EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli22. 11. 2017 COM(2017) 674 final NÁVRH SPOLOČNEJ SPRÁVY KOMISIE A RADY

O ZAMESTNANOSTI Sprievodný dokument k oznámeniu Komisie o ročnom prieskume rastu 2018



OBSAH PREDSLOV KĽÚČOVÉ INFORMÁCIE 1. PREHĽAD TRENDOV A VÝZIEV NA TRHU PRÁCE A V SOCIÁLNEJ OBLASTI V EURÓPSKEJ ÚNII 1.1. Trendy na trhu práce 1.2. Sociálne trendy 2. STRUČNÉ ZRHNUTIE SOCIÁLNEHO PREHĽADU 2.1. Základné informácie o sociálnom prehľade 2.2. Informácie vyplývajúce zo sociálneho prehľadu 3. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – VÝSLEDKY A OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV 3.1. Usmernenie č. 5: Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile 3.1.1. Kľúčové ukazovatele 3.1.2. Politická reakcia 3.2. Usmernenie č. 6: Zvyšovanie ponuky pracovnej sily, jej zručností a kompetencií 3.2.1. Kľúčové ukazovatele 3.2.2. Politická reakcia 3.3. Usmernenie č. 7: Zlepšovanie fungovania trhov práce 3.3.1. Kľúčové ukazovatele

3.3.2. Politická reakcia 3.4. Uľahčovanie sociálnej inklúzie, boj proti chudobe a podpora rovnakých príležitostí 3.4.1. Kľúčové ukazovatele 3.4.2. Politická reakcia PRÍLOHY

PREDSLOV Vypracovanie spoločnej správy o zamestnanosti (SSZ) je stanovené v článku 148 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Táto správa je súčasťou jesenného balíka ročného prieskumu rastu (RPR), ktorým sa otvára európsky semester. V súlade s usmerneniami politík zamestnanosti členských štátov táto správa obsahuje ročný prehľad kľúčových ukazovateľov vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe, ako aj prehľad reformných opatrení členských štátov. Správy o týchto reformách sa podávajú v súlade so štruktúrou usmernení: zvyšovanie dopytu po pracovnej sile (usmernenie č. 5), zvyšovanie ponuky pracovnej sily, zručností a kompetencií (usmernenie č. 6), zlepšovanie fungovania trhov práce (usmernenie č. 7) a podpora sociálneho začlenenia, boj proti chudobe a presadzovanie rovnakých príležitostí pre všetkých (usmernenie č. 8). V spoločnej správe o zamestnanosti na rok 2018 sa okrem toho monitorujú výsledky členských štátov v súvislosti s Európskym pilierom sociálnych práv. V tomto dokumente, ktorý ako medziinštitucionálne vyhlásenie podpísali Európsky parlament, Rada a Komisia 17. novembra 2017, sa stanovujú zásady a práva v troch oblastiach: i. rovnaké príležitosti a prístup na trh práce, ii. spravodlivé pracovné podmienky a iii. sociálna ochrana a začlenenie. Pri monitorovaní pokroku v týchto oblastiach sa vychádza najmä z podrobnej analýzy sociálneho prehľadu, ktorý je sprievodným nástrojom piliera. Spoločná správa o zamestnanosti má takúto štruktúru: Úvodná kapitola (kapitola 1) je uvedením do problematiky a sumarizujú sa v nej hlavné trendy na trhu práce a v sociálnej oblasti v Európskej únii. V kapitole 2 sa uvádzajú hlavné výsledky analýzy sociálneho prehľadu súvisiaceho s Európskym pilierom sociálnych práv. Kapitola 3 obsahuje podrobný opis kľúčových ukazovateľov (vrátane ukazovateľov sociálneho prehľadu) v jednotlivých krajinách a politík vykonávaných členskými štátmi s cieľom naplniť usmernenia pre politiky zamestnanosti.



KĽÚČOVÉ INFORMÁCIE Z analýzy v správe možno vyvodiť tieto kľúčové informácie: Vo všetkých členských štátoch panuje teraz hospodárska expanzia, ktorú sprevádza neustále zlepšovanie situácie na trhu práce a sociálnej situácie. V priemere sa v EÚ zaznamenalo v minulom roku zlepšenie v prípade 11 zo 14 ukazovateľov sociálneho prehľadu, ktorými sa monitoruje pokrok v rámci Európskeho piliera sociálnych práv. Pokiaľ ide o tri zostávajúce ukazovatele, dva zostali vo veľkej miere nezmenené a len jeden (vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby) sa mierne zhoršil, pričom medzi jednotlivými krajinami existovali veľké rozdiely. Celkovo tieto skutočnosti svedčia o neustálom pokroku so zreteľom na tri kapitoly piliera, ktorý je podporený výrazným oživením a nedávnymi reformnými snahami. Ako však vyplýva z hlavnej časti správy, v prípade väčšiny členských štátov boli v súvislosti s osobitnými zásadami piliera identifikované problémy. Tieto problémy budú zároveň predmetom hlbšej analýzy v správach o jednotlivých krajinách v rámci európskeho semestra. Došlo k oživeniu vytvárania pracovných miest a zamestnanosť aj naďalej rastie stabilným tempom. V druhom štvrťroku 2017 bolo v EÚ zamestnaných približne 235,4 milióna ľudí (156 miliónov v eurozóne), čo je doposiaľ najvyššia zaznamenaná hodnota. Zamestnanosť presahuje svoje predkrízové maximum z roku 2008 o 1,7 %. V porovnaní s najnižšou úrovňou v strede roka 2013 je teraz v EÚ zamestnaných o 11 miliónov ľudí viac. Pri súčasnom tempe a vzhľadom na to, že v druhom štvrťroku 2017 bola miera zamestnanosti na úrovni 72,2 %, sa dosiahnutie cieľa 75 % zamestnanosti v rámci stratégie Európa 2020 zdá reálne. Hlavné ukazovatele trhu práce sa celoplošne zlepšili. Miera nezamestnanosti pokračuje v poklese, ktorý pozorujem od polovice roka 2013. V auguste 2017 klesla na 7,6 % v EÚ (a na 9,1 % v eurozóne), čo predstavuje najnižšiu úroveň v EÚ od decembra 2008 (od februára 2009 v eurozóne) a približuje sa k najnižšej úrovni 6,8 % z marca 2008. Nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť takisto aj naďalej stabilným tempom klesajú. Miera aktivity, ktorá nikdy počas krízy neklesla, sa stále zvyšuje takmer vo všetkých členských štátoch. Hoci vo všetkých členských štátoch došlo k zlepšeniu, medzi jednotlivými štátmi možno sledovať veľmi významné rozdiely. Miera nezamestnanosti sa pohybuje v rozpätí od 3,1 % v Českej republike a 3,8 % v Nemecku po 17,3 % v Španielsku a 21,6 % v Grécku (druhý štvrťrok 2017). Miera zamestnanosti sa pohybuje v rozpätí od 57,7 % v Grécku a 62,1 % v Taliansku po 79,3 % v Nemecku a 82 % vo Švédsku (druhý štvrťrok 2017). V mnohých členských štátoch sa miery zamestnanosti musia ešte do istej miery zotaviť z krízy a takisto musia ešte dosiahnuť vnútroštátne ciele stratégie Európa 2020. Nedostatočné využitie pracovnej sily klesá, ale zostáva značné aj v krajinách s nízkou nezamestnanosťou. Počas oživenia sa celkový počet odpracovaných hodín zvyšoval výrazne nižším tempom než úrovne zamestnanosti. Dôležitým zistením je, že počet odpracovaných hodín na zamestnanú osobu sa drží na rovnakej úrovni, a to približne 3 % pod úrovňou z obdobia pred krízou. Okrem toho (nedobrovoľná) práca na kratší pracovný čas zostáva na vysokej úrovni, hoci práca na plný pracovný čas sa v roku 2016 zvýšila. Napriek tomu, že vďaka oživeniu sa podporuje vytváranie trvalých, ako aj dočasných pracovných miest, podiel zamestnancov s pracovným pomerom na dobu určitú zostáva v EÚ stabilný (približne 14 %). Kombinácia vysokého podielu zmlúv na dobu určitú a nízkej miery prechodu na trvalé pracovné miesta svedčí o segmentácii trhu práce v niekoľkých členských štátoch. Samostatná zárobková činnosť sa v roku 2016 zvýšila len mierne (o 0,3 %), pričom rýchlejší nárast sa zaznamenal medzi samostatne zárobkovo činnými osobami bez zamestnancov. Napriek zlepšeniam na trhu práce zostáva rast miezd vo väčšine krajín utlmený. Celkovo miernu mzdovú dynamiku možno vysvetliť pretrvávajúcim útlmom na trhu práce, slabým rastom produktivity a nízkymi inflačnými očakávaniami. Okrem toho v období rokov 2014 až 2016 rast reálnej mzdy zaostával za rastom produktivity. Ide o dlhodobý trend: v EÚ sa v reálna produktivita na zamestnanca v období rokov 2000 až 2016 zvýšila o 14,3 %, zatiaľ čo reálna odmena na zamestnanca vzrástla o 10,2 %. Niekoľko členských štátov podniklo spolu so sociálnymi partnermi kroky na zlepšenie predvídateľnosti systému stanovovania miezd. Vykonali zmeny s cieľom zlepšiť schopnosť systému stanovovania miezd reagovať na hospodárske podmienky. Súčasťou tohto procesu sú aj postupy, ktorými sa riadi vývoj minimálnej mzdy. Je dôležité zabezpečiť, aby sa mzdy stanovovali predvídateľne a aby umožňovali dôstojnú životnú úroveň, pričom sa musí rešpektovať autonómia sociálnych partnerov. Najmä minimálne mzdy by sa mali upravovať prostredníctvom transparentného systému, a to jednak s cieľom zabraňovať chudobe zamestnaných osôb, ako aj s cieľom zachovať prístup k zamestnaniu a stimuly na hľadanie práce. V tejto súvislosti je dôležitá schopnosť reagovať na zmeny produktivity v strednodobom horizonte.

V súlade so zmenou k lepšiemu na trhu práce dochádza k všeobecnému zlepšeniu finančnej situácie domácností. Disponibilný príjem domácnosti sa aj naďalej zvyšoval stabilným tempom. V EÚ teraz dosiahol maximum z roku 2009. Vytváranie vyššieho počtu pracovných miest a z toho vyplývajúce zvýšenie príjmov z pracovnej činnosti boli hlavnými faktormi, ktoré prispeli k zaznamenanému nárastu. Zlepšenia možno pozorovať v takmer všetkých členských štátoch. V niekoľkých členských štátoch však disponibilný príjem domácností ešte nedosiahol predkrízové úrovne. Zvyšovanie účasti na trhu práce, mier zamestnanosti a produktivity je zásadne dôležité vzhľadom na demografické zmeny. Starnutie našich spoločností znamená väčší tlak na mladšie generácie – ktoré majú zároveň väčšie problémy pri prístupe k stálym, kvalitným pracovným miestam – s cieľom zaručiť dostatočné príjmy do dôchodkových systémov a zabezpečiť ich udržateľnosť. Okrem toho v dôsledku starnutia sa stáva nevyhnutnosťou dlhší pracovný život a starnutie vyvíja tlak na dôchodkové dávky v budúcnosti. V širšom zmysle hrozí riziko, že starnutie bude mať vplyv na „spoločenskú zmluvu“ medzi generáciami, v dôsledku čoho by mohli vzniknúť generačné rozdiely a mohla by byť spochybnená medzigeneračná spravodlivosť. V súčasnej situácii je preto zásadne dôležité, aby tieto vplyvy zmiernili narastajúce miery zamestnanosti, účasti na trhu práce a produktivity. Nedávny nárast zamestnanosti nie je rovnomerne rozložený medzi rôzne skupiny obyvateľstva. Medzi mierou zamestnanosti pracovníkov s nízkou kvalifikáciou a vysokokvalifikovaných pracovníkov je veľký rozdiel (31 percentuálnych bodov), čo zdôrazňuje potrebu investovať do zručností s cieľom lepšie reagovať na meniace sa potreby na trhu práce. Medzi jednotlivými členskými štátmi pretrvávajú významné rozdiely, pokiaľ ide o návratnosť vzdelávania a odbornej prípravy, čo svedčí o potenciálnych prínosoch ďalších reforiem. Hoci sa miera zamestnanosti mladých ľudí zlepšuje, je takmer 4 percentuálne body pod úrovňou z obdobia pred krízou. Podobne miera zamestnanosti migrantov (narodených mimo EÚ) sa zlepšuje pomalšie než v prípade iných skupín a ešte sa nevrátila na predkrízovú úroveň. Okrem toho majú osoby so zdravotným postihnutím menšiu možnosť zamestnať sa než osoby bez takéhoto postihnutia, hoci ich situácia sa zlepšuje. Na druhej strane je pozitívne, že miery zamestnanosti žien a starších pracovníkov sa aj naďalej zvyšujú, ale v prípade oboch skupín osôb pretrvávajú významné výzvy. Napriek tomu, že miera zamestnanosti žien dosiahla ďalšiu rekordnú úroveň, ženy sú stále nedostatočne zastúpené na trhu práce a čelia významným rozdielom v odmeňovaní. Ženy zväčša dosahujú lepšie výsledky vo vzdelávaní než muži, ale ich miera zamestnanosti je stále o 11 percentuálnych bodov nižšia než u mužov napriek tomu, že sa neustále zvyšuje. Medzi členskými štátmi EÚ existujú v tejto súvislosti opäť významné rozdiely. Rozdiely v zamestnanosti sú obzvlášť vysoké v prípade matiek a žien s opatrovateľskými povinnosťami. Túto situáciu ešte zhoršujú finančné faktory, ktoré ženy odrádzajú od vstupu na trh práce alebo od zámeru pracovať viac. Hoci sa rozdiely v odmeňovaní medzi mužmi a ženami v EÚ znižujú, stále sú výrazné, pričom priemerná hrubá hodinová mzda mužov bola v roku 2015 asi o 16 % vyššia než v prípade žien. Dôvodom týchto rozdielov je vo veľkej miere nedostatočné zastúpenie žien v dobre platených odvetviach a povolaniach vrátane riadiacich a vedúcich pozícií, čo do istej miery odráža diskrimináciu na trhu práce. V prípade žien zároveň existuje vyššia pravdepodobnosť, že prerušia kariéru, aby sa mohli starať o závislých členov rodiny alebo príbuzných. Práca na čiastočný úväzok v spojení s kratšími a prerušovanými kariérami okrem toho často vedie k nižším dôchodkom žien. To znamená, že do tvorby politík je nevyhnutné komplexne začleniť hľadisko rovnováhy medzi pracovným a súkromným životom. Niektoré členské štáty prijímajú ďalšie opatrenia na zabezpečenie prístupu k cenovo dostupným a kvalitným službám starostlivosti o deti a inej starostlivosti a na zredukovanie existujúcich faktorov v daňových systémoch a systémoch dávok, ktoré odrádzajú od práce (najmä v prípade druhého zárobkovo činného partnera). Tieto opatrenia spolu s postupmi zameranými na boj proti diskriminácii zohrávajú kľúčovú úlohu pri snahe o rovnaké zaobchádzanie so ženami. Zároveň podporujú rast sociálnej mobility a rovnaké príležitosti a znižujú nerovnosť a chudobu, pričom z nich majú prínos všetky generácie, čo je v súlade s cieľmi sociálneho piliera. Starší pracovníci v čoraz väčšej miere zotrvávajú dlhšie na trhu práce. Miera zamestnanosti starších pracovníkov vzrástla po skončení krízy u všetkých vekových skupín nad 55 rokov (ale medzi členskými štátmi existujú veľké rozdiely) a ďalej sa zvyšuje. Posledná vlna dôchodkových reforiem, ktorou sa vo väčšine členských štátov zvýšil vek odchodu do dôchodku, a možnosť využívať pružnejšie formy organizácie práce patria k hnacím silám tohto trendu. Je však dôležité, aby sa tento proces dial v kontexte vhodných politík na zosúladenie pracovného a súkromného života a pomoci pri zvládnutí starnutia vrátane modernizácie pracovných prostredí. V tejto súvislosti niektoré krajiny podporujú dlhší pracovný život tým, že umožňujú pružnejší prechod do dôchodku a kombináciu dôchodkov s príjmom z práce. Riešenie nezamestnanosti mladých a dlhodobej nezamestnanosti je aj naďalej prioritou. Hoci miera nezamestnanosti mladých stabilne klesá, stále je na úrovni 17 % (druhý štvrťrok 2017) a v mnohých krajinách je kľúčovou výzvou. To isté platí aj o podiele ľudí, ktorí nie sú zamestnaní, ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy. Dlhodobá nezamestnanosť je v niektorých členských štátoch stále veľmi vysoká a predstavuje takmer 50 % celkovej nezamestnanosti. Dlhé trvanie nezamestnanosti spôsobuje znehodnotenie zručností, slabé väzby na trh práce a v konečnom dôsledku vysoké riziko chudoby a sociálneho vylúčenia. Okrem toho vzniká riziko, že cyklická nezamestnanosť sa zmení na štrukturálnu, čo by malo negatívny vplyv na potenciálny rast. Kľúčovou hnacou silou v záujme zlepšenia situácie môžu byť opatrenia členských štátov prijaté v súlade s odporúčaním Rady z februára 2016 o integrácii dlhodobo nezamestnaných a so zárukou pre mladých. Zaručenie prístupu ku kvalitnému a inkluzívnemu vzdelávaniu a zlepšenie investícií do vnútroštátnych systémov vzdelávania a zručností majú kľúčový význam pre zabezpečenie toho, aby sa ľudia mohli stať angažovanými a aktívnymi občanmi, ako aj s cieľom uľahčiť prechod na trh práce a prechody medzi zamestnaniami v rámci trhu práce. Ak budeme aj naďalej napredovať súčasným tempom, Európa je na dobrej ceste k dosiahnutiu cieľov v oblasti predčasného ukončovania školskej dochádzky a získavania terciárneho vzdelávania stanovených do roku 2020. Členské štáty prijímajú opatrenia na modernizáciu svojich systémov vzdelávania, najmä s cieľom predchádzať predčasnému ukončovaniu školskej dochádzky a riešiť problém nízkej úrovne základných zručností, a to najmä odstraňovaním rozdielov vo vzdelávaní znevýhodnených žiakov. Zavádzajú sa osobitné opatrenia, ktoré majú v niektorých prípadoch podnietiť integráciu migrantov do vzdelávacieho procesu. Prioritou je aj zlepšovanie relevantnosti vysokoškolského vzdelávania pre trh práce. V súlade s novým programom v oblasti zručností pre Európu vznikli vo viacerých členských štátoch národné koalície pre digitálne zručnosti a pracovné miesta v záujme podpory investícií do digitálnych zručností. Členské štáty zlepšujú kvalitu odborného vzdelávania a prípravy, učňovskej prípravy a mechanizmov na potvrdzovanie zručností získaných mimo formálneho systému, a to s častou podporou sociálnych partnerov a iných zainteresovaných strán. Dobré fungovanie trhu práce, vytváranie kvalitných pracovných miest, podpora podnikania a vyššej účasti na trhu práce by mohli byť podporené primeranou kombináciou pružnosti a istoty v rámci zamestnania, ako aj pri prechode medzi zamestnaniami. Hlavným účelom je podporiť vytváranie pracovných miest s trvalými pracovnými zmluvami, zabezpečiť, aby dočasné pracovné zmluvy boli odrazovým mostíkom, a nie slepou uličkou, uľahčiť prechody medzi zamestnaniami a umožniť podnikateľom rozvíjať sa. Členské štáty prijímajú opatrenia s cieľom dosiahnuť vyváženú politickú odozvu v tejto oblasti, najmä tým, že zlepšujú prehľadnosť a predvídateľnosť legislatívneho rámca týkajúceho sa prepúšťania a uznávajú potrebu účinných systémov sociálnej ochrany, ktoré sú prispôsobené rozmanitejším potrebám a okolnostiam, a to najmä v reakcii na nové formy práce. Miera dosahu a primeranosti dávok v nezamestnanosti a iných dávok a súvisiacich služieb sa však v jednotlivých členských štátoch výrazne líši. V tejto súvislosti sa účinné aktívne politiky trhu práce umožňujúce hladký prechod medzi zamestnaniami zdajú veľmi dôležité pri riešení výziev, ktoré prináša globalizácia a zmeny v oblasti digitálnych technológií. Popri oživení hospodárstva a zamestnanosti sa v roku 2016 aj naďalej znižoval podiel ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnych vylúčením, ktorý dosiahol úroveň z roku 2008. K tomuto poklesu došlo najmä v dôsledku zníženia podielu domácností s veľmi nízkou intenzitou práce a miery materiálnej deprivácie, pričom miera rizika (peňažnej) chudoby sa stabilizovala. Hoci celkový počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením klesá, stále zostáva na veľmi vysokej úrovni – 118 miliónov ľudí, resp. 23,5 % celkového obyvateľstva v roku 2016, čo je ďaleko od dosiahnutia cieľa stratégie Európa 2020 týkajúceho sa chudoby a sociálneho vylúčenia. Príjmová nerovnosť sa v EÚ mierne znížila po náraste v dôsledku krízy. Disponibilný príjem najbohatších 20 % obyvateľstva bol v roku 2016 približne päťkrát vyšší než disponibilný príjem najchudobnejších 20 % obyvateľstva, pričom medzi jednotlivými krajinami existovali veľké rozdiely (a v niektorých došlo k nárastu nerovnosti). Pretrvávanie pomerne veľkých rozdielov v príjmoch, ktoré často súvisia s rozdielmi v príležitostiach, pokiaľ ide o prístup k vzdelávaniu, odbornej príprave a sociálnej ochrane, a svedčia o nepriaznivej situácii na trhu práce, vzbudzuje obavy z hľadiska spravodlivosti, sociálneho začlenenia a udržateľného rastu. Členské štáty pokračujú v modernizácii systémov sociálnej ochrany tým, že zlepšujú dosah a primeranosť dávok a služieb, najmä pre neštandardných pracovníkov, a aktívne podporujú účasť na trhu práce. V súlade so zásadami Európskeho piliera sociálnych práv niektoré členské štáty rozšírili oprávnenosť systémov sociálneho zabezpečenia (vrátane rodičovskej dovolenky, dávok v nezamestnanosti a nemocenských dávok) na samostatne zárobkovo činné osoby a pracovníkov na voľnej nohe, na ktorých sa predtým tieto systémy nevzťahovali. V dvoch krajinách (Taliansko a Grécko) sa po prvý raz zaviedla celoštátna podpora príjmu do výšky minimálnej mzdy. Zároveň sa prijímajú opatrenia na posilnenie aktivácie prijímateľov dávok napr. tým, že účasť na aktívnych politikách trhu práce je povinná a/alebo dochádza k zlepšeniu individualizovaných služieb. V tejto súvislosti je dôležité zabezpečiť, aby všetci pracovníci vrátane samostatne zárobkovo činných osôb mali účinný prístup k systémom sociálneho zabezpečenia, a zlepšiť koordináciu medzi službami zamestnanosti a sociálnymi službami, a to aj zriadením jednotných kontaktných miest, aby bolo možné sa lepšie zamerať na tie osoby, ktoré potrebujú pomoc, a podporiť ich (opätovné) začlenenie na trh práce prostredníctvom kvalitných služieb. Daňové systémy a systémy dávok zohrávajú dôležitú úlohu pri znižovaní vplyvu na chudobu a nerovnosť, ale meraný dosah sociálnych transferov (s výnimkou dôchodkov) na riziko chudoby sa v roku 2016 stále mierne znižoval. Tento vývoj, do ktorého zatiaľ neboli premietnuté najnovšie reformy na posilnenie sociálnej ochrany, je kombináciou rôznych situácií v jednotlivých krajinách. Môže najmä odrážať zmeny v primeranosti a dosahu dávok, nedostatok indexácie (v kontexte všeobecného zvýšenia príjmov), ako aj zmeny v zložení domácností (a príslušné charakteristiky osôb ohrozených chudobou). Členské štáty môžu v záujme boja proti nerovnosti a zníženia chudoby, ako aj v záujme zabránenia ich prenosu z generácie na generáciu prijať ďalšie opatrenia v rôznych oblastiach, ktoré môžu okrem iného spočívať v zlepšení koncepcie daňových systémov a systémov dávok, podpore rovnakých príležitostí vo vzdelávaní a v odbornej príprave, zabezpečení prístupu ku kvalitnej zdravotnej starostlivosti a podpore rodovej rovnosti. Zabezpečenie primeranosti dôchodkov pri súčasnom zaručení finančnej udržateľnosti systémov sociálneho zabezpečenia je ja naďalej prioritou. Súčasťou najnovších reforiem sú často opatrenia na zlepšenie primeranosti dôchodkov, a to najmä tých nižších. Niekoľko krajín najmä prijalo opatrenia na zvýšenie minimálnych dôchodkov alebo zníženie daňového zaťaženia nižších dôchodkových príjmov. Posilnenie doplnkových dôchodkov a iných foriem dôchodkového sporenia by takisto mohlo zohrávať pozitívnu úlohu pri zlepšení primeranosti v niektorých členských štátoch. V kontexte demografických zmien je potrebné vyhnúť sa dôchodkovým reformám, ktoré môžu motivovať k skoršiemu odchodu z trhu práce, čo by mohlo ohroziť udržateľnosť a primeranosť dôchodkov. V tejto súvislosti a vzhľadom na pretrvávajúce rozdiely v dôchodkoch žien a mužov a na zvýšené riziko chudoby u starších žien sú v niektorých členských štátoch dôležité opatrenia na zabezpečenie zosúladenia veku odchodu do dôchodku u oboch pohlaví. Rovnaký a včasný prístup ku kvalitnej zdravotnej a dlhodobej starostlivosti, ako aj účinná podpora zdravia a prevencia chorôb sú kľúčom k zdravému a aktívnemu obyvateľstvu a k dosiahnutiu hospodárskej prosperity. V niektorých členských štátoch boli zavedené reformy zdravotnej starostlivosti s cieľom podporovať poskytovanie účinných služieb primárnej zdravotnej starostlivosti a prístup k nej; zakotviť podporu dobrého zdravia a prevencie chorôb do primárnej starostlivosti; zefektívniť a zvýšiť udržateľnosť špecializovanej a nemocničnej starostlivosti a zlepšiť prístup k cenovo dostupným liekom používaným nákladovo efektívnym spôsobom v súlade s právomocami členských štátov. Niektoré členské štáty podnikajú aj kroky na zlepšenie efektívnosti a kvality služieb dlhodobej starostlivosti. Tým by sa malo podporiť sociálne začlenenie a znížiť prekážky účasti na trhu práce pre rodinných opatrovateľov, najmä ženy. Dobre fungujúci sociálny dialóg je kľúčom k dosiahnutiu sociálnej spravodlivosti pri súčasnom zabezpečení hospodárskej výkonnosti. Sociálny dialóg zohráva ústrednú úlohu pri posilňovaní sociálnych práv a zvyšovaní udržateľného a inkluzívneho rastu. Stupeň a vplyv zapojenia sociálnych partnerov do koncipovania a vykonávania príslušných reforiem sa medzi jednotlivými krajinami EÚ výrazne líši. To je z veľkej časti spôsobené rozmanitosťou postupov a inštitucionálnych prostredí v rôznych členských štátoch a rôznymi kapacitami a príspevkami sociálnych partnerov. Keďže neexistuje žiadny jednotný model, ktorý by slúžil ako referenčný štandard, je dôležité, aby sociálni partneri boli aktívne zapojení do všetkých fáz tvorby a vykonávania politík v súlade s Európskym pilierom sociálnych práv.

1. PREHĽAD TRENDOV A VÝZIEV NA TRHU PRÁCE A V SOCIÁLNEJ OBLASTI V EURÓPSKEJ ÚNII Tento oddiel obsahuje prehľad trendov a výziev na trhu práce a v sociálnej oblasti v Európskej únii a poskytuje podrobnú analýzu hlavných oblastí politiky zamestnanosti a sociálnej politiky.

1.1. Trendy na trhu práce Podmienky na trhu práce v Európskej únii sa v roku 2016 a v prvej polovici roku 2017 výrazne zlepšili a dosiahol sa značný pokrok na ceste k cieľu stratégie Európa 2020 týkajúcemu sa miery zamestnanosti. Miera zamestnanosti (osôb vo veku 20 – 64 rokov) zaznamenala v roku 2016 najväčší nárast po kríze, a to o 1 percentuálny bod na úroveň 71,1 %. V prvej polovici roku 2017 sa naďalej zvyšovala a v druhom štvrťroku 2017 dosiahla úroveň 72,2 %, čo je vôbec najvyššia úroveň zaznamenaná v EÚ. Zároveň v druhom štvrťroku 2017 bolo zamestnaných 235,4 milióna ľudí, čo je o 3,5 milióna pracovných miest viac ako rok predtým. Ak sa miera zamestnanosti bude naďalej zvyšovať súčasným tempom, dosiahnutie cieľa stratégie Európa 2020 týkajúceho sa 75 % zamestnanosti by bolo vo všeobecnosti reálne. Situácia sa podstatne zlepšila aj v eurozóne, kde miera zamestnanosti dosiahla v druhom štvrťroku 2017 najvyššiu úroveň 70,9 %. Oživenie zamestnanosti je podporené stabilným nárastom účasti na trhu práce, pričom miera aktivity (osôb vo veku 15 – 64 rokov) dosiahla v druhom štvrťroku 2017 rekordnú úroveň 73,4 % (73 % v eurozóne). Nepretržitý rast zamestnanosti, ktorý sa premieta do neustáleho poklesu miery nezamestnanosti (osôb vo veku 15 – 74 rokov), ktorá v druhom štvrťroku 2017 dosiahla 7,7 % (9,2 % v eurozóne) a pomaly sa približuje k úrovni spred krízy. To je o to pozitívnejšie, že na trh práce vstúpilo viac ľudí, ktorí si predtým hľadali prácu, vďaka čomu sa obohatili rady pracovnej sily (vrátane uchádzačov o zamestnanie). Nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobá nezamestnanosť rýchlo klesajú. Hoci je miera nezamestnanosti mladých ľudí stále vysoká (najmä v niektorých členských štátoch), v druhom štvrťroku 2017 v medziročnom porovnaní klesla o takmer 2 percentuálne body na 17 % (19,1 % v eurozóne). Teraz je približne 7 percentuálnych bodov pod vrcholom 23,9 %, ktorý dosiahla v prvom štvrťroku 2013. Miera dlhodobej nezamestnanosti (t. j. počet osôb nezamestnaných viac ako 12 mesiacov vyjadrený ako podiel aktívneho obyvateľstva) vykazuje podobný trend a v medziročnom porovnaní klesla v druhom štvrťroku 2017 o 0,6 percentuálneho bodu na 3,4 % (4,7 % v eurozóne). Podiel dlhodobej nezamestnanosti na celkovej nezamestnanosti takisto klesá, ale naďalej zostáva vysoký na úrovni 45,6 % (49,7 % v eurozóne) a v niektorých členských štátoch presahuje 50 %. Okrem toho miera extrémne dlhej nezamestnanosti (t. j. nezamestnanosti trvajúcej viac ako 24 mesiacov) len pomaly klesá, čo zvyšuje riziko, že sa stane trvalou. Zdroj: Eurostat, VZPS. Oživenie zamestnanosti a zníženie nezamestnanosti bolo vzhľadom na stabilný, ale mierny rast HDP prekvapivo výrazné. Tento trend sa zreteľne prejavil počas posledných dvoch rokov v EÚ, ako aj v eurozóne. Obmedzený rast počtu odpracovaných hodín na zamestnanú osobu však svedčí o pretrvávajúcom útlme na trhu práce, keďže v EÚ zostáva počet odpracovaných hodín približne 3 % (obrázok 2) a v eurozóne približne 4 % pod úrovňou z obdobia pred krízou. K tejto situácii prispel nárast práce na kratší pracovný čas a v menšej miere aj zníženie hodín zamestnancov na plný pracovný čas. Napriek tomu sa však v roku 2016 podiel práce na plný pracovný čas zvyšoval rýchlejšie ako podiel práce na kratší pracovný čas. Zdroj: Eurostat, národné účty (výpočty GR EMPL). Rast zamestnanosti bol výraznejší u starších pracovníkov. Ako je znázornené na obrázku 3, najväčší nárast zamestnanosti v EÚ v roku 2016 sa zaznamenal u starších pracovníkov (vo veku 55 – 64 rokov), a to o 4,6 %. To sa pridružuje k nepretržite narastajúcej miere zamestnanosti tejto skupiny osôb v období po kríze, konkrétne zo 45,5 % v roku 2008 na 55,3 % v roku 2016, čo zodpovedá nárastu miery aktivity (na 59,1 % v roku 2016). Tento vývoj odzrkadľuje prebiehajúce reformy národných dôchodkových systémov, ktorých cieľom je zlepšiť ich udržateľnosť a zvýšiť ponuku pracovnej sily v kontexte demografických zmien (vrátane predlžujúcej sa strednej dĺžky života) Rast zamestnanosti bol, rovnako ako v roku 2015, porovnateľne nižší u mladých ľudí (vo veku 15 – 24 rokov) a pracovníkov v hlavnom produktívnom veku (vo veku od 25 – 54 rokov), hoci v prípade mladých ľudí došlo k rýchlejšiemu nárastu (1,3 % v porovnaní s 0,8 %). Vzhľadom na stabilnú mieru aktivity (na úrovni 41,5 % v roku 2015 aj 2016) prispelo nepretržité vytváranie pracovných miest pre mladých ľudí k poklesu nezamestnanosti mladých ľudí. Rast zamestnanosti bol porovnateľný medzi pohlaviami, ako to už bolo v roku 2015. Zamestnanosť mužov a žien sa v priebehu roka 2016 zvýšila o 1,4 %. To znamená, že hoci miera zamestnanosti mužov i žien sa zvýšila (o 1 percentuálny bod na 76,9 %, resp. 65,3 %), rozdiel v zamestnanosti mužov a žien zostávajú nezmenené. Hoci zamestnanosť narastá na všetkých úrovniach vzdelávania, k najvyššiemu nárastu došlo u vysokoškolsky vzdelaných pracovníkov. Počet zamestnaných ľudí s vysokoškolským vzdelaním sa v roku 2016 skutočne zvýšil o 3,1 % (osoby vo veku 25 – 64 rokov). V prípade pracovníkov so strednou kvalifikáciou (t. j. s vyšším sekundárnym vzdelaním) a s nízkou kvalifikáciou (s nižším sekundárnym vzdelaním alebo nižším vzdelaním) sa zaznamenal porovnateľne nižší nárast, a to o 0,4 %, resp. 0,9 %. Podrobný vývoj v jednotlivých členských štátoch je opísaný v ďalších oddieloch tejto správy.

Zdroj: Eurostat, VZPS. Oživenie prináša viac trvalých i dočasných pracovných miest a zvyšuje sa počet pracovných miest na plný pracovný čas. Nárast počtu zamestnancov so zmluvami na neurčitý čas prekročil v roku 2016 v absolútnom vyjadrení počet zamestnancov so zmluvami na určitý čas (2,7 milióna v porovnaní s 0,6 milióna), hoci v percentuálnom vyjadrení došlo k väčšiemu nárastu v prípade zamestnancov so zmluvami na určitý čas. Podiel dočasných zamestnancov na celkovom počte zamestnancov zostal stabilný na úrovni 14,2 % (viac podrobností v oddiele 3.3.1). Samostatná zárobková činnosť sa v roku 2016 zvýšila len mierne (o 0,3 %), pričom rýchlejší nárast sa zaznamenal medzi samostatne zárobkovo činnými osobami bez zamestnancov (viac podrobností v oddiele 3.1.1). Ako už bolo uvedené, od začiatku krízy sa výrazne zvýšil počet zamestnancov na kratší pracovný čas (o približne 11 % v porovnaní s rokom 2008), pričom počet pracovných miest na plný pracovný čas sa znížil (o 2 %). Tento trend by sa však mohol čoskoro zmeniť, keďže v roku 2016 sa úmerne vytvorilo viac pracovných miest na plný pracovný čas než na kratší pracovný čas (k tomu došlo od roku 2008 len raz, a to v roku 2014). Okrem toho podiel nedobrovoľných zmlúv na kratší pracovný čas sa v roku 2016 znížil z 29,1 % na 27,7 %. V súlade s vývojom v posledných rokoch sa najviac pracovných miest vytvorilo v oblasti služieb (+1,7 %). Solídny nárast sa zaznamenal aj v priemysle a stavebníctve (+1 % v oboch odvetviach). V stavebníctve došlo po prvý raz od roku 2008 k pozitívnemu vývoju v súvislosti s nárastom zamestnanosti, hoci v porovnaní s uvedeným rokom je v tomto odvetví zamestnaných stále o 18 % ľudí menej. Počet pracovných miest v poľnohospodárstve naďalej klesal, čo predstavuje dlhodobý trend, a v roku 2016 klesol o 4 %. 1.2. Sociálne trendy Lepšie podmienky na trhu práce prispeli k všeobecnému zlepšeniu finančnej situácie domácností. Reálny hrubý disponibilný príjem domácností (HDPD), ktorým sa meria príjem domácností upravený o dane a sociálne transfery, sa v roku 2016 už tretí rok po sebe zvýšil a dosiahol predchádzajúci vrchol z roku 2009. Štvrťročné údaje poukazujú na stabilný nárast v roku 2016, a to približne o 2 % ročne. Rast pokračoval aj v prvom štvrťroku 2017, hoci pomalším tempom. Nedávny nárast je spôsobený vyššími príjmami z práce, pričom odmeny samostatne zárobkovo činných osôb, a najmä zamestnancov narastajú rozhodným tempom. To vo veľkej miere odráža vyššie miery zamestnanosti a v menšej miere nárast miezd. Zvýšenie sociálnych dávok takisto viedlo k zvýšeniu disponibilného príjmu domácností, ale ich prínos k rastu celkového HDPD sa v druhej polovici roku 2016 znížil. Príjmy z majetku a iné príspevky na báze príjmov zostali v minulých rokoch stabilné, pričom vyššie príspevky na sociálne zabezpečenie a dane mali negatívny vplyv na rast HDPD. Vďaka lepšej situácii v oblasti príjmov domácností sa znížil počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením (AROPE). Tento ukazovateľ sa v roku 2016 naďalej zlepšoval už štvrtý rok za sebou, klesol z 23,5 % (rok predtým bol na úrovni 23,8 %) a teraz sa približuje k svojej najnižšej úrovni 23,3 % z roku 2009. Pokrok na ceste k dosiahnutiu hlavného cieľa stratégie Európa 2020, ktorým je znížiť počet ľudí trpiacich chudobou o najmenej 20 miliónov ľudí z chudoby v porovnaní s rokom 2008, je však stále nedostatočný. V roku 2016 bolo chudobou alebo sociálnym vylúčením ohrozených okolo 118 miliónov ľudí, t. j. asi o 700 000 viac než v roku 2008. Riziko sa častejšie vyskytovalo v určitých skupinách ľudí: deti (vo veku 0 – 17 rokov, 26,4 %), mladí ľudia (vo veku 18 – 24 rokov, 30,5 %), ako aj osoby s nanajvýš nižším sekundárnym vzdelaním (34,9 %) a ľudia so zdravotným postihnutím (vo veku 16 rokov a viac, 29,9 %). Chudobou alebo sociálnym vylúčením boli v roku 2016 ohrozené aj dve tretiny nezamestnaných osôb. Ľudia narodení v tretích krajinách sú zvyčajne viac ohrození chudobou alebo sociálnym vylúčením (39,1 % v roku 2015). Naopak starší ľudia (vo veku 65 rokov a viac) zostávajú pomerne lepšie chránení (hoci došlo k miernemu zhoršeniu zo 17,4 % v roku 2015 na 18,3 % v roku 2016). Zdroj: Eurostat, SILC. Pozn.: V tomto grafe sa pod EÚ-27 rozumie EÚ bez Chorvátska (údaje pre Chorvátsko sú k dispozícii iba od roku 2010). Pri pohľade na čiastkové ukazovatele AROPE zostáva najdôležitejšou výzvou peňažná chudoba. Počet ľudí ohrozených chudobou (AROP) niekoľko rokov po kríze narastal v dôsledku nepriaznivej hospodárskej situácie a situácie na trhu práce až do polovice roka 2014, pričom v roku 2016 dosiahol vrchol na úrovni 87 miliónov osôb. Počet ľudí ohrozených chudobou sa však vo vyjadrení ako podiel obyvateľov v rokoch 2015 a 2016 stabilizoval (17,3 % v oboch rokoch) vďaka oživeniu a zlepšeniu podmienok na trhu práce. Stále však zostáva nad predkrízovou úrovňou 16,4 %, ktorá bola zaznamenaná v roku 2009. Z rýchlych odhadov pre príjmový rok 2016 vyplýva, že peňažná chudoba sa ďalej stabilizovala vo väčšine členských štátov. Počet ľudí trpiacich závažnou materiálnou depriváciou od roku 2013 klesá a v roku 2016 dosiahol najnižšiu zaznamenanú úroveň (37,8 milióna). Tento údaj zodpovedá 7,5 % obyvateľstva EÚ (pokles z 8,1 % v roku 2015). Tento pokles, ktorý odráža pokles absolútnej chudoby, je hlavným faktorom, ktorý pomáha znižovať počet ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením. Zlepšenie situácie na trhu práce viedlo k poklesu podielu ľudí žijúcich v domácnostiach, v ktorých (takmer) nik nepracuje. V roku 2016 tento podiel predstavoval 10,4 % (alebo 38,8 milióna ľudí), čo znamenalo pokles z najvyššej úrovne 11,2 % z roku 2014. V porovnaní s rokom 2008 (9,2 %) však tento podiel zostáva už dlhší čas vysoký. Chudoba zamestnaných osôb stále vykazuje stúpajúci trend (ktorý sa začal krízou) a v roku 2016 postihovala 9,6 % obyvateľstva v produktívnom veku. Táto hodnota, ktorá predstavuje viac než 32 miliónov pracovníkov ohrozených chudobou, zostáva nad najnižšou úrovňou 8,3 % z roku 2010. Hoci zamestnanosť má zásadný význam z hľadiska zníženia miery ohrozenia chudobou, sama vždy nepostačuje na to, aby sa ľudia vymanili z chudoby. Zvýšenie miery neštandardných foriem zamestnania a polarizácie zamestnanosti môže mať vplyv na budúce výsledky tohto ukazovateľa. Príjmová nerovnosť sa začala v roku 2016 mierne znižovať po tom, čo sa v dôsledku krízy zvýšila. Pomer príjmov horného a dolného kvintilu (t. j. pomer celkových príjmov 20 % obyvateľstva s najvyššími príjmami a celkových príjmov 20 % obyvateľstva s najnižšími príjmami) mierne klesol z 5,2 v roku 2015 na 5,1 v roku 2016 po tom, čo sa zvýšil zo 4,9 v roku 2009. Tento mierny vývoj odráža zlepšenie hospodárskych podmienok a podmienok na trhu práce. Ukazovateľ EÚ týkajúci sa príjmovej nerovnosti, ktorý udáva priemernú hodnotu za celú EÚ, však skrýva značné rozdiely medzi krajinami (pozri oddiel 3.4).





2. STRUČNÉ ZRHNUTIE SOCIÁLNEHO PREHĽADU V Európskom pilieri sociálnych práv, ktorý ako medziinštitucionálne vyhlásenie podpísali Európsky parlament, Rada a Komisia 17. novembra 2017, sa stanovujú kľúčové zásady a práva na podporu spravodlivých a dobre fungujúcich trhov práce a systémov sociálneho zabezpečenia. Má slúžiť ako kompas pre obnovený proces konvergencie medzi členskými štátmi, ktorý ich má navigovať na ceste k lepším pracovným a životným podmienkam. Európsky pilier sociálnych práv je doplnený o nový sociálny prehľad, ktorý má slúžiť na monitorovanie výsledkov a sledovanie trendov v členských štátoch. V tomto vydaní spoločnej správy o zamestnanosti sa predstavujú výsledky sociálneho prehľadu, ktorý nahrádza hodnotiacu tabuľku kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie zavedenú v roku 2013. Nový prehľad obsahuje niekoľko hlavných ukazovateľov na sledovanie výkonnosti členských štátov v oblasti zamestnanosti a sociálnej oblasti na základe troch širších oblastí vymedzených v rámci piliera: i. rovnaké príležitosti a prístup na trh práce, ii. dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky a iii. verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie. Táto analýza sa uvádza v kontexte širšej reformy opísanej v kapitole 3. 2.1. Základné informácie o sociálnom prehľade Sociálny prehľad bude hlavným nástrojom na monitorovanie konvergencie smerom k lepším pracovným a životným podmienkam. Pozostáva predovšetkým z týchto 14 hlavných ukazovateľov, ktoré slúžia na posúdenie všeobecných trendov zamestnanosti a sociálnych trendov: ̶Rovnosť príležitostí a prístup na trh práce: 1.Podiel osôb, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku a odbornú prípravu, veková skupina 18 – 24 rokov 2.Rozdiel v miere zamestnanosti mužov a žien, veková skupina 20 – 64 rokov 3.Príjmová nerovnosť príjmov meraná ako pomer príjmov horného a dolného kvintilu – S80/S20 4.Miera ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením (AROPE) 5.Mladí ľudia, ktorí nie sú zamestnaní ani nie sú v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy, veková skupina 15 – 24 rokov ̶Dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky: 6.Miera zamestnanosti, veková skupina 20 – 64 rokov 7.Miera nezamestnanosti, veková skupina 15 – 74 rokov 8.Počet účastníkov na aktívnych politikách trhu práce na 100 osôb uchádzajúcich sa o zamestnanie 9.Hrubý disponibilný príjem domácností v reálnom vyjadrení na obyvateľa 10.Mzda zamestnancov za odpracovanú hodinu, v eurách ̶Verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie: 11.Vplyv sociálnych transferov (okrem dôchodkov) na znižovanie chudoby

12.Deti vo veku menej ako 3 roky navštevujúce zariadenia formálnej starostlivosti o deti 13.Subjektívne neuspokojená potreba lekárskej starostlivosti 14.Podiel obyvateľstva so základnými alebo s vyššími než základnými celkovými digitálnymi zručnosťami Na spoločnej metodike, ktorá sa používa na analýzu sociálneho prehľadu, sa dohodli Výbor pre zamestnanosť a Výbor pre sociálnu ochranu (podrobnosti v prílohe 3). Pomocou nej sa hodnotí situácia a vývoj v členských štátoch na základe úrovní a medziročných zmien každého hlavného ukazovateľa zahrnutého do sociálneho prehľadu. Úrovne a zmeny sa klasifikujú podľa ich vzdialenosti od príslušných (nevážených) priemerov EÚ. Výsledky členských štátov v súvislosti s úrovňami a zmenami sa potom skombinujú (pomocou vopred stanoveného vzoru) tak, že každý členský štát sa zaradí do jednej zo siedmich kategórií („krajiny s najlepšími výsledkami“, „krajiny s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, „krajiny s dobrými výsledkami, ktoré si však vyžadujú monitorovanie“, „krajiny s priemernými/neutrálnymi výsledkami“, „krajiny so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“, „krajiny s výsledkami, ktoré treba sledovať“ a „krajiny s kritickou situáciou“). Na tomto základe sa v tabuľke 1 uvádza zhrnutie výsledných hodnôt sociálneho prehľadu podľa najnovších údajov, ktoré sú k dispozícii pre každý ukazovateľ. Hodnoty tabuľky by sa mali vykladať starostlivo a nemechanickým spôsobom. Na tento účel sa v kapitole 3 predstavuje podrobná analýza štrnástich ukazovateľov vrátane dlhodobejších trendov a doplňujúcich ukazovateľov, ak sú relevantné. Okrem toho nadchádzajúce správy o jednotlivých krajinách obsahujú hĺbkovú analýzu všetkých „kritických situácií“ a ďalšie sociálno-ekonomické pozadie s cieľom lepšie posúdiť problémy špecifické pre jednotlivé krajiny v kontexte európskeho semestra. To v prípade potreby poskytne analytický základ pre následné návrhy odporúčaní pre jednotlivé krajiny, ktoré vypracúva Komisia. 2.2. Informácie vyplývajúce zo sociálneho prehľadu Vyžadujú sa opatrenia na dosiahnutie konvergencie, pokiaľ ide o „spoločenský pokrok“, ako aj aspekty identifikované v sociálnom pilieri. Z analýzy hlavných ukazovateľov vyplýva, že v 17 členských štátoch existuje prinajmenšom jedna „kritická situácia“. V 14 posudzovaných oblastiach bolo identifikovaných 50 „kritických situácií“, čo predstavuje takmer 13 % celkového počtu posúdení. Ak zohľadníme tri problematickejšie kategórie: „krajiny s kritickou situáciou“, „krajiny s výsledkami, ktoré treba sledovať“ a „krajiny so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“ ich celkový počet predstavuje 129, t. j. približne tretinu všetkých posúdení. Pri pohľade na tri všeobecné oblasti zahrnuté do sociálneho rozmeru, sa varovné signály upozorňujúce na problémy častejšie vyskytujú v oblasti „verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie“ s priemerným počtom 11,8 prípadu (v 4,5 prípadu ide o „kritickú situáciu“) na ukazovateľ. Vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby sa zdá najproblematickejšou oblasťou, v ktorej ukazovatele vykazujú varovné hodnoty v prípade 13 členských štátov (5 z nich sa nachádza v najnižšej kategórii). Za ňou nasledujú oblasti „rovnosť príležitostí a prístup na trh práce“ a „dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky“, na ktoré v priemere pripadá okolo 9, resp. 8,8 prípadu s varovným signálom na ukazovateľ (alebo 4, resp. 3 „kritické situácie“). V prvej oblasti sa najviac varovných signálov (10) týka ukazovateľa rozdiely v zamestnanosti žien a mužov. V druhej oblasti sa zdá, že najväčší počet výziev (13 varovných signálov) sa spája s ukazovateľom mzda zamestnancov za odpracovanú hodinu. Zo sociálneho prehľadu vyplýva zlepšenie situácie na trhu práce a sociálnej situácie v EÚ ako celku. V priemere sa za posledný rok, za ktorý sú k dispozícii údaje (t. j. 2016 alebo 2015 v závislosti od dostupnosti údajov), zaznamenalo pre EÚ zlepšenie v 11 zo 14 ukazovateľov, čo potvrdzuje stabilné zlepšovanie situácie na trhoch práce a sociálnej situácie, ktoré je sprievodným javom hospodárskeho oživenia. Najmä pokiaľ ide o mieru nezamestnanosti, 11 členských štátov je teraz možné zaradiť do kategórie „krajiny s najlepšími výsledkami“ alebo „krajiny s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“ a len jedna krajina nachádza v kritickej situácii. Dvanásť členských štátov je takisto v kategórii „krajín s najlepšími výsledkami“ alebo „krajín s výsledkami lepšími ako priemer EÚ“, pokiaľ ide o mieru zamestnanosti, ako aj podiel ľudí ohrozených chudobou a sociálnym vylúčením. Dva ukazovatele (rozdiely v zamestnanosti žien a mužov a mzda zamestnancov za odpracovanú hodinu) však zostali z veľkej časti nezmenené a jeden ukazovateľ (vplyv sociálnych transferov na znižovanie chudoby) sa mierne zhoršil. Situácia členských štátov zostáva roztrieštená a závažnosť výziev sa v jednotlivých členských štátoch výrazne líši. Okrem Dánska, Nemecka, Francúzska, Holandska, Švédska a Spojeného kráľovstva sa v prípade väčšiny členských štátov zaznamenala prinajmenšom jedna výzva v súvislosti s hlavným ukazovateľom. Grécko, Rumunsko, Taliansko a Bulharsko zaznamenali „kritické situácie“, „situácie, ktoré je potrebné sledovať“ a „slabé, ale zlepšujúce sa výsledky“ v prípade desiatich alebo viacerých ukazovateľov. V tejto skupine krajín majú zďaleka najväčší počet „kritických situácií“ (t. j. ukazovateľov, ktoré sú oveľa horšie ako priemer, a buď sa nezlepšujú dostatočne rýchlo, alebo sa ďalej zhoršujú) Grécko a Rumunsko. Pokiaľ ide o Grécko, kritické situácie sa týkajú všetkých troch oblastí (ale dobré výsledky sa zaznamenali v prípade predčasného ukončovania školskej dochádzky). V prípade Rumunska sú „kritické situácie“ zväčša skoncentrované v oblastiach „rovnaké príležitosti a prístup na trh práce“ a „verejná podpora/sociálna ochrana a začlenenie“. Pokiaľ ide o celkový počet „kritických situácií“, za týmito dvoma krajinami nasledujú Cyprus (9 výziev), Španielsko a Chorvátsko (po 8 výziev), Lotyšsko, Litva a Portugalsko (po 7 výziev). Dánsko je naopak krajinou s najlepšími výsledkami alebo výsledkami lepšími ako priemer vo všetkých 14 hlavných ukazovateľoch. Za ním nasleduje Švédsko (12 ukazovateľov), Rakúsko (10 ukazovateľov) a Holandsko (9 ukazovateľov). V oblasti rovnosť príležitostí a prístup na trh práce sa situácia v EÚ v poslednom roku zlepšila z hľadiska počtu osôb, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku a odbornú prípravu, rizika chudoby a sociálneho vylúčenia a NEET. Zostala však vo všeobecnosti stabilná z hľadiska rozdielov v zamestnanosti žien a mužov a príjmovej nerovnosti (meranej na základe pomeru príjmov horného a dolného kvintilu). Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov: ·Španielsko, Malta, Portugalsko a Rumunsko čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o osoby, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku a odbornú prípravu, kým Chorvátsko, Litva a Slovinsko dosahujú v súvislosti s týmto ukazovateľom najlepšie výsledky. ·Grécko, Taliansko, Malta a Rumunsko dosahujú kritické výsledky, pokiaľ ide o rozdiely v zamestnanosti žien a mužov, kým Lotyšsko, Litva a Švédsko v tejto oblasti dosahujú najlepšie výsledky. ·Bulharsko, Grécko, Španielsko a Litva čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o príjmovú nerovnosť, pričom Česká republika, Slovinsko, Slovensko a Fínsko dosahujú v tejto súvislosti dobré výsledky. ·Pokiaľ ide o riziko chudoby alebo sociálneho vylúčenia, situácia je kritická v Bulharsku, Grécku a Rumunsku, kým Česká republika, Dánsko, Holandsko a Fínsko dosahujú v tomto ohľade najlepšie výsledky. ·Bulharsko, Grécko, Chorvátsko, Cyprus a Rumunsko čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o NEET, pričom najlepšie výsledky v tejto oblasti dosahujú Dánsko, Luxembursko, Holandsko a Švédsko. So zreteľom na oblasť dynamické trhy práce a spravodlivé pracovné podmienky v EÚ sa situácia za posledný rok zlepšila z hľadiska miery zamestnanosti a nezamestnanosti, účasti na aktívnych politikách trhu práce a rastu hrubého disponibilného príjmu domácností (HDPD) na obyvateľa, pričom bola pomerne stabilná, pokiaľ ide o odmenu na zamestnanca. Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov: ·Grécko, Chorvátsko a Taliansko naďalej čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o mieru zamestnanosti, pričom Dánsko, Nemecko, Holandsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo dosahujú najlepšie výsledky. ·Grécko dosahuje kritické hodnoty v súvislosti s mierou nezamestnanosti, kým Česká republika a Nemecko dosahujú najlepšie výsledky.

·Bulharsko, Estónsko, Chorvátsko, Rumunsko a Slovensko čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o účasť na aktívnych politikách trhu, pričom krajinami s najlepšími výsledkami sú Belgicko, Dánsko, Francúzsko, Maďarsko a Švédsko. ·Pokiaľ ide o rast HDPD na obyvateľa, situácia sa považuje za kritickú v Grécku a na Cypre, pričom Poľsko a Rumunsko si v tejto oblasti počínajú najlepšie. ·Bulharsko, Maďarsko a Poľsko čelia kritickej situácii v súvislosti s odmenou na zamestnanca, pričom najlepšie výsledky v tejto oblasti dosahujú Belgicko, Dánsko, Francúzsko, Luxembursko a Holandsko. Pokiaľ ide o verejnú podporu a sociálnu ochranu a začlenenie, situácia sa v minulom roku zlepšila z hľadiska dostupnosti starostlivosti o deti, subjektívne neuspokojenej potreby lekárskej starostlivosti a digitálnych zručností, ale zhoršila sa v súvislosti s vplyvom sociálnych transferov na znižovanie chudoby. Analýza podľa jednotlivých ukazovateľov: ·Bulharsko, Grécko, Taliansko, Litva a Rumunsko stále čelia kritickej situácii, pokiaľ ide o schopnosť sociálnych transferov znižovať chudobu. Naproti tomu Dánsko, Rakúsko Fínsko a Švédsko sú krajiny s najlepšími výsledkami. ·Česká republika, Poľsko a Slovensko dosahujú kritické výsledky, pokiaľ ide o dostupnosť starostlivosti o deti, pričom najlepšie výsledky v tejto oblasti dosahujú Belgicko, Dánsko, Luxembursko, Portugalsko a Švédsko. ·Estónsko, Grécko, Taliansko, Poľsko a Rumunsko čelia kritickej situácii v súvislosti so subjektívne neuspokojenou potrebou lekárskej starostlivosti (pomocou tejto metodiky neboli identifikované žiadne „krajiny s najlepšími výsledkami“). ·Bulharsko a Rumunsko čelia kritickej situácii v súvislosti s úrovňou digitálnych zručností, pričom Dánsko, Luxembursko, Holandsko a Fínsko si počínajú najlepšie. Tabuľka 1. Zhrnutie hlavných ukazovateľov v sociálnom prehľade Pozn.: K 31. októbru 2017 neboli údaje o účasti na aktívnych politikách trhu práce k dispozícii pre EL, IT, MT, UK (údaje pre LU neboli vykázané z dôvodu problému v súvislosti s overovaním údajov). Údaje o HDPD na obyvateľa nie sú k dispozícii pre HR, LU a MT. Údaje o pomere príjmov horného a dolného kvintilu, miere ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením a vplyve sociálnych transferov na znižovanie chudoby nie sú k dispozícii pre IE.



Rámček 1. Referenčné porovnávanie – súčasný stav Oznámenie z 26. apríla 2017, ktorým bol vytvorený Európsky pilier sociálnych práv, uvádza, že „referenčné porovnávanie a výmena najlepších postupov bude prebiehať vo viacerých oblastiach, ako sú právne predpisy na ochranu zamestnanosti, dávky v nezamestnanosti, minimálne mzdy, minimálny príjem a zručnosti“. Komisia začala v roku 2015 v nadväznosti na správu piatich predsedov a v spolupráci s členskými štátmi referenčné porovnávanie v niektorých oblastiach uvedených v oznámení o sociálnom pilieri. Účelom referenčného porovnávania je podpora štrukturálnych reforiem a konvergencia smerom nahor ku krajinám s najlepšími výsledkami. Na rozdiel od iných krížových skúmaní výkonnosti, ktoré boli zamerané najmä na porovnávanie všeobecných výsledkov, bolo toto referenčné porovnávanie zamerané aj na politické stimuly (t. j. osobitné politické parametre, ktoré môžu viesť k lepším výsledkom). Výbor pre zamestnanosť a Výbor pre sociálnu ochranu sa dohodli na spoločnom prístupe, ktorý spočíva v troch krokoch: 1. identifikácia hlavných výziev a súboru ukazovateľov výsledkov na vysokej úrovni, ktoré sú relevantné pre posudzovanú oblasť politiky, 2. ukazovatele výkonnosti, ktoré umožňujú referenčné porovnávanie výkonnosti, 3. identifikácia politických stimulov, ktoré sú doplnené o všeobecné zásady týkajúce sa politických usmernení a v prípade potreby o osobitné ukazovatele. V tejto fáze je cieľom skôr umožniť porovnávanie členských štátov so zreteľom na jednotlivé politické stimuly než stanovovanie referenčných hodnôt. Diskusie vo Výbore pre zamestnanosť o pilotnom projekte týkajúcom sa dávok v nezamestnanosti a aktívnych politík trhu práce sa začali v roku 2016 a k dohode sa dospelo v roku 2017. Týka sa to najmä troch ukazovateľov výsledkov (miera nezamestnanosti, miera dlhodobej nezamestnanosti a miera ohrozenia nezamestnaných chudobou), dvoch ukazovateľov výkonnosti (podiel osôb hľadajúcich si zamestnanie, ktoré sa zapájajú do pravidelných aktivačných opatrení a nárok nezamestnaných osôb s trvaním nezamestnanosti kratším ako 12 mesiacov na dávky v nezamestnanosti) a troch ukazovateľov politických stimulov, najmä v oblasti dávok v nezamestnanosti (miera náhrady, podmienky oprávnenosti a trvanie dávok). Analýza dávok v nezamestnanosti uvedená v kapitole 3.3 sa opiera o výsledky referenčného porovnávania. Stále prebieha práca na politických stimuloch týkajúcich sa aktivačných politík. V rámci Výboru pre sociálnu ochranu sa v spolupráci s členskými štátmi pripravuje referenčné porovnávanie týkajúce sa systémov minimálneho príjmu. Súčasný stav referenčného porovnávania je predstavený v kapitole 3.4. Napreduje aj práca na referenčnom porovnávaní zručností so zameraním na politické stimuly v oblasti vzdelávania dospelých. V súvislosti s Európskym pilierom sociálnych práv má Komisia v úmysle venovať sa v spolupráci s členskými štátmi ďalším úvahám o referenčnom porovnávaní. Jej cieľom je identifikovať zásady piliera, v prípade ktorých by referenčné porovnávanie mohlo byť prínosné v záujme vzájomného učenia a konvergencie smerom nahor.



3. ZAMESTNANOSŤ A SOCIÁLNE REFORMY – VÝSLEDKY A OPATRENIA ČLENSKÝCH ŠTÁTOV V tejto časti sa uvádza prehľad najnovších kľúčových ukazovateľov zamestnanosti a sociálnej situácie a opatrení prijatých členskými štátmi v prioritných oblastiach stanovených v usmerneniach politík zamestnanosti EÚ, ktoré Rada prijala v roku 2015. V prípade každého usmernenia sa uvádza najnovší vývoj, pokiaľ ide o vybrané kľúčové ukazovatele, ako aj politické opatrenia, ktoré prijali členské štáty. Pokiaľ ide o politické opatrenia členských štátov, tento oddiel vychádza z národných programov reforiem členských štátov na rok 2017 a zo zdrojov Európskej komisie. Ak nie je uvedené inak, v správe sa uvádzajú len politické opatrenia realizované po júni 2016. Hĺbkovú analýzu najnovšieho vývoja na trhu práce možno nájsť v Správe o vývoji na trhu práce a vývoji miezd v roku 2017 a v prieskume vývoja v oblasti zamestnanosti a sociálnej situácie v Európe v roku 2017.

3.1. Usmernenie č. 5: Zvyšovanie dopytu po pracovnej sile Tento oddiel sa zaoberá vykonávaním usmernenia v oblasti zamestnanosti č. 5, v ktorom sa odporúča, aby členské štáty vytvorili podmienky na podporu dopytu po pracovnej sile a tvorbu pracovných miest. V tomto oddiele sa najskôr poskytuje prehľad o mierach nezamestnanosti a zamestnanosti v jednotlivých členských štátoch, ktorý dopĺňa analýzu na úrovni EÚ uvedenú v kapitole 1 s cieľom zdôrazniť význam vytvárania pracovných miest v jednotlivých krajinách. Následne sa v ňom skúma dynamika samostatnej zárobkovej činnosti ako podnikateľskej činnosti a zdroja rastu zamestnanosti ako takej. V neposlednom rade sa v ňom skúmajú kľúčové makroekonomické faktory, ktoré majú vplyv na nábor pracovníkov, a to najmä vývoj miezd a daňovo-odvodového zaťaženia. V oddiele 3.1.2 sa opisujú opatrenia politiky, ktoré členské štáty vykonali v týchto oblastiach s cieľom podporiť dopyt po pracovnej sile vrátane dotácií na prijímanie nových pracovníkov. 3.1.1. Kľúčové ukazovatele V takmer polovici členských štátov miera nezamestnanosti v roku 2016 výrazne poklesla, a to o viac ako 1 percentuálny bod. K rýchlejšiemu než priemernému poklesu došlo najmä v niektorých členských štátoch, ktoré majú veľmi vysokú mieru nezamestnanosti – najmä v Španielsku, Chorvátsku a na Cypre (o 2 percentuálne body alebo viac), ale aj v Grécku a Portugalsku – čo svedčí o konvergencii smerom k nižšej miere nezamestnanosti. Rozdiely však zostávajú veľké. Ako vyplýva z obrázku 5 (v ktorom sa spoločne skúmajú úrovne a zmeny podľa dohodnutej metodiky na posúdenie hlavných ukazovateľov sociálneho prehľadu), rozptyl mier nezamestnanosti zostal v roku 2016 značný, pričom hodnoty sa pohybujú v rozmedzí od 4 % v Českej republike a Nemecku („krajiny s najlepšími výsledkami“) do 23,6 % v Grécku („krajina s kritickou situáciou“). Hoci miera nezamestnanosti v Grécku sa znížila o 1,3 percentuálneho bodu, celková miera nezamestnanosti je aj naďalej veľmi vysoká. Miera nezamestnanosti okrem toho zostáva vysoká aj v Taliansku, kde v roku 2016 nedošlo k žiadnym významným zmenám (klesla len o 0,2 percentuálneho bodu). Spomedzi členských štátov, ktorých miera nezamestnanosti je nižšia ako priemer, došlo v roku 2016 k jej miernemu nárastu v Estónsku a Rakúsku. Napriek tomu, že miera nezamestnanosti od roku 2013 neustále klesá, v roku 2016 bola vo väčšine členských štátov stále vyššia než v roku 2008 (obrázok 6). Výnimkou sú len Nemecko, Maďarsko, Malta, Poľsko, Spojené kráľovstvo a Česká republika. Zdroj: Eurostat, VZPS (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Zdroj: Eurostat, VZPS. Miera zamestnanosti sa zvýšila v 27 z 28 členských štátov, hoci medzi jednotlivými štátmi pretrvávajú významné rozdiely. Len Luxembursko zaznamenalo počas uplynulého roka mierny pokles. Ako je znázornené na obrázku 7, miery zamestnanosti konvergujú len čiastočne. To sa odráža v mierne negatívnej smernici regresnej priamky, ktorá spája zmeny s úrovňami mier zamestnanosti. Z toho vyplýva, že členské štáty, ktoré majú nižšie miery zamestnanosti, rastú rýchlejšie než priemer a naopak, ale situácia sa aj naďalej vyznačuje roztrieštenosťou. Miery zamestnanosti (osôb vo veku 20 až 64 rokov) sa výrazne líšia, a to od 56,2 % v Grécku po 81,2 % vo Švédsku. Na dolnom konci spektra zostáva miera zamestnanosti výrazne pod priemerom EÚ (pod 65 %) v Grécku, Chorvátsku, Taliansku (označené za „krajiny s kritickou situáciou“) a Španielsku (označené za „krajinu so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“ so zreteľom na významné zlepšenie). Táto miera je nepatrne vyššia v Rumunsku, Belgicku a Bulharsku, hoci sa zvyšuje podpriemerným tempom. Naopak Holandsko, Dánsko, Spojené kráľovstvo, Nemecko a Švédsko, ktoré sú označené za „krajiny s najlepšími výsledkami“, majú mieru zamestnanosti na úrovni 77 % alebo vyššej. Podľa hospodárskej prognózy Európskej komisie z jesene 2017 sa očakáva, že v rokoch 2017 a 2018 dôjde vo všetkých členských štátoch k nárastu zamestnanosti. Zdroj: Eurostat, VZPS (výpočty GR EMPL). Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe.

Priemerné miery zamestnanosti v EÚ sa od roku 2013 stále zvyšujú a teraz sú nad predkrízovými úrovňami, ale rozdiely medzi jednotlivými krajinami sú stále vysoké. V roku 2016 je viac ako polovica členských štátov (17 krajín) pod úrovňami z roku 2008 (obrázok 8). To je mimoriadne zjavné v tých krajinách, ktoré sú viac zasiahnuté krízou, najmä v Grécku (–10,1 percentuálneho bodu), na Cypre (–7,7 percentuálneho bodu), v Španielsku (–4,6 percentuálneho bodu) a Chorvátsku (–3,5 percentuálneho bodu). Ubezpečujúce je, že v porovnaní s rokom 2013 oživenie prispelo k rastu zamestnanosti takmer vo všetkých členských štátoch. K najväčšiemu nárastu miery zamestnanosti došlo od roku 2008 v Maďarsku (+8,5 percentuálneho bodu) a Litve (+5,3 percentuálneho bodu). Zdroj: Eurostat, VZPS. V kontexte trvalého rastu zamestnanosti má vývoj samostatnej zárobkovej činnosti tendenciu byť stabilnejší. Priemerná miera samostatnej zárobkovej činnosti klesla v roku 2016 na 14 %, čo je najnižšia miera od roku 2008, pričom celková zamestnanosť rástla rýchlejšie (+1,5 %) než samostatná zárobková činnosť (+0,3 %). Ak však neberieme do úvahy primárny sektor (poľnohospodárstvo, lesné hospodárstvo a rybolov), ktorý štrukturálne upadá, počet samostatne zárobkovo činných osôb narastal približne tak rýchlo ako celková zamestnanosť (o 1,3 %). Samostatná zárobková činnosť osôb z prostredia migrantov sa aj naďalej stabilne zvyšovala: jej miera v prípade štátnych príslušníkov tretích krajín sa v roku 2016 zvýšila na 12,2 % z 11,9 % v roku 2015 (v roku 2010 predstavovala len 10 %). Demografický vývoj okrem toho viedol k výraznému nárastu počtu samostatne zárobkovo činných osôb vo veku 65 rokov a viac. V roku 2016 ich počet predstavoval 8 % z celkového počtu samostatne zárobkovo činných osôb (6 % v roku 2006). V absolútnom vyjadrení sa samostatná zárobková činnosť v roku 2016 zvýšila vo väčšine členských štátov. Úlohu zohrával aj vývoj v jednotlivých odvetviach, pričom k poklesu počtu samostatne zárobkovo činných osôb došlo najmä v primárnom sektore (Chorvátsko, Rumunsko, Slovinsko, Bulharsko, Portugalsko, Fínsko a Poľsko). Pokles sa zaznamenal aj na Cypre, v Nemecku, Belgicku, vo Švédsku a v Taliansku, pričom miera samostatnej zárobkovej činnosti sa zvýšila vo všetkých ostatných členských štátoch (o 5 % alebo viac v Luxembursku, na Slovensku a v Spojenom kráľovstve). Miera samostatnej zárobkovej činnosti mužov naďalej neustále klesala (na 17,5 % v roku 2016, pričom v roku 2014 bola nad úrovňou 18 %), kým v prípade žien zostala od roku 2012 stabilná, a to približne na úrovni 9,9 %. Samostatná zárobková činnosť bez zamestnancov (tzv. osoby pracujúce na vlastný účet) bola aj naďalej rozšírená. V roku 2016 sa počet osôb pracujúcich na vlastný účet mimo primárneho sektora zvýšil o 1,8 % (a bol o 9 % vyšší než v roku 2008), pričom počet zamestnávateľov (samostatne zárobkovo činných osôb, ktoré zamestnávajú ďalšie osoby) mimo primárneho sektora sa zvýšil len o 0,3 % (a bol o 10 % nižší než v roku 2008). Samostatná zárobková činnosť bez zamestnancov môže byť v niektorých prípadoch len predstieranou samostatnou zárobkovou činnosťou. Táto problematika bude podrobnejšie preskúmaná v oddiele 3.3 spolu so segmentáciou trhu práce. Napriek zlepšeniam na trhu práce zostáva rast miezd v EÚ utlmený. Reálne mzdy upravené vzhľadom na zmeny spotrebiteľských cien sa zvýšili takmer vo všetkých členských štátoch a v EÚ celkovo narástli o 1,3 %. Rast bol nižší v eurozóne, kde sa reálne mzdy v prostredí charakterizovanom nízkou infláciou v rokoch 2015 a 2016 zvýšili o niečo menej než 1 % v oboch rokoch. Obmedzený nárast miezd v kombinácii s miernym spomalením rastu produktivity sa odzrkadlili v miernom náraste dynamiky jednotkových nákladov práce. Mzdy zamestnancov sa výrazne líšia v celej Európe a pohybujú sa v rozpätí od 4,6 EUR za odpracovanú hodinu v Bulharsku až po 43,3 EUR v Luxembursku. Okrem toho z obrázku 9 vyplýva, že Európa je vo všeobecnosti rozdelená do dvoch skupín, a to krajiny s nízkymi mzdami a krajiny s vysokými mzdami, a len Cyprus, Slovinsko, Taliansko a Španielsko sa približujú k priemeru EÚ. Ku krajinám s nízkymi mzdami patria najmä Bulharsko, Poľsko a Maďarsko, rovnako ako aj Rumunsko, kde v minulom roku došlo k významnému nárastu. Badať určité náznaky konvergencie, hoci vzájomný vzťah medzi absolútnou úrovňou miezd a zmenami v odmeňovaní sa nezdá silný. Zdroj: Eurostat, národné účty. Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. V období od roku 2011 do roku 2016 rast miezd zaostával za priemerným rastom produktivity vo väčšine členských štátov (v 18 z 28). V šiestich krajinách (Belgicko, Cyprus, Fínsko, Chorvátsko, Grécko, Portugalsko) bol v období rokov 2014 – 2016 rast reálnych miezd negatívny. Vývoj reálnych miezd v priemere zaostával za produktivitou aj z dlhodobejšieho hľadiska (pozri obrázok 10). Zdroj: Eurostat, národné účty (výpočty GR EMPL).

Vývoj nákladovej konkurencieschopnosti bol priaznivý pre obnovu rovnováhy v eurozóne, ale pokrok sa spomalil. Pokiaľ ide o eurozónu, po dlhodobých fiškálnych a mzdových obmedzeniach dosiahla väčšina členských štátov v roku 2015 prebytok bežného účtu. V kontexte tlmeného nárastu miezd v eurozóne rástli jednotkové náklady práce o čosi rýchlejšie v krajinách s veľkým a pretrvávajúcim prebytkom bežného účtu než v krajinách s dlhom. Rozdiel sa však v roku 2016 o niečo zúžil, čo spomaľuje proces obnovovania rovnováhy. Vo väčšine členských štátov bol rast miezd v roku 2016 pod úrovňou alebo na úrovni, aká sa predpokladala vzhľadom na vývoj vzťahov medzi rastom miezd a zamestnanosťou v minulosti, pričom mzdy zaostávali za poklesom nezamestnanosti. Ku krajinám, v ktorých rast miezd zostal najviac pod úrovňou vzťahov so zamestnanosťou v minulosti, patrí Belgicko, Bulharsko, Fínsko, Slovensko a Švédsko. Phillipsova krivka – (obvykle negatívny) vzťah medzi rastom miezd a nezamestnanosťou – potvrdzuje, že mzdy reagovali na oživenie pomaly, a to najmä v eurozóne. Obrázok 11 obsahuje porovnanie ročnej zmeny nominálnej mzdy na zamestnanca s tzv. rozdielom v nezamestnanosti, t. j. rozdielom medzi skutočnou mierou nezamestnanosti a jej vývojom. Od začiatku krízy bola krivka plochejšia než predtým, čo svedčí o slabšej reakcii miezd na pokles nezamestnanosti. Okrem toho miera rastu odmeny za posledné tri roky bola pod úrovňou vývoja, ktorý sa očakával vzhľadom na zlepšenie na trhu práce. Obmedzený vývoj miezd možno vysvetliť nevýrazným vývojom produktivity, nízkymi inflačnými očakávaniami, účinkom niektorých reforiem trhu práce a pretrvávajúcim útlmom na trhu práce. Najmä súčasná miera nezamestnanosti nemusí primerane odzrkadľovať skutočný stav využitia zdrojov na trhu práce. Ďalšie tlaky na znižovanie miezd vytvárajú okrem osôb, ktoré si skutočne hľadajú zamestnanie (t. j. nezamestnaných), aj demotivovaní pracovníci a podzamestnané osoby, ktoré pracujú na čiastočný pracovný čas. Pokles inflačných očakávaní a spomalenie produktivity môžu mať vplyv aj na rokovania o mzdách a udržiavať mzdy na nízkej úrovni, čo by mohlo narušiť udržateľnosť oživenia. Pri pohľade na dohodnuté mzdy je takisto zrejmé, že nedošlo k zhmotneniu tlakov na mzdy, a to najmä v eurozóne: ročná percentuálna zmena v prvom štvrťroku 2017 bola 1,5 %, čo je asi o 0,5 percentuálneho bodu menej ako jej tempo v ranej fáze hospodárskeho oživenia. Zdroj: Databáza AMECO v rámci GR ECFIN a VZPS Eurostatu. Daňové zaťaženie práce je v Európe viac-menej stabilné, ale medzi jednotlivými členskými štátmi existujú veľké rozdiely. V roku 2016 bolo zníženie daňovo-odvodového zaťaženia pre jednotlivých pracovníkov, ktorí zarábajú priemernú mzdu, najvýznamnejšie v Rakúsku (–2,4 percentuálneho bodu), Belgicku (–1,4 percentuálneho bodu) a Taliansku (–1,2 percentuálneho bodu), pričom výrazne sa zvýšilo v Holandsku (o 1,3 percentuálneho bodu), Grécku (o 1 percentuálny bod) a Poľsku (0,9 percentuálneho bodu). Ako vyplýva z obrázku 12, daňovo-odvodové zaťaženie sa pohybuje v rozmedzí od menej ako 30 % v Írsku a na Malte po 50 % v Belgicku, Nemecku, Maďarsku, Taliansku, Francúzsku a Rakúsku. Podobné rozdiely možno pozorovať aj v prípade pracovníkov s nižšími príjmami (osoby zarábajúce 67 % priemernej mzdy), hoci v jednotlivých krajinách možno badať rôzne vzorce z dôvodu rôznej progresívnosti daňových sadzieb. Medzi rokmi 2013 a 2016 sa nevážené priemerné daňovo-odvodové zaťaženie znížilo o 0,5 percentuálneho bodu (a o 0,8 percentuálneho bodu v prípade pracovníkov s nízkymi príjmami), pričom k výraznému zníženiu došlo v niektorých krajinách, ktoré sa vyznačujú najvyššími mierami (Belgicko, Rakúsko, ako aj Taliansko a Francúzsko, ale toto zníženie sa obmedzilo na pracovníkov s nízkymi príjmami), ako aj v Rumunsku a Dánsku. Naopak v Luxembursku a, pokiaľ ide o pracovníkov s nízkymi mzdami, aj Portugalsku došlo k výraznému zvýšeniu. Zdroj: Databáza Európskej komisie/OECD o daniach a dávkach. Pozn.: údaje sa týkajú domácností s jednou zárobkovo činnou osobou (bez detí). Aktuálne údaje o Cypre nie sú k dispozícii. 3.1.2. Politická reakcia Členské štáty naďalej využívali dotácie na zamestnanosť s cieľom podporiť dopyt po pracovnej sile a tvorbu pracovných miest. Väčšina opatrení v tejto oblasti je zameraná na osobitné skupiny, ktoré majú problémy integrovať sa na trh práce (napr. mladí ľudia, starší ľudia, dlhodobo nezamestnaní, utečenci atď.), a pozostáva z finančných stimulov (alebo úľav z daňových či sociálnych odvodov) pre zamestnávateľov s cieľom podporiť zamestnávanie pracovníkov, na ktorých sú tieto opatrenia zamerané. Počas referenčného obdobia (trvajúceho od druhej polovice roku 2016) viacero členských štátov zaviedlo cielené dotácie na prijímanie pracovníkov (podrobnejšie informácie môžete nájsť v oddiele 3.2). Niektoré krajiny takisto zaviedli (alebo plánujú zaviesť) dotácie na prijímanie pracovníkov vzťahujúce sa na širšiu verejnosť, t. j. dotácie so žiadnymi alebo s voľnejšími podmienkami oprávnenosti, a to zvyčajne s cieľom podporovať pracovné miesta na neurčitý čas. Taliansko znížilo v južných regiónoch príspevky do systému sociálneho zabezpečenia pre zamestnávateľov, ktorí prijímajú do pracovného pomeru na neurčitý čas (alebo v rámci učňovskej prípravy) osoby mladšie ako 25 rokov alebo osoby, ktoré sú nezamestnané viac ako šesť mesiacov. Francúzsko predĺžilo poskytovanie prémie vo výške 4 000 EUR, ktorá sa vypláca malým a stredným podnikom za najímanie pracovníkov za mzdu o 1,3-krát vyššiu než minimálna mzda, o šesť mesiacov (až do prvého polroka 2017, teraz dochádza k postupnému rušeniu prémie). Z tejto prémie malo prínos takmer 1,6 milióna pracovníkov. V Rakúsku sa v súčasnosti zvažuje zavedenie zamestnaneckého bonusu, ktorého cieľom je vytvárať nové pracovné miesta znižovaním mzdových nákladov pre zamestnávateľov, ktorí ponúkajú nové pracovné miesta. V iných prípadoch sú dotácie na prijímanie pracovníkov zamerané na viacero znevýhodnených skupín. Napríklad Portugalsko zaviedlo finančné stimuly za prijímanie stálych zamestnancov vo forme čiastočného oslobodenia od príspevkov do systému sociálneho zabezpečenia v prípade určitých zraniteľných skupín (mladí ľudia, dlhodobo nezamestnaní, starší ľudia). Okrem toho v rámci opatrení na podporu prijímania pracovníkov, ktoré sú zacielené na tie isté skupiny, sa poskytujú stimuly na premenu pracovných zmlúv na čas určitý na stále pracovné zmluvy. Európsky sociálny fond (ESF) prispieva k tomuto opatreniu, ako aj k nedávnej iniciatíve, ktorej cieľom je podporovať prechod zo stáží na trvalé pracovné zmluvy. Cyprus zaviedol dotácie na zamestnanosť v prípade prijímania pracovníkov zo zraniteľných skupín vrátane osôb s garantovaným minimálnym príjmom a osôb so zdravotným postihnutím. V Maďarsku ESF prispieva k posilneniu potenciálu sociálnych podnikov, pokiaľ ide o zamestnanosť, prostredníctvom stimulov a dotácií na tvorbu pracovných miest. V niektorých členských štátoch sa prijímajú opatrenia na podporu podnikania a zakladania nových podnikov. Napríklad Maďarsko podporuje mladých ľudí vo veku do 30 rokov a registrovaných uchádzačov o zamestnanie vo veku nad 30 rokov, aby sa stali podnikateľmi v rámci systému záruky pre mladých ľudí. V Rumunsku je cieľom národnej schémy pre začínajúce podniky podporovanej z ESF podpora rozvoja nových MSP. Vo Fínsku bude od roku 2018 možné získať dávky v nezamestnanosti ako granty na rozbehnutie podnikateľskej činnosti v prípade, že osoba bude vykonávať podnikateľskú činnosť na čiastočný úväzok. Zároveň prebiehajú diskusie o tom, ako možno nezamestnaným pomôcť pri zakladaní spoločností. V mnohých členských štátoch sa okrem toho prijali kroky s cieľom zabezpečiť, aby samostatne zárobkovo činné osoby mali primerané sociálne práva (pozri oddiel 3.3 o segmentácii trhu práce). Viaceré členské štáty znížili náklady práce vďaka zníženiu daňovo-odvodového zaťaženia, pričom sa často zamerali na najnižšie príjmy. V posledných mesiacoch sa daňovo-odvodové zaťaženie riešilo v mnohých krajinách, najmä pokiaľ ide o osoby s nízkymi príjmami, a to prostredníctvom reforiem zameraných na dane z príjmu fyzických osôb, ktoré často spočívali vo zvýšení daňových úľav (t. j. nezdaniteľných položiek z príjmu). V Nemecku napríklad federálna vláda aktualizovala sadzbu dane z príjmov s cieľom znížiť fiškálny tlak a zvýšiť základné osobné nezdaniteľné položky, daňové úľavy na nezaopatrené dieťa, prídavky a príplatky na deti. V Estónsku parlament prijal nový plán daňovej reformy, ktorý nadobudne účinnosť v roku 2018 a ktorým sa zvyšuje základná odpočítateľná položka dane z príjmu na 500 EUR za mesiac (zo 180 EUR v roku 2017). V Litve sa zmenil zákon o dani z príjmu fyzických osôb a zvýšila sa základná a dodatočná nezdaniteľná položka dane z príjmu. V Maďarsku sa zvýšili daňové úľavy pre rodiny s dvomi deťmi. V Spojenom kráľovstve sa zvýšili osobné nezdaniteľné položky na 11 500 GBP (približne 13 100 EUR) za rok a prahová hodnota vyššej sadzby sa zvýšila zo 43 000 GBP na 45 000 GBP (51 400 EUR). Vo Francúzsku sa ďalej znížila daň z príjmu pre osoby s nižším a so stredným príjmom. V Belgicku nadobudla 1. januára 2017 účinnosť druhá fáza bruselskej daňovej reformy, ktorou sa zaviedli ďalšie zníženia dane z príjmu fyzických osôb a došlo k posunu zdanenia z práce na nehnuteľnosti. V Lotyšsku sa v rámci rozsiahlej daňovej reformy nahradila 23 % paušálna sadzba dane z príjmov fyzických osôb progresívnym systémom. Na Cypre bol zakázaný „osobitný príspevok“ – progresívna daň z hrubého mesačného príjmu týkajúca sa všetkých zamestnancov, samostatne zárobkovo činných osôb a dôchodcov. V Slovinsku bol zmenený zákon o dani z príjmu fyzických osôb tak, aby sa znížilo daňové zaťaženie príjmov fyzických osôb. Mnoho členských štátov takisto zmenilo daňovo-odvodové zaťaženie znížením príspevkov do systému sociálneho zabezpečenia. Vo Francúzsku došlo k zníženiu príspevkov zamestnávateľov, čo bolo sčasti vyvážené zvýšením príspevkov zamestnancov. V iných krajinách boli zníženia príspevkov na sociálne zabezpečenie zamerané skôr na podporu zamestnanosti špecifických cieľových skupín, ako sú mladí ľudia a starší pracovníci (Belgicko a Taliansko), osoby so zdravotným postihnutím (Malta), novo prijatí zamestnanci s pracovnými zmluvami na neurčitý čas (Taliansko) alebo novo prijatí zamestnanci samostatne zárobkovo činných osôb (Švédsko). V Maďarsku sa znížili príspevky na sociálne zabezpečenie, čo malo vplyv na daňovo-odvodové zaťaženie osôb s nízkymi mzdami. Viacero krajín (Grécko, Litva, Lotyšsko, Chorvátsko) zároveň zaviedlo alebo zvýšilo príspevky do systému sociálneho zabezpečenia pre samostatne zárobkovo činné osoby alebo zamestnancov s netypickými pracovnými zmluvami. V neposlednom rade od roku 2018 Lotyšsko vo všeobecnosti zvýši príspevky do systému sociálneho zabezpečenia pre zamestnávateľov i zamestnancov na účely financovania zdravotnej starostlivosti. V nadväznosti na reformy vykonané v posledných rokoch niektoré členské štáty zavádzajú ďalšie zmeny do svojich systémov stanovovania miezd. Belgicko ukončilo po konzultácii so sociálnymi partnermi revíziu zákona o stanovovaní cien z roku 1996 a stanovilo automatický korekčný mechanizmus, zaviedlo bezpečnostnú rezervu a posilnilo právny základ mzdovej normy s cieľom zabrániť strate nákladovej konkurencieschopnosti. Federálna vláda takisto v júli 2017 oznámila svoj zámer zjednodušiť a podporovať účasť zamestnancov na výnosoch podnikov, pre ktoré pracujú. Chorvátsko zlepšilo účinnosť procesu kolektívneho vyjednávania pri uzatváraní kolektívnych zmlúv záväzných pre vládu a zároveň zabezpečilo rovnaký prístup pre rokovacie výbory, zlepšilo finančné hospodárenie s finančnými prostriedkami zo štátneho rozpočtu a zabezpečilo udržateľnosť mzdového systému. Portugalsko dočasne pozastavilo automatické ukončovanie kolektívnych zmlúv na obdobie 18 mesiacov do júla 2018 z dôvodu nízkeho počtu novo podpísaných kolektívnych dohôd. Vláda okrem toho v nadväznosti na uverejnenie zelenej knihy o pracovných vzťahoch a ako súčasť tripartitnej dohody so sociálnymi partnermi plánuje opatrenia na podporu kolektívneho vyjednávania. V Slovinsku odborové zväzy pôsobiace vo verejnom sektore a vláda pokračovali v rokovaniach o tom, ako zmierniť niekoľko dočasných úsporných opatrení prijatých zákonom o fiškálnej rovnováhe z roku 2012 v takých otázkach ako odmena za pracovný výkon spojený so zvýšenou pracovnou záťažou, zvýšenie mzdy pri povýšení, náhrada za ročnú dovolenku a ukončenie pracovnej zmluvy v prípade osôb spĺňajúcich podmienky na odchod do dôchodku. Vo Francúzsku bola po konzultáciách so sociálnymi partnermi prijatá nová reforma zákonníka práce, ktorou sa ďalej rozširuje oblasť, kde prevládajú dohody uzatvárané na úrovni spoločností, pričom sa vymedzuje, kde by mali zostať rozhodujúce dohody uzatvárané na úrovni pobočiek.

Niektoré členské štáty upravili v súčinnosti so sociálnymi partnermi svoje minimálne mzdy alebo podnikli kroky na zlepšenie predvídateľnosti rámcov na stanovovanie minimálnej mzdy. V Bulharsku vláda predložila návrh mechanizmu stanovovania minimálnej mzdy spolu s tromi scenármi a analýzou vplyvu na účely dosiahnutia dohody so sociálnymi partnermi. Vláda plánuje postupne zvyšovať minimálnu mzdu zo súčasných 230 EUR mesačne na 305 EUR v roku 2020. Rumunsko stanovilo úroveň minimálnej mzdy do roku 2020 v programe vlády. Minimálna mzda sa od roku 2010 viac než zdvojnásobila a má sa zvýšiť z 315 EUR mesačne na 380 EUR v roku 2020. V Írsku sa minimálna mzda zvýšila z 9,15 EUR na hodinu v roku 2016 na 9,25 EUR v roku 2017 na základe odporúčaní Komisia pre nízke mzdy, ktorá takisto posudzuje sociálny vplyv úprav minimálnej mzdy. Írska vláda nedávno ohlásila ďalšie zvýšenie minimálnej mzdy od januára 2018, a to na 9,55 EUR na hodinu. Lotyšsko stanovilo zvýšenie minimálnej mzdy od 1. januára 2018 na 430 EUR mesačne (predtým 380 EUR). Poľsko zvýšilo mesačnú minimálnu mzdu na 2 000 PLN a zaviedlo minimálnu hodinovú odmenu pre osoby pracujúce na základe občianskoprávnych zmlúv (13 PLN za hodinu, t. j. približne 3 EUR). V Portugalsku vláda v nadväznosti na tripartitnú dohodu so sociálnymi partnermi zvýšila 1. januára 2017 zákonnú minimálnu mzdu z 530 EUR na 557 EUR za mesiac. K tomuto zvýšeniu sa pridružilo dočasné zníženie príspevkov zamestnávateľov do systému sociálneho zabezpečenia v prípade pracovníkov s minimálnou mzdou. Cieľom vlády Spojeného kráľovstva je zvýšiť vnútroštátnu minimálnu mzdu pre osoby nad 25 rokov na 60 % mediánu príjmov do roku 2020 (okolo 9 GBP za hodinu, približne 10,3 EUR). Ročnou valorizáciou z apríla 2017 sa národné životné minimum posunulo na úroveň 7,50 GBP za hodinu (8,6 EUR) a vnútroštátna minimálna mzda sa zvýši aj pre mladých pracovníkov a učňov. V Nemecku federálna vláda v nadväznosti na odporúčanie Komisie sociálnych partnerov pre minimálnu mzdu zvýšila od 1. januára 2017 všeobecnú minimálnu mzdu z 8,50 na 8,84 EUR na hodinu.



3.2. Usmernenie č. 6: Zvyšovanie ponuky pracovnej sily, jej zručností a kompetencií Tento oddiel sa zaoberá vykonávaním usmernenia v oblasti zamestnanosti č. 6, v ktorom sa odporúča, aby členské štáty vytvorili podmienky na podporu ponuky v oblasti pracovnej sily, zručností a kompetencií. Predstavuje ukazovatele hodnotiace vplyv systému vzdelávania a odbornej prípravy na zamestnateľnosť pracovnej sily (ovládanie základných zručností, účasť na celoživotnom vzdelávaní a prechody zo školy do zamestnania v prípade rôznych typov učebných osnov) a následne sa venuje výsledkom rôznych skupín osôb, ktoré sú na trhu práce nedostatočne zastúpené (napr. mladí ľudia, starší pracovníci, osoby z prostredia migrantov, ženy a dlhodobo nezamestnaní). V oddiele 3.2.2 sa uvádzajú politické opatrenia členských štátov v týchto oblastiach a opatrenia zamerané na uvedené znevýhodnené skupiny. 3.2.1. Kľúčové ukazovatele V roku 2016 sa miera predčasného ukončenia školskej dochádzky v EÚ ďalej znižovala. Bola na úrovni 10,7 %, čo znamenalo pokles o 0,3 percentuálneho bodu od roku 2015. V sedemnástich členských štátoch boli zaznamenané miery pod 10 % cieľovou hodnotou EÚ. Na Malte, v Španielsku a Rumunsku (ktoré sú spolu s Portugalskom označené za „krajiny s kritickou situáciou“) sa však táto miera približovala 20 %, pričom v Chorvátsku, Litve a Slovinsku („krajiny s najlepšími výsledkami“) bola pod úrovňou 5 %. V uplynulom roku zostala miera predčasného ukončenia školskej dochádzky stabilná vo väčšine členských štátov (ako je znázornené na obrázku 13), najviac sa znížila v Luxembursku (o 3,5 percentuálneho bodu) a v Grécku (o 1,4 percentuálneho bodu), ale na Cypre zaznamenala značný nárast (o 2,8 percentuálneho bodu, hoci stále je pod priemerom EÚ). V roku 2016 neexistovali žiadne dôkazy o konvergencii medzi členskými štátmi, o čom svedčí takmer horizontálna regresná priamka, ktorá uvádza do vzťahu medziročné zmeny a úrovne miery predčasného ukončenia školskej dochádzky. V porovnaní s rokom 2008 (obrázok 14) však miera predčasného ukončenia školskej dochádzky klesla takmer vo všetkých členských štátoch, a to v priemere o 4 percentuálne body. Najviac klesla v Portugalsku, Španielsku, Grécku a Luxembursku, pričom sa však zvýšila v Maďarsku, Českej republike, na Slovensku a v Rumunsku. Rozdiel v miere predčasného ukončenia školskej dochádzky medzi mužmi a ženami sa v roku 2016 zmenšil na 3 percentuálne body z 3,9 percentuálneho bodu v roku 2008, pričom v prípade žien existuje menšia pravdepodobnosť predčasného ukončenia školskej dochádzky než u mužov. Zdroj: Eurostat. Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Zdroj: Eurostat (VZPS). Online údajový kód: edat_lfse_14. Dlhodobý pokles miery predčasného ukončenia školskej dochádzky v Európe je pozitívnym trendom, ktorý bol vo veľkej miere vyvolaný štrukturálnymi reformami v systémoch vzdelávania a odbornej prípravy a cielenými opatreniami politiky. Vzhľadom na dôsledky krízy však tento pokles môže sčasti súvisieť s pretrvávajúcim sťaženým prístupom na trh práce v krajinách s vysokou mierou nezamestnanosti mladých ľudí, kde sa mladí ľudia rozhodli zostať dlhšie v procese vzdelávania. Okrem toho predčasné ukončovanie školskej dochádzky silne súvisí so sociálne znevýhodneným prostredím a s nízkym vzdelanostným prostredím rodičov. U žiakov z prostredia migrantov, najmä tých, ktorí boli narodení v zahraničí, sa zaznamenáva vyššia miera predčasného ukončenia školskej dochádzky. Žiaci so zdravotným postihnutím sú takisto viac znevýhodnení a v roku 2015 bol rozdiel medzi nimi a žiakmi bez zdravotného postihnutia 10,3 percentuálneho bodu. Dôležitým ukazovateľom kvality systémov počiatočného vzdelávania a odbornej prípravy sú výsledky študentov, pokiaľ ide o základné schopnosti ako čítanie, matematika a prírodné vedy. Z prieskumu základných schopností získaných v rámci primárneho a nižšieho sekundárneho vzdelávania vykonaného v rámci programu OECD pre medzinárodné hodnotenie žiakov (PISA) v roku 2015 vyplýva, že 19,7 % európskych žiakov vo veku 15 rokov dosahovalo slabé výsledky v čítaní, 22,2 % v matematike a 20,6 % v prírodných vedách. V porovnaní s predchádzajúcim prieskumom z roku 2012 sa výsledky zhoršili vo všetkých oblastiach, a to pokiaľ ide o priemer EÚ, ako aj vo väčšine krajín EÚ, hoci medzi členskými štátmi pretrvávajú veľké rozdiely, pokiaľ ide o nadobúdanie základných zručností. To znamená, že krajiny EÚ sú ešte ďalej od dosiahnutia cieľa znížiť do roku 2020 slabé výsledky v čítaní, matematike a prírodných vedách na úroveň pod 15 %. Najvýznamnejším faktorom, ktorý súvisí so slabými výsledkami vo vzdelávaní, je znevýhodnené sociálno-ekonomické prostredie. Vzájomný prienik existuje aj medzi študentmi so slabými výsledkami a študentmi s osobitnými vzdelávacími potrebami a/alebo so študentmi pochádzajúcimi z prostredia migrantov. Priemerný podiel študentov so slabými výsledkami v prírodných vedách v spodnom sociálno-ekonomickom kvartile populácie študentov v rámci prieskumu PISA 2015 je približne 34 %, t. j. o 26 percentuálnych bodov viac ako v hornom sociálno-ekonomickom kvartile (obrázok 15). Podiel študentov so slabými výsledkami v oblasti základných zručností všeobecne prevyšuje priemer v tých členských štátoch, ktoré majú významný podiel študentov z prostredia migrantov, a výsledky študentov zvyčajne úzko súvisia s ich sociálno-ekonomickým postavením. Okrem toho, ako sa už uviedlo v spoločnej správe o zamestnanosti za rok 2017, pri nedávnom náraste migrácie do EÚ sa ukázalo, ako systémy vzdelávania a odbornej prípravy môžu pomôcť tisícom prichádzajúcich mladých ľudí rozvinúť naplno svoj potenciál a podporiť ich integráciu do európskych spoločností.

Zdroj: Európska komisia (2016), PISA 2015: Výsledky EÚ a prvotné závery týkajúce sa politík vzdelávania v Európe (EU performance and initial conclusions regarding education policies in Europe). Miera dosiahnutého terciárneho vzdelania osôb vo veku 30 – 34 rokov v EÚ sa neustále a viditeľne zvyšuje už viac ako desať rokov. V súčasnosti dosahuje 39,1 % a len v minulom roku sa zvýšila o 0,4 percentuálneho bodu. V osemnástich členských štátoch je miera dosiahnutého vzdelania nad hlavným cieľom stratégie Európa 2020 na úrovni 40 %. Od roku 2008 sa priemerná miera dosiahnutého terciárneho vzdelania v EÚ zvýšila o 8 percentuálnych bodov (obrázok 16). Napriek značnému pokroku v posledných rokoch členské štáty, ktoré stále zaostávajú, dosahujú približne polovicu miery dosiahnutého vzdelania krajín s najlepšími výsledkami. Medzi pohlaviami pretrvávajú výrazné rozdiely, pokiaľ ide o úroveň dosiahnutého vzdelania, pričom ženy dosahujú lepšie výsledky ako muži vo všetkých členských štátoch okrem Nemecka a priemerný rozdiel v miere dosiahnutého terciárneho vzdelania medzi mužmi a ženami v EÚ je takmer 10 percentuálnych bodov. Pôvod rodičov stále ovplyvňuje mieru dosiahnutého terciárneho vzdelania, ktorá je v priemere približne o 5 percentuálnych bodov nižšia u ľudí narodených v zahraničí, napriek tomu, že opak možno konštatovať v Dánsku, Írsku, Luxembursku, Lotyšsku a Spojenom kráľovstve. Okrem toho mladí ľudia, ktorí sa prisťahovali v strede alebo na konci povinnej školskej dochádzky, majú väčšie ťažkosti než tí, ktorí sa prisťahovali v mladšom veku, a vyžadujú si netradičné spôsoby prístupu k vysokoškolskému vzdelávaniu, v rámci ktorých sa uznávajú zručnosti, ktoré mohli získať aj mimo rámca tradičného vyššieho sekundárneho vzdelávania. Ľudia so zdravotným postihnutím majú trvalo nižšiu mieru dosiahnutia terciárneho vzdelania a v roku 2015 príslušný rozdiel predstavoval 13,6 percentuálneho bodu. Zdroj: Eurostat (VZPS). Online údajový kód: edat_lfse_03. Relevantnosť vzdelávania pre trh práce má kľúčový význam z hľadiska posilnenia schopnosti mladých ľudí nájsť si zamestnanie a účinne prispieť k hospodárskemu rastu. Miera zamestnanosti čerstvých absolventov vysokoškolského vzdelania (vo veku 20 – 34 rokov) v EÚ v priemere dosahuje 82,8 %, pričom v prípade osôb s vyšším sekundárnym vzdelaním táto miera dosahuje 72,6 % (resp. 75 % v prípade absolventov odborného vzdelávania). Rozdiel je väčší v členských štátoch s nižšou celkovou mierou zamestnanosti mladých ľudí. Rozdiel v mierach zamestnanosti a/alebo nezamestnanosti medzi jednotlivými úrovňami zručností do určitej miery svedčí o nesúlade medzi ponúkanými a požadovanými zručnosťami, keďže rovnocenný súlad medzi ponukou pracovnej sily a dopytom po nej podľa úrovne vzdelania by znamenal identické miery zamestnanosti všetkých skupín zručností. V roku 2016 bol najvyšší rozptyl mier zamestnanosti podľa úrovní vzdelania (nižšie než vyššie sekundárne vzdelanie, vyššie sekundárne a post-sekundárne vzdelanie a terciárne vzdelanie) zaznamenaný v Bulharsku, Českej republike, Chorvátsku, Litve, Poľsku, Slovinsku a na Slovensku. Napriek pomerne dobrému uplatneniu absolventov odborného vzdelávania a prípravy (OVP) na trhu práce počet študentov zapisujúcich sa do počiatočného OVP v EÚ vo väčšine krajín od roku 2013 neustále klesá. Celkový počet študentov počiatočného OVP na vyššej sekundárnej úrovni v EÚ klesol od roku 2013 o približne 500 000 (4,7 %) na 10,3 milióna v roku 2015. V Spojenom kráľovstve sa zaznamenal najvýraznejší pokles celkového počtu študentov počiatočného OVP, a to o takmer 200 000 osôb. Zároveň miera zapisovania do všeobecného vzdelávania sa nezmenila. Podiel študentov OVP z celkového počtu študentov zapísaných do vyššieho sekundárneho vzdelávania sa preto znížil zo 48,9 % v roku 2013 na 47,3 % v roku 2015. Študenti OVP, ktorí vstupujú na trh práce bezprostredne po ukončení vyššieho sekundárneho vzdelania, majú vo väčšine krajín pomerne vysokú mieru zamestnanosti. To je zrejmé v krajinách s dobre fungujúcimi systémami OVP, ktoré okrem iného umožňujú dobrú priepustnosť a ľahký prechod zo školy do zamestnania, ako sú Malta, Spojené kráľovstvo, Nemecko, Holandsko, Švédsko, Rakúsko a Dánsko (s výnimkou absolventov OVP v zdravotníctve a sociálnej oblasti). V iných krajinách však absolventi OVP v niektorých oblastiach dosahujú slabšie výsledky (najmä v oblasti obchodu, správy a práva), a to napríklad v Maďarsku, Litve, Slovinsku, Poľsku, vo Francúzsku, v Bulharsku a Rumunsku. V Taliansku a Grécku, ktorých trhy práce vo všeobecnosti nefungujú veľmi dobre, existujú medzi mierami zamestnanosti obzvlášť veľké rozdiely v závislosti od študijného odboru. Okrem zamestnateľnosti sú ďalším dôležitým faktorom, ktorý determinuje príťažlivosť rôznych vzdelávacích dráh, očakávané mzdy. Mzdová prirážka pre absolventov odborného vzdelávania na strednej úrovni sa v porovnaní s absolventmi všeobecného vzdelávania na strednej úrovni pohybuje v rozmedzí od 60 % v Nemecku po mzdové znevýhodnenie vo výške približne –25 % v Českej republike (hoci ide o osobitný prípad, pretože väčšina absolventov OVP pokračuje vo vysokoškolskom vzdelávaní). Mladí ľudia s odbornou kvalifikáciou vo všeobecnosti zarábajú v EÚ približne o 25 % viac než tí, ktorí majú len nízku úroveň vzdelania (ISCED 0 – 2), o 17 % viac než tí, ktorí majú strednú úroveň vzdelania so všeobecným zameraním, a o 40 % menej než osoby s vysokou úrovňou vzdelania. Jednou z kľúčových charakteristík systémov OVP, ktoré umožňujú ľahký prechod do zamestnania a úspech na trhu práce, je začlenenie učenia sa prácou do programov OVP. Podľa Monitora vzdelávania a odbornej prípravy 2016 bolo v roku 2015 zapísaných do programov kombinujúcich učenie s prácou (minimálne 25 % trvania programu predstavuje učenie sa v skutočnom pracovnom prostredí v spoločnosti) približne 2,8 milióna študentov v EÚ. Dostupnosť programov s výrazným zastúpením kombinácie učenia s prácou je však vo väčšine krajín EÚ obmedzená a situácia sa nezlepšuje. Medzi rokmi 2013 a 2015 došlo iba k malej zmene vo využívaní programov kombinujúcich učenie s prácou v EÚ V niekoľkých krajinách podiel študentov zapojených do týchto programov klesol – napríklad v Spojenom kráľovstve, Rakúsku, vo Francúzsku, v Luxembursku a vo Fínsku. Badateľný nárast sa zaznamenal len na Slovensku a v Maďarsku, pričom v Maďarsku k tomu zrejme došlo v dôsledku zmien v klasifikácii niektorých programov, ktoré zahŕňajú dostatočný objem učenia sa prácou. Od roku 2013 došlo len k malej zmene celkovej miery účasti dospelých na vzdelávaní v EÚ (obrázok 17). Vo všetkých krajinách je väčšina programov vzdelávania dospelých neformálneho charakteru, zvyčajne súvisia s prácou a zabezpečuje i financuje ich obvykle zamestnávateľ alebo sám jednotlivec. Takéto vzdelávanie sa často zameriava na tých zamestnancov, ktorí už majú vysokú úroveň zručností a vykonávajú najzložitejšiu prácu, pričom prístup k odbornej príprave v prípade ostatných zamestnancov je oveľa obmedzenejší. Skutočnosť, že väčšina vzdelávania je neformálneho charakteru, zároveň znamená, že často ide o vzdelávanie krátkeho trvania, ktorého cieľom je získať zručnosti osobitne prispôsobené potrebám jednotlivých spoločností. To vedie k situácii, kde väčšina vzdelávania dospelých neumožňuje dospelým získavať zručnosti, ktoré sú prenosné medzi jednotlivými spoločnosťami, vrátane základných zručností ako gramotnosť, matematická gramotnosť alebo digitálne zručnosti.

Zdroj: Eurostat (EÚ – VZPS, osobitná extrakcia, 2016). Pozn.: Tento ukazovateľ zachytáva mieru účasti na formálnom a neformálnom vzdelávaní a odbornej príprave (posledné štyri týždne) osôb vo veku 25 až 64 rokov. Kategória údajov „oboje“ označuje podiel osôb, ktoré sa počas referenčného obdobia 4 týždňov zúčastnili na formálnych aj neformálnych vzdelávacích činnostiach. Údaje týkajúce sa osôb zapojených do „oboch“ foriem vzdelávania v HR, HU a LV sú nespoľahlivé a údaje týkajúce sa CY, LT, SK, BG a RO nie sú k dispozícii. Úroveň digitálnych zručností sa stále zvyšuje, ale len veľmi pomaly, a preto určité časti obyvateľstva nie sú schopné čerpať prínosy z digitálnej transformácie. To má vplyv na inováciu, produktivitu a v konečnom dôsledku aj na rast. V roku 2016 nemalo 44 % obyvateľstva vo veku od 16 do 74 rokov základné zručnosti zodpovedajúce súčasným potrebám, pričom 19 % nemalo žiadne takéto zručnosti (v roku 2015 to bolo 45 % a 21 %). Rozdiely medzi jednotlivými členskými štátmi sú výrazné, pričom v desiatich členských štátoch (Portugalsko, Poľsko, Slovinsko, Chorvátsko, Litva, Taliansko, Grécko, Cyprus, Bulharsko a Rumunsko) nemala v roku 2016 digitálne zručnosti najmenej štvrtina obyvateľov. Úroveň týchto zručností je obzvlášť nízka v Bulharsku a Rumunsku („krajiny s kritickou situáciou“), pričom vo Fínsku, v Holandsku, Dánsku a Luxembursku („krajiny s najlepšími výsledkami“) táto úroveň výrazne prevyšuje priemer. Pokiaľ ide o tento ukazovateľ, existujú dôkazy o prehlbovaní rozdielov medzi krajinami EÚ, keďže úroveň digitálnych zručností sa v priemere zlepšuje porovnateľne rýchlejšie v krajinách s najlepšími výsledkami. Zdroj: Eurostat. Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Situácia mladých ľudí na trhu práce sa naďalej zlepšuje, čo zodpovedá posilňovaniu hospodárstva. Miera nezamestnanosti mladých ľudí v EÚ klesla o 5 percentuálnych bodov z maxima na úrovni 23,7 %, ktoré dosiahla v roku 2013, na 18,7 % v roku 2016 a ďalej na 17 % v druhom štvrťroku 2017. Stále je však o 1,4 percentuálneho bodu nad úrovňou zaznamenanou v druhom štvrťroku 2008. Rozptyl nezamestnanosti mladých ľudí je vysoký, pričom niektoré členské štáty zaznamenali úrovne približujúce sa alebo prevyšujúce 40 % (Taliansko, Španielsko, Grécko), ale tento rozptyl v priebehu času klesá (pozri obrázok 19). Mladé ženy čelia nižšej miere nezamestnanosti ako muži (17,9 % oproti 19,4 % v roku 2016). To môže súvisieť s lepšími výsledkami vo vzdelávaní, ale ja s menšou mierou aktivity. Napriek zlepšovaniu vyhliadok mladých ľudí na trhu práce sú mladí častejšie zamestnávaní na základe neštandardných a atypických foriem zamestnania vrátane dočasných pracovných miest, nedobrovoľnej práce na kratší pracovný čas a menej platených pracovných miest (v roku 2016 pracovalo na dočasné pracovné zmluvy 43,8 % mladých pracovníkov – a viac ako 70 % v Slovinsku, Španielsku a Poľsku, pričom vo vekovej kategórii 25 – 49 rokov to bolo 13,1 % pracovníkov). Ako je znázornené v oddiele 3.4, tieto zmluvy sa nie vždy vyvíjajú smerom k trvalejšej forme zamestnania. Zdroj: Eurostat, VZPS. Okrem mladých ľudí, ktorí sú zamestnaní alebo si hľadajú zamestnanie, značná časť mladých ľudí vo veku od 15 do 24 rokov v EÚ je ekonomicky neaktívna. Celkovo 6 miliónov ľudí vo veku od 15 do 24 rokov v EÚ nebolo v roku 2016 zamestnaných, ani neboli v procese vzdelávania alebo odbornej prípravy (NEET). To predstavuje 11,5 % obyvateľov v tejto vekovej skupine, čo znamená pokles z maxima 13,2 % dosiahnutého v roku 2012, ale táto hodnota stále prevyšuje úroveň z roku 2008 (10,9 %). K tomuto poklesu došlo najmä v dôsledku prechodu nezamestnaných NEET do zamestnania. Ako je znázornené na obrázku 20, vo viacerých krajinách (Bulharsko, Rumunsko, Chorvátsko, Cyprus a Grécko – všetky označené za „krajiny s kritickou situáciou“) sa stále zaznamenávajú miery NEET nad úrovňou 15 %. Rovnaké to je aj v Taliansku, kde v roku 2016 úroveň klesla o 1,5 percentuálneho bodu („krajina so slabými, ale zlepšujúcimi sa výsledkami“). Naopak medzi „krajiny s najlepšími výsledkami“ patria Holandsko, Luxembursko, Dánsko a Švédsko. Počet NEET sa zvyšuje v Nemecku, Rakúsku, Litve, Lotyšsku a – čo je znepokojujúcejšie – aj na Cypre (ktorý už mal vysokú mieru). Rýchle zníženie možno pozorovať v Belgicku, na Malte, v Estónsku a Slovinsku. Vzhľadom na negatívnu smernicu regresnej priamky vyjadrujúcej vzťah medzi medziročnými zmenami a úrovňami je zrejmé, že medzi členskými štátmi dochádza ku konvergencii. V EÚ je počet NEET rovnomerne rozdelený medzi nezamestnané a neaktívne osoby, ale medzi členskými štátmi existujú výrazné rozdiely (najvyšší podiel neaktívnych osôb je v Bulharsku a Rumunsku a najvyšší podiel nezamestnaných je v Chorvátsku a Španielsku). Najväčšie riziko dostať sa do situácie NEET majú osoby, ktoré dosiahli len nízku úroveň vzdelania. V prípade žien patriacich do skupiny NEET sa neaktivita vyskytuje častejšie ako nezamestnanosť, pričom u mužov je to opačne. Zdroj: Eurostat. Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe.

Miera zamestnanosti starších pracovníkov sa v poslednom desaťročí podstatne zvýšila. Starší pracovníci prekonali krízu pomerne lepšie než iné vekové skupiny. Dokonca, ako už bolo uvedené v kapitole 1, veková skupina od 55 do 64 rokov je hlavnou hnacou silou celkového zvýšenia miery zamestnanosti za posledných desať rokov. V roku 2016 miera zamestnanosti osôb vo veku od 55 do 64 rokov bola 55,3 %, čo je o 2 percentuálne body viac než v predchádzajúcom roku, a predpokladá sa, že tento stabilný nárast bude pokračovať aj v kontexte demografických zmien. Miery zamestnanosti starších pracovníkov sa v jednotlivých členských štátoch značne líšia a pohybujú sa v rozpätí od 75,5 % vo Švédsku po 36,3 % v Grécku. Miera zamestnanosti žien vo veku od 55 do 64 rokov sa takisto zvyšuje a v roku 2016 bola na úrovni 48,9 %. Rozdiel v trvaní pracovného života medzi mužmi a ženami klesá, ale stále je významný, pričom ženy zotrvávajú na trhu práce v priemere o 4,9 roka menej než muži (33,1 roka oproti 38 rokom v roku 2016). Tento priemer je výsledkom významných rozdielov v členských štátoch a je vyvolaný rôznymi faktormi, ako napr. nedostatočný prístup k službám starostlivosti, ako aj nižší vek odchodu do dôchodku pre ženy v niektorých členských štátoch, čoho výsledkom je kratšie trvanie pracovného života (pozri obrázok 21). V neposlednom rade u starších pracovníkov je väčšia pravdepodobnosť pracovného úväzku na kratší pracovný čas než u pracovníkov v produktívnom veku, ale majú menšiu tendenciu pracovať na kratší pracovný čas než mladší pracovníci. Podobne je pravdepodobnejšie, že majú trvalé zamestnanie (len 5,3 % starších pracovníkov vo veku od 55 do 64 rokov malo dočasné zmluvy). Zdroj: Eurostat, VZPS. Ženy sú nedostatočne zastúpené na trhu práce vo všetkých členských štátoch. Hlavným ukazovateľom sociálneho prehľadu v oblasti rodovej rovnosti na trhu práce je rozdiel v zamestnanosti žien a mužov, ktorý predstavuje rozdiel medzi mierami zamestnanosti mužov a žien. V roku 2016 bol rozdiel v zamestnanosti žien a mužov v EÚ na úrovni 11,6 percentuálneho bodu, pričom u mužov dosahovala miera zamestnanosti 76,9 % a u žien 65,3 % (obrázok 22). Tento rozdiel je obzvlášť vysoký v prípade žien narodených mimo EÚ a rómskych žien. Celkovo tento ukazovateľ zostal v porovnaní s rokom 2015 stabilný, ako vyplýva z kapitoly 1. Z dlhodobejšieho hľadiska je však podstatne nižší než v roku 2008, keď rozdiel v zamestnanosti mužov a žien bol 15 percentuálnych bodov. Toto dlhodobé zlepšenie bolo predovšetkým dôsledkom zvýšenia miery zamestnanosti žien. V roku 2016 bola miera zamestnanosti žien pod hranicou 60 % v šiestich členských štátoch, v ktorých zároveň existoval vysoký rozdiel v zamestnanosti žien a mužov (najvyššie hodnoty sa zaznamenali v prípade Malty, Talianska, Grécka a Rumunska, ktoré sú označené za „krajiny s kritickou situáciou“). Tento rozdiel sa takisto zvyšuje vo viacerých členských štátoch, pričom vo Fínsku, v Belgicku, na Cypre a v Grécku sa zvyšuje nadpriemerným tempom (v týchto krajinách sa miera zamestnanosti zvýšila u oboch pohlaví, ale rýchlejšie u mužov než u žien). Medzi krajiny s najlepšími výsledkami patria Litva, Lotyšsko a Švédsko. Pozitívna smernica regresnej priamky vyjadrujúcej vzťah medzi zmenami a úrovňami rozdielu v zamestnanosti žien a mužov na obrázku 22 naznačuje, že v priemere sa prehlbujú rozdiely medzi výsledkami členských štátov v súvislosti s týmto ukazovateľom. Zdroj: Eurostat, VZPS. Obdobie: úrovne v roku 2016 a medziročné zmeny v porovnaní s rokom 2015. Pozn.: Priesečníkom osí je nevážený priemer EÚ. Legenda sa uvádza v prílohe. Nerovnaká účasť žien a mužov na trhu práce sa takisto premieta do väčšieho rozdielu v zamestnaní na čiastočný úväzok medzi ženami a mužmi, ktorý v roku 2016 v EÚ dosiahol 23 percentuálnych bodov (čo predstavuje mierny pokles z 23,2 percentuálneho bodu v roku 2015). Medzi jednotlivými krajinami existujú veľké rozdiely. Hoci tento ukazovateľ má nízke hodnoty vo väčšine členských štátov strednej a východnej Eur