Správa Komisie Rade a Európskemu parlamentu o vykonávaní nariadenia Rady (ES) č. 1830/2003 o sledovateľnosti a označovaní geneticky modifikovaných organizmov a sledovateľnosti potravín a krmív vyrobených z geneticky modifikovaných organizmov, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 2001/18/ES /* KOM/2008/0560 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 17.9.2008 KOM(2008) 560 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU o vykonávaní nariadenia Rady (ES) č. 1830/2003 o sledovateľnosti a označovaní geneticky modifikovaných organizmov a sledovateľnosti potravín a krmív vyrobených z geneticky modifikovaných organizmov, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 2001/18/ES SPRÁVA KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU o vykonávaní nariadenia Rady (ES) č. 1830/2003 o sledovateľnosti a označovaní geneticky modifikovaných organizmov a sledovateľnosti potravín a krmív vyrobených z geneticky modifikovaných organizmov, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 2001/18/ES Nariadenie (ES) č. 1830/2003[1] (ďalej len „nariadenie“) bolo prijaté 22. septembra 2003 a po uverejnení nariadenia Komisie (ES) č. 65/2004, ktoré zavádza systém vypracovania a prideľovania jednoznačných identifikátorov pre geneticky modifikované organizmy, sa od 16. apríla 2004 uplatňuje v plnom rozsahu. V súlade s článkom 12 nariadenia Komisia 10. mája 2006 predložila Európskemu parlamentu a Rade správu o vykonávaní naradenia. Keďže však bolo k dispozícii len obmedzené množstvo informácií a skúseností, ktoré by podporili príspevok členských štátov (2005), Komisia vypracovala túto správu s cieľom poskytnúť kompletnejší obraz vykonávania nariadenia. Príspevky poskytlo 23 členských štátov, ako aj dve priemyselné združenia (príloha). Uskutočnili sa konzultácie aj s ďalšími zainteresovanými stranami, ale tie svoje príspevky neposkytli. Informácie sa od členských štátov zozbierali prostredníctvom dotazníka pozostávajúceho z desiatich častí: výklad pravidiel sledovateľnosti, uplatňovanie a vplyv pravidiel sledovateľnosti, sledovateľnosť zmesí GMO, výklad pravidiel označovania, uplatňovanie a vplyv pravidiel označovania, výnimky z požiadaviek na sledovateľnosť a označovanie pri podprahových množstvách, jedinečné identifikátory, inšpekčné a kontrolné opatrenia, rozhodnutie o požiadavkách na dokumentáciu podľa Kartagenského protokolu a ďalšie otázky. 1. OBCHODOVANIE S GMO V EURÓPSKEJ ÚNII Po uverejnení prvej správy sa neobjavili žiadne nové tendencie. Zatiaľ čo európsky potravinársky priemysel a maloobchod aj naďalej odolávali obchodovaniu s GM potravinami a potravinárskymi výrobkami, väčšina GM výrobkov uvádzaných na európsky trh je určená ako krmivo pre zvieratá a pochádza z dovážaných komodít, prevažne sóje a kukurice. Mnoho členských štátov uviedlo, že nedovážajú žiadne živé GMO určené na pestovanie. V roku 2006 bola kukurica MON810 jediným GMO, ktorý sa pestoval v šiestich členských štátoch na celkovej ploche približne 60 000 ha (najmä v Španielsku, ale aj vo Francúzsku, Nemecku, Českej republike, na Slovensku a v Portugalsku). Táto plocha sa v roku 2007 zväčšila na približne 110 000 ha. Pokiaľ ide o sledovateľnosť a označovanie GMO, veľa členských štátov ešte stále uvádza, že majú obmedzené alebo nemajú žiadne skúsenosti, a preto neposkytli žiadne nové informácie. Komisia (Eurostat) skúma možnosť získania oficiálnej štatistiky o dovoze GM výrobkov z krajín mimo EÚ a o ich prieniku na trh s krmivami. 2. VÝKLAD, UPLATňOVANIE A VPLYV PRAVIDIEL SLEDOVATEľNOSTI Napriek určitým obavám zo zložitosti právnych predpisov a prekrývania sa požiadaviek tohto nariadenia a nariadenia (ES) č. 1829/2003[2] väčšina členských štátov neuviedla žiadne problémy s výkladom pravidiel sledovateľnosti. Uviedli, že systém celkovo napreduje. Bežnou obchodnou praxou je, že prevádzkovatelia žiadajú od dodávateľov potrebnú dokumentáciu, a stále viac obchodných prevádzkovateľov uvádza prípady genetických modifikácií v sprievodných dokumentoch. Z mnohých skúsenosti však vyplýva, že sa to týka prevažne sektora krmív[3]. Väčšina členských štátov zistila, že pravidlá sledovateľnosti majú pozitívny vplyv na označovanie a na výber na základe informovanosti, pretože uľahčujú úradné kontroly, zvládanie rizík a fungovanie celého systému. Predpokladá sa, že vplyv na dovoz závisí aj od výrobku, a je dôležitý najmä v prípadoch, keď vývozcovia z tretích krajín poskytujú málo informácií o prítomnosti GMO. Je však potrebné poznamenať, že pravidlá sledovateľnosti uvedené v nariadení nerozlišujú medzi výrobkami z EÚ a dovozom z tretích krajín. Takže problémy týkajúce sa dostupnosti dokumentácie sú stále rovnaké tak pre prevádzkovateľov z EÚ, ako aj pre prevádzkovateľov z tretích krajín[4]. Pravidlá sledovateľnosti majú celkovo pozitívny vplyv na verejnú mienku o bezpečnosti potravín a priaznivý vplyv na obchodovanie s výrobkami, ktoré nie sú geneticky modifikované, z dôvodu pretrvávajúceho negatívneho vnímania GM výrobkov spotrebiteľmi[5]. Jeden členský štát tiež uviedol, že tieto pravidlá mali pozitívny vplyv na malé podniky vďaka zlepšeniu rámca kontrol, čo malo za následok nižšie hospodárske škody. Ďalší členský štát uviedol, že malé podniky nekupujú GM zložky kvôli administratívnej a finančnej záťaži spojenej s pravidlami sledovateľnosti platnými v EÚ[6]. Bolo naznačených niekoľko ďalších problémov. Jeden členský štát uviedol, že len veľké podniky majú zavedené systémy, ktoré im umožňujú vyžadovať záruky a osvedčenia, ako aj systémy overovania, ako napríklad vyžadovanie analytických správ alebo odber vzoriek (hoci je potrebné poznamenať, že analytické správy a/alebo odber vzoriek sa v nariadení nevyžadujú). Podľa článku 4 ods. 1 nariadenia sú prevádzkovatelia výlučne zodpovední za písomné oznámenie jedinečného identifikátora a informácií o tom, že výrobok obsahuje GMO alebo je zložený z GMO. Ďalší členský štát uviedol, že prevádzkovatelia si nie vždy uvedomujú svoju povinnosť archivovať príslušné dokumenty počas piatich rokov a že sa to robí len v niekoľkých prípadoch. Niektoré členské štáty uviedli praktické problémy s uplatňovaním pravidiel sledovateľnosti, ako napríklad prípady, keď nie je možné preukázať pôvod GMO alebo keď výrobky nie sú riadne označené na začiatku výrobného reťazca. Vo všeobecnosti platí, že potravinársky priemysel EÚ sa stále zdráha používať GM výrobky. V niektorých členských štátoch väčšina prevádzkovateľov v sektore potravín a krmív zo začiatku odmietala GM výrobky, aby sa vyhli povinnému označovaniu, ktoré by si podľa ich názoru vyžiadalo dodatočné náklady. Prevádzkovatelia v sektore krmív však neskôr ustúpili z toho dôvodu, že takmer všetko predávané jedlo zo sóje dovážané do EÚ bolo geneticky modifikované. Jedno združenie zo zámoria vyjadrilo obavy zo skutočnosti, že spracovatelia potravín z EÚ a maloobchodníci prestali používať sójový olej z USA, pretože výsledné potraviny a krmivá by boli označené ako GM dokonca aj vtedy, ak by sa následkom modifikácie v oleji neobjavila žiadna DNA, a vyslovili poľutovanie nad tým, že takéto výrobky sa musia označovať. 3. VÝKLAD, UPLATňOVANIE A VPLYV PRAVIDIEL OZNAčOVANIA Väčšina členských štátov neuviedla žiadne problémy v súvislosti so spôsobom, akým úradníci vysvetľujú pravidlá označovania. Niekoľko členských štátov zaznamenalo nejasnosti, pokiaľ ide o presné rozdiely medzi rozsahom pôsobnosti nariadenia a nariadenia (ES) č. 1829/2003, a to vzhľadom na GM potraviny a krmivá. Ďalší členský štát si nebol istý označovaním určitých druhov potravín a krmív vyrábaných z GMO, ktoré sa používajú len na priemyselné účely (napr. olej používaný na čistenie panvíc na vyprážanie), ani presným výkladom pojmu „potraviny a krmivá vyrábané z GMO“. Ďalší členský štát uviedol, že zástupcom priemyselných odvetví nie je jasné, či je potrebné označovať určité konkrétne výrobky (napr. produkty kvasenia v súvislosti so sójovým olejom)[7]. Členské štáty sa vo všeobecnosti domnievajú, že pravidlá označovania sa uplatňujú bez problémov. Uvedené problémy sa týkajú nesprávneho označovania (napr. označenia, že výrobok „môže“ obsahovať GMO), negatívneho označovania v rozpore s vnútroštátnymi právnymi predpismi (napr. „výrobok nie je geneticky modifikovaný“ alebo „neobsahuje geneticky modifikované organizmy“), nedostatočnej dokumentácie, ktorá by naznačovala prítomnosť GMO vo výrobkoch, ktoré nie sú predbalené, a chýbajúceho označenia aj napriek tomu, že je prekročená prahová hodnota 0,9 %. Jeden členský štát sa domnieval, že možnosť prevádzkovateľov uviesť na označení buď „Tento výrobok obsahuje GMO“ alebo „Tento výrobok obsahuje geneticky modifikovaný (názov organizmu resp. organizmov)“ (čl. 4 ods. 6 nariadenia) by mohla brániť tomu, aby sa konečný príjemca dozvedel presné množstvo GMO, ktoré výrobok obsahuje. Väčšina členských štátov uviedla, že pravidlá označovania mali vplyv na trh a spotrebiteľov, ako napríklad možnosť výberu na základe viacerých informácií, efektívnejšie predchádzanie zavádzajúcim praktikám a nárast dopytu spotrebiteľov po zložkách v potravinovom reťazci, ktoré nie sú geneticky modifikované. Niektoré členské štáty však práve z dôvodu prahovej hodnoty 0,9 % naznačili, že u GMO, ako sú napríklad krmivá, neuvedenie informácií o náhodnej alebo technicky nevyhnutnej prítomnosti GMO v množstve nižšom ako 0,9 % znemožňujú kúpu výrobkov neobsahujúcich vôbec žiadne GMO. 4. PRAHOVÉ HODNOTY PRE OZNAčOVANIE A NÁHODNÁ PRÍTOMNOSť GMO Väčšina členských štátov neuviedla žiadne konkrétne problémy s riadnym uplatňovaním prahových hodnôt (0,9 %) pri výnimke z povinnosti označovať potraviny a krmivá. Bežnou praxou sú náhodné odbery vzoriek a laboratórne analýzy a bolo zaznamenaných niekoľko prípadov porušenia (ako napríklad nesprávne označenie). Členské štáty obvykle kontrolujú osvedčenia dodávateľov, zoznamy technických údajov a zachovanie totožnosti výrobku. Členské štáty však poukázali na potrebu vyriešiť problém s prahovou hodnotou v prípadoch, keď výrobok obsahuje viacero génov (stacking). Existujú praktické problémy, keď sa musí analyzovať zmes zŕn, múky alebo spracovaný výrobok, pretože môžu obsahovať rozličné zložky vyrobené z tej istej suroviny, napr. škrob a múka z kukurice. Niektoré členské štáty a zainteresované strany poukázali aj na potrebu prahových hodnôt pre označovanie prítomnosti GMO v semenách. Komisia v súčasnosti vykonáva posudzovanie vplyvu na účely preskúmania tejto otázky. Jedno profesijné združenie uvádza, že prahová hodnota 0,9 % predstavuje náhodný výber a mala by sa zvýšiť na pragmatickejšiu úroveň. Jedna organizácia zo zámoria sa domnieva, že následkom pravidiel označovania dovozcovia prestali dovážať sójový olej na potravinárske využitie, čím boli príslušné odvetvia nútené používať namiesto neho tradičný repkový olej za vysoké ceny. Poznamenávajú tiež, že požiadavky na označovanie sú založené skôr na pôvode ako na určení prítomnosti GMO, t.j. na dostupnosti potrebných osvedčení a nie na možnosti určiť prítomnosť GMO vo výrobkoch. Podľa ich názoru to predstavuje nespravodlivú záťaž pre prevádzkovateľov v sektore potravín a krmív, ktorí musia overovať plnenie požiadaviek v súvislosti s rafinovaným materiálom[8]. Niekoľko členských štátov vyjadrilo svoje názory na to, ako vykladať pojem „náhodná prítomnosť“. Hodnotenie toho, či je prítomnosť GMO v potravinovom a krmivovom reťazci náhodná alebo spôsobená nedbanlivosťou prevádzkovateľov, sa vykonáva od prípadu k prípadu a zdá sa, že členské štáty používajú rozličné metódy. Prevádzkovatelia obvykle musia predložiť dôkaz o svojom úmysle vylúčiť prítomnosť GMO vo všetkých etapách výroby. Medzi takéto dôkazy patria potvrdenia objednávok a nákupu surovín, ktoré nie sú geneticky modifikované, používanie osobitných skladovacích priestorov a výrobných liniek bez GMO. Niektoré členské štáty na to, aby mohli dospieť k záveru, že akákoľvek prítomnosť je náhodná a technicky nevyhnutná, kontrolujú aj postup výroby, postupy čistenia a všetky potrebné opatrenia. Niekoľko členských štátov uviedlo, že ak je pôvodná surovina v potravinovom alebo krmivovom reťazci označená ako GM, potom je aj konečná surovina označená ako GM, dokonca aj vtedy, ak obsahuje len stopové množstvá nižšie ako 0,9 %, pretože v takom prípade sa ich prítomnosť nepovažuje za náhodnú. 5. POUžÍVANIE JEDINEčNÝCH IDENTIFIKÁTOROV Väčšina členských štátov považuje jedinečné identifikátory za užitočný nástroj na identifikáciu a označovanie geneticky modifikovaných výrobkov a neuvádzajú žiadne vážne problémy. Celkovo uvádzajú síce obmedzené, ale zato pozitívne skúsenosti s vykonávaním nariadenia (ES) č. 65/2004 a s používaním jedinečných identifikátorov. Jeden členský štát, v ktorom sa pestuje GM kukurica, oznámil, že jedinečné identifikátory sa uvádzajú v dokumentácii, ktorú posielajú dodávatelia semien poľnohospodárom a spracovávateľom. Jedno priemyselné združenie malo tiež pocit, že požiadavky na transakcie a označovanie GM odrôd sa uplatňujú ako bežná obchodná prax, ak sa to vyžaduje, ale že tieto požiadavky rozšírili existujúce administratívne povinnosti a zvýšili náklady. Tieto jedinečné identifikátory, ako napríklad MON-04032-6, sú ľahko dostupné na internetovej adrese: http://ec.europa.eu/food/dyna/gm_register/index_en.cfm. Niekoľko členských štátov poukázalo na skutočnosť, že jedinečné identifikátory nie sú v sprievodnej dokumentácii k výrobkom vždy uvedené, a v takom prípade ich sledovateľnosť nie je spoľahlivá a obchodní prevádzkovatelia sa snažia získavať tieto kódy tým, že od dodávateľov požadujú doplňujúce informácie. 6. PRESADZOVANIE NARIADENIA čLENSKÝMI šTÁTMI A VYKONÁVANIE ODPORÚčANIA 2004/787/ES Väčšina členských štátov uviedla, že kontroly a oficiálne inšpekcie sa vo všeobecnosti vykonávajú bez vážnych problémov. Je však potrebné poznamenať, že niektoré ich praktiky sa značne líšia. V niektorých členských štátoch sa väčšina kontrol zameriava na dokumentáciu, zatiaľ čo odber vzoriek a analýzy sú obmedzené kvôli nákladom. Iné členské štáty uviedli, že kontrolní úradníci v zásade kontrolujú, či prevádzkovatelia vykonávajú „interné“ kontroly v súlade s predpismi. Niekoľko členských štátov uviedlo problémy s obmedzenými zdrojmi, ktoré majú k dispozícii, a s následným znížením počtu inšpekcií a kontrol. V niekoľkých členských štátoch majú v sezóne nedostatok zamestnancov, napr. pri kontrolách semenárskych mechanizmov. Jeden členský štát uviedol nedostatok zdrojov na testovanie potravín v súlade s odporúčaním 2004/787/ES, ktoré vyžaduje osobitnú analýzu čiastkových vzoriek na archiváciu. Niekoľko členských štátov poukázalo na prínos programov odbornej prípravy pre inšpektorov, ako sú napríklad programy, ktoré poskytuje Spoločné výskumné centrum, a programy v rámci TAIEX, a na výhody vyplývajúce zo zapojenia laboratórií do Európskej siete laboratórií pre GMO (ENGL). Vnútroštátne ustanovenia zaviedli sankcie za porušovanie príslušných právnych predpisov Spoločenstva, ako i vnútroštátnych právnych predpisov vrátane upozornení, stiahnutia výrobkov z trhu, ich navrátenia do krajiny pôvodu, opätovného označovania výrobkov, pokút a odňatia slobody. Nezaznamenali sa žiadne závažné prípady porušenia, pričom väčšina zo zistených prípadov porušenia platného práva súvisela s neoznačením výrobkov a nedostatočnými prevádzkovými postupmi na účely sledovateľnosti GM výrobkov. Jedna profesijná organizácia uvádza, že niektoré pokuty za náhodnú prítomnosť GMO v prípadoch schválených EÚ boli neprimerané, a to vrátane povinného zničenia a trestných konaní. Niekoľko členských štátov uviedlo problémy s presadzovaním pri výrobkoch získaných z GMO, ktoré neobsahujú žiadny zistiteľný a identifikovateľný materiál pochádzajúci z GMO, ale aj tak musia byť označené. Hlavný problém v tejto oblasti spočíva v tom, že príslušné orgány môžu vykonať len kontrolu dokumentácie v súvislosti s preventívnymi opatreniami, pričom z dôvodu neprítomnosti v mnohých prípadoch zistiteľnej DNA, odber vzoriek nie je nevyhnutne riešením. Preto niekedy čelia problémom, ak vývozcovia a orgány v tretích krajinách nie sú ochotné poskytovať dovozcom informácie potrebné na plnenie právnych predpisov o sledovateľnosti a označovaní. Na druhej strane je potrebné poznamenať, že dovozcovia sú povinní vyžadovať tieto informácie. Inak by konali v rozpore s právom Spoločenstva tým, že by dovážali výrobky, ktoré nespĺňajú príslušné ustanovenia. Jedna priemyselná organizácia sa domnieva, že povinnosť označovať tieto výrobky predstavuje pre európsky priemysel konkurenčnú nevýhodu. Jedno združenie zo zámoria tvrdí, že povinná sledovateľnosť a označovanie rafinovaného sójového oleja vytvára priestor pre podvodné praktiky, pretože vyhlásenia nie je možné overiť žiadnym vedeckým testom. Rovnako ako v predchádzajúcej správe členské štáty naznačili problémy s vykonávaním odporúčania 2004/787/ES o odbere vzoriek a určovaní GMO. Väčšina členských štátov považuje jeho vykonávanie za nákladné a časovo náročné, najmä pokiaľ ide o veľké zásielky. Tvrdia, že kontrola a odber vzoriek pri zásielkach dovážaných voľne ložených výrobkov podľa technických usmernení uvedených v odporúčaní predstavuje veľkú záťaž pre kontrolné orgány a výsledky nie sú vždy úmerné vynaloženému času alebo finančnej záťaži. Uvádzajú, že požadovaný počet čiastkových vzoriek je príliš veľký, najmä v prípade lodí nad 500 ton. Niekoľko členských štátov uviedlo, že používajú metódy odberu vzoriek z krmív podľa starej smernice 76/371/EHS o odbere vzoriek z krmív, ktorou sa určujú kvantitatívne metódy pre odber vzoriek na úradnú kontrolu krmív. Jeden z členských štátov tiež uvádza, že odber vzoriek voľne ložených výrobkov je v súlade so všeobecnými zásadami a metódami opísanými v norme ISO 13690 (1999). Taktiež tvrdí, že odporúčanie nie je možné uplatňovať na predbalené potraviny alebo na malé množstvá zložiek. Ako bolo uvedené v prvej správe, problémy pretrvávajú, pokiaľ ide o jednotky, v ktorých by sa mal vyjadrovať obsah GMO. V odporúčaní 2004/787/ES sa uvádza, že „výsledky kvantitatívnej analýzy by mali byť vyjadrené ako percento počtu geneticky modifikovaných kópií DNA v súvislosti s cieľovým taxonom určitého počtu kópií DNA vypočítaných na základe haploidných genómov“. Aj napriek tomu však niektoré členské štáty žiadajú svoje laboratóriá, aby vyjadrovali výsledky meraní povolených GM materiálov radšej v hmotnostných percentách ako v percentách haploidných genómov, keďže podľa ich názoru prahová hodnota na účely označenia musí byť uvedená v súvislosti s hmotnosťou alebo počtom zŕn, a nie v súvislosti s obsahom DNA. Jeden členský štát uviedol, že percentá haploidných genómov používa len vtedy, keď je k dispozícii referenčný materiál na báze plazmidu. Niektoré iné členské štáty poznamenali, že metóda validácie podľa normy ISO 17025, ktorá sa navrhuje v odporúčaní, závisí od vnútroštátneho akreditačného orgánu. Požiadavky sa medzi jednotlivými členskými štátmi značne líšia. Tvrdí sa, že akreditácia podľa ISO 17025 je skôr byrokratickým prostriedkom, ktorý zabezpečuje dobrú sledovateľnosť a dostatočnú dokumentáciu v rámci laboratória, ako nástrojom, ktorý by zabezpečoval vedeckú harmonizáciu. Je potrebné poznamenať, že ISO 17025 je systémom na zabezpečenie kvality v laboratóriách, ale nie metódou na kvalitatívnu a kvantitatívnu analýzu GMO. Existujú však metódy referenčného laboratória Spoločenstva (CLR – Community Reference Laboratory) pre všetky GMO povolené podľa nariadenia (ES) č. 1829/2003, ktoré sa ďalej validujú v laboratóriách členských štátov podľa rámcových pravidiel kontroly kvality stanovených v norme ISO 17025. Ako bolo uvedené v prechádzajúcej správe, ďalší problém súvisí s ťažkosťami pri kontrole nepovolených GMO alebo prípadov, keď výrobok obsahuje viacero génov, bez overených metód ich určovania a bez certifikovaného referenčného materiálu. 7. ZÁVERY Od uverejnenia predchádzajúcej správy získali členské štáty a zainteresované strany ďalšie skúsenosti s vykonávaním nariadenia. Platí to najmä pre sektor krmív, čo bolo možné pozorovať z ich príspevkov k celému radu praktických záležitostí. Celkové skúsenosti v potravinárskom sektore sú však stále nevýrazné, najmä z dôvodu obmedzeného počtu GMO a z nich získaných výrobkov, s ktorými sa v súčasnosti obchoduje v Európskej únii. Ako už bolo uvedené aj v predchádzajúcej správe, členské štáty naznačili, že ustanovenia nariadenia sa vykladajú správne a riadne sa vykonávajú. Tieto ustanovenia považujú za krok smerom k výberu na základe viacerých informácií, k efektívnejšiemu predchádzaniu zavádzajúcim praktikám a k lepším úradným kontrolám. Niekoľko problémov, ktoré sa týkajú uplatňovania obchodných praktík, však predstavuje hlavné výzvy pre tvorbu politiky v oblasti GMO a jej presadzovanie v Európskej únii. Priemyselné združenia a vývozcovia z tretích krajín aj naďalej tvrdia, že nariadenie spôsobuje nadmernú administratívnu záťaž. Obmedzuje vývoz GMO do Európskej únie a núti európskych prevádzkovateľov používať tradičné výrobky za vysoké ceny. Prahové hodnoty na účely označovania považujú za náhodný výber a tvrdia, že označovanie výrobkov z GMO, v ktorých nie je možné určiť prítomnosť žiadneho GM materiálu, spôsobuje prevádzkovateľom v sektore potravín a krmív nespravodlivú záťaž v súvislosti s overovaním plnenia požiadaviek v prípade rafinovaných materiálov. Ako už bolo naznačené aj v prvej správe, Komisia sa domnieva, že na obchodovanie s GMO malo ďaleko väčší vplyv niekoľko ďalších faktorov, ako je napríklad dopyt spotrebiteľov po výrobkoch, ktoré nie sú geneticky modifikované, vyššie ceny v sektore krmív a nezosúladené schvaľovanie GMO v jednotlivých krajinách. Cieľom požiadavky na označovanie je umožniť slobodný výber tak prevádzkovateľom, ako aj spotrebiteľom, a nemala by sa považovať za prekážku obchodovania so schválenými GM výrobkami. Komisia bude pokračovať v spolupráci s príslušnými orgánmi členských štátov s cieľom zabezpečiť riadne vykonávanie nariadenia. Zároveň bude aj naďalej preskúmavať spoločne so zainteresovanými stranami všetky možné aspekty vykonávania a prípadne aj zlepšovania politiky sledovateľnosti a označovania GMO. Komisia (Eurostat) bude pokračovať vo svojom úsilí získavať oficiálne štatistiky o GM výrobkoch, najmä o objemoch dovozu GM výrobkov do EÚ z krajín mimo EÚ, o ich prieniku na trh s krmivami a o plochách, na ktorých sa GMO pestujú. ANNEX Institutions which contributed their input Ministry of Health, Family and Youth, Austria Federal Public Services Public Health, Food Chain and Environment, Belgium FAVV / AFSCA: Federal Agency for the Food Chain Safety, Belgium Department of Agriculture, Cyprus Ministry of the Environment, Czech Republic Danish Plant Directorate Ministry of Trade and Industry, Finland Ministry of Agriculture and Forestry, Finland Finnish Food Safety Authority Evira Customs Laboratory, Finland Ministry of the Environment, Finland Federal Office of consumer Protection and Food Safety, Germany Ministry of Rural Development and Food, Greece Ministry of Development, Hellenic Food Safety Authority, Greece Ministry of Economy and Finance, General Chemical State Laboratory, Greece Ministry for Environment and Water, Hungary Ministry for the Environment and Territory, Italy Food and Veterinary Service, Latvia Ministry of Agriculture, Latvia Ministry of Environment, Lithuania State Food and Veterinary Service, Lithuania Ministry of Health, Luxembourg Malta Environment and Planning Authority Malta Standards Authority Ministry of Housing, Spatial Planning and the Environment, Netherlands Ministry of the Environment, Department of Nature Conservation, Poland GPP, Cabinet of Political Planning, Portugal DGADR, General Directorate of Agriculture and Rural Development, Portugal National Sanitary Veterinary and Food Safety Authority, Romania State Veterinary and Food Administration, Slovakia Central Controling and Testing Institute for Agriculture, Slovakia Ministry of Agriculture, Forestry and Food, Slovenia Ministry of Health, Slovenia Ministry for the Environment and Spatial Planning, Slovenia Ministry of Environment, Spain National Food Administration, Sweden Department for Environment, Food and Rural Affairs, UK European Association fro Bio-industries (EuropaBio) American Soybean Association (ASA) [1] Ú. v. EÚ L 268, 18.10.2003, s. 24. Správa Komisie Rade a Európskemu parlamentu o implementácii tohto nariadenia bola uverejnená 25.10.2006, KOM(2006) 626 v konečnom znení. [2] Ú. v. EÚ L 268, 18.10.2003, s. 1. [3] Je potrebné poznamenať, že členské štáty už získali skúsenosti s uplatňovaním článku 18 nariadenia (ES) č. 178/2002 o sledovateľnosti. Komisia uverejnila usmernenia, ktoré odkazujú na požiadavky na sledovateľnosť GMO. (http://ec.europa.eu/food/food/foodlaw/traceability/factsheet_trace_2007_en.pdf). [4] Navyše neexistuje žiadny právny základ, ktorý by umožňoval vyžadovať od tretích krajín alebo vývozcov, aby poskytovali informácie podľa článku 5 nariadenia. Zodpovednosti dovozcov sú vymedzené v článku 11 nariadenia (ES) č. 178/2002, pričom dovozcovia v členských štátoch sú v konečnom dôsledku zodpovední za to, aby zabezpečili, že dovoz spĺňa požiadavky EÚ na mieste vstupu podľa špecifickejších právnych predpisov EÚ, napr. o sledovateľnosti a označovaní. [5] Eurobarometer 64.3, Európania a biotechnológie v roku 2005: Vzory správania a trendy. [6] Na tomto mieste je potrebné poznamenať, že od prevádzkovateľov sa vyžaduje, aby uplatňovali pravidlá sledovateľnosti podľa článku 18 nariadenia (ES) č. 178/2002 bez ohľadu na to, či ich výrobky obsahujú GMO alebo nie. [7] Komisia navrhla nové nariadenie o potravinových enzýmoch, ktorým sa mení a dopĺňa smernica Rady 83/417/EHS, nariadenie Rady (ES) č. 1493/1999, smernica 2000/13/ES a smernica Rady 2001/112/ES, ktoré jasne definujú GMO pri enzýmoch (http://ec.europa.eu/food/food/chemicalsafety/additives/prop_leg_en.htm). [8] Je potrebné poznamenať, že akýkoľvek odkaz na „pôvod“ uvedený v tejto správe by sa mal spájať s výrobnými a spracovateľskými metódami a nie so zemepisným pôvodom, ktorý pokiaľ ide o sledovateľnosť a označovanie GMO, nie je dôležitý.