návrhu sa stanovujú spoločné procesné pravidlá udeľovania a odnímania medzinárodnej ochrany. Tento návrh je takisto úzko prepojený s návrhom prepracovaného znenia smernice o podmienkach prijímania. V záujme zaistenia včasného a účinného posúdenia žiadostí o medzinárodnú ochranu je nevyhnutné, aby žiadatelia dodržiavali svoje povinnosti hlásiť sa, ktoré sú stanovené v návrhu prepracovaného znenia smernice o podmienkach prijímania, a v tomto návrhu sa stanovujú procesné dôsledky pre žiadateľov, ktorí nesplnia uvedené povinnosti hlásenia sa. •Súlad s ostatnými politikami Únie Tento návrh je v súlade s komplexnou dlhodobou politikou pre lepšie riadenie migrácie, ktoré stanovila Komisia v európskej migračnej agende, v ktorej sa vyvinuli politické usmernenia predsedu Junckera na súbor jednotných a vzájomne sa podporujúcich iniciatív založených na štyroch pilieroch. Uvedené piliere spočívajú v znižovaní stimulu pre neregulárnu migráciu, zabezpečení vonkajších hraníc a záchrane životov, silnej azylovej politike a novej politike o zákonnej migrácii. Tento návrh, ktorým sa ďalej vykonáva európska migračná agenda, pokiaľ ide o cieľ posilnia azylovej politiky Únie, treba vnímať ako súčasť všeobecnejšej politiky na úrovni EÚ smerujúcej k budovaniu odolného a účinného systému pre udržateľné riadenie migrácie pre budúcnosť, ktorá je spravodlivá pre hostiteľské spoločnosti a občanov EÚ, ako aj pre dotknutých štátnych príslušníkov tretích krajín a krajiny pôvodu a tranzitu. 2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právny základ Právnym základom tohto návrhu je článok 78 ods. 2 písm. d) Zmluvy o fungovaní Európskej únie, v ktorom sa predpokladá prijatie opatrení týkajúcich sa spoločných konaní o priznávaní a odnímaní jednotného postavenia osoby, ktorej bol priznaný azyl alebo doplnková ochrana. •Subsidiarita Cieľom tohto návrhu je stanoviť spoločný postup na udeľovanie a odnímanie medzinárodnej ochrany, ktorým sa v členských štátoch nahrádzajú rôzne konania o azyle a zabezpečuje včasnosť a účinnosť konania. Požiadanie štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti o medzinárodnú ochranu by sa malo posúdiť v konaní, ktoré sa riadi rovnakými pravidlami bez ohľadu na členský štát, v ktorom je podaná žiadosť, aby sa zaistila rovnosť zaobchádzania so žiadosťami o medzinárodnú ochranu, jasnosť a právna istota pre jednotlivého žiadateľa. Okrem toho, členské štáty nemôžu individuálne stanovovať spoločné pravidlá, ktorými sa znížia stimuly pre zneužívanie azylového systému a sekundárne pohyby medzi členskými štátmi. Z toho dôvodu sa vyžaduje opatrenie zo strany Únie. Tento cieľ nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale z dôvodov rozsahu a dôsledkov tohto nariadenia ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie. Únia preto môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. •Proporcionalita V súlade so zásadou proporcionality podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie jeho cieľov.

Pokiaľ ide o stanovenie spoločného konania na udeľovanie a odnímanie medzinárodnej ochrany, všetky prvky návrhu sú obmedzené na nevyhnutné minimum na vytvorenie a umožnenie tohto spoločného konania, na jeho zjednotenie a zjednodušenie, aby sa zabezpečila rovnosť zaobchádzania z hľadiska práv a záruk pre žiadateľov a zamedzilo rozdielom vo vnútroštátnych konaniach, ktoré majú neželané dôsledky týkajúce sa sekundárnych pohybov. Zavedenie lehôt vo všetkých fázach konania vrátane fázy odvolania a sprísnenie lehoty správnej fázy konania predstavuje nevyhnutné zmeny na zjednotenie konaní a zlepšenie ich účinnosti. Lehoty navrhnuté pre fázu odvolania umožňujú dodržiavanie všetkých súvisiacich procesných záruk vrátane práva na ústne vypočutie a dodržiavania rovnosti prostriedkov. V navrhovaní týchto lehôt sa Komisia snažila nájsť rovnováhu medzi právom žiadateľov na rozhodnutie v ich veci v primeranom čase a ich právom na účinný prostriedok nápravy a obhajobu, a to aj poskytnutím bezplatnej právnej pomoci a zastúpenia. •Výber nástroja Je to návrh nariadenia, ktorého zámerom je zrušiť a nahradiť smernicu. Miera harmonizácie vnútroštátnych konaní na udeľovanie a odnímanie medzinárodnej ochrany, ktorá sa dosiahla smernicou 2013/32/EÚ, sa nepreukázala ako dostatočná na riešenie rozdielov v typoch používaných konaní, lehotách konaní, právach a procesných zárukách žiadateľa, mier uznávania potreby medzinárodnej ochrany a typoch udelenej ochrany. Jedine nariadením, ktorým sa stanoví spoločné konanie o azyle v Únii a ktorého ustanovenia sú priamo uplatniteľné, sa môže poskytnúť potrebná miera jednotnosti a účinnosti potrebnej v uplatňovaní procesných pravidiel v práve Únie v oblasti azylu. 3.KONZULTÁCIE SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI •Konzultácie so zainteresovanými stranami V príprave tohto druhého balíka návrhov viedla Komisia cielené konzultácie s členskými štátmi, Vysokým komisárom Organizácie Spojených národov pre utečencov a občianskou spoločnosťou, ktoré boli usmerňované cieľmi reformy spoločného európskeho azylového systému, ktoré boli stanovené v oznámení Komisie zo 6. apríla 2016. Komisia dôsledne preskúmala predložené argumenty a snažila sa zohľadniť tie, ktoré boli prevažne spoločné pre všetky zainteresované strany, v tomto návrhu. V júni 2016 sa organizovala neformálna výmena názorov s Európskym parlamentom o druhom balíku návrhov. –Rozhodnutie Komisie o nahradení súčasného nástroja, smernice, nariadením, väčšina členských štátov prijala kladne s výnimkou niektorých, ktoré vyjadrili obavu o zlučiteľnosti s ich vnútroštátnym správnym právnym systémom. Niektoré sa od diskusie o návrhu smernice o konaniach o azyle konzistentne domnievajú, že nariadenie, ktorým sa ustanovujú ustanovenia, ktoré sú priamo uplatniteľné, je najúčinnejším právnym nástrojom na zabezpečenie práv žiadateľov a rovnosti zaobchádzania v rámci členských štátov. Okrem toho niektoré zainteresované strany varovali pred rizikom znižovania noriem ochrany na dosiahnutie spoločného menovateľa, najmä preto, že Únia je hlavným vzorovým modelom v tejto oblasti medzinárodného utečeneckého práva. –Väčšina členských štátov uznala potrebu zjednodušenia a objasnenia súčasných procesných pravidiel a vyjadrila podporu pre ďalšiu harmonizáciu konaní o azyle v rámci Únie. Členské štáty uznali potrebu objasniť a zjednodušiť dôvody prípustnosti, používanie konania na hraniciach a zrýchleného konania a zaobchádzanie s následnými žiadosťami. Medzi členskými štátmi prevládala všeobecná podpora pre zavedenie maximálnych lehôt v rôznych fázach konania vrátane fázy odvolania. Väčšina členských štátov bola spokojná so súčasným harmonogramom riadneho správneho konania, ale uznala potrebu stanovenia prísnejších lehôt a zjednotenia konaní. Niektoré členské štáty však poukázali na potrebu miery pružnosti, aby mohli riešiť situácie veľkých prílevov migrantov a neprimeraného počtu žiadostí súčasne. Členské štáty všeobecne podporili povinné lehoty pre fázu odvolania, ale žiadali o diferencované lehoty v závislosti od toho, či sú odvolania podané proti rozhodnutiam prijatým v riadnych konaniach alebo zrýchlených konaniach. Väčšina zainteresovaných strán z občianskej spoločnosti vyzývala na zjednodušenie súčasných procesných pravidiel. Boli však skeptickejší v oblasti účinnosti povinných lehôt pre rôzne fázy konania. Ďalšie obavy boli vyjadrené o tom, ako zabezpečiť, že budú navrhované lehoty zlučiteľné s účinným uplatňovaním procesných záruk. –Zrýchlené konanie, konanie na hraniciach a konanie o prípustnosti žiadosti považuje väčšina členských štátov za potrebné nástroje na efektívnejšie riešenie posúdenia žiadostí, ktoré sú jasne podvodné, preukázateľne nepodložené alebo neprípustné. Odlišné názory boli vyjadrené k povinnosti používania koncepcií prvej krajiny azylu a bezpečnej tretej krajiny na zamietanie žiadostí ako neprípustných a k povinnosti používania zrýchleného konania a konania na hraniciach. Väčšina členských štátov vníma potrebu opatrení zameraných na zvýšenie účinnosti systému a sú za stanovenie spoločných zoznamov EÚ týkajúcich sa bezpečných krajín pôvodu a bezpečných tretích krajín, pričom vyjadrili preferenciu zachovať si aj možnosť mať vnútroštátne zoznamy. Niekoľko zainteresovaných strán uviedlo, že zavedenie povinnosti uplatňovania koncepcií prvej krajiny azylu a bezpečnej tretej krajiny na určenie toho, či sú žiadosti prípustné, v spojení so zavedením spoločných zoznamov EÚ týkajúcich sa bezpečných tretích krajín nemusí byť dostatočné na dosiahnutie želanej harmonizácie, pokiaľ by ešte existoval priestor na voľnú úvahu v uplatňovaní koncepcií v jednotlivých prípadoch. Niektoré zainteresované strany vyjadrili obavy týkajúce sa možnej spoluexistencie zoznamov EÚ a vnútroštátnych zoznamov týkajúcich sa bezpečných krajín pôvodu a upozornili, že zahrnutie krajiny do spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečných krajín pôvodu alebo vylúčenie z neho by malo byť preskúmateľné len Európskym súdnym dvorom. Väčšina zástupcov občianskej spoločnosti varovala pred povinným používaním koncepcií prvej krajiny azylu a bezpečnej tretej krajiny a osobitnými konaniami všeobecne. Niektorí sa domnievajú, že len žiadosti, ktoré sú prima facie preukázateľne nepodložené alebo jasne podvodné, by mali podliehať zrýchleným konaniam. V tejto súvislosti niekoľko zainteresovaných strán tvrdilo, že zraniteľní žiadatelia, a najmä maloleté osoby bez sprievodu, by mali byť vyňatí z uplatňovania osobitných konaní. Niektoré zo strán zapojených do konzultácií žiadalo o silnejšie záruky pre maloleté osoby bez sprievodu, najmä v súvislosti s rýchlym určením kvalifikovaných opatrovníkov. –Členské štáty považovali za potrebné zaradiť do konania opatrenia určené na odradenie od neodôvodnených požiadaní a sekundárnych pohybov. Väčšina členských štátov sa domnieva, že v návrhu by sa takisto mali stanoviť jasné zodpovednosti žiadateľov o medzinárodnú ochranu, a to najmä povinnosť spolupracovať s orgánmi vo všetkých fázach konania a poskytnúť informácie, ktoré sú potrebné na posúdenie žiadostí. Žiadatelia by takisto mali dodržiavať povinnosť neodchádzať z územia členského štátu, ktorý posudzuje žiadosť, v súlade s ustanoveniami návrhu reformy dublinského nariadenia. Väčšina členských štátov podporila návrh posúdiť žiadosti osôb, ktoré utekajú bez odôvodnenia, v zrýchlenom konaní, pri zabezpečení úplného dodržiavania príslušných procesných záruk. Zároveň niektoré z hlavných zainteresovaných strán z občianskej spoločnosti zdôraznili, že konania by sa nemali uplatňovať ako sankcie a nepovažujú za odôvodnené spájať používane zrýchleného konania s útekom. •Získavanie a využívanie odborných znalostí Údaje o vykonávaní smernice o konaniach o azyle čiastočne zhromaždil Európsky podporný úrad pre azyl v rámci procesu, ktorého cieľom je mapovanie právnych predpisov a postupov členských štátov, pokiaľ ide o vykonávanie nástrojov spoločného európskeho azylového systému. Okrem toho Komisia od prijatia smernice o konaniach o azyle v roku 2013 organizovala súbor zasadnutí kontaktného výboru o tejto smernici, počas ktorých boli vedené medzi Komisiou a členskými štátmi rokovania o otázkach, ktorým čelia členské štáty v súvislosti s vykonávaním smernice. Zistenia oboch týchto procesov poskytli vstupné informácie pre súčasný návrh.

•Základné práva V tomto návrhu sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady uznané najmä v Charte základných práv Európskej únie, ako aj povinnosti prameniace z medzinárodného práva, najmä zo Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov, z Európskeho dohovoru pre ochranu ľudských práv a základných slobôd, Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach, Dohovoru Organizácie Spojených národov proti mučeniu a Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa. Spoločné konanie o udelení a odňatí medzinárodnej ochrany sa musí vykonávať s úplným dodržiavaním základných práv, ktoré sú zakotvené v charte, vrátane práva na ľudskú dôstojnosť (článok 1), zákazu mučenia a neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania (článok 4), práva na ochranu osobných údajov (článok 8), práva na azyl (článok 18), ochrany v prípade vysťahovania, vyhostenia alebo extradície (článok 19), nediskriminácie (článok 21), rovnosti práv medzi mužmi a ženami (článok 23), práv dieťaťa (článok 24) a práva na účinný prostriedok nápravy (článok 47). V tomto návrhu sa úplne zohľadňujú práva dieťaťa a osobitné potreby zraniteľných osôb. Návrhom sa garantuje náležité riešenie osobitných potrieb maloletých osôb, najmä maloletých osôb bez sprievodu zabezpečením toho, že sú usmerňované a podporované počas všetkých fáz konania. V návrhu sa takisto zohľadňujú povinnosti členských štátov podľa Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu (Istanbulský dohovor). V súvislosti s návrhmi Komisie týkajúcimi sa rozhodnutí Rady podpísať a uzavrieť Istanbulský dohovor a vzhľadom na garanciu medzinárodnej ochrany ženám, ktoré ju potrebujú a ktoré boli vystavené rodovému násiliu, s vhodnou úrovňou ochrany, by mal byť prijatý rodovo citlivý prístup pri výklade a uplatňovaní tohto nariadenia. Návrhom sa povoľuje uchovávanie údajov zhromaždených pri registrácii a podávaní žiadosti o medzinárodnú ochranu, ktoré zahŕňajú osobné údaje a skutočnosti relevantné pre žiadosť, ako aj počas osobného pohovoru vrátane záznamu alebo prepisu pohovoru. S cieľom zabezpečiť, aby boli údaje žiadateľov uchovávané len na nevyhnutné obdobie, sa v návrhu garantuje právo na ochranu osobných údajov stanovením maximálneho obdobia uchovávania týchto údajov. So zreteľom na to, že uvedené údaje tvoria neoddeliteľnú súčasť spisu žiadateľa, maximálne obdobie uchovávania, ktoré sa považuje za potrebné, je desať rokov od konečného rozhodnutia. Uvedené obdobie uchovávania sa považuje za potrebné v prípade, že sa medzinárodná ochrana neudelí, pretože štátni príslušníci tretích krajín alebo osoby bez štátnej príslušnosti môžu skúsiť požiadať o medzinárodnú ochranu v inom členskom štáte alebo predložiť ďalšie následné žiadosti v rovnakom alebo inom členskom štáte v nasledujúcich rokoch. To isté obdobie uchovávania je potrebné so zreteľom na tých, ktorým bola udelená medzinárodná ochrana, aby bolo možné preskúmať ich postavenie, najmä v rámci pravidelného preskúmania postavenia stanoveného v návrhu kvalifikačného nariadenia, a je takisto potrebné so zreteľom na povinnosti prijatia späť stanovené v návrhu prepracovaného znenia dublinského nariadenia so zreteľom na osoby, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Po uvedenom čase budú mať štátni príslušníci tretích krajín alebo osoby bez štátnej príslušnosti, ktorí zostali v Únii niekoľko rokov, udelený trvalý pobyt alebo dokonca občianstvo členského štátu. Údaje týkajúce sa osoby, ktorá nadobudla občianstvo ktoréhokoľvek z členských štátov pred uplynutím obdobia desiatich rokov, sa vymažú ihneď. V systéme Eurodac sa uvedené údaje vymažú z centrálneho systému ihneď, keď členský štát pôvodu zistí, že príslušná osoba nadobudla toto občianstvo, pretože jednotlivec už nepatrí do rozsahu systému Eurodac. 4.VPLYV NA ROZPOČET Tento návrh nepredstavuje pre Úniu finančnú ani administratívnu záťaž. Z toho dôvodu nemá vplyv na rozpočet Únie. 5.ĎALŠIE PRVKY •Monitorovanie, hodnotenie a podávanie správ Komisia podá správu o uplatňovaní tohto nariadenia Európskemu parlamentu a Rade do dvoch rokov od jeho nadobudnutia účinnosti a následne každých päť rokov. Členské štáty sú povinné posielať relevantné informácie na vypracovanie uvedenej správy Komisii a Agentúre Európskej únie pre azyl. Agentúra bude takisto monitorovať dodržiavanie tohto nariadenia členskými štátmi prostredníctvom monitorovacieho mechanizmu, ktorý Komisia navrhla stanoviť vo svojej revízii mandátu agentúry. •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu Cieľom tohto návrhu je zabezpečiť rýchle a efektívne spracúvanie žiadostí o medzinárodnú ochranu stanovením spoločného konania na udeľovanie a odnímanie medzinárodnej ochrany, ktorým sa nahradia rôzne konania v členských štátoch, a ktoré sa vzťahuje na všetky žiadosti o medzinárodnú ochranu podané v členských štátoch. V tomto návrhu sa objasňujú a zjednocujú procesné pravidlá a vnútroštátnym orgánom sa poskytujú potrebné nástroje na preskúmanie žiadostí a rozhodnutie o nich efektívnym spôsobom, a na boj proti zneužívaniu a sekundárnym pohybom v rámci EÚ a zároveň na zlepšenie potrebných procesných záruk pre individuálneho žiadateľa, vďaka čomu sa konanie stane rýchlejším a účinnejším. Zjednotenie a zjednodušenie konania o medzinárodnej ochrane V návrhu sa zjednocuje a zjednodušuje konanie objasnením rôznych krokov týkajúcich sa prístupu ku konaniu. Požiadanie o medzinárodnú ochranu sa považuje za uskutočnené ihneď, keď štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátnej príslušnosti vyjadrí želanie dostať medzinárodnú ochranu od členského štátu (článok 25 ods. 1). Túto žiadosť treba zaregistrovať urýchlene alebo najneskôr do troch pracovných dní od jej doručenia vnútroštátnym orgánom (článok 27 ods. 1). Lehota zostáva v porovnaní so smernicou o konaniach o azyle nezmenená. Individuálnemu žiadateľovi sa potom má poskytnúť skutočná možnosť podať svoju žiadosť, a to v lehote desiatich pracovných dní od registrácie žiadosti (článok 28 ods. 1). V prípade maloletých osôb bez sprievodu sa lehota začne, až keď je určený opatrovník a stretne sa s dieťaťom (článok 32 ods. 2). Lehota na podanie žiadosti je v porovnaní so smernicou o konaniach o azyle nová. Členské štáty by mali pravidelne revidovať a predvídať svoje potreby a zabezpečiť tak, aby mali zavedené primerané zdroje na efektívne riadenie svojho azylového systému, a to aj vypracúvaním núdzových plánov v prípade potreby. Agentúra Európskej únie pre azyl je schopná poskytnúť členským štátom potrebnú prevádzkovú a technickú pomoc, aby mohli dodržiavať lehoty. Ak členské štáty predpokladajú, že nebudú schopné dodržať tieto lehoty, mali by požiadať o pomoc Agentúru Európskej únie pre azyl na základe ustanovení nového navrhovaného mandátu pre agentúru. Ak sa takáto žiadosť nepodá a z dôvodu neprimeraného tlaku sa azylový systém v členskom štáte stane neúčinným v takom rozsahu, že sa ohrozuje fungovanie spoločného európskeho azylového systému, agentúra môže na základe vykonávacieho rozhodnutia Komisie prijať opatrenia na podporu tohto členského štátu. V návrhu sa zabezpečuje zjednotenie lehôt správneho konania. Lehoty sa dosiaľ, aj keď sú stanovené v smernici o konaniach o azyle, medzi členskými štátmi výrazne líšia a v období od apríla 2015 do apríla 2016 bolo v priemere 50 % prípadov v Európskej únii otvorených viac ako šesť mesiacov. Lehota na posúdenie žiadostí v rámci riadneho konania, stanovená v návrhu, je šesť mesiacov, je možné ju raz predĺžiť o ďalšie obdobie troch mesiacov v prípadoch neprimeraného tlaku alebo z dôvodu zložitosti prípadu (článok 34 ods. 2 a 3). Rovnako ako v smernici o konaniach o azyle pretrváva možnosť dočasne pozastaviť posudzovanie žiadosti z dôvodu zmeny okolností v krajine pôvodu. Ani v tomto prípade by však lehota na posúdenie žiadosti nemala presiahnuť 15 mesiacov (článok 34 ods. 5). Nové lehoty sú stanovené pre zrýchlené konanie (článok 40 ods. 2) a pre spracovanie neprípustných žiadostí (článok 34 ods. 1). V súčasnosti nie sú pre tieto konania v smernici o konaniach o azyle stanovené lehoty, preto sa lehoty v členských štátoch značne líšia a sú v škále od niekoľkých dní do niekoľkých mesiacov. Tieto konania by mali byť rýchle, a preto je lehota navrhnutá na zrýchlené konanie dva mesiace, zatiaľ čo lehota v prípadoch týkajúcich sa neprípustnosti je jeden mesiac. V prípadoch, keď je dôvodom neprípustnosti to, že žiadateľ prichádza z prvej krajiny azylu alebo bezpečnej tretej krajiny, je lehota na kontrolu prípustnosti stanovená na desať pracovných dní na uistenie sa, že sa efektívne uplatňujú pravidlá stanovené v návrhu dublinskej reformy, podľa ktorých je prvý členský štát, v ktorom je podaná žiadosť, povinný posúdiť prípustnosť pred uplatnením kritérií na určenie zodpovedného členského štátu (článok 34 ods. 1 druhý pododsek). Lehota pre konanie na hraniciach zostáva stanovená na úrovni štyroch týždňov ako v smernici o konaniach o azyle (článok 41 ods. 2). Návrhom sa rieši celkové konanie o medzinárodnej ochrane, a z toho dôvodu sa stanovujú lehoty aj na podávanie odvolaní a pre rozhodnutia v rámci odvolania prvého stupňa. Je to potrebné na zabezpečenie rovnosti a účinnosti konania a splnenie celkového cieľa väčšej harmonizácie v konaní (článok 55). Komisia uznáva, že niekedy môže byť pre členské štáty zložité dodržať lehoty stanovené v tomto návrhu. Potreba, aby mal jednotlivý žiadateľ právnu istotu vo svojej situácii, je však primárnym záujmom. Vo vypracúvaní svojho návrhu Komisia zohľadnila aj svoj návrh na výrazné posilnenie mandátu Agentúry Európskej únie pre azyl a možnosti, aby sa členské štáty opierali o prevádzkovú a technickú pomoc od agentúry, iných členských štátov alebo medzinárodných organizácií.

Práva a povinnosti žiadateľov Návrh obsahuje jasné ustanovenia o právach a povinnostiach žiadateľov na účely konania o medzinárodnej ochrane. Stanovujú sa v ňom potrebné záruky pre individuálneho žiadateľa, aby účinne požíval svoje práva, pričom sa zároveň stanovuje niekoľko povinností pre žiadateľa v snahe, aby niesol zodpovednosť počas celého konania (článok 7). V súlade s návrhom Komisie týkajúcom sa reformy dublinského nariadenia musia žiadatelia požiadať o azyl v členskom štáte prvého vstupu alebo tam, kde sú oprávnene prítomní v členskom štáte (článok 7 ods. 1). Žiadatelia sú povinní spolupracovať so zodpovednými orgánmi, aby tieto orgány mohli stanoviť ich totožnosť, vrátane poskytnutia odtlačkov prstov a podoby tváre. Žiadatelia takisto musia predložiť všetky skutočnosti, ktoré majú k dispozícii a ktoré sú potrebné na posúdenie ich žiadosti (článok 7 ods. 2). Je potrebné, aby žiadateľ informoval príslušné orgány o svojom mieste bydliska a telefónnom čísle, aby bolo možné ho zastihnúť na účely konania (článok 7 ods. 4). Žiadatelia musia byť informovaní o konaní, ktorým sa treba riadiť, o svojich právach a povinnostiach počas konania, dôsledkoch nedodržania povinností, výsledku posúdenia a možnosti spochybniť zamietavé rozhodnutie (článok 8 ods. 2). Povinnosť členských štátov poskytnúť žiadateľovi všetky potrebné informácie sa stáva ešte dôležitejšou z dôvodu dôsledkov, ktoré môže mať nedodržanie súladu s predpismi pre žiadateľa. Napríklad v prípade, že žiadateľ odmietne spolupracovať tak, že neposkytne údaje potrebné na posúdenie žiadosti a neposkytne svoje odtlačky prstov ani podobu tváre, môže viesť k zamietnutiu žiadosti ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo, na základe konania o konkludentnom späťvzatí žiadosti [článok 7 ods. 3 a článok 39 ods. 1 písm. c)]. V súčasnosti je odmietnutie dodržania povinnosti poskytnúť odtlačky prstov dôvodom na zrýchlené konanie. Vzhľadom na to, že ide o dôležitý prvok toho, aby sa žiadosť považovala za úplnú, k nedodržaniu zo strany žiadateľa sa pripojili vážnejšie dôsledky. Žiadatelia musia zostať v členskom štáte, v ktorom sú povinní byť prítomní v súlade s dublinským nariadením (článok 7 ods. 5) a musia rešpektovať akékoľvek povinnosti podávania správ, ktoré môžu mať na základe smernice o podmienkach prijímania (článok 7 ods. 6). Nedodržanie povinností hlásenia sa môže takisto viesť k zamietnutiu žiadosti ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo [článok 39 ods. 1 písm. f)], a v prípade, že žiadateľ nezostane v členskom štáte, v ktorom je povinná jeho prítomnosť, jeho žiadosť je spracovaná v rámci zrýchleného konania [článok 40 ods. 1 písm. g)]. Do troch pracovných dní od podania žiadosti sa žiadateľovi musí poskytnúť doklad potvrdzujúci, že jednotlivec je žiadateľ, s uvedením, že má právo zostať na území členského štátu a s uvedením, že nepredstavuje platný cestovný doklad (článok 29). Hlavné ustanovenia o dokumentoch boli prevzaté zo smernice o podmienkach prijímania a zapracované do tohto návrhu v úsilí o zjednotenie konania týkajúceho sa medzinárodnej ochrany. V návrhu sa stanovuje typ informácií, ktoré majú byť zahrnuté v tom doklade, a predpokladá sa možnosť mať jednotný formát pre tieto doklady, ktorý sa stanoví prostredníctvom vykonávacieho aktu, aby sa zaistilo, že všetci žiadatelia dostanú rovnaký doklad vo všetkých členských štátoch (článok 29 ods. 5). Žiadateľ má právo zostať na území členského štátu na účel a počas trvania správneho konania. Toto právo nepredstavuje nárok na pobyt a neoprávňuje žiadateľa cestovať do iného členského štátu bez povolenia. Tak ako v smernici o konaniach o azyle, výnimky z práva zostať počas správneho konania sú obmedzené, jasne vymedzené v návrhu a týkajú sa následných žiadostí a prípadov odovzdania alebo vydania do iného členského štátu v súlade s európskym zatykačom, do tretej krajiny alebo medzinárodnému trestnému súdu alebo tribunálu (článok 9). Procesné záruky Zjednotenie konania je potrebné na zaistenie efektívnosti konania v rámci členských štátov, pričom sa zároveň garantuje, že jednotlivý žiadateľ dostane rozhodnutie, kladné alebo záporné, v čo najkratšom čase. Toto by však nemalo mať neželaný dôsledok negatívneho vplyvu na právo jednotlivca, aby bola jeho žiadosť posúdená primeraným a vyčerpávajúcim spôsobom, aby sa žiadateľovi umožnilo predložiť všetky skutočnosti, ktoré sú relevantné na zdôvodnenie jeho žiadosti počas jej posúdenia. Z toho dôvodu návrh obsahuje dôležité záruky pre žiadateľa, aby sa zabezpečilo, že so zreteľom na obmedzené výnimky a vo všetkých fázach konania má žiadateľ právo byť vypočutý na osobnom pohovore, mať asistenciu vo forme potrebného tlmočenia a mať bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie. V návrhu sa garantuje právo žiadateľov byť vypočutý prostredníctvom osobného pohovoru vo veci prípustnosti alebo merite ich žiadostí bez ohľadu na typ správneho konania, ktorý sa v ich prípade použil (článok 12 ods. 1). Aby bolo právo na osobný pohovor účinné, žiadateľovi má pomáhať tlmočník (článok 12 ods. 8) a má mu byť poskytnutá príležitosť poskytnúť svoje vysvetlenia týkajúce sa dôvodov jeho žiadosti vyčerpávajúcim spôsobom. Je dôležité, aby žiadateľ dostal dostatočný čas na prípravu a konzultácie so svojím právnym zástupcom alebo poradcom a aby mu mohol právny zástupca alebo poradca pomáhať počas pohovoru. V pohovoroch o merite žiadosti vykonávaných v súvislosti s posúdením merita žiadosti sa žiadateľovi poskytuje možnosť predstaviť všetky skutočnosti potrebné na zdôvodnenie jeho žiadosti a vysvetliť akékoľvek chýbajúce skutočnosti alebo nezrovnalosti (článok 11 ods. 2). V kontexte konania o prípustnosti žiadosti má žiadateľ právo na pohovor o prípustnosti žiadosti, pričom mu je poskytnutá príležitosť uviesť primerané dôvody, prečo nemôže byť jeho žiadosť zamietnutá ako neprípustná (článok 10 ods. 2). Osobný pohovor sa má vykonávať za podmienok, ktorými sa zaisťuje primeraná dôvernosť (článok 12 ods. 2) a primerane vyškoleným a kompetentným personálom, v prípade potreby vrátane personálu z orgánov iných členských štátov alebo expertov vyslaných Agentúrou Európskej únie pre azyl (článok 12 ods. 3 a 7). Osobný pohovor možno vynechať len vtedy, ak má rozhodujúci orgán prijať kladné rozhodnutie o žiadosti alebo je toho názoru, že žiadateľ nie je na pohovor pripravený alebo ho nie je schopný v dôsledku okolností, ktoré sú mimo jeho kontroly (článok 12 ods. 5). Vzhľadom na to, že osobný pohovor je základnou súčasťou posúdenia žiadosti, pohovor by sa mal zaznamenať a žiadateľom a ich právnym zástupcom poskytnúť prístup k záznamu, ako aj k správe alebo prepisu pohovoru pred prijatím rozhodnutia rozhodujúcim orgánom, alebo v prípade zrýchleného konania v rovnakom čase, keď je prijaté rozhodnutie (článok 13). Podľa smernice o konaniach o azyle majú žiadatelia nárok dostať bezplatné právne a procesné informácie počas správneho konania a mali by dostať bezplatnú právnu pomoc vo fáze odvolania prvého stupňa, ak nemajú peňažné prostriedky na to, aby si zaplatili túto právnu pomoc sami. V tomto návrhu sa prístup k právnej pomoci a zastúpeniu počas všetkých fáz konania považuje za potrebné, aby mohli žiadatelia plne vykonávať svoje práva vzhľadom na prísnejšie lehoty v konaní. Stanovuje sa preto právo žiadateľov žiadať o bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie vo všetkých fázach konania (článok 15 ods. 1), ktoré podlieha predpísaným obmedzeniam vymedzeným v návrhu. V súlade s tým sa členské štáty môžu rozhodnúť neposkytnúť bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie, ak má žiadateľ dostatočné zdroje, a ak sa usúdi, že žiadosť alebo odvolanie nemajú zrejmú možnosť uspieť [článok 15 ods. 3 písm. a) a b) a ods. 5 písm. a) a b)]. V správnom konaní môžu členské štáty takisto rozhodnúť o vylúčení bezplatnej právnej pomoci a zastúpenia v prípade následných žiadostí [článok 15 ods. 3 písm. c)] a vo fáze odvolania tak môžu urobiť so zreteľom na odvolanie druhého alebo vyššieho stupňa [článok 15 ods. 5 písm. c)]. Komisia považuje za potrebné a vhodné rozšíriť toto právo na správne konania, pričom uznáva postup, ktorý je už zavedený v dvadsiatich dvoch z členských štátov. Týmto sa vyžaduje, aby sa na kvalitu rozhodovania počas správneho konania venovali primerané zdroje. Napriek tomu už z praxe členských štátov, ktoré už poskytujú túto možnosť, vyplýva, že ustanovenie o bezplatnej právnej pomoci a zastúpení je užitočné na zabezpečenie dobrej kvality pomoci, čo vedie ku kvalitnejším správnym rozhodnutiam s možným nižším počtom odvolaní. Maloleté osoby bez sprievodu a žiadatelia, ktorí potrebujú osobitné procesné záruky V návrhu sa udržiava vysoká úroveň osobitných procesných záruk pre zraniteľné kategórie žiadateľov (článok 19), a najmä pre maloleté osoby bez sprievodu (články 21 a 22). Na zabezpečenie spravodlivého konania pre týchto žiadateľov je potrebné určiť ich potreby čo najskôr v konaní a poskytnúť im primeranú podporu a usmernenia počas všetkých fáz konania (článok 20 ods. 1). Ak nie je možné poskytnúť takú primeranú podporu v rámci zrýchleného konania alebo konania na hraniciach, tieto konania by sa nemali uplatňovať (článok 19 ods. 3). Pokiaľ ide o deti všeobecne, prevládajúcou zásadou pri uplatňovaní spoločného konania sú na prvom mieste záujmy dieťaťa. Všetky deti bez ohľadu na ich vek a to, či sú so sprievodom alebo bez neho, majú takisto právo na osobný pohovor okrem prípadu, keď to preukázateľne nie je v najlepšom záujme dieťaťa (článok 21 ods. 1 a 2). Pokiaľ ide o maloleté osoby bez sprievodu, mali by mať čo najskôr a najneskôr do piatich pracovných dní od okamihu, keď maloletá osoba bez sprievodu požiada o medzinárodnú ochranu, prideleného opatrovníka (článok 22 ods. 1). Odlišnosti medzi rôznymi systémami opatrovníctva pre maloleté osoby bez sprievodu v členských štátoch môžu viesť k nedodržaniu procesných záruk, k tomu, že maloleté osoby nedostávajú primeranú starostlivosť alebo že sú vystavené riziku, alebo neistým situáciám, čo ich môže viesť k úteku. V tomto návrhu je so zohľadnením štúdie o opatrovníctve detí, ktorú vykonala Agentúra pre základné práva, cieľom štandardizovať postupy opatrovníctva na zabezpečenie toho, aby sa opatrovníctvo stalo rýchle a účinné v celej Únii. Úlohou opatrovníka je pomáhať maloletej osobe bez sprievodu a zastupovať ju s cieľom chrániť najlepšie záujmy dieťaťa a jeho všeobecné blaho v konaní týkajúcom sa medzinárodnej ochrany. Ak je to potrebné a možné podľa vnútroštátnych právnych predpisov, opatrovník môže vykonávať právne úkony za maloletú osobu [článok 4 ods. 2 písm. f)]. S cieľom uistiť sa, že maloleté osoby bez sprievodu majú primeranú podporu, sa v návrhu stanovuje, že opatrovník by nemal byť zodpovedný za neprimeraný počet maloletých osôb (článok 22 ods. 4 prvý pododsek). So zreteľom na úlohy a povinnosti opatrovníka vrátane lehôt na rôzne procesné kroky podľa tohto nariadenia je nevyhnutné, aby bol počet prípadov pridelený jednotlivým opatrovníkom primeraný, a aby sa v návrhu zabezpečil aj primeraný systém, ktorý sa zavedie na monitorovanie výsledkov jednotlivých opatrovníkov (článok 22 ods. 4 druhý pododsek). Používanie zrýchleného konania a konania na hraniciach V tomto návrhu sa zrýchlené konanie stáva za istých stanovených dôvodov povinným v súvislosti s prima facie preukázateľne nepodloženými žiadosťami, ako napríklad, keď žiadateľ uvádza jasne nekonzistentné alebo nepravdivé tvrdenia, zavádza orgány nesprávnymi informáciami alebo ak žiadateľ pochádza z bezpečnej krajiny pôvodu. Podobne by sa žiadosť mala posúdiť v zrýchlenom konaní, ak je jasne podvodná, ako napríklad, keď sa žiadateľ snaží oddialiť alebo zmariť výkon rozhodnutia o návrate, alebo keď nepožiadal o medzinárodnú ochranu v členskom štáte prvého neregulárneho vstupu alebo v členskom štáte, v ktorom je oprávnene prítomný, alebo ak žiadateľ, ktorého žiadosť sa posudzuje a ktorý požiadal o ochranu v inom členskom štáte, alebo ktorý je na území iného členského štátu bez dokladu o pobyte, je prijatý späť v súlade s novými pravidlami navrhnutými Komisiou podľa dublinského nariadenia bez preukázania toho, že jeho zlyhanie bolo zapríčinené okolnosťami mimo jeho kontroly (článok 40 ods. 1).

Konania na hraniciach, ktoré bežne zahŕňajú zaistenie počas celého konania, sú naďalej voliteľné a môžu sa uplatniť na posúdenie prípustnosti alebo merita žiadostí z rovnakých dôvodov ako v rámci zrýchleného konania. Ak sa do štyroch týždňov neprijme rozhodnutie, žiadateľ získa právo na vstup a právo zostať na území (článok 41). So zreteľom na to, že zrýchlené konanie sa teraz stáva povinným, že vo väčšine prípadov je súčasťou zaistenie v prípade uplatnenia konania na hraniciach, že trvanie oboch konaní je krátke a že neexistuje automatický odkladný účinok po rozhodnutí prijatom v ktoromkoľvek z týchto konaní, je potrebné, aby sa na individuálneho žiadateľa uplatňovali všetky procesné záruky, najmä právo byť vypočutý v osobnom pohovore, právo na tlmočenie a bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie (článok 40 ods. 1 a článok 41 ods. 1). Uplatňovanie týchto konaní je obmedzené so zreteľom na maloleté osoby bez sprievodu (článok 40 ods. 5 a článok 41 ods. 5) a nemôžu sa uplatniť na žiadateľov, ktorí potrebujú osobitné procesné záruky, pokiaľ sa týmto žiadateľom nemôže poskytnúť primeraná podpora v rámci uvedených konaní (článok 19 ods. 3). Prípustnosť žiadostí Všeobecné pravidlo je, že žiadosť o medzinárodnú ochranu sa má posúdiť podľa merita na určenie toho, či spĺňa podmienky na poskytnutie medzinárodnej ochrany v súlade s nariadením (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie). Nemusí dôjsť k posúdeniu merita, ak má byť žiadosť vyhlásená za neprípustnú v súlade s týmto návrhom. V tomto návrhu sa stanovuje, že ak sa vyskytne ktorýkoľvek z dôvodov na zamietnutie žiadosti stanovených v návrhu, žiadosť má byť zamietnutá ako neprípustná (článok 36 ods. 1), a že posúdenie nemá trvať dlhšie ako jeden mesiac (článok 34 ods. 1). Pred určením zodpovedného členského štátu v súlade s novými pravidlami, ktoré navrhla Komisia v rámci dublinského nariadenia, by mal prvý členský štát, v ktorom bola podaná žiadosť, posúdiť prípustnosť žiadosti, ak sa krajina, ktorá nie je členským štátom, považuje za prvú krajinu azylu alebo bezpečnú tretiu krajinu pre žiadateľa. S cieľom zabezpečiť efektívne fungovanie dublinského systému sa v návrhu predpokladá, že trvanie posúdenia dôvodov týkajúcich sa prvej krajiny azylu alebo bezpečnej tretej krajiny by nemalo trvať dlhšie ako desať pracovných dní (článok 34 ods. 1 druhý pododsek). Žiadosť sa má považovať za neprípustnú, ak ide o následnú žiadosť bez nových relevantných skutočností alebo zistení, alebo ak sa nepovažuje za odôvodnenú samostatná žiadosť manžela, partnera alebo maloletej osoby so sprievodom [článok 36 ods. 1 písm. c) a d)]. Dôvody týkajúce sa prvej krajiny azylu a bezpečnej tretej krajiny by sa nemali vzťahovať na osoby, ktorým sa poskytla doplnková ochrana a ktoré sú presídlené v súlade s nariadením (EÚ) č. XXX/XXX (nariadenie o presídlení) v prípade, že sa rozhodnú požiadať o postavenie utečenca, keď sú na území členských štátov. Prípady, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti dublinského nariadenia vrátane toho, ak iný členský štát udelil medzinárodnú ochranu, ako sa stanovuje v návrhu dublinskej reformy, majú byť riešené podľa dublinského systému (článok 36 ods. 2). Ak je z posúdenia prima facie jasné, že žiadosť môže byť zamietnutá ako preukázateľne nepodložená, žiadosť môže byť zamietnutá z toho dôvodu bez posúdenia jej prípustnosti. So zreteľom na to, že trvanie konania o prípustnosti žiadosti je veľmi krátke a že v určitých prípadoch nemá rozhodnutie, ako napríklad rozhodnutie z dôvodu týkajúceho sa prvej krajiny azylu, automatický odkladný účinok, je nevyhnutné zabezpečiť, aby individuálny žiadateľ požíval všetky procesné záruky, najmä právo byť vypočutý na osobnom pohovore, právo na tlmočenie a bezplatnú právnu pomoc (článok 36 ods. 1). Existujú však výnimky z týchto procesných záruk v prípade následných žiadostí. Zaobchádzanie s následnými žiadosťami V tomto návrhu sa objasňuje a zjednodušuje konanie, pokiaľ ide o zaobchádzanie s následnými žiadosťami, pričom sa poskytujú potrebné nástroje na prevenciu zneužívania použitia možnosti poskytovanej následnými žiadosťami. Následná žiadosť je taká, ktorú podal rovnaký žiadateľ v ktoromkoľvek členskom štáte po tom, čo bola predchádzajúca žiadosť zamietnutá konečným rozhodnutím (článok 42 ods. 1). Následná žiadosť podlieha predbežnému posúdeniu, v ktorom sa určí, či žiadateľ predložil relevantné nové skutočnosti alebo zistenia, ktoré by mohli významne zvýšiť pravdepodobnosť toho, že splní podmienky na poskytnutie medzinárodnej ochrany (článok 42 ods. 2). Ak to tak nie je, následná žiadosť sa zamietne ako neprípustná alebo ako preukázateľne nepodložená, ak je žiadosť tak jasne bezpredmetná alebo podvodná, že nemá zrejmú možnosť uspieť (článok 42 ods. 5). V tomto návrhu sa stanovuje, že predbežné posúdenie by sa malo vykonať na základe písomných podaní a osobného pohovoru. Od osobného pohovoru sa však môže upustiť v tých prípadoch, ak je z písomných podaní jasné, že žiadosť neobsahuje relevantné nové skutočnosti alebo zistenia, alebo že je jasne bezpredmetná alebo nemá zrejmú možnosť uspieť (článok 42 ods. 3). Okrem toho žiadateľ nebude požívať bezplatnú právnu pomoc počas fázy predbežného posúdenia [článok 15 ods. 3 písm. c)]. V prípade následných žiadostí neexistuje automatický odkladný účinok a môžu existovať výnimky z práva jednotlivca zostať na území členského štátu, keď je následná žiadosť zamietnutá ako neprípustná alebo preukázateľne nedôvodná, alebo v prípade druhej alebo ďalších následných žiadostí ihneď, keď sa požiada o ochranu v ktoromkoľvek členskom štáte po konečnom rozhodnutí, ktorým sa zamietla predchádzajúca následná žiadosť ako neprípustná, nepodložená alebo preukázateľne nepodložená (článok 43). Komisia považuje tento prístup za odôvodnený vzhľadom na to, že žiadosť jednotlivého žiadateľa už bola posúdená v rámci správneho konania, ako aj súdom alebo tribunálom, pričom žiadateľ mal procesné záruky vrátane osobného pohovoru, tlmočníka a bezplatnej právnej pomoci a zastúpenia. Koncepcie bezpečnej krajiny Komisia vo svojom oznámení zo 6. apríla 2016 uvažovala, že kritický aspekt spoločného prístupu sa týka používania mechanizmov tzv. bezpečných krajín. Komisia konkrétne oznámila, že bude harmonizovať procesné dôsledky koncepcie a odstráni voľnú úvahu v tom, či sa má použiť. Používanie koncepcií prvej krajiny azylu a bezpečnej tretej krajiny umožňuje, aby boli určité žiadosti vyhlásené za neprípustné v prípade, ak bolo možné využiť ochranu v tretej krajine [článok 36 ods. 1 písm. a) a b)]. Tieto dve koncepcie sa môžu uplatňovať voči žiadateľovi po individuálnom posúdení, ktoré zahŕňa pohovor o prípustnosti žiadosti. V tomto návrhu sa tieto dve koncepcie objasňujú. Obe sú založené na existencii dostatočnej ochrany, ktorá je vymedzená v návrhu (článok 44 a článok 45). Hlavný rozdiel medzi týmito dvomi koncepciami sa týka individuálneho žiadateľa. Zatiaľ čo podľa koncepcie prvej krajiny azylu žiadateľ požíval ochranu v súlade so Ženevským dohovorom alebo dostatočnú ochranu v danej tretej krajine a stále môže prijať uvedenú ochranu, podľa koncepcie bezpečnej tretej krajiny existuje možnosť, aby žiadateľ získal ochranu v súlade s vecnými normami Ženevského dohovoru alebo dostatočnú ochranu v súlade s týmto návrhom. Tento rozdiel je dôvodom, prečo sa v tomto návrhu, tak ako v súčasnom legislatívnom rámci, stanovuje automatický odkladný účinok odvolania, pokiaľ ide o rozhodnutie prijaté na základe dôvodu bezpečnej tretej krajiny, nie však dôvodu prvej krajiny azylu [článok 53 ods. 2 písm. b)]. Usudzuje sa, že možné porušenie článku 3 Európskeho dohovoru o ľudských právach (EDĽP) je rizikovejšie pri uplatňovaní koncepcie bezpečnej tretej krajiny, a preto je naďalej potrebný odkladný účinok odvolania, aby sa zabezpečil účinný prostriedok nápravy v súlade s článkom 13 EDĽP. Pokiaľ ide o koncepciu bezpečnej tretej krajiny, Komisia vo svojom oznámení z 10. februára 2016 vyzvala všetky členské štáty, aby predpokladali a vyžadovali jej používanie vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch. V tomto návrhu Komisia navrhuje harmonizovaný prístup EÚ k jej používaniu pri úplnom rešpektovaní medzinárodných záväzkov zakotvených v charte, EDĽP a Ženevskom dohovore, aby sa zaručil rovnaký spôsob jej uplatňovania vo všetkých členských štátoch a navrhuje sa označenie bezpečných tretích krajín na úrovni Únie prostredníctvom budúcich zmien tohto nariadenia na základe podmienok stanovených v tomto nariadení a po vykonaní podrobného hodnotenia založeného na dôkazoch s vecným výskumom a širokými konzultáciami s členskými štátmi a príslušnými zainteresovanými stranami (článok 46). Koncepcia bezpečnej tretej krajiny sa však môže uplatniť v jednotlivých prípadoch priamo na základe podmienok stanovených v nariadení. Používanie koncepcie bezpečnej krajiny pôvodu umožňuje členskému štátu posúdiť žiadosť na základe vyvrátiteľného predpokladu, že krajina pôvodu žiadateľa je bezpečná. Používanie tejto koncepcie umožňuje, aby boli žiadosti riešené v zrýchlenom konaní [článok 40 ods. 1 písm. e)] a v prípade, že je žiadosť zamietnutá ako preukázateľne nepodložená na tomto základe, odvolanie nemalo automatický odkladný účinok [článok 53 ods. 2 písm. a)].

V septembri 2015 Komisia navrhla prijatie nariadenia ustanovujúceho spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu, aby zjednodušila rýchle spracovanie žiadostí osôb z týchto krajín. Komisia sa domnieva, že spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu by mal byť neoddeliteľnou súčasťou tohto návrhu nariadenia. Práve z tohto dôvodu sa v tomto návrhu začleňuje návrh Komisie týkajúci sa nariadenia, ktorým sa stanovuje spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu vrátane rovnakého zoznamu krajín na základe rovnakých odôvodnení ako v uvedenom návrhu, s miernymi úpravami znenia so zohľadnením prebiehajúcich diskusií medzi spoluzákonodarcami (článok 48). Po dosiahnutí zhody medzi spoluzákonodarcami na návrhu Komisie, ktorým sa stanovuje spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu, by mal byť daný návrh prijatý. Konečné znenie uvedeného nového nariadenia bude potom treba začleniť do nariadenia o konaní o azyle pred tým, než sa nariadenie o konaní o azyle prijme, a nariadenie, ktorým sa stanovuje spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu, by sa malo zrušiť. Cieľom je priblížiť sa k úplne harmonizovaným označeniam bezpečných krajín pôvodu a bezpečných tretích krajín na úrovni Únie na základe návrhov Komisie s pomocou Agentúry Európskej únie pre azyl. Z tohto dôvodu tento návrh obsahuje doložku o ukončení platnosti, podľa ktorej by si mali členské štáty uchovať vnútroštátne označenia bezpečných krajín pôvodu alebo bezpečných tretích krajín len do piatich rokov od nadobudnutia účinnosti tohto návrhu nariadenia (článok 50 ods. 1). Právo na účinný prostriedok nápravy Všeobecne platí, že na to, aby žiadateľ mohol uplatniť svoje právo na účinný prostriedok nápravy, má právo zostať do uplynutia lehoty na podanie odvolania prvého stupňa a v prípade, že žiadateľ uplatní toto právo, dovtedy, kým sa nerozhodne o prostriedku nápravy (článok 54 ods. 1). Len v málo prípadoch nemusí byť odkladný účinok odvolania automatický a bude potrebné, aby individuálny žiadateľ požiadal súd alebo tribunál, aby odložil vykonanie rozhodnutia o návrate, alebo súd bude konať v tomto smere z vlastného podnetu. V prípadoch, keď sa rozhodnutím zamietne žiadosť ako preukázateľne nepodložená alebo nepodložená v prípadoch podliehajúcich zrýchlenému konaniu alebo konaniu na hraniciach, ako neprípustná, pretože žiadateľ prichádza z prvej krajiny azylu, alebo žiadosť je následnou žiadosťou, ak je žiadosť zamietnutá ako výslovne stiahnutá alebo ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo, súd alebo tribunál môže umožniť žiadateľovi zostať na základe žiadosti žiadateľa alebo ak koná z úradnej moci s cieľom odložiť vykonanie rozhodnutia o návrate (článok 54 ods. 2). V prípade, že žiadateľ podá ďalšie odvolanie proti prvému alebo následnému rozhodnutiu o odvolaní, v zásade nemá právo zostať na území členských štátov (článok 54 ods. 5). Ak sa uskutoční výnimka z práva na prostriedok nápravy s automatickým odkladným účinkom, práva žiadateľa by mali byť primerané garantované tak, že sa mu poskytne potrebné tlmočenie a právna pomoc, ako aj dostatok času, aby mohol žiadateľ pripraviť a predložiť svoju žiadosť súdu alebo tribunálu. Ďalej, ako zistil Európsky súd pre ľudské práva (ESĽP) vo veci M.S.S. proti Belgicku a Grécku, v takomto rámci by mal byť súd alebo tribunál schopný preskúmať záporné rozhodnutie rozhodujúceho orgánu z hľadiska skutočností a práva. V týchto prípadoch so zohľadnením rozhodnutia ESĽP vo veci I.M. proti Francúzsku a rozhodnutia Súdneho dvora Európskej únie vo veci Dörr a vzhľadom na prísne lehoty na podanie odvolania Komisia navrhuje rozšíriť záruky, ktoré sa v smernici o konaniach o azyle uplatňovali len na konanie na hraniciach, na všetky prípady, v ktorých je žiadateľ povinný samostatne požiadať o dočasnú ochranu (článok 54 ods. 3). Žiadateľovi by sa malo umožniť zostať na území dovtedy, kým nebude známy výsledok konania, v ktorom sa rozhodne, či žiadateľ môže alebo nemôže zostať. Uvedené rozhodnutie by sa však malo prijať do jedného mesiaca od podania odvolania (článok 54 ods. 4). Odňatie medzinárodnej ochrany Komisia vo svojom návrhu kvalifikačného nariadenia navrhuje posilnenie pravidiel o preskúmaní postavenia s cieľom skontrolovať, či sú naďalej splnené kritériá oprávnenosti, zavedením systematických a pravidelných preskúmaní. Tieto preskúmania sa majú vykonávať, keď došlo k významnej relevantnej zmene v krajine pôvodu, ktorá je zohľadnená v informáciách o krajine pôvodu na úrovni Únie a spoločnej analýze vypracovanej Agentúrou Európskej únie pre azyl, a keď sa po prvý raz obnovujú povolenia na pobyt pre utečencov a po prvý a druhý raz v prípade osôb, ktorým bolo priznané postavenie osoby s doplnkovou ochranou. Rozhodujúce orgány zrušia alebo odmietnu obnoviť postavenie, ak zanikli potreby ochrany alebo ak nastali dôvody na vylúčenie po tom, čo bola udelená ochrana. Konanie o odňatí medzinárodnej ochrany v tomto návrhu zostáva v zásade nezmenené v porovnaní so súčasným legislatívnym rámcom. Vzhľadom na navrhované pravidelné preskúmanie postavenia sa však považovalo za potrebné zlepšiť procesné záruky jednotlivca tak, že sa mu poskytne príležitosť predložiť svoj prípad na osobnom pohovore, a to nielen písomnými podaniami, ako to je v súčasnosti, a poskytnutím potrebného tlmočenia (článok 52 ods. 1 písm. b) a článok 52 ods. 4). Jednotlivec bude naďalej požívať právo na bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie (článok 52 ods. 4). 2016/0224 (COD) Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY, ktorým sa stanovuje spoločné konanie o medzinárodnej ochrane v Únii a zrušuje smernica 2013/32/EÚ EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 78 ods. 2 písm. d), so zreteľom na návrh Európskej komisie, so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru, so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov, konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: (1)Cieľom tohto nariadenia je zjednotiť, zjednodušiť a harmonizovať procesné opatrenia členských štátov stanovením spoločného konania o medzinárodnej ochrane v Únii. Aby bolo možné dosiahnuť uvedený cieľ, v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ sa vykonalo niekoľko podstatných zmien a táto smernica by sa mala zrušiť a nahradiť nariadením. Odkazy na zrušenú smernicu sa majú považovať za odkazy na toto nariadenie. (2)Spoločná azylová politika vrátane spoločného európskeho azylového systému, ktorý je založený na plnom a všestrannom uplatňovaní Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov z 28. júla 1951, ktorý bol zmenený Newyorským protokolom z 31. januára 1967 (ďalej len „Ženevský dohovor“), je neoddeliteľnou súčasťou cieľa Európskej únie postupne vytvoriť priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti otvorený pre tých, ktorí sú okolnosťami prinútení oprávnene hľadať ochranu v Únii. Takáto politika by sa mala riadiť zásadou solidarity a spravodlivého rozdelenia zodpovednosti medzi členskými štátmi, a to aj v rovine finančných dôsledkov.

(3)Spoločný európsky azylový systém je založený na spoločných normách pre konania o azyle, uznania a ochrany poskytovanej na úrovni Únie, podmienky prijímania a systém určovania členského štátu zodpovedného za žiadateľov o udelenie azylu. Bez toho, aby bol dotknutý doteraz dosiahnutý pokrok v postupnom rozvoji spoločného európskeho azylového systému, medzi členskými štátmi ešte pretrvávajú značné rozdiely v používaných typoch konaní, mierach uznávania, type poskytnutej ochrany, úrovne materiálnych podmienok prijímania a výhodách poskytovaných žiadateľom a osobám, ktorým sa poskytla medzinárodná ochrana. Tieto rozdiely výrazne motivujú k sekundárnym pohybom a ohrozujú cieľ zabezpečenia toho, aby sa v spoločnom európskom azylovom systéme so všetkými žiadateľmi zaobchádzalo rovnako bez ohľadu na to, kde v Únii podajú žiadosť. (4)Komisia vo svojom oznámení zo 6. apríla 2016 stanovila svoje možnosti na zlepšenie spoločného európskeho azylového systému s cieľom vytvoriť udržateľný a spravodlivý systém na určovanie členského štátu, ktorý je zodpovedný za žiadateľov o azyl, na posilnenie systému Eurodac, na dosiahnutie väčšieho zblíženia v azylovom systéme EÚ, na predchádzanie sekundárnym pohybom v rámci Únie a nový mandát pre Agentúru Európskej únie pre azyl. Uvedené oznámenie je v súlade s výzvami Európskej rady z 18. – 19. februára 2016 na pokročenie smerom k reforme existujúceho rámca EÚ tak, aby sa zabezpečila humánna a efektívna azylová politika. Navrhuje sa v ňom aj ďalší postup v súlade s uceleným prístupom k migrácii stanoveným Európskym parlamentom v jeho iniciatívnej správe z 12. apríla 2016. (5)V záujme dobre fungujúceho spoločného európskeho azylového systému treba dosiahnuť značný pokrok v oblasti zbližovania vnútroštátnych azylových systémov. Súčasné nesúrodé konania o azyle v jednotlivých členských štátoch by sa mali nahradiť spoločným konaním o poskytnutí a odňatí medzinárodnej ochrany, ktoré bude uplatniteľné vo všetkých členských štátoch podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie), čím sa zabezpečí včasnosť a účinnosť konania. Požiadanie štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti o medzinárodnú ochranu sa má posúdiť v konaní, ktoré sa riadi rovnakými pravidlami bez ohľadu na členský štát, v ktorom je podaná žiadosť, aby sa zaistila rovnosť zaobchádzania so žiadosťami o medzinárodnú ochranu, jasnosť a právna istota pre jednotlivého žiadateľa. (6)Spoločným konaním o poskytnutí a odňatí medzinárodnej ochrany by sa mali obmedziť sekundárne pohyby žiadostí o medzinárodnú ochranu medzi členskými štátmi, ak by boli tieto pohyby zapríčinené rozdielmi v právnych rámcoch, tak, že sa súčasné diskrečné ustanovenia nahradia harmonizovanými pravidlami a objasnia sa pravidlá a povinnosti žiadateľov a dôsledky nedodržania uvedených povinností a vytvoria sa rovnocenné podmienky na uplatňovanie nariadenia (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačného nariadenia) v členských štátoch. (7)Toto nariadenie by sa malo uplatňovať na všetky požiadania o medzinárodnú ochranu na území členských štátov vrátane vonkajších hraníc, pobrežného mora a tranzitných priestorov členských štátov, a na odňatie medzinárodnej ochrany. Osoby usilujúce sa o medzinárodnú ochranu, ktoré sa nachádzajú v pobrežnom mori členského štátu, mali by byť prepravené na pevninu a ich žiadosti by sa mali posúdiť v súlade s týmto nariadením. (8)Toto nariadenie by sa malo vzťahovať na žiadosti o medzinárodnú ochranu v konaní, v ktorom sa posúdi, či žiadatelia spĺňajú podmienky na poskytnutie medzinárodnej ochrany v súlade s nariadením (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie). Okrem medzinárodnej ochrany môžu členské štáty udeliť podľa svojho vnútroštátneho práva iné humanitárne postavenie osobám, ktoré nesplnia podmienky na priznanie postavenia utečenca alebo postavenia doplnkovej ochrany. S cieľom zjednotiť konania v členských štátoch by členské štáty mali mať možnosť uplatňovať toto nariadenie aj na žiadosti akéhokoľvek druhu o takúto inú ochranu. (9)Pokiaľ ide o zaobchádzanie s osobami, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia, členské štáty sú viazané povinnosťami podľa nástrojov medzinárodného práva, ktorých zmluvnými stranami sú. (10)Treba mobilizovať zdroje Fondu pre azyl, migráciu a integráciu, aby sa členským štátom poskytla primeraná podpora v ich úsilí o uplatňovanie nariadenia, najmä členským štátom, ktoré čelia osobitným a neprimeraným tlakom na svoj azylový systém a systém prijímania. (11)Agentúra Európskej únie by mala členským štátom poskytnúť potrebnú prevádzkovú a technickú pomoc v uplatňovaní tohto nariadenia, najmä poskytnutím expertov na pomoc vnútroštátnym orgánom v prijímaní, registrácii a posudzovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu a poskytovaním aktuálnych informácií o tretích krajinách vrátane informácií o krajine pôvodu a usmernení o situácii v konkrétnych krajinách pôvodu. Pri uplatňovaní tohto nariadenia by členské štáty mali zohľadniť prevádzkové normy, ukazovatele, usmernenia a osvedčené postupy vyvinuté Agentúrou Európskej únie pre azyl. (12)V záujme správneho uznania tých osôb, ktoré potrebujú ochranu ako utečenci v zmysle článku 1 Ženevského dohovoru alebo ako osoby oprávnené na doplnkovú ochranu, by mal mať každý žiadateľ účinný prístup ku konaniu, možnosti spolupráce a riadnej komunikácii s príslušnými orgánmi, aby mohol predložiť relevantné dôkazy týkajúce sa jeho prípadu, a dostatočným procesným zárukám vo všetkých štádiách konania. (13)Žiadateľovi by sa mala poskytnúť skutočná možnosť predstaviť všetky relevantné skutočnosti, ktoré má k dispozícii, rozhodujúcemu orgánu. Žiadateľ by preto mal, s malými výnimkami, požívať právo byť vypočutý na osobnom pohovore o prípustnosti, prípadne merite svojej žiadosti. Aby bolo právo na osobný pohovor účinné, žiadateľovi by mal pomáhať tlmočník a mala by mu byť poskytnutá príležitosť poskytnúť svoje vysvetlenia týkajúce sa dôvodov jeho žiadosti vyčerpávajúcim spôsobom. Žiadateľ by mal dostať dostatočný čas na prípravu a konzultácie so svojím právnym zástupcom alebo poradcom a aby mu mohol právny zástupca alebo poradca pomáhať počas pohovoru. Osobný pohovor by sa mal vykonávať za podmienok, ktorými sa zaisťuje primeraná dôvernosť, a mal by ho viesť primerane vyškolený a kompetentný personál, v prípade potreby vrátane personálu z orgánov iných členských štátov alebo expertov vyslaných Agentúrou Európskej únie pre azyl. Osobný pohovor možno vynechať len vtedy, ak má rozhodujúci orgán prijať kladné rozhodnutie o žiadosti alebo je toho názoru, že žiadateľ nie je na pohovor pripravený alebo ho nie je schopný absolvovať v dôsledku pretrvávajúcej okolnosti, ktorá je mimo jeho kontroly. Vzhľadom na to, že osobný pohovor je základnou súčasťou posúdenia žiadosti, pohovor by mal byť zaznamenaný a žiadateľom a ich právnym zástupcom by sa mal poskytnúť prístup k záznamu, ako aj k správe alebo prepisu pohovoru, pred prijatím rozhodnutia rozhodujúcim orgánom, alebo v prípade zrýchleného konania v rovnakom čase, keď je prijaté rozhodnutie. (14)Je v záujme členských štátov, ako aj žiadateľov zabezpečiť riadne rozpoznanie potrieb medzinárodnej ochrany už vo fáze správneho konania poskytnutím kvalitných informácií a právnej podpory, čo povedie k efektívnejšiemu a kvalitnejšiemu rozhodovaniu. Na tento účel má byť prístup k právnej pomoci a zastúpeniu neoddeliteľnou súčasťou spoločného konania o medzinárodnej ochrane. S cieľom zabezpečiť účinnú ochranu práv žiadateľa, najmä práva na obhajobu a zásady spravodlivosti a na zabezpečenie hospodárnosti konania, by mala byť žiadateľom na ich žiadosť a podľa podmienok stanovených v tomto nariadení poskytnutá právna pomoc a zastúpenie počas správneho konania a v odvolacom konaní. Bezplatnú právnu pomoc a zastúpenie by mali zabezpečovať osoby, ktoré sú na ich poskytovanie podľa vnútroštátneho práva oprávnené. (15)Niektorí žiadatelia môžu okrem iného z dôvodu svojho veku, rodového aspektu, sexuálnej orientácie, rodovej identity, zdravotného postihnutia, vážnej choroby, duševnej poruchy alebo v dôsledku mučenia, znásilnenia alebo iných závažných foriem psychického, fyzického, sexuálneho alebo rodovo podmieneného násilia potrebovať osobitné procesné záruky. Je nevyhnutné systematicky posudzovať, či jednotlivý žiadateľ potrebuje osobitné procesné záruky a identifikovať takých žiadateľov čo najskôr od okamihu požiadania o medzinárodnú ochranu a pred prijatím rozhodnutia. (16)Na zabezpečenie toho, že sa identifikácia žiadateľov, ktorí potrebujú osobitné procesné záruky, uskutoční čo najskôr, by mali byť zamestnanci orgánov zodpovedných za prijímanie a registráciu žiadostí primerane vyškolení na rozoznávanie znakov zraniteľnosti a mali by na tento účel dostávať primerané pokyny. Ďalšie opatrenia týkajúce sa zisťovania a dokumentácie symptómov a príznakov mučenia alebo iných závažných aktov fyzického alebo psychického násilia vrátane aktov sexuálneho násilia v rámci konaní, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, môžu okrem iného vychádzať z Manuálu o účinnom vyšetrovaní a dokumentácii mučenia a iného krutého, neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania (Istanbulský protokol). (17)Žiadateľom, ktorí sú identifikovaní ako žiadatelia, ktorí potrebujú osobitné procesné záruky, by sa mala poskytnúť primeraná podpora a dostatok času, aby sa vytvorili potrebné podmienky na ich účinný prístup ku konaniam a na predloženie skutočností nevyhnutných na zdôvodnenie ich žiadosti o medzinárodnú ochranu. Ak nie je možné poskytnúť primeranú podporu v rámci zrýchleného konania alebo konania na hraniciach, žiadateľ, ktorý potrebuje osobitné procesné záruky, by mal byť vyňatý z uplatňovania uvedených konaní. Potreba osobitných procesných záruk, ktorých povaha by mohla brániť využitiu skráteného konania alebo konania na hraniciach, by tiež mala znamenať, že sa žiadateľovi poskytnú dodatočné záruky, ak jeho odvolanie nemá automaticky odkladný účinok, aby bol prostriedok nápravy účinný v jeho konkrétnom prípade. (18)S cieľom zaistiť skutočnú rovnosť medzi žiadateľmi ženského a mužského pohlavia by konanie o posúdení žiadosti malo zohľadňovať rodový aspekt. Najmä osobné pohovory by sa mali organizovať takým spôsobom, aby umožňovali žiadateľom ženského aj mužského pohlavia hovoriť o svojich skúsenostiach z minulosti v prípadoch prenasledovania na základe pohlavia. Na tento účel by sa ženám mala poskytnúť skutočná možnosť absolvovať pohovor oddelene od svojho manžela, partnera alebo iných rodinných príslušníkov. Ak je to možné, ženám a dievčatám by sa mali poskytnúť tlmočníčky a osoby vedúce pohovor ženského pohlavia. Zdravotné prehliadky žien a dievčat by mali vykonávať praktické lekárky, najmä so zreteľom na skutočnosť, že žiadateľka mohla byť obetou rodovo podmieneného násilia. Zložitosť konania o posúdení žiadosti v súvislosti s rodovým aspektom by sa mala náležite zohľadniť v rámci konaní založených na koncepcii prvej krajiny azylu, koncepcii bezpečnej tretej krajiny, koncepcii bezpečnej krajiny pôvodu a koncepcii následných žiadostí. (19)Ak je žiadateľ v rámci vybavovania žiadosti podrobovaný osobnej prehliadke, mala by ju vykonať osoba rovnakého pohlavia. Tým by nemali byť dotknuté osobné prehliadky z bezpečnostných dôvodov, ktoré sa vykonávajú na základe vnútroštátneho práva. (20)V súlade s článkom 24 charty a Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989 by pri uplatňovaní tohto nariadenia mal byť pre členské štáty prvoradý najlepší záujem dieťaťa. Pri posudzovaní najlepších záujmov dieťaťa by mali členské štáty najmä náležite zohľadniť blaho a sociálny rozvoj maloletej osoby vrátane jej minulosti. So zreteľom na článok 12 Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa týkajúci sa práva dieťaťa byť vypočuté musí rozhodujúci orgán poskytnúť maloletej osobe príležitosť na osobný pohovor okrem prípadu, keď to preukázateľne nie je v najlepšom záujme dieťaťa. (21)Spoločným konaním sa zjednocujú lehoty na to, aby jednotlivec pristúpil ku konaniu, na posúdenie žiadosti rozhodujúcim orgánom, ako aj na posúdenie odvolaní prvého stupňa súdnymi orgánmi. Keďže neprimeraný počet žiadostí v rovnakom čase môže predstavovať riziko oneskorenia prístupu ku konaniu a posúdeniu žiadostí, niekedy môže byť potrebné opatrenie týkajúce sa flexibility na účel výnimočného predĺženia uvedených lehôt. V záujme zabezpečenia účinného procesu by však predĺženie uvedených lehôt malo byť opatrením poslednej inštancie so zreteľom na to, že členské štáty by mali pravidelne preskúmať svoje potreby, aby udržali efektívny azylový systém, vrátane vypracúvania núdzových plánov v prípade potreby, a so zreteľom na to, že Agentúra Európskej únie pre azyl by mala členským štátom poskytnúť potrebnú prevádzkovú a technickú pomoc. Ak členské štáty predpokladajú, že nebudú schopné dodržať stanovené lehoty, mali by požiadať o pomoc Agentúru Európskej únie pre azyl. Ak sa takáto žiadosť nepodá a z dôvodu neprimeraného tlaku sa azylový systém v členskom štáte stane neúčinným v takom rozsahu, že sa ohrozuje fungovanie spoločného európskeho azylového systému, agentúra môže na základe vykonávacieho rozhodnutia Komisie prijať opatrenia na podporu tohto členského štátu. (22)Prístup k spoločnému konaniu by mal byť založený na trojfázovom postupe s týmto prvkami: požiadanie o medzinárodnú ochranu, registrácia a podanie žiadosti. Požiadanie o medzinárodnú ochranu je prvým krokom, ktorý vyvolá uplatňovanie tohto nariadenia. Usudzuje sa, že štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátnej príslušnosti požiadali o medzinárodnú ochranu, keď vyjadria želanie, aby im bola poskytnutá medzinárodná ochrana od členského štátu. Toto želanie môže byť vyjadrené akoukoľvek formou a jednotlivý žiadateľ nemusí nevyhnutne použiť slová, ako je medzinárodná ochrana, azyl alebo doplnková ochrana. Vymedzujúcim prvkom má byť vyjadrenie štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osoby bez štátnej príslušnosti týkajúce sa obavy z prenasledovania alebo vážneho bezprávia po návrate do svojej krajiny pôvodu alebo, v prípade osoby bez štátnej príslušnosti, do krajiny svojho predchádzajúceho obvyklého pobytu. V prípade pochybností o tom, či určité vyhlásenie možno vykladať ako žiadosť o medzinárodnú ochranu, sa treba štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osoby bez štátnej príslušnosti výslovne opýtať, či si želá poskytnutie medzinárodnej ochrany. Žiadateľ by mal mať práva podľa tohto nariadenia a smernice XXX/XXX/EÚ (smernica o podmienkach prijímania)ihneď, ako požiada o medzinárodnú ochranu.

(23)Požiadanie o medzinárodnú ochranu sa má ihneď zaregistrovať. V tejto fáze by mali orgány zodpovedné za prijímanie a registráciu žiadostí vrátane členov pohraničnej stráže, polície, imigračných úradov a orgánov zodpovedných za zariadenia určené na zaistenie zaregistrovať žiadosť spolu s osobnými údajmi jednotlivých žiadateľov. Uvedené orgány by mali žiadateľa informovať o jeho právach a povinnostiach, ako aj o dôsledkoch nedodržania uvedených povinností pre žiadateľa. Žiadateľovi by sa mal poskytnúť potvrdzujúci doklad, že požiadal o medzinárodnú ochranu. Lehota na podanie žiadosti začína plynúť okamihom registrácie žiadosti. (24)Podanie žiadosti je úkon, ktorým sa formalizuje žiadosť o medzinárodnú ochranu. Žiadateľovi by sa mali poskytnúť potrebné informácie o spôsobe a mieste podania žiadosti a mala by sa mu na tento účel poskytnúť skutočná možnosť. V tejto fáze je žiadateľ povinný poskytnúť všetky skutočnosti, ktoré má k dispozícii a sú potrebné na zdôvodnenie a vyplnenie žiadosti. Lehota pre správne konanie začína plynúť okamihom podania žiadosti. V tom čase má byť žiadateľovi poskytnutý doklad, ktorým sa potvrdzuje jeho postavenie žiadateľa, ktorý by mal byť platný počas trvania jeho práva zostať na území členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti. (25)Žiadateľ by mal byť náležite informovaný o svojich právach a povinnostiach včas a v jazyku, ktorému rozumie alebo o ktorom sa odôvodnene predpokladá, že by mu mal rozumieť. So zreteľom na skutočnosť, že napríklad v situácii, keď žiadateľ odmietne spolupracovať s vnútroštátnymi orgánmi tak, že neposkytne skutočnosti potrebné na posúdenie žiadosti a neposkytne svoje odtlačky prstov ani podobu tváre, alebo nepodá svoju žiadosť v stanovenej lehote, by žiadosť mohla byť zamietnutá ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo, je potrebné, aby bol žiadateľ informovaný o dôsledkoch nesplnenia uvedených povinností. (26)Aby si mohli zamestnanci orgánov zodpovedných za prijímanie a registráciu žiadostí plniť svoje povinnosti podľa tohto nariadenia, mali by mať primerané znalosti a mali by dostať potrebnú odbornú prípravu v oblasti medzinárodnej ochrany, a to aj s podporou Agentúry Európskej únie pre azyl. Takisto by mali dostať primerané prostriedky a pokyny na účinné vykonávanie svojich úloh. (27)S cieľom uľahčiť prístup ku konaniu na hraničných priechodoch a v zariadeniach určených na zaistenie, by na týchto miestach mali byť prístupné informácie o možnosti požiadať o medzinárodnú ochranu. Základná komunikácia potrebná na to, aby príslušné orgány boli schopné porozumieť, či si osoby želajú získať medzinárodnú ochranu, by sa mala zabezpečiť prostredníctvom tlmočenia. (28)V tomto nariadení by sa mala stanoviť možnosť, aby žiadatelia podali žiadosť v mene svojho manžela, partnera v stabilnom a trvalom zväzku, závislých dospelých osôb a maloletých osôb. Táto možnosť umožňuje spoločné posúdenie uvedených žiadostí. Právo každého jednotlivca uchádzať sa o medzinárodnú ochranu je garantované tým, že ak žiadateľ nepožiada v mene manžela, partnera, závislej dospelej osoby alebo maloletej osoby v stanovenej lehote na podanie žiadosti, manžel alebo partner tak ešte budú môcť urobiť vo vlastnom mene a závislej dospelej osobe alebo maloletej osobe by mal pomôcť rozhodujúci orgán. Ak však samostatná žiadosť nie je odôvodnená, mala by sa považovať za neprípustnú. (29)Na zabezpečenie toho, aby mali maloleté osoby bez sprievodu účinný prístup ku konaniu, mal by sa im vždy určiť opatrovník. Opatrovníkom by mal byť osoba alebo zástupca organizácie, vymenovaný s cieľom pomáhať a usmerniť maloletú osobu počas konania s cieľom chrániť najlepšie záujmy dieťaťa, ako aj jeho celkové blaho. V prípade potreby by mal opatrovník vykonávať právne úkony za maloletú osobu. S cieľom zabezpečiť účinnú podporu maloletým osobám bez sprievodu by opatrovníkom nemal byť zverený neprimeraný počet maloletých osôb bez sprievodu v rovnakom čase. Členské štáty by mali určiť subjekty alebo osoby zodpovedné za podporu, dohľad a monitorovanie opatrovníkov vo výkone ich úloh. Maloletá osoba bez sprievodu by mala podať žiadosť vo vlastnom mene alebo prostredníctvom opatrovníka. S cieľom chrániť záujmy a procesné záruky maloletej osoby bez sprievodu by mala lehota na to, aby podala žiadosť, začať plynúť po určení jej opatrovníka a ich stretnutí. Ak opatrovník nepodá žiadosť v stanovenej lehote, maloletá osoba bez sprievodu by mala dostať príležitosť podať žiadosť vo svojom mene s pomocou rozhodujúceho orgánu. Skutočnosť, že sa maloletá osoba bez sprievodu rozhodne podať žiadosť vo vlastnom mene, jej nebráni v tom, aby jej bol pridelený opatrovník. (30)V záujme garantovania práv žiadateľov by sa mali rozhodnutia o všetkých žiadostiach o medzinárodnú ochranu prijímať na základe skutočností, objektívne, nestranne a na individuálnom základe po dôkladnom posúdení, v ktorom sa zohľadnia všetky skutočnosti, ktoré uviedol žiadateľ, a individuálne okolnosti žiadateľa. Na zabezpečenie dôkladného posúdenia žiadosti by mal rozhodujúci úrad takisto zohľadniť relevantné, presné a aktuálne informácie o situácii v krajine pôvodu žiadateľa získanej z Agentúry Európskej únie pre azyl a iných zdrojov, ako napr. od Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov. Rozhodujúci orgán by mal takisto zohľadniť akúkoľvek relevantnú spoločnú analýzu informácií o krajine pôvodu vypracovanú Agentúrou Európskej únie pre azyl. Akékoľvek oneskorenie ukončenia konania by malo byť v plnom súlade s povinnosťami členských štátov podľa nariadenia (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie) a s právom na dobrú správu vecí verejných bez toho, aby bola dotknutá efektívnosť a spravodlivosť konania podľa tohto nariadenia. (31)S cieľom zaručiť práva žiadateľa má byť rozhodnutie o jeho žiadosti poskytnuté písomne. Ak sa rozhodnutím neposkytne medzinárodná ochrana, žiadateľovi by sa mali poskytnúť dôvody rozhodnutia a informácie o dôsledkoch rozhodnutia, ako aj o spôsobe napadnutia uvedeného rozhodnutia. Bez toho, aby bolo dotknuté právo žiadateľa zostať v krajine a zásada zákazu vyhostenia alebo vrátenia, toto rozhodnutie môže obsahovať alebo byť vydané spolu s rozhodnutím o návrate vydaným v súlade s článkom 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES. (32)Je potrebné, aby rozhodnutia o žiadostiach o medzinárodnú ochranu prijímali orgány, ktorých pracovníci majú primerané znalosti a absolvovali potrebnú odbornú prípravu v oblasti medzinárodnej ochrany a aby vykonávali svoje činnosti s náležitým rešpektom príslušných etických zásad. Toto sa vzťahuje na pracovníkov orgánov z iných členských štátov a expertov Agentúry Európskej únie pre azyl vyslaných na pomoc rozhodujúcemu orgánu členského štátu s posúdením žiadostí o medzinárodnú ochranu. (33)Bez toho, aby bolo dotknuté primerané a úplné posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, je v záujme členských štátov a žiadateľov, aby bolo rozhodnutie prijaté čo najskôr. Mali by sa stanoviť maximálne lehoty trvania správneho konania, ako aj odvolania prvého stupňa, aby sa zjednotilo konanie o medzinárodnej ochrane. Týmto spôsobom by mali byť žiadatelia schopní dostať rozhodnutie o svojej žiadosti v čo najkratšom možnom čase vo všetkých členských štátoch, čím sa zabezpečí rýchle a efektívne konanie. (34)V záujme skrátenia celkovej dĺžky konania v niektorých prípadoch by mali mať členské štáty možnosť dať v súlade so svojimi vnútroštátnymi potrebami prednosť posúdeniu ktorejkoľvek žiadosti pred posúdením iných, skôr podaných žiadostí bez toho, aby sa pritom odchýlili od inak platných procesných lehôt, zásad a záruk. (35)Pred určením zodpovedného členského štátu v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. XXX/XXX (dublinské nariadenie) by mal prvý členský štát, v ktorom bola podaná žiadosť, posúdiť prípustnosť žiadosti, ak sa krajina, ktorá nie je členským štátom, považuje za prvú krajinu azylu alebo bezpečnú tretiu krajinu pre žiadateľa. Okrem toho, žiadosť sa má považovať za neprípustnú, ak ide o následného žiadateľa bez nových relevantných skutočností alebo zistení, alebo ak sa nepovažuje za odôvodnenú samostatná žiadosť manžela, partnera, závislej dospelej osoby alebo maloletej osoby. (36)Koncepcia prvej krajiny azylu by sa mala uplatňovať ako prvý dôvod neprípustnosti, ak možno odôvodnene predpokladať, že iná krajina by udelila ochranu v súlade s vecnými normami Ženevského dohovoru alebo by bola žiadateľovi poskytnutá dostatočná ochrana v danej krajine. Členské štáty by najmä nemali posudzovať meritum žiadosti o medzinárodnú ochranu, ak prvá krajina azylu priznala žiadateľovi postavenie utečenca alebo inú dostatočnú ochranu. Členské štáty by mali na tomto základe postupovať len v prípade, že sú presvedčené, vrátane na základe uistení získaných, ak je to potrebné alebo vhodné, z príslušnej tretej krajiny o tom, že žiadateľ požíval a naďalej bude požívať ochranu v danej krajine v súlade so Ženevským dohovorom alebo že inak požíval a bude naďalej požívať dostatočnú ochranu, najmä pokiaľ ide o právo na zákonný pobyt, primeraný prístup na trh práce, azylové zariadenia, zdravotnú starostlivosť a vzdelanie a právo na zlúčenie rodiny v súlade s medzinárodnými normami ľudských práv. (37)Koncepcia bezpečnej tretej krajiny by sa mala uplatňovať ako dôvod neprípustnosti, ak na základe väzby medzi žiadateľom a treťou krajinou vrátane krajiny, cez ktorú prechádzal, možno odôvodnene predpokladať, že sa žiadateľ mal usilovať o ochranu v tejto krajine, a existujú dôvody na záver, že žiadateľ bude do tejto krajiny prijatý alebo prijatý späť. Členské štáty by mali na tomto základe postupovať len v prípade, že sú presvedčené, vrátane toho, ak je to potrebné alebo vhodné, na základe uistení získaných z príslušnej tretej krajiny o tom, že žiadateľ bude mať možnosť získať ochranu v súlade s vecnými normami Ženevského dohovoru alebo že bude požívať dostatočnú ochranu, najmä pokiaľ ide o právo na zákonný pobyt, primeraný prístup na trh práce, azylové zariadenia, zdravotnú starostlivosť a vzdelanie a právo na zlúčenie rodiny v súlade s medzinárodnými normami ľudských práv. (38)Žiadosť o medzinárodnú ochranu sa má posúdiť podľa merita na určenie toho, či spĺňa podmienky na poskytnutie medzinárodnej ochrany v súlade s nariadením (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie). Ak sa má žiadosť vyhlásiť za neprípustnú v súlade s týmto nariadením, nemusí sa posúdiť meritum žiadosti. Ak je však z posúdenia prima facie jasné, že žiadosť môže byť zamietnutá ako preukázateľne nepodložená, žiadosť môže byť zamietnutá z toho dôvodu bez posúdenia jej prípustnosti. (39)Posúdenie žiadosti by malo byť zrýchlené a ukončené maximálne do dvoch mesiacov v prípadoch, keď je žiadosť preukázateľne nepodložená, lebo ide o podvodné tvrdenie vrátane toho, ak žiadateľ pochádza z bezpečnej krajiny pôvodu alebo žiadateľ žiada o medzinárodnú ochranu len na účel oneskorenia alebo zmarenia výkonu rozhodnutia o vyhostení, alebo ak existujú závažné obavy týkajúce sa národnej bezpečnosti alebo verejného poriadku, ak žiadateľ nepožiada o medzinárodnú ochranu v prvom členskom štáte vstupu alebo v členskom štáte zákonného pobytu, alebo ak je žiadateľ, ktorého žiadosť je predmetom posúdenia a ktorý požiadal o medzinárodnú ochranu, v inom členskom štáte, alebo ktorý je na území iného členského štátu bez dokladu o pobyte, prijatý späť podľa dublinského nariadenia. V takom prípade sa posúdenie žiadosti nezrýchli, ak je žiadateľ schopný poskytnúť podložené zdôvodnenie odchodu do iného členského štátu bez povolenia, požiadania o medzinárodnú ochranu v inom členskom štáte alebo toho, že inak nebol k dispozícii príslušným orgánom, ako napríklad skutočnosť, že nebol primerane a včas informovaný o svojich povinnostiach. Okrem toho sa zrýchlené konanie môže vzťahovať na maloleté osoby bez sprievodu len za obmedzených okolností stanovených v nariadení. (40)Častokrát sa požiadanie o medzinárodnú ochranu uskutočňuje na hraniciach alebo v tranzitnom priestore členského štátu pred rozhodnutím o vstupe žiadateľa. Členským štátom by mali byť schopné zabezpečiť posúdenie prípustnosti alebo vecné posúdenie tak, aby bolo možné rozhodnúť o takýchto požiadaniach na týchto miestach za presne stanovených podmienok. Konanie na hraniciach by nemalo trvať viac ako štyri týždne a po tomto období by sa mal žiadateľom povoliť vstup na územie členského štátu. Len v prípade, že neprimeraný počet žiadateľov podá svoje žiadosti na hraniciach alebo v tranzitnom priestore, sa môže konanie na hraniciach použiť na miestach v blízkosti hranice alebo tranzitného priestoru. Konanie na hraniciach sa môže vzťahovať na maloleté osoby bez sprievodu len za obmedzených okolností stanovených v nariadení. (41)Pojem verejný poriadok môže okrem iného zahŕňať odsúdenie za spáchanie závažného trestného činu. (42)Pokiaľ môže žiadateľ preukázať závažný dôvod, nedostatok dokumentov pri vstupe alebo použitie falšovaných či pozmenených dokladov by samo osebe nemali automaticky viesť k zrýchlenému konaniu alebo konaniu na hraniciach.

(43)V prípade, že žiadateľ buď výslovne stiahne svoju žiadosť z vlastného podnetu, alebo nedodrží povinnosti vyplývajúce z tohto nariadenia, nariadenia (EÚ) č. XXX/XXX (dublinské nariadenie) alebo smernice XXX/XXX/EÚ (smernica o podmienkach prijímania), čím konkludentne vezme svoju žiadosť späť, žiadosť by sa nemala ďalej posudzovať a mala by byť zamietnutá ako výslovne späťvzatá alebo ako žiadosť, od ktorej sa odstúpilo, a akákoľvek žiadosť v členských štátoch podaná tým istým žiadateľom po takomto rozhodnutí by sa mala považovať za následnú žiadosť. Konkludentné späťvzatie by však nemalo byť automatické, ale žiadateľovi by sa mala poskytnúť príležitosť podať správu rozhodujúcemu orgánu a preukázať, že nedodržanie uvedených povinností bolo zapríčinené okolnosťami mimo jeho kontroly. (44)Ak žiadateľ následne požiada o medzinárodnú ochranu bez predloženia nových dôkazov alebo zistení, ktorými sa významne zvyšuje pravdepodobnosť toho, že splní podmienky na poskytnutie medzinárodnej ochrany alebo ktoré sa týkajú príčin, pre ktoré bola predchádzajúca žiadosť zamietnutá ako neprípustná, následná žiadosť by nemala podliehať novému úplnému konaniu. V takých prípadoch by mali byť žiadosti po predbežnom posúdení zamietnuté ako neprípustné alebo ako preukázateľne nepodložené, ak je žiadosť tak jasne bezpredmetná alebo podvodná, že nemá zrejmú možnosť uspieť, v súlade so zásadou právoplatne rozsúdenej veci. Predbežné posúdenie sa vykoná na základe písomných podaní a osobného pohovoru. Od osobného pohovoru sa však môže upustiť v tých prípadoch, ak je z písomných podaní jasné, že žiadosť neobsahuje relevantné nové skutočnosti alebo zistenia alebo že je jasne bezpredmetná alebo nemá zrejmú možnosť uspieť. V prípade následných žiadostí môžu existovať výnimky z práva jednotlivca zostať na území členského štátu, keď je následná žiadosť zamietnutá ako neprípustná alebo nedôvodná, alebo v prípade druhej alebo ďalších následných žiadostí ihneď, keď sa požiada o ochranu v ktoromkoľvek členskom štáte po konečnom rozhodnutí, ktorým sa zamietla predchádzajúca následná žiadosť ako neprípustná, nepodložená alebo preukázateľne nepodložená. (45)Kľúčovým faktorom pri posudzovaní odôvodnenosti žiadosti o medzinárodnú ochranu je bezpečnosť žiadateľa v jeho krajine pôvodu. So zreteľom na to, že cieľom nariadenia (EÚ) č. XXX/XXX (kvalifikačné nariadenie) je dosiahnuť vysokú úroveň zblíženia v oblasti plnenia podmienok štátnymi príslušníkmi tretích krajín a osobami bez štátnej príslušnosti na poskytnutie medzinárodnej ochrany, sa týmto nariadením stanovujú spoločné kritériá na označenie tretích krajín ako bezpečných krajín pôvodu, a so zreteľom na potrebu posilniť uplatňovanie koncepcie bezpečnej krajiny pôvodu ako základného nástroja na podporu rýchleho spracovania žiadostí, ktoré sú pravdepodobne nepodložené, sa v tomto nariadení stanovuje spoločný zoznam EÚ týkajúci sa bezpečných krajín pôvodu. (46)Skutočnosť, že tretia krajina je v spoločnom zozname EÚ týkajúcom sa bezpečných krajín pôvodu, nemôže byť absolútnou zárukou bezpečnosti pre štátnych príslušníkov tejto krajiny, a preto nezbavuje povinnosti vykonať primerané individuálne posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu. Pri hodnotení, o ktoré sa opiera zaradenie do zoznamu, sa môžu samozrejme brať do úvahy len všeobecné občianske, právne a politické podmienky v tejto krajine a to, či pôvodcovia prenasledovania, mučenia, neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania podliehajú v praxi trestom v prípade, ak sa v tejto krajine preukáže, že za to nesú zodpovednosť. Z toho dôvodu, ak žiadateľ preukáže, že v jeho konkrétnom prípade existujú oprávnené dôvody nepovažovať krajinu za bezpečnú, určenie krajiny ako bezpečnej sa pre neho už nepovažuje za relevantné. (47)Pokiaľ ide o určenie bezpečných tretích krajín na úrovni Únie, týmto nariadením sa zabezpečuje takéto určenie. Tretie krajiny by mali byť určené ako bezpečné tretie krajiny na úrovni Únie prostredníctvom zmeny tohto nariadenia na základe podmienok stanovených v tomto nariadení a po vykonaní podrobného hodnotenia založeného na dôkazoch s vecným výskumom a širokými konzultáciami s členskými štátmi a príslušnými zainteresovanými stranami. (48)Stanovením spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečných krajín pôvodu a spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečných tretích krajín by sa mali vyriešiť existujúce rozdiely medzi vnútroštátnymi zoznamami členských štátov týkajúcimi sa bezpečných krajín. Zatiaľ čo členské štáty by si mali ponechať právo uplatňovať alebo zaviesť právne predpisy, ktoré umožňujú vnútroštátne určenie iných tretích krajín, než sú krajiny, ktoré sú označené ako bezpečné tretie krajiny na úrovni EÚ alebo ktoré sú uvedené v spoločnom zozname EÚ ako bezpečné krajiny pôvodu, stanovením takéhoto spoločného označenia alebo zoznamu by sa malo zabezpečiť, aby koncepciu uplatňovali všetky členské štáty jednotným spôsobom na žiadateľov, ktorých krajiny pôvodu sú v spoločnom zozname, alebo ktorí majú väzbu s bezpečnou treťou krajinou. To by malo uľahčiť zblíženie pri uplatňovaní postupov a zabrániť aj sekundárnym pohybom žiadateľov o medzinárodnú ochranu. Na uvedený účel by sa mala ukončiť možnosť používania vnútroštátnych zoznamov alebo označení do piatich rokov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia. (49)Komisia by s pomocou Agentúry Európskej únie pre azyl mala pravidelne preskúmať situáciu v tretích krajinách označených ako bezpečné tretie krajiny na úrovni Únie alebo ktoré sú uvedené v spoločnom zozname EÚ týkajúcom sa bezpečných krajín pôvodu. V prípade náhlej zmeny situácie tretej krajiny uvedenej v spoločnom zozname EÚ k horšiemu by Komisia mala byť schopná pozastaviť označenie danej tretej krajiny za bezpečnú tretiu krajinu na úrovni Únie alebo zaradenie danej tretej krajiny do spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečných krajín pôvodu na časovo obmedzené obdobie prostredníctvom delegovaného aktu v súlade s článkom 290 Zmluvy o fungovaní Európskej únie. Okrem toho by v tomto prípade mala Komisia navrhnúť zmenu, aby tretia krajina už nebola označená ako bezpečná tretia krajina na úrovni Únie alebo na odstránenie danej tretej krajiny zo spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečnej krajiny pôvodu do troch mesiacov od prijatia delegovaného aktu, ktorým sa pozastaví označenie alebo uvedenie tejto tretej krajiny. (50)Na účely tohto odôvodneného posúdenia by Komisia mala zohľadniť rôzne informačné zdroje, ktoré má k dispozícii, vrátane svojich výročných správ o pokroku tretích krajín, ktoré Európska rada označila za kandidátske krajiny, pravidelných správ od Európskej služby pre vonkajšiu činnosť a informácií od členských štátov, Agentúry Európskej únie pre azyl, Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov, Rady Európy, ako aj iných relevantných medzinárodných organizácií. Komisia by mala byť schopná predĺžiť pozastavenie označenia tretej krajiny ako bezpečnej tretej krajiny na úrovni únie alebo uvedenie tretej krajiny v spoločnom zozname EÚ týkajúcom sa bezpečných krajín pôvodu na obdobie šiestich mesiacov s možnosťou raz toto predĺženie obnoviť. Je osobitne dôležité, aby Komisia počas prípravných prác uskutočnila príslušné konzultácie, a to aj na úrovni expertov. Pri príprave a vypracúvaní delegovaných aktov by Komisia mala zabezpečiť, aby sa príslušné dokumenty súčasne, vo vhodnom čase a vhodným spôsobom postúpili Európskemu parlamentu a Rade. (51)Keď uplynie obdobie platnosti delegovaného aktu a predĺžení jeho platnosti, bez prijatia nového delegovaného aktu už nebude pozastavené označenie tretej krajiny ako bezpečnej krajiny na úrovni EÚ alebo uvedenie v spoločnom zozname EÚ týkajúcom sa bezpečných krajín pôvodu. Udeje sa to bez toho, aby bola dotknutá akákoľvek navrhnutá zmena na odstránenie danej tretej krajiny zo zoznamov. (52)Komisia by mala s pomocou Agentúry Európskej únie pre azyl pravidelne preskúmať situáciu v tretích krajinách, ktoré boli odstránené zo spoločného zoznamu EÚ týkajúceho sa bezpečných krajín pôvodu alebo bezpečných tretích krajín a to aj v prípade, že členský štát oznámi Komisii, že sa na základe opodstatneného hodnotenia domnieva, že po zmenách situácie v danej tretej krajine opäť spĺňa podmienky stanovené v nariadení na to, aby bola označená ako bezpečná. V takom prípade by členské štáty mohli označiť danú tretiu krajinu ako bezpečnú krajinu pôvodu alebo bezpečnú tretiu krajinu na vnútroštátnej úrovni, pokiaľ Komisia nevznesie námietky proti uvedenému označeniu. Ak sa Komisia domnieva, že tieto podmienky sú splnené, môže navrhnúť zmenu označenia bezpečných tretích krajín na úrovni Únie alebo v spoločnom zozname EÚ týkajúcom sa bezpečných krajín pôvodu tak, že sa doplní táto tretia krajina. (53)Pokiaľ ide o bezpečné krajiny pôvodu, na základe záverov zo zasadnutia Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci 20. júla 2015, na ktorom sa čle