EÚ by takisto mala podporovať udržateľný rozvoj v Arktíde, berúc do úvahy tradičný spôsob živobytia miestnych obyvateľov a vplyv hospodárskeho rozvoja na krehké životné prostredie Arktídy. EÚ by mala prispieť k posilneniu hospodárskej, sociálnej a environmentálnej odolnosti spoločenstiev v Arktíde.

EÚ by mala aj naďalej presadzovať a uľahčovať účinnú medzinárodnú vedeckú spoluprácu podporovaním nadnárodného prístupu k výskumnej infraštruktúre a otvoreného prístupu k zdrojom údajov s cieľom zlepšiť politické a hospodárske väzby a udržiavať dobré vzťahy s kľúčovými krajinami v regióne. Okrem toho by mala EÚ naďalej podporovať činnosť skupiny vysokých úradníkov týkajúcej sa medzinárodnej výskumnej infraštruktúry.

Podľa piatej hodnotiacej správy Medzinárodného panelu o zmene klímy sa vo väčšine regiónov teploty permafrostu od začiatku 80-tych rokov zvýšili. Skleníkové plyny z permafrostu unikajú a do atmosféry vstupujú čoraz rýchlejšie. Jeho roztápanie môže uvoľniť oxid uhličitý a metán v množstve, ktoré by sa rovnalo niekoľkonásobku súčasných ročných emisií skleníkových plynov zo zdrojov vyrobených človekom, napríklad z využívania fosílnych palív. To by mohlo zmeniť nielen klímu v Arktíde, ale aj na celom svete.

EÚ by mala klásť osobitný dôraz na výskum, vedu a inovácie, ktoré budú zohrávať dôležitú úlohu vo všetkých troch prioritných oblastiach. Opatrenia v prioritných oblastiach by mali prispievať k vykonávaniu stratégie Európa 2030 a mali by byť v súlade so 17 cieľmi udržateľného rozvoja, ktoré prijala OSN v septembri 2015.

A napokon, EÚ s cieľom pripraviť zavedenie systémov určených pre dlhodobú prevádzku pomocou výskumu prispieva prostredníctvom programu Horizont 2020 k pozorovateľským iniciatívam pre celú oblasť Arktídy, ako sú napr. tie, ktoré podporuje Arktická rada so SAON alebo iniciatíva GEO Cold Region.

1.2. Stratégie na zmierňovanie klímy a prispôsobovanie sa klíme

V reakcii na výzvu, ktorú predstavuje zmena klímy v Arktíde, je cieľ EÚ v súlade s parížskou dohodou obmedziť zvyšovanie priemernej globálnej teploty na úroveň výrazne pod 2 °C a udržať nárast teploty o najviac 1,5 °C. EÚ sa zaviazala znížiť svoje celkové množstvo emisií skleníkových plynov do roku 2030 o 40 % a do roku 2050 o 80 % v porovnaní s úrovňami z roku 1990. Záväzok do roku 2030 sa dosiahne implementáciou plánovaného vnútroštátne stanoveného príspevku EÚ podľa parížskej dohody. EÚ sa takisto zaviazala vynaložiť 20 % svojho rozpočtu na ciele súvisiace s klímou.

Keďže zmena klímy je výzvou pre celý severný polárny kruh, EÚ je pripravená spolupracovať s arktickými štátmi, pôvodnými etnikami a príslušnými arktickými regionálnymi a multilaterálnymi fórami pri výmene skúseností, poznatkov a informácií o klimatických zmenách, dôsledkoch, adaptácii a odolnosti s cieľom vypracovať ambiciózny program na prispôsobenie sa zmene klímy v arktickom regióne.

EÚ by pri práci na vhodných adaptačných a zmierňujúcich opatreniach, ktoré by zohľadňovali miestne okolnosti a osobitný charakter arktických regiónov, mala spolupracovať s arktickými regiónmi. Čiastočne to môže realizovať prostredníctvom európskych štrukturálnych a investičných fondov (EŠIF), v rámci ktorých sa oblasť klímy dostáva do popredia.

Okrem záväzkov týkajúcich sa CO2 na roky 2030 a 2050 by EÚ mala prispievať k medzinárodnému úsiliu o zníženie emisií látok znečisťujúcich klímu s krátkou životnosťou, napríklad čierneho uhlíka a metánu, ktoré pomáhajú urýchľovať klimatické zmeny v Arktíde. Čierny uhlík, ktorého zdrojom sú sadze a je 1 500-krát silnejší ako CO2, zvyšuje rýchlosť topenia ľadu a snehu. Ďalší skleníkový plyn, metán, má 20-krát silnejšie účinky ako CO2 a predpokladá sa, že pod permafrostom v Arktíde sa ho ukrýva obrovské množstvo. EÚ by mohla obmedziť emisie prostredníctvom: Dohovoru o diaľkovom znečisťovaní ovzdušia prechádzajúcom hranicami štátov (UNECE CLRTAP); zmeneného Göteborského protokolu, návrhu Komisie týkajúceho sa balíka predpisov o kvalite ovzdušia; Koalície pre klímu a čisté ovzdušie na redukciu látok s krátkou životnosťou znečisťujúcich klímu; a zapojenia sa do iniciatív Arktickej rady ako je pracovná skupina pre čierny uhlík a metán.

1.3. Ochrana životného prostredia

EÚ sa zameriava na ochranu, zachovanie a zlepšovanie životného prostredia (aj v širšom regióne) pre súčasné a budúce generácie. Mala by pokračovať v plnení svojich záväzkov vo viacstranných environmentálnych dohodách, ktoré tiež majú osobitný význam pre Arktídu, a podporovať ich vykonávanie, ako aj vyzývať k úplnému dodržiavaniu ustanovení UNCLOS, ktoré sa považujú za medzinárodné obyčajové právo, vrátane povinnosti chrániť a zachovávať morské prostredie.

EÚ by mala spolupracovať so svojimi partnermi, aby podporila vysoký stupeň ochrany biodiverzity s cieľom zastaviť stratu biodiverzity a dosiahnuť celosvetové ciele v oblasti biodiverzity na rok 2020. Mala by podporovať vytvorenie chránených morských oblastí v Arktíde, keďže tieto oblasti sú dôležitým prvkom úsilia o zachovanie biodiverzity. EÚ by takisto mala spolupracovať s arktickými štátmi a ostatnými medzinárodnými partnermi na vytvorení nástroja podľa dohovoru UNCLOS, ktorého cieľom by bola ochrana a udržateľné využívanie morskej biodiverzity v oblastiach mimo vnútroštátnej právomoci.

Obyvateľov Arktídy čoraz viac sužujú vysoké úrovne znečisťujúcich látok a ťažkých kovov, ktoré končia v potravinovom reťazci Arktídy EÚ by mala naďalej na medzinárodnej úrovni podporovať úsilie o zakázanie alebo postupné ukončenie používania perzistentných organických látok v životnom prostredí do roku 2020. Účinná implementácia štokholmského dohovoru všetkými arktickými štátmi bude mať v tejto súvislosti dôležitý význam. EÚ by mala podporovať rýchlu ratifikáciu Minamatského dohovoru s cieľom zabraňovať emisiám ortuti a znižovať ich. EÚ by sa mohla vzhľadom na svoje komplexné právne predpisy o odpadoch podeliť s arktickými štátmi o skúsenosti a osvedčené postupy z oblasti obehového hospodárstva.

Pokiaľ ide o riziko výskytu invazívnych nepôvodných druhov, opatrenia by mali zahŕňať dobrovoľné opatrenia, ako sú opatrenia navrhnuté v usmerneniach Medzinárodnej námornej organizácie na kontrolu a riadenie biologického znečistenia lodí, ale aj povinné opatrenia. Opatrenia by mohli vychádzať zo skúseností získaných v EÚ a jej členských štátoch s riadením určitých prienikových ciest, vrátane opatrení stanovených Medzinárodným dohovorom na kontrolu balastovej vody a sedimentov lodí a nakladanie s nimi prijatým v roku 2004. Preto by EÚ mala podniknúť všetky vhodné kroky na povzbudenie všetkých signatárov, aby dohovor ratifikovali.

EÚ by sa mala zaviazať k úzkej spolupráci s členskými štátmi, stranami Dohovoru o ochrane morského prostredia v severovýchodnom Atlantiku a inými zainteresovanými stranami v oblasti ťažby ropy a zemného plynu, aby sa podporilo prijatie najvyšších štandardov prevencie závažných nehôd a environmentálnej kontroly. Tiež by mala byť pripravená vymieňať si s medzinárodnými partnermi regulačné a technologické osvedčené postupy s cieľom podporiť bezpečnosť a ochranu životného prostredia v tomto regióne. EÚ by preto mala uvítať dohodu Arktickej rady o spolupráci, pripravenosti a odozve v oblasti znečistenia morí ropou v Arktíde.

2. UDRŽATEĽNÝ ROZVOJ V OBLASTI ARKTÍDY A V JEJ OKOLÍ

Problémy

Udržateľný hospodársky rozvoj čelí v arktickom regióne špecifickým výzvam. V porovnaní s ostatnými časťami Európy je európska časť Arktídy riedko osídlená, pričom populácia je roztrúsená v rozsiahlej oblasti a charakterizuje ju nedostatok dopravných spojení, ako napríklad cestných, železničných alebo leteckých spojení medzi východom a západom. Širší arktický región je bohatý na prírodné zdroje, ako sú ryby, nerasty, ropa a zemný plyn. Nedostatok pozemných komunikácií znamená, že čoraz dôležitejšiu úlohu pri spájaní ľudí a podnikov a pri vzdelávacích, zdravotníckych, jazykových a kultúrnych potrebách arktických spoločenstiev zohráva vesmírna infraštruktúra.

Európska časť Arktídy má aj výrazný potenciál podporovať rast vo zvyšku Európy. Keďže EÚ v súčasnosti nemá úplné dopravné spojenie zo severu na juh, mohlo by sa preskúmať, či by nebolo prínosom posilnenie prepojenia s Arktídou cez transeurópske siete, napríklad z Fínska do Nórska, čím by sa poskytol prístup k Severnému ľadovému oceánu.

Prostredníctvom svojich členských štátov a úzkych vzťahov s Islandom a Nórskom (ako členmi Európskeho hospodárskeho priestoru), ako aj s Grónskom, môže EÚ zohrávať dôležitú úlohu pri formovaní budúceho rozvoja európskej časti Arktídy uplatňovaním právnych predpisov EÚ relevantných pre EHP a zavedením finančných nástrojov. Spolupráca medzi krajinami a regiónmi v európskej časti Arktídy bola doposiaľ dobrá, napríklad v kontexte Barentsovej euro-arktickej rady a politického rámca Severnej dimenzie.