O návrhoch Komisie sa rokovalo v rámci pracovnej skupiny Rady pre občianskoprávne veci (majetkové režimy manželov a majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev) až do konca roku 2014. V decembri 2014 sa Rada rozhodla poskytnúť členským štátom, ktoré mali naďalej výhrady, čas na rozmyslenie; toto obdobie by však nemalo trvať dlhšie ako jeden rok. Rada na svojom zasadnutí 3. decembra 2015 dospela k záveru, že nie je možné dosiahnuť jednomyseľný súhlas s prijatím návrhu nariadenia o majetkových režimoch manželov a návrhu nariadenia o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev, a preto ciele spolupráce v tejto oblasti nemôže Únia ako celok dosiahnuť v primeranom čase. Rada takisto konštatovala, že viaceré členské štáty vyjadrili ochotu kladne posúdiť nadviazanie posilnenej spolupráce vo veciach, na ktoré sa návrhy vzťahujú.

Vzhľadom na potrebu právnej istoty a predvídateľnosti sú nutné jasné a jednotné pravidlá vo forme nariadenia. Navrhované normy týkajúce sa právomoci, rozhodného práva a voľného pohybu rozhodnutí sú stanovené jasne a podrobne a nevyžadujú si žiadnu transpozíciu do vnútroštátneho práva. Ciele právnej istoty a predvídateľnosti by boli ohrozené, ak by sa členským štátom pri vykonávaní týchto noriem ponechal priestor na voľné uváženie.

Návrh by zlepšil prístup občanov Únie k spravodlivosti, a to najmä v prípade zosobášených párov. Uľahčil by vykonávanie článku 47 charty, ktorý zaručuje právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces. Stanovením objektívnych kritérií na určenie súdu, ktorý má právomoc, možno zabrániť paralelným konaniam a unáhleným odvolaniam podaným najaktívnejším účastníkom.

Návrh je v súlade so zásadou proporcionality, keďže sa obmedzuje výlučne na to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie jeho cieľov. Neusiluje sa o harmonizáciu hmotného práva členských štátov v oblasti majetkových režimov manželov a nie je ním dotknutý spôsob, akým členské štáty zdaňujú vyporiadanie majetkových režimov manželov. V dôsledku návrhu nevznikne žiadna finančná ani administratívna záťaž pre občanov a len veľmi obmedzená dodatočná záťaž pre vnútroštátne orgány.

Z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia sú tiež vylúčené požiadavky na zápis do katastra nehnuteľností a účinky zápisu alebo opomenutia zápisu do katastra.

Harmonizáciou noriem o určení právomoci sa výrazne zjednodušia konania, pretože tak bude možné na základe spoločných noriem určiť súd, ktorý má právomoc konať vo veci majetku manželov. Ak sa právomoc súdov, ktoré konajú vo veci rozvodu, rozluky, vyhlásenia manželstva za neplatné alebo v dedičskej veci po smrti jedného z manželov na základe existujúcich právnych predpisov EÚ, rozšíri na súvisiace konania vo veciach majetkových režimov manželov, bude to pre občanov znamenať, že so všetkými aspektmi ich situácie sa bude môcť zaoberať ten istý súd.

V majetku párov majú osobitné postavenie nehnuteľnosti a jednou z možností by mohlo byť podriadiť túto oblasť právu krajiny, v ktorej sa dané nehnuteľnosti nachádzajú (lex situs), čo by viedlo k určitému „roztriešteniu“ rozhodného práva pre majetkový režim manželov. Toto riešenie však so sebou prináša problémy, a to najmä pri vyporiadaní majetku manželov, pretože by viedlo k nežiaducej fragmentácii jednoty majetku manželov (zatiaľ čo na záväzky by sa naďalej vzťahoval jednotný režim) a k použitiu rôznych právnych predpisov na rôzne časti majetku v majetkovom režime manželov. V nariadení sa preto stanovuje, že rozhodné právo pre majetok manželov – či už bolo zvolené manželmi alebo, pokiaľ takéto právo nezvolili, určené podľa iných ustanovení – sa použije na celý majetok manželov, hnuteľný alebo nehnuteľný, bez ohľadu na to, kde sa nachádza.

V takýchto prípadoch by článok 7 v záujme zlepšenia predvídateľnosti a slobody výberu manželov taktiež umožňoval, aby sa manželia dohodli na tom, že vo veciach ich majetkového režimu by mali konať súdy členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre majetkový režim manželov, alebo súdy členského štátu, v ktorom bolo manželstvo uzavreté.

V článku 6 sa stanovujú pravidlá na určenie právomoci, ktoré by sa uplatnili, ak veci týkajúce sa majetkového režimu manželov nesúvisia s konaniami v dedičskej veci alebo vo veci rozvodu, rozluky alebo vyhlásenia manželstva za neplatné (napríklad keď chcú manželia zmeniť svoj majetkový režim). Členský štát, ktorého súdy by mali právomoc konať vo veciach majetkových režimov manželov, by sa určil na základe zoznamu hierarchicky usporiadaných kolíznych kritérií.

Akty orgánov, ktoré vykonávajú svoju právomoc na základe poverenia v súlade s vymedzením súdu uvedeným v článku 3 tohto nariadenia, by sa považovali za rovnocenné s rozhodnutiami, a preto by sa na ne vzťahovali ustanovenia tejto kapitoly týkajúce sa uznávania a výkonu.

Navrhnuté pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu rozhodnutí sú zosúladené s pravidlami stanovenými v nariadení č. 650/2012 o dedičstve. Odkazuje sa v nich preto na konanie o vyhlásenie vykonateľnosti ustanovené v uvedenom nariadení. Znamená to, že každé rozhodnutie vydané v jednom členskom štáte by sa uznalo v ostatných členských štátoch bez osobitného konania a že na dosiahnutie výkonu rozhodnutia v inom členskom štáte by navrhovatelia museli začať jednotné konanie v členskom štáte výkonu, aby získali vyhlásenie vykonateľnosti. Toto konanie je jednostranné a v prvej fáze sa obmedzuje na overenie dokumentov. Až v neskoršej fáze, ak odporca namieta, by sudca pristúpil k preskúmaniu prípadných dôvodov odmietnutia. To poskytuje primeranú ochranu práv odporcov.

V nariadení sa uvádza zoznam niektorých záležitosti, ktoré by sa spravovali rozhodným právom pre majetkový režim manželov. Patrí medzi ne vyporiadanie majetku a tiež účinky majetkového režimu manželov na vzťah medzi jedným z manželov a treťou osobou. Na účely ochrany práv tretích strán sa však v nariadení stanovuje, že jeden z manželov sa nemôže dovolávať rozhodného práva voči tretej osobe v spore okrem prípadov, keď táto tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkový režim manželov. V nariadení sa uvádzajú prípady, v ktorých by platil predpoklad, že tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkový režim manželov.

(25)Aby však manželia mohli užívať v inom členskom štáte práva, ktoré vznikli alebo na nich prešli na základe majetkového režimu manželov, malo by sa týmto nariadením zabezpečiť, aby sa neznáme vecné právo prispôsobilo najbližšiemu rovnocennému právu podľa právneho poriadku tohto iného členského štátu. V súvislosti s takýmto prispôsobovaním by sa mali zohľadniť ciele a záujmy, ktoré sa konkrétnym vecným právom sledujú, a účinky, ktoré sú s ním spojené. Na účely určenia najbližšieho rovnocenného vnútroštátneho práva môžu byť kontaktované príslušné orgány alebo osoby v štáte, ktorého právnym poriadkom sa majetkový režim manželov spravoval, s cieľom získať ďalšie informácie o povahe a účinkoch daného práva. Na tento účel by sa mohli využiť existujúce siete v oblasti justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, ako aj akékoľvek ďalšie dostupné prostriedky uľahčujúce pochopenie cudzieho právneho poriadku.

(24)Toto nariadenie by malo umožniť vznik alebo prevod práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam ustanovených v rozhodnom práve pre majetkový režim manželov, ktoré vyplývajú z majetkového režimu manželov. Nemal by ním však byť dotknutý obmedzený počet (numerus clausus) vecných práv, ktoré poznajú vnútroštátne právne poriadky niektorých členských štátov. Od členského štátu by sa nemalo požadovať uznanie vecného práva, ktoré sa vzťahuje na majetok nachádzajúci sa v danom členskom štáte, pokiaľ jeho právny poriadok dané vecné právo nepozná.

(23)Otázky oprávnenia previesť alebo upraviť medzi manželmi práva na starobný alebo invalidný dôchodok, bez ohľadu na ich povahu, nadobudnuté počas trvania manželstva, ktoré neviedli k príjmom z dôchodku počas trvania manželstva, by mali zostať vylúčené z pôsobnosti tohto nariadenia, pričom sa zohľadnia konkrétne systémy existujúce v členských štátoch. Táto výnimka by sa však mala vykladať reštriktívne. Toto nariadenie by sa preto malo vzťahovať najmä na otázku klasifikácie dôchodkových aktív, na sumy, ktoré sa už vyplatili jednému z manželov počas trvania manželstva, a na prípadnú náhradu, ktorá by sa priznala v prípade dôchodku nadobudnutého za spoločné aktíva.

(20)Toto nariadenie by sa preto nemalo vzťahovať na otázky všeobecnej právnej spôsobilosti manželov; toto vylúčenie by však nemalo zahŕňať osobitné oprávnenia a práva niektorého z manželov alebo oboch manželov k majetku vo vzťahu medzi nimi navzájom alebo vo vzťahu k tretím osobám, keďže tieto oprávnenia a práva by mali patriť do pôsobnosti tohto nariadenia.

(18)Do pôsobnosti tohto nariadenia by sa mali zahrnúť všetky občianskoprávne aspekty súvisiace s majetkovými režimami manželov, týkajúce sa tak každodennej správy majetku manželov, ako aj vyporiadania režimu, a to najmä v dôsledku rozchodu manželov alebo smrti jedného z nich. Na účely tohto nariadenia by sa mal pojem „majetkový režim manželov“ vykladať ako samostatný koncept a mal by zahŕňať nielen normy, od ktorých sa manželia nesmú odchýliť, ale aj akékoľvek voliteľné normy, na ktorých sa manželia môžu dohodnúť v súlade s rozhodným právom, ako aj akékoľvek dispozitívne normy ustanovené v rozhodnom práve. Zahŕňa nielen majetkové režimy, ktoré sú v súvislosti s manželstvom konkrétne a výlučne ustanovené v určitých vnútroštátnych právnych systémoch, ale aj akékoľvek majetkové vzťahy medzi manželmi a v ich vzťahoch k tretím osobám, ktoré priamo vyplývajú z manželského zväzku alebo jeho zániku.

(13)Podľa článku 328 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie je posilnená spolupráca pri nadviazaní otvorená všetkým členským štátom a podmienená dodržaním všetkých podmienok účasti, ktoré ustanovuje rozhodnutie, ktorým bola povolená. Naďalej je im kedykoľvek otvorená, pokiaľ okrem uvedených podmienok dodržiavajú aj právne akty už prijaté v jej rámci. Komisia a členské štáty, ktoré sa zúčastňujú na posilnenej spolupráci, by mali zabezpečiť, aby sa podporila účasť čo najväčšieho počtu členských štátov. Toto nariadenie by malo byť záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné iba v zúčastnených členských štátoch v súlade so zmluvami.

(11)Od decembra 2015 do februára 2016 adresovali Švédsko, Belgicko, Grécko, Chorvátsko, Slovinsko, Španielsko, Francúzsko, Portugalsko, Taliansko, Malta, Luxembursko, Nemecko, Česká republika, Holandsko, Rakúsko a Bulharsko Komisii žiadosti, v ktorých uviedli, že chcú nadviazať posilnenú spoluprácu v oblasti majetkových pomerov medzinárodných párov, a to najmä pokiaľ ide o právomoc, rozhodné právo, uznávanie a výkon rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov a právomoc, rozhodné právo, uznávanie a výkon rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, a požiadali Komisiu, aby predložila Rade návrh na tento účel.

(7)Európska rada prijala na svojom zasadnutí 10. a 11. decembra 2009 v Bruseli nový viacročný program s názvom „Štokholmský program – otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich“. Európska rada v tomto programe konštatovala, že vzájomné uznávanie by sa malo rozšíriť aj na oblasti, ktoré ešte nie sú jeho predmetom, avšak pre každodenný život sú kľúčové, ako sú napríklad majetkové práva manželov, a to so zreteľom na právne systémy členských štátov vrátane verejného poriadku (ordre public) a vnútroštátne tradície v tejto oblasti.

(26)Prispôsobením neznámych vecných práv, ako sa výslovne stanovuje v tomto nariadení, by nemali byť dotknuté iné formy prispôsobenia v rámci uplatňovania tohto nariadenia.

(27)Požiadavky na zápis práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam do registra by sa mali z pôsobnosti tohto nariadenia vylúčiť. Zákonné podmienky a spôsob vykonania zápisu, ako aj orgány zodpovedné za kontrolu toho, či sú splnené všetky požiadavky a či je predložená alebo vyhotovená dokumentácia úplná alebo obsahuje potrebné informácie – ako sú katastre nehnuteľností alebo notári, by sa preto mali určiť v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie (v prípade nehnuteľností lex rei sitae). Orgány môžu predovšetkým skontrolovať, či právo jedného z manželov k majetku, ktoré je uvedené v dokumente predloženom na zápis, je právom, ktoré je ako také zapísané v registri alebo ktoré je inak preukázané v súlade s právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa register vedie. S cieľom vyhnúť sa duplicite písomností by mali registračné orgány uznať písomnosti, ktoré vyhotovili príslušné orgány v inom členskom štáte a ktorých pohyb sa ustanovuje v tomto nariadení. To by však orgánom, ktoré sa venujú registrácii, nemalo brániť v tom, aby osobu žiadajúcu o zápis požiadali o poskytnutie takých dodatočných informácií alebo predloženie takých dodatočných písomností, ktoré sa požadujú podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa vedie register, napríklad informácií alebo písomností týkajúcich sa zaplatenia daní. Príslušný orgán môže osobu žiadajúcu o zápis poučiť o spôsobe doplnenia chýbajúcich informácií alebo písomností.

(28)Z pôsobnosti tohto nariadenia by sa tiež mali vylúčiť účinky zápisu práva do registra. To, či má zápis napríklad deklaratívny alebo konštitutívny účinok, by mal preto určiť právny poriadok členského štátu, v ktorom sa register vedie. Takže ak si napríklad nadobudnutie práva k nehnuteľnosti podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie, vyžaduje zápis do registra s cieľom zabezpečiť účinok erga omnes alebo s cieľom chrániť právne úkony, mal by sa moment takéhoto nadobudnutia práva spravovať právnym poriadkom tohto členského štátu.

(29)V tomto nariadení by sa mali zohľadniť rôzne systémy úpravy majetkového režimu manželov, ktoré sa uplatňujú v jednotlivých členských štátoch. Na účely tohto nariadenia by mal mať preto pojem „súd“ široký význam, aby zahŕňal nielen súdy v pravom zmysle slova vykonávajúce funkcie justičného orgánu, ale napríklad aj notárov v určitých členských štátoch, ktorí v niektorých veciach majetkového režimu manželov vykonávajú funkcie justičného orgánu ako súdy, a notárov a príslušníkov právnických povolaní, ktorí v niektorých členských štátoch vykonávajú funkcie justičného orgánu vo veciach majetkového režimu manželov na základe poverenia súdom. Všetky súdy v zmysle vymedzenia podľa tohto nariadenia by sa mali riadiť normami o určení právomoci, ktoré sú stanovené v tomto nariadení. Pojem „súd“ by naopak nemal zahŕňať nejustičné orgány členského štátu, ktoré majú podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať vo veciach majetkového režimu manželov, ako napríklad notári, ktorí vo väčšine členských štátov bežne nevykonávajú funkcie justičného orgánu.

(30)Toto nariadenie by malo umožniť všetkým notárom, ktorí majú v členských štátoch právomoc konať vo veciach majetkového režimu manželov, aby túto právomoc vykonávali. To, či sa na notárov v určitom členskom štáte budú vzťahovať normy o určení právomoci stanovené v tomto nariadení, by malo závisieť od toho, či sa na nich vzťahuje pojem „súd“ na účely tohto nariadenia.

(31)Listiny vydané v členských štátoch vo veciach majetkového režimu manželov notármi by mali byť v obehu podľa tohto nariadenia. Ak notári vykonávajú funkcie justičného orgánu, sú viazaní normami o určení právomoci a ich rozhodnutia by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o uznávaní, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí. Ak notári nevykonávajú funkcie justičného orgánu, nie sú viazaní normami o určení právomoci a verejné listiny, ktoré vydávajú, by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o verejných listinách.

(32)V záujme zohľadnenia narastajúcej mobility párov počas ich manželského života a s cieľom zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti by normy o určení právomoci v tomto nariadení mali občanom umožniť, aby v rôznych súvisiacich konaniach konali súdy toho istého členského štátu. Na tento účel by sa v tomto nariadení malo usilovať o to, aby sa právomoc vo veciach majetkového režimu manželov sústredila v členskom štáte, ktorého súdy majú podľa nariadenia (EÚ) č. 650/2012 alebo podľa nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000, právomoc konať v dedičskej veci týkajúcej sa jedného z manželov alebo o rozvode, rozluke alebo o vyhlásení manželstva za neplatné.

(33)V nariadení by sa malo ustanoviť, že v prípadoch, keď na súde členského štátu na základe nariadenia (EÚ) č. 650/2012 prebieha konanie v dedičskej veci po jednom z manželov, mali by mať súdy daného členského štátu právomoc rozhodovať vo veciach majetkového režimu manželov súvisiacich s touto dedičskou vecou.

(34)Podobne by vo veciach majetkových režimov manželov súvisiacich s konaním o rozvod, rozluku alebo o vyhlásenie manželstva za neplatné, ktoré prebieha na základe nariadenia (ES) č. 2201/2003 na súde členského štátu, mali konať súdy daného členského štátu, ibaže právomoc konať o veci rozvodu, rozluky alebo vyhlásenia manželstva za neplatné sa môže zakladať len na osobitných dôvodoch právomoci. V takých prípadoch by sa nemalo umožniť sústredenie právomoci bez súhlasu manželov.

(35)Ak veci majetkového režimu manželov nesúvisia s prebiehajúcimi konaniami v dedičskej veci po jednom z manželov alebo vo veci rozvodu, rozluky alebo vyhlásenia manželstva za neplatné, mal by sa v tomto nariadení ustanoviť zoznam kolíznych kritérií na určenie právomoci začínajúci obvyklým pobytom manželov v čase začatia konania. Tieto kolízne kritériá sa stanovujú vzhľadom na narastajúcu mobilitu občanov a s cieľom zabezpečiť, aby kolízne kritériá zodpovedali skutočnej väzbe medzi manželmi a členským štátom, v ktorom sa právomoc vykonáva.

(36)S cieľom zvýšiť právnu istotu, predvídateľnosť a autonómiu strán by sa v tomto nariadení malo stranám umožniť, aby za určitých podmienok uzavreli dohodu o voľbe súdu v prospech súdov členského štátu rozhodného práva alebo súdov členského štátu uzavretia manželstva.

(37)Na účely uplatňovania tohto nariadenia a s cieľom pokryť všetky možné situácie by mal byť členským štátom uzavretia manželstva členský štát, pred ktorého orgánmi bolo manželstvo uzavreté.

(38)Súdy členského štátu môžu podľa svojho medzinárodného práva súkromného rozhodnúť, že dotknuté manželstvo nemožno uznať na účely konania vo veci majetkového režimu manželov. V takom prípade môže byť výnimočne potrebné odmietnuť vykonávať právomoc podľa tohto nariadenia. Súdy konajú rýchlo a dotknutý účastník konania by mal mať možnosť predložiť vec v ktoromkoľvek inom členskom štáte, ktorý zodpovedá kolíznemu kritériu umožňujúcemu výkon právomoci, a to bez ohľadu na poradie týchto kritérií právomoci, pričom by sa zároveň mala dodržať autonómia účastníkov. Ktorýkoľvek súd, ktorý začal konať po odmietnutí vykonávať právomoc, okrem súdov členského štátu uzavretia manželstva, môže mať tiež výnimočne potrebu odmietnuť vykonávať právomoc za rovnakých podmienok. Kombináciou jednotlivých noriem o určení právomoci by sa však malo zabezpečiť, aby účastníci mali všetky možnosti začať konanie na súdoch členského štátu, ktorý akceptuje výkon právomoci na účely uplatnenia ich majetkového režimu manželov.

(39)Týmto nariadením by sa stranám nemalo brániť vo vyporiadaní majetkového režimu manželov mimosúdnym zmierom, napríklad pred notárom, v členskom štáte, ktorý si zvolia, ak to právny poriadok daného členského štátu umožňuje. Malo by sa tak postupovať aj v prípade, ak rozhodné právo pre majetkový režim manželov nie je právom tohto členského štátu.

(40)S cieľom zabezpečiť, aby súdy všetkých členských štátov mohli za rovnakých podmienok vykonávať právomoc vo veciach majetkových režimov manželov, by sa v tomto nariadení mali podrobne ustanoviť kritériá, podľa ktorých možno vykonávať subsidiárnu právomoc.

(41)S cieľom napraviť najmä prípady odoprenia spravodlivosti by sa v tomto nariadení malo ustanoviť forum necessitatis a umožniť tak súdu členského štátu konať vo výnimočných prípadoch vo veci majetkového režimu manželov, ktorý má úzku väzbu na tretí štát. Takýto výnimočný prípad môže nastať vtedy, keď sa konanie v danom treťom štáte ukáže ako nemožné, napríklad z dôvodu občianskej vojny, alebo keď od manžela nemožno rozumne očakávať, že v tomto štáte začne alebo bude viesť konanie. Právomoc založenú na forum necessitatis by však malo byť možné vykonávať iba vtedy, ak má daná vec dostatočnú väzbu na členský štát konajúceho súdu.

(42)V záujme harmonického fungovania spravodlivosti by sa malo predchádzať vydávaniu nezlučiteľných rozhodnutí v rôznych členských štátoch. Na tento účel by sa mali v tomto nariadení ustanoviť všeobecné procesné pravidlá, ktoré budú podobné pravidlám obsiahnutým v iných nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach. Jedným takýmto procesným pravidlom je pravidlo prekážky začatej veci, ktoré sa uplatní v prípade, že sa na rôzne súdy v rôznych členských štátoch podajú návrhy na začatia konania v tej istej veci majetkového režimu manželov. Na základe tohto pravidla sa následne určí, ktorý súd by mal začať konanie vo veci majetkového režimu manželov.

(43)Aby občania mohli pri úplnej právnej istote využiť výhody vnútorného trhu, malo by im toto nariadenie umožniť vopred poznať rozhodné právo pre ich majetkový režim manželov. Mali by sa preto zaviesť harmonizované kolízne normy, aby sa zamedzilo protichodným výsledkom. Základné pravidlo by malo zabezpečiť, že sa majetkový režim manželov bude predvídateľne spravovať právnym poriadkom, s ktorým má úzku väzbu. Z dôvodu právnej istoty a s cieľom predísť roztriešteniu majetkového režimu manželov by sa rozhodným právom pre majetkový režim manželov mal spravovať majetkový režim ako celok, t. j. všetok majetok, na ktorý sa tento režim vťahuje, bez ohľadu na povahu majetku a bez ohľadu na to, či sa majetok nachádza v inom členskom štáte alebo v treťom štáte.

(44)Právny poriadok určený týmto nariadením sa uplatňuje aj v prípade, že nie je právnym poriadkom členského štátu.

(45)S cieľom umožniť manželom správu ich majetku by sa im v tomto nariadení malo umožniť, aby si z právnych poriadkov, s ktorými majú úzku väzbu z dôvodu obvyklého pobytu alebo štátnej príslušnosti, zvolili rozhodné právo pre svoj majetkový režim manželov bez ohľadu na povahu majetku alebo miesto, kde sa nachádza. Rozhodné právo by malo byť možné si zvoliť kedykoľvek, pred uzavretím manželstva, v čase uzavretia manželstva alebo počas trvania manželstva.