Štokholmský dohovor o POP bol prijatý v roku 2001 a nadobudol platnosť v roku 2004. Podporujú sa v ňom globálne opatrenia týkajúce sa pôvodnej skupiny dvanástich POP s primárnym cieľom chrániť ľudské zdravie a životné prostredie pred pôsobením POP. V dohovore sa od zmluvných strán vyžaduje, aby prijali opatrenia na zastavenie alebo zníženie uvoľňovania POP do životného prostredia. Osobitne sa odkazuje na prístup založený na predbežnej opatrnosti stanovený v zásade č. 15 Deklarácie z Ria o životnom prostredí a rozvoji z roku 1992. Táto zásada sa uplatňuje v článku 8 dohovoru, v ktorom sa stanovujú pravidlá zahrnutia ďalších chemikálií do Štokholmského dohovoru.

V roku 2007 sa vypracoval prvý európsky realizačný plán známy ako „realizačný plán Spoločenstva“ [SEC (2007) 341] . Neskôr, v roku 2014, sa tento realizačný plán aktualizoval v podobe „realizačného plánu Únie“ [COM (2014) 306 final]. V súčasnosti rezonuje potreba revízie a aktualizácie druhého realizačného plánu s cieľom riešiť otázku zahrnutia viacerých nových perzistentných organických látok do Štokholmského dohovoru, ako aj zohľadnenia technického a legislatívneho pokroku v danej oblasti.

Úroveň uvoľňovania neúmyselne získaných vedľajších produktov uvedených v prílohe C [dioxíny, furány, polychlórované bifenyly (PCB), pentachlórbenzén (PeCB), hexachlórbenzén (HCB) a od decembra 2016 polychlórované naftalény (PCN)] sa neustále znižuje, pričom hlavným cieľom je podľa možnosti ich celková eliminácia. Podľa prílohy C sú zmluvné strany povinné podporovať a v súlade so svojimi akčnými plánmi vyžadovať uplatňovanie najlepších dostupných techník v prípade nových zdrojov v rámci svojich hlavných kategórií zdrojov uvedených v časti II a časti III prílohy C k Štokholmskému dohovoru.

EÚ prijala a vykonáva viaceré legislatívne opatrenia týkajúce sa POP, ktoré sú zamerané na dosahovanie cieľov Štokholmského dohovoru, ako aj protokolu EHK OSN o POP. Hlavným právnym nástrojom je nariadenie (ES) č. 850/2004 o perzistentných organických znečisťujúcich látkach, ktoré nadobudlo účinnosť 20. mája 2004. Nariadenie o POP sa niekoľkokrát zmenilo s cieľom zaradiť do zoznamu nové látky a stanoviť koncentračné limity týkajúce sa odpadu.

Pokiaľ ide o plnenie povinností vyplývajúcich zo Štokholmského dohovoru a protokolu o POP, nariadenie o POP dopĺňajú ďalšie právne predpisy týkajúce sa chemikálií, ktorými sa zabezpečuje uplatňovanie zákazu vývozu POP, súlad dovozu a vývozu s pravidlami Štokholmského dohovoru, zber a nezvratné zničenie POP, ako aj prevencia výroby a predaja chemikálií vykazujúcich vlastnosti POP.

Výskyt POP v potravinách a krmivách a v životnom prostredí sa monitoruje na základe rôznych právnych aktov a v kontexte viacerých programov. Európsky register uvoľňovania a prenosov znečisťujúcich látok (EPRTR) zlepšuje prístup verejnosti k informáciám o životnom prostredí. Zahŕňa 91 znečisťujúcich látok a 65 hospodárskych činností a stanovuje prahové hodnoty týkajúce sa celého radu znečisťujúcich látok vrátane POP.

Cieľom informačnej platformy pre údaje o monitorovaní chemických látok (IPCheM) je uľahčiť verejnosti prístup k údajom nadobudnutým pri monitorovaní, a to vrátane údajov týkajúcich sa POP. V rámci platformy IPCheM sa darí zhromažďovať súbory údajov získaných počas monitorovania, ktoré majú formu verejne prístupných „modulov“. Pre výskumných pracovníkov predstavuje IPCheM cenný zdroj informácií, vďaka ktorému môžu ľahko a pohotovo nájsť krížové odkazy na rôzne súbory údajov.

V Únii existuje viacero finančných nástrojov poskytujúcich prostriedky na podporu vykonávania Štokholmského dohovoru v rámci Únie i na medzinárodnej úrovni, ako aj prostriedky na realizáciu výskumu venovaného otázkam týkajúcim sa POP. Únia zároveň poskytuje finančné prostriedky na medzinárodné nástroje, a to aj na podporu sekretariátu dohovoru.

Kapitola 3 je venovaná celkovému hodnoteniu POP v Európskej únii vzhľadom na ich výrobu, používanie, uvádzanie na trh, ako aj existujúce skladové zásoby a kontamináciu toku odpadu. Táto kapitola vychádza najmä zo správ a z realizačných plánov vypracovaných členskými štátmi.

V kapitole 4 sa uvádza podrobná analýza jednotlivých povinností vyplývajúcich zo Štokholmského dohovoru, ktoré majú vplyv na zaobchádzanie s POP v EÚ. V nadväznosti na túto analýzu Komisia vymedzila 25 technických opatrení, ktorých cieľom je zlepšiť plnenie povinností EÚ podľa Štokholmského dohovoru.

V kapitolách 3 a 4 sa uvádzajú dôkazy o tom, že v EÚ sa postupne prestávajú používať látky, ktoré sa uvádzajú v Štokholmskom dohovore alebo v protokole o POP a ktoré sú na úrovni EÚ predmetom nariadenia o POP spred roku 2008 (staré POP). Zostávajúce použitia starých POP sú možné len v prípade výrobkov, ktoré boli vyrobené a umiestnené na trh pred nadobudnutím účinnosti nariadenia o POP, a v prípade noriem slúžiacich na výskumné účely. Na oba prípady zostávajúcich použití sa vzťahujú všeobecné výnimky stanovené v Štokholmskom dohovore a nariadení o POP.

Nové látky POP, ktoré sa uvádzali v Štokholmskom dohovore alebo protokole o POP v rokoch 2009 až 2015, boli následne zaradené do zoznamu uvedenom v nariadení o POP. Na predmetné látky sa v EÚ už pred ich zaradením do zoznamu vzťahoval zákaz alebo prísne obmedzenia. Novými zmenami nariadenia o POP sa v prípade istých obmedzení presahuje pôvodný rámec, a to v záujme dosiahnutia súladu s aktuálnymi medzinárodnými záväzkami.

Na účely zneškodnenia a zničenia sa do niektorých členských štátov EÚ dováža odpad obsahujúci POP (napr. zastarané pesticídy alebo kontaminované zariadenia). Tento dovezený odpad pochádza z krajín EÚ i mimo EÚ, ktorým chýbajú primerané technológie na jeho náležité zneškodnenie. Uvedené dovozy sa realizujú v súlade s ustanoveniami Štokholmského dohovoru a prispievajú k cieľu celkového zníženia objemu POP na úrovni EÚ a v celosvetovom meradle.

Nezaznamenal sa takmer žiaden vývoz POP mimo EÚ. Z jedného členského štátu sa na základe výnimky pre normy na výskumné účely vyviezlo len niekoľko kilogramov lindánu.

V niekoľkých členských štátoch sa stále nachádzali skladové zásoby zastaraných pesticídov, ktoré obsahujú POP a ktoré v zmysle nariadenia o POP v súčasnosti podliehajú prísnemu zákazu výroby, používania a uvádzania na trh. Tieto skladové zásoby predstavujú menej ako 50 000 ton, ktoré podľa odhadu obsahujú 2 000 až 9 000 ton POP.

Povinnosť vyplývajúca zo Štokholmského dohovoru, a to prestať do roku 2025 používať polychlórované bifenyly (PCB) v zariadeniach, je čiastočne zohľadnená v smernici Rady 96/59/ES o zneškodnení polychlórovaných bifenylov a polychlórovaných terfenylov (PCB/PCT), v ktorej sa od členských štátov vyžaduje, aby vypracovali záznamy týkajúce sa zariadení obsahujúcich viac ako 5 dm³ PCB a aby najneskôr do 31. decembra 2010 zabezpečili dekontamináciu alebo zneškodnenie zariadenia obsahujúceho PCB, ktoré je uvedené v daných záznamoch. V súlade so smernicou 96/59/ES všetky členské štáty zostavili súpisy zariadení obsahujúcich PCB, ako aj akčné plány ich zberu a zneškodňovania.

Z prieskumu realizovaného v roku 2011 a hodnotenia uskutočneného v roku 2014 vyplýva, že v EÚ sa podarilo dosiahnuť značný pokrok pri identifikácii zariadení obsahujúcich PCB a zneškodňovaní odpadu obsahujúceho PCB, pričom niektoré členské štáty sa priblížili k splneniu cieľa na rok 2010. Väčšina členských štátov však nesplnila cieľ, a to do 31. decembra 2010 dekontaminovať alebo zneškodniť kvapaliny a zariadenia kontaminované PCB, pričom po roku 2010 ešte stále prebiehalo úsilie o identifikáciu, odstránenie a zneškodnenie kvapalín kontaminovaných PCB.

Až do konca 90. rokov sa v Únii vyrábali polybrómované difenylétery (PBDE) tetraBDE, pentaBDE, hexaBDE a heptaBDE, ktoré slúžili ako spomaľovače horenia. Určitý čas sa ďalej používali v niektorých výrobkoch, najmä v plastoch používaných v elektrických a elektronických zariadeniach. Hoci sa z dôvodu regulačných opatrení postupne prestali vyrábať a používať a začali sa nahrádzať dekabrómodifenyléterom (dekaBDE), ich výskyt v odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) je v EÚ stále výzvou.

Z indícií je zrejmé, že len málo zariadení špecializujúcich sa na recykláciu odpadu celkovej škály elektrických a elektronických zariadení triedi plastové materiály obsahujúce PBDE v zmysle požiadaviek právnych predpisov EÚ. Preto existujú určité pochybnosti o tom, či recyklačné závody v EÚ v súčasnosti disponujú dostatočnými kapacitami na triedenie plastov obsahujúcich PBDE a na ich separáciu od iných plastov tak, aby bolo možné identifikovať hlavnú časť toku plastového odpadu obsahujúceho PBDE. Z údajov vyplýva, že tok plastov, ktoré sa zhodnotili z OEEZ a obsahujú PBDE, sa v súčasnosti v rámci európskych recyklačných operácií náležite nekontroluje.

Výroba, uvádzanie na trh a používanie kyseliny perfluóroktánsulfónovej, jej solí a perfluóroktánsulfonyl fluoridu (PFOS) sa upravuje nariadením o POP. Väčšina použití je zakázaná, v nariadení o POP sa však povoľujú isté výnimky, ktoré sú podstatne menej početné ako v Štokholmskom dohovore, keďže pre mnohé z daných použití existujú dostupné alternatívy. Výnimky sa pravidelne prehodnocujú a časom sa uplatňujú čoraz zriedkavejšie.

Hexabrómcyklododekán je brómovaný spomaľovač horenia, ktorý sa vo veľkej miere používa v celej EÚ v izolačných doskách na báze expandovaného polystyrénu (EPS) a extrudovaného polystyrénu (XPS) slúžiacich na izoláciu striech či tzv. dutinovú izoláciu (technológia „cavity wall“). Zaradenie tejto chemikálie do nariadenia o POP v roku 2016 predstavuje zákaz všetkých použití s časovo obmedzenou výnimkou pri použití vo výrobkoch z expandovaného polystyrénu.

Zaznamenal sa pokles emisií neúmyselne získaného pentachlórbenzénu do životného prostredia (najmä do ovzdušia, no v menšej miere aj do pôdy), ku ktorým dochádza predovšetkým v dôsledku výroby energie z uhlia (okolo 83 %) a pri spaľovaní tuhého paliva a drevného a zmiešaného odpadu v domácnostiach (8 %). Ako vyplýva zo súborov údajov v rámci registra EPRTR, za roky 2007 až 2012 vykázal emisie pentachlórbenzénu do ovzdušia len malý počet lokalít v rámci Únie, pričom za rok 2013 neboli nahlásené žiadne emisie.

V kapitolách 5 a 6 sa uvádzajú ďalšie informácie týkajúce sa plnenia iných povinností, ako sú povinnosti priamo súvisiace s chemikáliami uvedenými v zozname. Svedčia to tom, že výmena informácií o technických záležitostiach medzi členskými štátmi a tretími krajinami naďalej predstavuje problém a v záujme uľahčenia plnenia cieľa dohovoru by sa mala zlepšiť. Zároveň by sa mala zvýšiť aj kvalita informácií, ktoré širokej verejnosti sprístupňujú orgány členských štátov alebo Komisia s cieľom zvýšiť informovanosť o POP.