Stanovisko Komisie k žiadosti o zmenu a doplnenie štatútu Súdneho dvora predloženej Súdnym dvorom na základe článku 245 druhého pododseku Zmluvy o ES, ktorej cieľom je stanoviť podmienky a obmedzenia týkajúce sa preskúmania rozhodnutí Súdu prvého stupňa Súdnym dvorom podľa článku 225 ods. 2 a 3 Zmluvy o ES /* SEK/2005/0207 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 11.2.2005 SEK(2005) 207 v konečnom znení STANOVISKO KOMISIE k žiadosti o zmenu a doplnenie štatútu Súdneho dvora predloženej Súdnym dvorom na základe článku 245 druhého pododseku Zmluvy o ES, ktorej cieľom je stanoviť podmienky a obmedzenia týkajúce sa preskúmania rozhodnutí Súdu prvého stupňa Súdnym dvorom podľa článku 225 ods. 2 a 3 Zmluvy o ES. STANOVISKO KOMISIE k žiadosti o zmenu a doplnenie štatútu Súdneho dvora predloženej Súdnym dvorom na základe článku 245 druhého pododseku Zmluvy o ES, ktorej cieľom je stanoviť podmienky a obmedzenia týkajúce sa preskúmania rozhodnutí Súdu prvého stupňa Súdnym dvorom podľa článku 225 ods. 2 a 3 Zmluvy o ES. 1. Súdny dvor navrhuje vložiť medzi články 62 a 63 protokolu o štatúte Súdneho dvora tri články označené číslami 62.a) až 62.c)[1] ustanovujúce v tomto poradí: a) absenciu odkladného účinku prieskumného konania, „bez toho, aby boli dotknuté články 242 a 243 zmluvy“[2] , b) základné podmienky prieskumného konania Na tento účel Súdny dvor predpokladá i) organizáciu písomného konania zahŕňajúceho predloženie vyjadrení a pripomienok - v lehote, ktorá bude na tento účel stanovená zúčastnenými stranami sporu pred Súdom prvého stupňa v prípade preskúmania rozhodnutia o odvolaní vynesenom Súdom prvého stupňa a zúčastnenými stranami prebiehajúceho sporu pred vnútroštátnym súdom v prípade preskúmania rozhodnutia Súdu prvého stupňa v prejudiciálnej otázke, - v týchto dvoch uvedených prípadoch členskými štátmi a inštitúciami podľa podmienok ustanovených v článku 23 štatútu týkajúcich sa konaní o prejudiciálnych otázkach; ii) možnosť Súdneho dvora zahájiť ústne konanie, c) účinky preskúmania na rozsudky Súdu prvého stupňa, ktoré by ohrozovali jednotu a vnútorný súlad práva Spoločenstva: - pokiaľ ide o rozhodnutie o odvolaní, ustanovenie je založené na článku 61 štatútu týkajúcom sa odvolaní, - pokiaľ ide o rozhodnutie v prejudiciálnej otázke, je ustanovené, že „odpoveď poskytnutá Súdnym dvorom na otázky, ktoré boli predmetom preskúmania nahrádza tú, ktorú poskytol Súd prvého stupňa“ 2. Súdny dvor upresňuje, že doplňujúce ustanovenia budú vložené do rokovacieho poriadku Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa podľa článku 63 štatútu. Zároveň uvádza, že „najmä vo veciach rozhodovania o prejudiciálnych otázkach je nevyhnutné ustanoviť požiadavku, aby boli vnútroštátne súdne orgány, ktoré podali návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke, informované o začatí a postupe prieskumného konania, aby tak, znalí všetkých okolností, počkali na stanovisko Súdneho dvora pred rozhodnutím o spore v hlavnom konaní“. 3. Cieľom žiadosti Súdneho dvora je naplniť vyhlásenia č. 13, 14 a 15 prijaté 26. februára 2001 počas samitu v Nice. Úvodné pripomienky 4. Ustanovenia Zmluvy z Nice týkajúce sa súdnictva Únie sledujú dvojaký cieľ: - zmeniť štruktúru súdnych právomocí s cieľom znížiť preťaženosť Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa, - a zachovať úlohu Súdneho dvora ako najvyššieho súdu Únie, nech sú právomoci zverené Súdu prvého stupňa akejkoľvek povahy. Prieskumné konanie zodpovedá tomuto druhému cieľu, pokiaľ ide o právomoci Súdu prvého stupňa rozhodovať o odvolaniach a prejudiciálnych otázkach[3]. 5. Prieskumné konanie je nové v tom, že zavádza dodatočnú súdnu kontrolu nad rozhodovaním o odvolaniach a rozhodovaním o prejudiciálnych otázkach. Je vyjadrením snahy autorov zmluvy nevytvárať na úrovni Súdneho dvora tretí súdny stupeň pre priame žaloby ani druhý súdny stupeň vo veciach rozhodovania o prejudiciálnych otázkach. 6. Podľa názoru Komisie si zámerne výnimočný charakter tohto konania vyžaduje prijatie osobitných štatutárnych ustanovení. I. Návrh na preskúmanie a rozhodnutie zahájiť prieskumné konanie by mali mať odkladný účinok 7. Prieskumné konanie nie je možné porovnávať so žalobou alebo odvolaním, ktoré podala niektorá zo zúčastnených strán sporu prostredníctvom právnych prostriedkov, ktoré si na tento účel slobodne zvolila. Komisia sa preto domnieva, že z tohto hľadiska nie je potrebné prieskumné konanie prispôsobovať ustanoveniam, ktorými sa riadia bežné odvolania[4]. 8. Je potrebné poznamenať, že skutočnosť, že bežné žaloby a odvolania nemajú odkladný účinok, je odôvodnená potrebou vyhnúť sa zneužívaniu žalôb a odvolaní, ktoré by strany sporu podávali výhradne s cieľom oddialiť uplatnenie napadnutého právneho aktu alebo výkon súdneho rozhodnutia. Toto riziko pri prieskumnom konaní nehrozí, keďže podľa článku 62 štatútu má prvý generálny advokát Súdneho dvora výhradné právo navrhnúť jeho začatie. 9. Z článku 225 ods. 2 a 3 zmluvy zároveň vyplýva, že rozsudky, ktoré môže Súdny dvor preskúmať, sú rozsudky vo veci odvolaní a prejudiciálnych otázok vynesené Súdom prvého stupňa a že k preskúmaniu môže dôjsť len „výnimočne (...) v prípade vážneho ohrozenia jednoty alebo vnútorného súladu práva Spoločenstva“. 10 Z týchto ustanovení vyplýva, že prieskumné konanie je výnimočným konaním, pretože jeho cieľom je zabrániť vážnemu narušeniu právneho poriadku Spoločenstva, ktoré by mohol spôsobiť výkon rozsudku Súdu prvého stupňa. 11 Podľa názoru Komisie je potrebné zdôrazniť, že preskúmanie Súdnym dvorom sa vzťahuje na rozsudky vo veci odvolaní a prejudiciálnych otázok. Cieľom týchto rozsudkov je zaistiť jednotný výklad a uplatňovanie práva a preto plnia v právnom poriadku Európskej únie zásadnú funkciu. Právomoci rozhodovať vo veci odvolaní a v prejudiciálnych otázkach sú okrem toho v zásade vykonávajú ako výlučné a definitívne. 12. Avšak, ak rozsudky Súdu prvého stupňa môžu byť, ako výnimka z tohto pravidla, predmetom kontroly zo strany Súdneho dvora z dôvodu, že by mohli ohroziť jednotu alebo vnútorný súlad práva Spoločenstva, tieto rozsudky nie je možné považovať za konečné a nemali by byť preto oznámené a nemali by ani nadobudnúť okamžitú platnosť. Komisia sa domnieva, že tieto rozsudky by mali byť vykonateľné až po uplynutí lehoty jedného mesiaca uvedenej v článku 62 štatútu v prípade, ak prvý generálny advokát nepredložil žiadosť o preskúmanie a po uplynutí druhej jednomesačnej lehoty stanovenej v uvedenom ustanovení v prípade, ak bola žiadosť o preskúmanie predložená a Súdny dvor rozhodol prieskumné konanie nezahájiť. 13. Skutočnosť, že k prieskumnému konaniu dochádza len zriedka, neznižuje váhu tohto tvrdenia. Podľa názoru Komisie je potrebné zabezpečiť, aby na každé odvolanie a na každú prejudiciálnu otázku bola poskytnutá jediná právna odpoveď, s cieľom zaistiť právnu istotu a odstrániť akékoľvek riziko nesúladu pri uplatňovaní práva Spoločenstva. 14. Na základe uvedeného sa Komisia domnieva, že odkladný účinok možno považovať za vyplývajúci z charakteru prieskumného konania, a ako taký by teda mal byť ustanovený aj v štatúte. 15. Podľa návrhu Súdneho dvora by odkladný účinok nebol automatický a k odkladu výkonu rozsudku Súdu prvého stupňa by mohlo dôjsť len na základe žiadosti predloženej prvým generálnym advokátom podľa článku 242 zmluvy. 16. Podľa názoru Komisie toto riešenie predstavuje určité riziko, pretože neumožňuje pokryť všetky prípady, v ktorých by preskúmanie zo strany Súdneho dvora mohlo viesť k zmene rozsudku Súdu prvého stupňa. Je potrebné vyhnúť sa situácii, keď by bol, z dôvodu nepodania žiadosti o odklad jeho výkonu, rozsudok Súdu prvého stupňa, ktorý môže spôsobiť vyššie uvedené ťažkosti, dočasne vykonávaný a po preskúmaní Súdnym dvorom by musel byť zmenený. 17. Na základe uvedených dôvodov sa Komisia domnieva, že odkladný účinok prieskumného konania by umožnil účinnejšie zachovať účel tohto výnimočného postupu. Umožní okrem iného zjednodušiť a tak aj zrýchliť prieskumné konanie, keďže prvý generálny advokát a Súdny dvor sa budú môcť okamžite zaoberať podstatou prípadu, bez potreby vopred posudzovať nutnosť prípadného odkladu vykonateľnosti rozsudku Súdu prvého stupňa alebo prijatie predbežných opatrení, ktoré by podľa navrhovaného textu mohol navrhnúť prvý generálny advokát na základe článku 242 alebo článku 243 zmluvy. 18. Komisia sa nakoniec domnieva, že uznanie odkladného účinku prieskumného konania je vhodné, aby bolo možné zachovať: - na jednej strane, autoritu „konečného rozsudku“, ktorá by mohla byť ohrozená v prípade oznámenia viacerých rozhodnutí majúcich za cieľ výklad práva v rovnakej veci, - na strane druhej, osobitnú povahu tohto konania, ktorého cieľom nie je len vytvárať judikatúru pre budúce potreby, ako opravný prostriedok v záujme práva, ale tiež prinášať osoh stranám sporu. Tieto dva body si vyžadujú doplňujúce poznámky, ktoré nasledujú ďalej. Priame žaloby 19. Rozhodnutím z 2. novembra 2004 Rada zriadila Súd pre verejnú službu Európskej únie (ďalej len „Súd pre verejnú službu“), v súlade s článkom 225a zmluvy. Je potrebné pripomenúť, že - podľa článku 11 prílohy k tomuto rozhodnutiu, proti rozhodnutiam Súdu pre verejnú službu je možné odvolať sa na Súd prvého stupňa len v právnych otázkach, - a podľa článku 13 uvedenej prílohy[5], ak je odvolanie odôvodnené a rozsudok Súdu pre verejnú službu následne zrušený, Súd prvého stupňa môže v danej veci sám vyniesť konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže prípad vrátiť na prejednanie Súdu pre verejnú službu. 20. Z uvedeného vyplýva, že ak by preskúmanie nemalo odkladný účinok, ako to navrhuje Súdny dvor, Súd pre verejnú službu by musel rozhodovať spor na základe výkladu práva Súdom prvého stupňa a to napriek tomu, že tento výklad by mohol byť zmenený Súdnym dvorom. 21. Je tiež potrebné poznamenať, že pri preskúmaní Súdny dvor vracia prípad Súdu prvého stupňa, okrem prípadu, keď riešenie sporu vyplýva z faktických zistení, na ktorých bolo založené rozhodnutie Súdu prvého stupňa. V tomto prípade Súdny dvor vydá konečné rozhodnutie sám (článok 62.c) návrhu). Existuje tak riziko, že navrhovaný systém by mohol viesť k vyneseniu viacerých súdnych rozhodnutí, týkajúcich sa výkladu práva v tej istej otázke najprv na odvolacej úrovni (rozhodnutie Súdu prvého stupňa, prípadne nasledované rozhodnutím Súdu pre verejnú službu) a potom na úrovni preskúmania (rozhodnutie Súdneho dvora, prípadne nasledované rozhodnutím Súdu prvého stupňa). 22. Takýto sled udalostí by mohol opäť vytvoriť situáciu preťaženie súdnictva, ktorú sa zmluva z Nice snažila napraviť a predstavuje hrozbu pre autoritu „konečného rozsudku“. Prejudiciálne otázky 23. V tomto štádiu neboli Súdu prvého stupňa udelené žiadne právomoci pokiaľ ide o rozhodovanie o prejudiciálnych otázkach. Keďže sa však návrh Súdneho dvora týka aj preskúmania rozsudkov Súdu prvého stupňa vo veci prejudiciálnych otázok, Komisia zdôrazňuje, že v tejto oblasti je odkladný účinok preskúmania obzvlášť žiadúci. Prieskumné konanie by totiž nemalo byť používané ako druhý stupeň konania o prejudiciálnych otázkach.. V hre je totiž rovnako dôveryhodnosť konania o prejudiciálnych otázkach, ako aj úspornosť a účinnosť prieskumného konania. 24. Dôveryhodnosť konania o procedurálnych otázkach a konkrétnejšie zmysel pre povinnosť najvyšších súdov postúpiť prípady na rozhodnutie sa zakladá predovšetkým na skutočnosti, že od sudcov vnútroštátnych súdov sa vyžaduje, aby sa obracali na Súdny dvor ako jediný regulačný orgán špecializovaný na výklad a posúdenie platnosti práva Spoločenstva. Nebolo by preto vhodné, aby boli vnútroštátnemu súdu predložené dve rôzne rozhodnutia týkajúce sa prejudiciálnej otázky, ako by tomu bolo v prípade prijatia jedného rozhodnutia Súdom prvého stupňa a druhého Súdnym dvorom, ktoré by podľa uvedeného návrhu „nahradilo“ rozhodnutie Súdu prvého stupňa. 25. Navrhovaný systém sa zároveň môže ukázať ako organizačne ťažko zvládnuteľný pre vnútroštátne súdy a môže v značnej miere znížiť účinnosť prieskumného konania. Postúpenie prípadu Súdnemu dvoru sa odohráva v rámci odkladu rozhodnutia vnútroštátnym súdom, ktorý sa zvyčajne končí oznámením rozhodnutia o prejudiciálnej otázke, teda oznámením rozsudku Súdu prvého stupňa. Vnútroštátny súd sa tak môže cítiť byť povinný vykonať rozsudok Súdu prvého stupňa. Za týchto okolností existuje riziko, že informácia, ktorú Súdny dvor zamýšľa poskytnúť vnútroštátnemu súdu, „aby tak tento, znalý všetkých okolností, počkal na stanovisko Súdneho dvora pred rozhodnutím o spore v hlavnom konaní“, inak povedané, aby nebral na vedomie rozsudok Súdu prvého stupňa, ktoré mu bolo predbežne oznámené, nebude možné zohľadniť a prieskumné konanie tak z pohľadu zúčastnených strán sporu stratí svoju účinnosť. 26. Ako uvádza Súdny dvor, zo zmluvy a z vyššie uvedených vyhlásení vyplýva, že „preskúmanie“ nie je opravným prostriedkom v záujme práva v tradičnom zmysle tohto slova, nakoľko rozhovory počas medzivládnej konferencie (MK) viedli k záveru, že takéto odvolanie nebolo možné začleniť do súdnej štruktúry, o ktorej sa v tom čase uvažovalo. Vo všeobecnosti je zmyslom opravného prostriedku v záujme práva vyhnúť sa tomu, aby rozhodnutie súdu nižšieho stupňa vytváralo záväznú judikatúru v prípadoch, keď sa zúčastnené strany rozhodnú nepredložiť spor najvyššiemu súdu, ktorý jediný je príslušný rozhodovať o niektorých otázkach[6]. V tomto kontexte je úplne prijateľné, že jediným dôsledkom rozhodnutia vyneseného na základe použitia opravného prostriedku v záujme práva je oprava judikatúry pre budúcnosť a nie zmena rozsudku, ktorý sa stal právoplatným[7]. Súčasná situácia je odlišná v tom, že zásah Súdneho dvora sa týka buď rozhodnutia o odvolaní, alebo rozhodnutia o prejudiciálnej otázke, teda inými slovami situácie, keď zúčastnené strany sporu vyčerpali všetky dostupné právne prostriedky. Vzhľadom na túto výnimočnú situáciu musela MK dospieť k záveru, že zásah Súdneho dvora by nemal byť obmedzený len na opravu judikatúry pre budúcnosť, ale, aby v prípade, že výsledkom preskúmania Súdnym dvorom je riešenie odlišné od toho, ktoré poskytol Súd prvého stupňa, tiež priniesol konkrétny osoh zúčastneným stranám sporu. 27. Je preto dôležité, aby ustanovenia štatútu týkajúce sa prieskumného konania zaručovali, že účinok rozhodnutia Súdneho dvora sa neobmedzí na účinok opravného prostriedku v záujme práva, ale prinesie konkrétny prospech zúčastneným stranám sporu. 28. Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že ustanovenia štatútu týkajúce sa preskúmania by mali ustanoviť odkladný účinok žiadosti o preskúmanie a rozhodnutia o začatí prieskumného konania, aby tak bolo možné poskytnúť jediné rozhodnutie o odvolaniach obmedzujúcich sa na právne otázky a jediné rozhodnutie v konaniach o prejudiciálnych otázkach predložených Súdu prvého stupňa. II. Preskúmanie by malo byť súčasťou núdzového konania 29. Zriadenie takéhoto konania vo veciach rozhodovania o prejudiciálnych otázkach požaduje vyhlásenie č. 15 zmluvy z Nice. Skrátené konanie sa tiež zdá byť odôvodnené v prípade priamych žalôb, keďže preskúmanie by sa malo uskutočniť len vo výnimočných prípadoch a malo by byť zamerané len na presne stanovené body rozsudku Súdu prvého stupňa, za predpokladu, že Súdnemu dvoru je postúpený úplný spis vrátane už predložených dôkazov. 30. Postup navrhovaný Súdnym dvorom ide týmto smerom, keďže ústne konanie by sa nemalo uskutočňovať automaticky. 31. Je však potrebné vyjasniť ustanovenia týkajúce sa písomného konania. Podľa návrhu, by zúčastnené strany sporu mali právo predložiť svoje pripomienky v lehote stanovenej Súdnym dvorom, zatiaľ čo členské štáty a inštitúcie by mohli pripomienky predkladať podľa podmienok stanovených v článku 23 štatútu, teda v lehote dvoch mesiacov od oznámenia bodov rozsudku, ktoré budú preskúmané. 32. Podľa názoru Komisie by lehota na predloženie vyjadrení a písomných pripomienok mala byť pre zúčastnené strany, členské štáty a inštitúcie rovnaká a nemala by presiahnuť dva alebo tri týždne. 33. Bolo by zároveň vhodné stanoviť lehotu na vynesenie konečného rozsudku, ktorý je oznámený zúčastneným stranám a vnútroštátnemu súdu. III. Záver 1. Z uvedených dôvodov by ustanovenia štatútu týkajúce sa prieskumného konania podľa názoru Komisie mali: a ) ustanoviť odkladný účinok žiadosti o preskúmanie a rozhodnutia o začatí prieskumného konania; b ) jasne stanoviť, že rozhodnutia prijaté Súdom prvého stupňa na základe odseku 2 alebo odseku 3 článku 225 zmluvy sa budú považovať za konečné - po uplynutí lehoty jeden mesiac ustanovenej v článku 62 druhom pododseku štatútu, ak prvý generálny advokát nenavrhol preskúmanie rozhodnutia, - a v prípade, že prvý generálny advokát podal návrh na preskúmanie a Súdny dvor v lehote jedného mesiaca, ustanovenej v článku 62 druhom pododseku, od obdržania tohto návrhu rozhodol nezahájiť prieskumné konanie; c ) ustanoviť núdzové konanie; d ) a stanoviť primeranú lehotu na vynesenie rozsudku, ktorý je oznámený zúčastneným stranám a vnútroštátnemu súdu. 2. Komisia sa domnieva, že v súlade s vyhlásením č. 14 zmluvy z Nice je potrebné vytvoriť mechanizmus hodnotenia prieskumného konania. [1] Dokument Rady č. 12464/03 JUR 359 COUR 24, 12.9.2003. [2] Ustanovenie podobné ustanoveniu čl. 60 štatútu týkajúcim sa odvolaní. [3] Súdny dvor vykonáva kontrolu nad prvostupňovou právomocou Súdu prvého stupňa prirodzene prostredníctvom zrušenia rozsudku. [4] Článok 242 zmluvy a článok 60 štatútu Súdneho dvora (ustanovujúce, že žaloby a odvolania nemajú odkladný účinok). [5] Reprodukuje ustanovenia článku 61 štatútu týkajúce sa odvolaní proti rozhodnutiam Súdu prvého stupňa. [6] Pozri článok 68 ods. 1 Zmluvy o ES, podľa ktorého len najvyššie vnútroštátne súdy môžu predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke. [7] Pozri článok 68 ods. 3 Zmluvy o ES.