EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli30. 11. 2022 COM(2022) 682 final OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Politický rámec EÚ pre plasty na biologickej báze, biologicky rozložiteľné a kompostovateľné plasty



1.Úvod Prechod EÚ na obehové a klimaticky neutrálne hospodárstvo, ktoré efektívne využíva zdroje, spolu s ambíciou dosiahnuť nulové znečisťovanie a potrebou chrániť a posilňovať biodiverzitu vyvolali celkové prehodnotenie spôsobu výroby, používania a likvidácie plastov. Napriek úsiliu o zvýšenie udržateľnosti a obehovosti plastov sa v Európe v roku 2020 recyklovalo na domácom trhu len 14 % plastového odpadu, zvyšok sa buď spaľoval s energetickým zhodnotením, ukladal na skládkach, vyhadzoval alebo sa vyvážal. Vzhľadom na tento prevažne lineárny model a náznaky, že výroba sa v nasledujúcich 20 rokoch zdvojnásobí, je naliehavo potrebné zlepšiť celkovú environmentálnu udržateľnosť plastov. Výrazné zníženie emisií skleníkových plynov (GHG), vzniku odpadu, znečisťovania odpadom a plastmi však predstavuje komplexný súbor problémov. Pri hľadaní riešení týchto problémov sa v našom každodennom živote ako alternatívy k v súčasnosti prevládajúcim bežným plastom objavujú plasty na biologickej báze, biologicky rozložiteľné a kompostovateľné plasty. Používajú sa v takých aplikáciách, akými sú obaly, ktoré predstavujú takmer polovicu dopytu po týchto plastoch, ďalej spotrebný tovar a textil, ale aj v odvetviach, akými sú poľnohospodárstvo, doprava a stavebníctvo. Celosvetovo tieto plasty predstavujú 1 % celkovej výrobnej kapacity plastov, čo zodpovedá objemu viac ako 2 milióny ton ročne. V Európe sa nachádza štvrtina výrobnej kapacity a v Ázii takmer polovica. Očakáva sa, že ich výroba porastie rýchlejšie ako v predchádzajúcich rokoch a do roku 2025 sa ich podiel na celkovej výrobnej kapacite plastov zdvojnásobí. Plasty na biologickej báze, biologicky rozložiteľné a kompostovateľné plasty sú v Európe a na medzinárodnej úrovni všeobecne vnímané ako šetrnejšie k životnému prostrediu než bežné plasty, ktoré sú na fosílnej báze a nie sú biologicky rozložiteľné. Zároveň pribúdajú vedecké dôkazy a zvyšuje sa povedomie o tom, že musí byť splnených niekoľko podmienok, aby výroba a používanie týchto plastov viedli k celkovo pozitívnym environmentálnym výsledkom a nezhoršovali problémy znečistenia plastmi, zmeny klímy a straty biodiverzity. Hoci výroba plastov z biomasy alebo zabezpečenie biologickej rozložiteľnosti plastových výrobkov v niektorých prijímajúcich prostrediach môže v porovnaní s bežnými plastmi priniesť množstvo výhod, tieto riešenia majú v oblasti udržateľnosti svoje vlastné výzvy a kompromisy, ktoré by sa mali dobre pochopiť a náležite zohľadniť. Zároveň by nemali odpútavať našu pozornosť od potreby zosúladiť životný cyklus plastov s obehovým hospodárstvom a prioritne zabezpečiť, aby sa v prvom rade znížilo využívanie zdrojov, aby sa materiály zo všetkých surovín vrátane biosurovín udržali v obehu čo najdlhšie a aby sa pred prvotnými surovinami uprednostnili druhotné. Hoci sa politiky a právne predpisy EÚ zaoberajú niektorými aspektmi a aplikáciami plastov na biologickej báze, biologicky rozložiteľných a kompostovateľných plastov, na podopretie rozhodnutí verejného aj súkromného sektora by bolo lepšie zvoliť systémovejší prístup. Tento prístup by mal vychádzať z Európskej zelenej dohody, akčného plánu pre obehové hospodárstvo a stratégie EÚ pre plasty. Okrem toho je cieľom akčného plánu nulového znečisťovania znížiť do roku 2030 množstvo plastového odpadu v moriach o 50 % a mikroplastov uvoľňovaných do životného prostredia o 30 %. Stratégia EÚ v oblasti pôdy sa zameriava na prevenciu kontaminácie pôdy pri zdroji. Uvedené politiky podporujú tieto ciele v poradí podľa priority: znižovanie, opätovné používanie a recyklácia plastov s cieľom minimalizovať spotrebu energie a zdrojov a udržať materiály v hospodárstve čo najdlhšie a zároveň sa usilovať o netoxické prostredie. Systémovejším prístupom sa má dosiahnuť starostlivá rovnováha medzi potrebou znížiť závislosť od fosílnych zdrojov, ktorej dôsledky sú výrazne citeľné v súčasnej energetickej kríze spôsobenej brutálnou vojnou Ruska proti Ukrajine, a zabezpečiť potravinovú bezpečnosť, ktorá je ovplyvnená využívaním pôdy na výrobu biomasy, ktorá musí spĺňať konkurenčné požiadavky. Cieľom tohto politického rámca pre plasty na biologickej báze, biologicky rozložiteľné a kompostovateľné plasty je lepšie pochopiť výzvy a výhody vyplývajúce z ich používania. Stanovujú sa v ňom aj podmienky na zabezpečenie toho, aby bol vplyv ich výroby a spotreby na životné prostredie vcelku pozitívny. Jeho cieľom je vyplniť medzery v politike, usmerniť budúcu politiku alebo právne predpisy EÚ v tejto oblasti a poskytnúť trhu orientáciu a zabrániť tak neudržateľnému vývoju. Spoločné chápanie používania týchto plastových materiálov v celej EÚ bude prospešné aj pre jednotný trh a zabráni rozdielom na vnútroštátnej úrovni, ktoré by trh rozdrobili. 2.Pojmy: plasty na biologickej báze, biologicky rozložiteľné či kompostovateľné plasty? Označenie plastov ako „na biologickej báze“ poukazuje na suroviny, ktoré sa používajú na ich výrobu. Zatiaľ čo bežné plasty sa vyrábajú z fosílnych zdrojov (ropa a zemný plyn), plasty na biologickej báze sa vyrábajú z biomasy. Biomasa v súčasnosti pochádza najmä z rastlín pestovaných špeciálne ako surovina, ktorou sa majú nahradiť fosílne zdroje. Medzi ne patria cukrová trstina, obilniny, olejniny, ale aj nepotravinové zdroje, ako napríklad drevo. Ďalšími zdrojmi sú organický odpad a vedľajšie produkty, ako napríklad použitý kuchynský olej, bagasa a talový olej. Plasty môžu byť vyrobené z biologických surovín úplne alebo čiastočne. Ako je znázornené na nasledujúcom obrázku, plasty na biologickej báze môžu byť biologicky rozložiteľné aj nerozložiteľné. Zatiaľ čo bežné plasty sa na konci svojej životnosti nerozkladajú, plasty označované ako „biologicky rozložiteľné“ sú navrhnuté tak, aby sa na konci svojej životnosti rozkladali, a to premenou všetkých svojich organických zložiek (polymérov a organických prísad) najmä na oxid uhličitý a vodu, novú mikrobiálnu biomasu, minerálne soli a pri nedostatku kyslíka na metán. Na to sú okrem vlastností plastového materiálu potrebné aj vhodné podmienky v prijímajúcom prostredí a dostatočný čas. Preto sa biologický rozklad plastov musí posudzovať nielen z hľadiska vlastností materiálu, ale predovšetkým z hľadiska „systémovej vlastnosti“, pri ktorej sú rovnako dôležité faktory súvisiace s materiálom a so životným prostredím. Ako je uvedené ďalej, plasty zostavené tak, aby sa biologicky rozkladali, môžu byť na biologickom aj fosílnom základe. „Kompostovateľné plasty“ sú podskupinou biologicky rozložiteľných plastov a sú zostavené tak, aby sa biologicky rozkladali za kontrolovaných podmienok, zvyčajne priemyselným kompostovaním v špeciálnych zariadeniach na kompostovanie alebo anaeróbny rozklad. Biologicky rozložiteľný plastový odpad určený na priemyselné kompostovanie sa musí najprv zozbierať. Existuje európska norma pre priemyselne kompostovateľné obaly, ale nie pre domáce kompostovanie, pretože podmienky pre domáce kompostovanie sa môžu výrazne líšiť. Obrázok 1: Alternatívy k bežným plastom (zdroj: Európska environmentálna agentúra) . 3.Plasty na biologickej báze V akčnom pláne pre obehové hospodárstvo sa identifikuje potreba riešiť nové problémy v oblasti udržateľnosti súvisiace so získavaním, s označovaním a používaním plastov na biologickej báze na základe posúdenia toho, kedy má použitie biologických surovín skutočný environmentálny prínos, ktorý presahuje rámec zníženia využívania fosílnych zdrojov. Znamená to aj zabezpečenie toho, aby používanie biosurovín nemalo negatívny vplyv na biodiverzitu, ekosystémy alebo využívanie pôdy a vody. Chemický sektor bude naďalej potrebovať uhlík ako surovinu pre materiály, akými sú plasty. V záujme zníženia emisií skleníkových plynov je prioritou programu EÚ v oblasti obehového hospodárstva obmedziť spotrebu výrobkov s krátkou životnosťou a tvorbu odpadu a zvýšiť recykláciu plastov a používanie recyklovaného obsahu na výrobu nových výrobkov. Keďže uhlíková surovina bude naďalej potrebná, alternatívou k fosílnemu uhlíku je obnoviteľný uhlík z udržateľne získavanej biomasy. Najmä využívanie organického odpadu a vedľajších produktov na výrobu plastov na biologickej báze môže ponúknuť čiastočný odklon od fosílnych zdrojov a pomôcť splniť ciele klimatickej neutrality a zároveň znížiť využívanie primárnych biologických zdrojov a zabrániť poškodeniu biodiverzity. Uznáva sa aj úloha udržateľne získavanej biomasy a vývoj politiky a trhu podporuje zvyšovanie obsahu biologického materiálu. V oznámení s názvom Udržateľný kolobeh uhlíka sa stanovuje ambiciózny cieľ, aby aspoň 20 % uhlíka použitého v chemických a plastových výrobkoch pochádzalo z udržateľných nefosílnych zdrojov, čo by pomohlo dosiahnuť klimatickú neutralitu. V aktualizovanej stratégii pre biohospodárstvo sa zdôrazňuje význam hľadania riešení na biologickom základe šetrných k prírode. Plasty na biologickej báze môžu stimulovať aj vytváranie pracovných miest, a to najmä posilnením úlohy prvovýrobcov v miestnych biohospodárstvach. Na zabezpečenie takéhoto pozitívneho vplyvu bude odvetvie výroby plastov na biologickej báze potrebovať kvalifikovanú pracovnú silu. Európsky program v oblasti zručností na tento účel pomáha dosiahnuť posun v súboroch zručností, a tak naplno využiť potenciál.

3.1. Obsah plastov na biologickej báze V súčasnosti neexistuje záväzný minimálny obsah biologického materiálu ani dohodnutý certifikačný systém alebo označenie, na základe ktorého by mohol byť plastový výrobok označený ako na biologickej báze. Prierezové normy, ktoré vypracoval Európsky technický výbor pre normalizáciu pre výrobky z biologického materiálu (CEN/TC411), ponúkajú usmernenia týkajúce sa aspektov, ako sú metódy merania obsahu biologického materiálu, komunikácia medzi podnikmi navzájom a podnikmi a spotrebiteľmi. Tieto dobrovoľné normy sa na trhu v širokej miere používajú a ich uplatňovanie sa odporúča, pretože zabezpečuje jednotný prístup. V záujme boja proti environmentálne klamlivej reklame a zavádzaniu spotrebiteľov by sa na plastových výrobkoch nemali uvádzať všeobecné tvrdenia, ako napríklad „bioplast“ a „na biologickej báze“. V návrhu Komisie o posilnení postavenia spotrebiteľov v rámci zelenej transformácie sa navrhuje zákaz takýchto praktík, pokiaľ nie sú podložené uznanými vynikajúcimi environmentálnymi vlastnosťami alebo pokiaľ sa v tom istom komunikačnom prostriedku jasne a dôrazne neuvádza špecifikácia tvrdenia. Aby sa predišlo zavádzaniu spotrebiteľov, mali by sa v tvrdeniach uvádzať len presné a merateľné údaje o podiele obsahu plastov na biologickej báze vo výrobku, napríklad, že „50 % obsahu výrobku pozostáva z plastov na biologickej báze“. Zároveň je dôležité zabezpečiť presné meranie obsahu biologického materiálu. Uprednostniť by sa mali rádiouhlíkové metódy, pretože ich výsledky sú spoľahlivé a ich používanie je všeobecne akceptované. Zdokumentovanie použitia biomasy prostredníctvom kontrolného reťazca a priradenie podielu konečným výrobkom prostredníctvom účtovania hmotnostnej bilancie je metóda, ktorá sa nepovažuje za vhodnú na potvrdenie skutočného podielu obsahu biologického materiálu. Takáto metóda by sa mala používať len vtedy, ak zabezpečuje vysokú úroveň transparentnosti a zodpovednosti a je podložená dohodnutými normami, aby sa predišlo environmentálne klamlivej reklame. 3.2. Udržateľnosť surovín Výroba biomasy si vo väčšine prípadov vyžaduje využívanie prírodných zdrojov, ako je pôda a voda, a používanie chemických látok, ako sú hnojivá a pesticídy. Výroba plastov z primárnej biomasy preto môže viesť k priamej alebo nepriamej zmene využívania pôdy, čo môže mať za následok stratu biodiverzity, degradáciu ekosystémov, odlesňovanie a nedostatok vody, ako aj konkurenciu s plodinami určenými na ľudskú spotrebu. V súlade so zásadami obehového hospodárstva by mali výrobcovia ako surovinu prednostne používať organický odpad a vedľajšie produkty, čím sa minimalizuje používanie primárnej biomasy a zabráni sa významným vplyvom na životné prostredie. Ak sa používa primárna biomasa, je dôležité zabezpečiť, aby bola environmentálne udržateľná a aby nepoškodzovala biodiverzitu ani zdravie ekosystémov. Keďže spotrebitelia očakávajú, že plasty na biologickej báze budú skutočne udržateľné, vždy, keď je výrobok vyrobený z biologického materiálu a nesie tvrdenie o obsahu biologického materiálu, musí tento obsah pochádzať z udržateľne získavanej biomasy. V súlade so stratégiou EÚ pre lesy do roku 2030 Komisia v rámci revízie smernice o energii z obnoviteľných zdrojov (REDIII) z júla 2021 navrhuje, aby sa do vnútroštátnych podporných schém začlenila zásada kaskádového využívania biomasy, podľa ktorej by sa biomasa mala využívať tam, kde má vyššiu ekonomickú pridanú hodnotu. V súlade s touto zásadou by sa biomasa mala prednostne používať na výrobu materiálov vrátane plastov a len subsidiárne ako zdroj bioenergie. Okrem toho by sa mali pred výrobkami s krátkou životnosťou vrátane jednorazových výrobkov uprednostniť výrobky s dlhou životnosťou. Toto poradie priorít sa vzťahuje na odpad, vedľajšie produkty a primárnu biomasu pochádzajúcu napríklad z poľnohospodárstva, lesného hospodárstva alebo akvakultúry. Organický odpad a vedľajšie produkty by sa mali uprednostňovať pred primárnou biomasou, najmä v prípade výrobkov s krátkou životnosťou. Biomasa používaná na výrobu plastov na biologickej báze musí spĺňať kritériá udržateľnosti EÚ pre bioenergiu. Ako navrhla Komisia v rámci revízie smernice o energii z obnoviteľných zdrojov (REDIII) z júla 2021, tieto kritériá zahŕňajú opatrenia týkajúce sa lesnej biomasy a biopalív s vysokým rizikom priamej a nepriamej zmeny využívania pôdy, ako sú biopalivá získané z palmového oleja. Do ukončenia rokovaní o smernici REDIII by sa mali uplatňovať kritériá udržateľnosti pre bioenergiu v smernici REDII. Takýto prístup sa uplatňuje aj v taxonómii EÚ pre udržateľné investície do „poľnohospodárskej biomasy používanej na výrobu plastov v primárnej forme“. Pokiaľ ide o emisie skleníkových plynov, rámec bioenergie sa nedá priamo uplatniť na plasty na biologickej báze, pretože sa nepoužívajú na výrobu energie. Metodiky na posudzovanie vplyvu plastov na biologickej báze v porovnaní s plastmi na báze fosílnych zdrojov z hľadiska životného cyklu sa stále vyvíjajú. Najzosúladenejšou metodikou, ktorá je v súčasnosti k dispozícii, je rámec vyvinutý Spoločným výskumným centrom Komisie, ktorý sa označuje ako metóda posudzovania životného cyklu plastov a ktorý vychádza z metódy environmentálnej stopy výrobku EÚ. Okrem toho by sa inovácie mali posudzovať v počiatočnom štádiu, aby sa zabezpečil vývoj bezpečných a udržateľných alternatív. Na to, aby sa do hodnotenia zahrnulo zohľadnenie príjmu a uvoľňovania biogénneho uhlíka z výrobkov počas ich životnosti, je potrebný ďalší vedecký pokrok. V tejto súvislosti prebiehajú diskusie v rámci iniciatívy OSN o životnom cykle. Priaznivé účinky na ukladanie uhlíka môžu mať len plastové výrobky na biologickej báze s dlhou životnosťou, ktoré sa nespaľujú, keď sa stanú odpadom. Pri výrobkoch s krátkou životnosťou, t. j. pri väčšine súčasných plastových výrobkov na biologickej báze, akými sú napríklad jednorazové obaly, sa uhlík, ktorý sa pôvodne odoberie z atmosféry, rýchlo uvoľní späť. 4.Biologicky rozložiteľné a kompostovateľné plasty V akčnom pláne pre obehové hospodárstvo sa zdôrazňuje potreba politicky usmerniť používanie biologicky rozložiteľných alebo kompostovateľných plastov na základe posúdenia aplikácií, pri ktorých môže byť takéto používanie prospešné pre životné prostredie, a kritérií pre takéto aplikácie. Zdôrazňuje sa v ňom aj potreba zabezpečiť, aby označenie výrobku ako „biologicky rozložiteľný“ alebo „kompostovateľný“ nezavádzalo spotrebiteľov a neviedlo ich k tomu, že ho zlikvidujú spôsobom, ktorý spôsobuje plastový odpad alebo znečistenie vzhľadom na nevhodné environmentálne podmienky alebo nedostatočný čas potrebný na rozklad. Biodegradácia je skutočne dôležitou vlastnosťou plastov, pretože rozhoduje o tom, či budú pretrvávať a hromadiť sa v životnom prostredí, rozkladať sa na čoraz menšie časti, mikroplasty a nanoplasty, a stávať sa čoraz väčším zdrojom znečistenia škodlivého pre ľudské zdravie a životné prostredie. Biologicky rozložiteľné plasty pravdepodobne nebudú pretrvávať a hromadiť sa za predpokladu, že sa úplne rozložia v prijímajúcom prostredí, pre ktoré sú určené, a že sa nerozptýlia do prostredia, kde sa nemôžu biologicky rozložiť. Môže sa to stať napríklad vtedy, ak sa plast, ktorý je biologicky rozložiteľný v pôde, dostane vetrom alebo odtokom z pôdy do riečnych alebo morských vôd. Časový rámec biologického rozkladu musí byť zároveň dostatočne krátky, aby nepoškodil ekosystémy a morské organizmy, napríklad, ak plast požijú morské živočíchy. Biologický rozklad plastov je oblasť, ktorej sa venuje značná pozornosť z hľadiska výskumu a inovácií. Čoraz väčšmi je predmetom politických opatrení, ktorých cieľom je zabezpečiť, aby biologicky rozložiteľné plasty nespôsobovali škody, aby boli prínosom pre životné prostredie a aby spotrebitelia nenadobudli dojem, že biologicky rozložiteľné plasty možno odhadzovať. Rozsah pôsobnosti smernice o znižovaní vplyvu určitých plastových výrobkov na životné prostredie zahŕňa plastové výrobky z biologicky rozložiteľných plastov, pretože ak sa tieto výrobky vyhodia do odpadu, neexistuje záruka, že sa v otvorenom prostredí dokážu biologicky rozložiť. Okrem toho sa v nej zakazujú oxo-degradovateľné plasty, pretože neprinášajú preukázateľný prínos pre životné prostredie, nie sú úplne biologicky rozložiteľné a majú negatívny vplyv na recykláciu bežných plastov. V nariadení o produktoch na hnojenie sa uvádza, že do 16. júla 2026 musia obalové činidlá a prídavné látky do prípravkov spĺňať stanovené kritériá biodegradability. Vyžaduje sa v ňom aj posúdenie schopnosti poľnohospodárskych mulčovacích fólií biologicky sa rozkladať v prirodzených pôdnych podmienkach a vo vodných prostrediach v celej EÚ. Okrem toho sú z navrhovaného obmedzenia zámerne pridávaných mikroplastov podľa nariadenia REACH vyňaté biologicky rozložiteľné polyméry, ak spĺňajú špecifické kritériá biodegradability, ktoré sa preukazujú buď podľa jednej z troch skupín testovacích metód s prísnymi skríningovými testami merajúcimi ľahkú biodegradabilitu alebo inherentnú biodegradabilitu, alebo podľa simulačných štúdií, v ktorých by mali byť kritériá biodegradability splnené v troch zložkách životného prostredia, ktorými sú voda, pôda a sediment (alebo v dvoch v prípade použitia v poľnohospodárstve a záhradníctve). Pokiaľ ide o polyméry vrátane biologicky rozložiteľných, ako bolo oznámené v stratégii EÚ pre udržateľnosť v oblasti chemických látok, Komisia v kontexte cielenej revízie nariadenia REACH zvažuje rozšírenie povinnosti registrácie na určité polyméry vzbudzujúce obavy. 4.1. Biologicky rozložiteľné plasty

S cieľom poskytnúť ďalšie usmernenia pre rozvoj politiky Komisia poverila svoju skupinu hlavných vedeckých poradcov, aby posúdila biodegradabilitu plastov v otvorenom prostredí. V ich stanovisku sa zdôrazňuje potreba obmedziť používanie biologicky rozložiteľných plastov v otvorenom prostredí len na špecifické aplikácie, pri ktorých nie je možné znížiť ich množstvo, opätovne ich použiť ani recyklovať. Okrem toho sa v ňom zdôrazňuje, že takéto plasty by sa nemali považovať za riešenie nevhodného nakladania s odpadom ani znečisťovania odpadom. S cieľom využiť potenciálne environmentálne prínosy biologicky rozložiteľných plastov oproti plastom, ktoré nie sú biologicky rozložiteľné, skupina odporúča podporovať vývoj koherentných testovacích a certifikačných noriem. Uvádza aj potrebu podporovať poskytovanie presných informácií o vlastnostiach, vhodnom používaní a likvidácii, ako aj o obmedzeniach biologicky rozložiteľných plastov a ich použití pre konkrétne skupiny používateľov. V stanovisku vydanom skupinou sa ako dôležité faktory uvádzajú vlastnosti materiálu, prostredie, v ktorom materiál skončí, pravdepodobnosť úniku do iných prostredí a správanie spotrebiteľov. Vzhľadom na tieto úvahy sa ako prvá zásada na účely navrhovania nových plastov alebo vypracovania politických opatrení musí biodegradabilita považovať za „systémovú vlastnosť“, v ktorej sa zohľadňujú vlastnosti materiálu, špecifické environmentálne podmienky a riziká. Po druhé, používanie plastov, ktoré sa biologicky rozkladajú v otvorenom prostredí, sa musí obmedziť na materiály, pri ktorých sa preukázalo, že sa v záujme predchádzania škodám na životnom prostredí úplne biologicky rozkladajú v určitom dokázanom časovom rámci, a na špecifické aplikácie, pri ktorých zníženie spotreby alebo opätovné použitie nie sú reálne možnosti a pri ktorých nie je možné úplné odstránenie, zber a recyklácia plastových výrobkov. Keďže sa biologicky rozložiteľné plasty používajú prevažne v aplikáciách s relatívne krátkou životnosťou, ako sú obaly na potraviny a nápoje, zdroje použité na výrobu týchto výrobkov sa rýchlo strácajú. Nahrádzanie bežných plastov biologicky rozložiteľnými plastmi predstavuje riziko spomalenia rozvoja riešení obehového hospodárstva založených na znižovaní množstva odpadu a opätovnom používaní takýchto výrobkov. Hrozí aj, že bude odrádzať od takých návrhov výrobkov, ktoré sú zamerané na recykláciu plastov, aby sa materiály udržali v obehu čo najdlhšie, ako aj od používania udržateľnejších alternatív, ktoré neobsahujú plasty. Preto by sa náhrady nemali považovať za riešenie nevhodného nakladania s odpadom ani znečisťovania odpadom. Mulčovacie fólie používané v poľnohospodárstve sú dobrým príkladom vhodných aplikácií plastov, ktoré sa biologicky rozkladajú v otvorenom prostredí, za predpokladu, že sú certifikované podľa príslušných noriem. Na tento účel Komisia požiada o revíziu existujúcej európskej normy s cieľom zohľadniť najmä riziko, že zvyšky plastov, ktoré sa biologicky rozkladajú v pôde, sa dostanú do vodných systémov. Na to, aby sa za vhodné mohli považovať ďalšie aplikácie biologicky rozložiteľných plastov, ako napríklad ochranné vlákna používané pri rybolove, výrobky používané na ochranu stromov, spony na upevňovanie rastlín alebo struny do kosačiek, mali by sa vypracovať nové normy pre skúšobné metódy.

Príklad: Mulčovacie fólie Bežné plasty – plasty na fosílnej báze a biologicky nerozložiteľné plasty – sa vo veľkej miere používajú na podporu vyšších výnosov, skoršej úrody, menšej závislosti od herbicídov a pesticídov, na ochranu pred mrazom a na šetrenie vodou. Správne nakladanie s týmito plastmi v poľnohospodárstve po skončení ich životnosti je však problematické. V roku 2019 sa vyzbieralo len približne 63 % poľnohospodárskeho plastového odpadu (bez obalov) vyprodukovaného v EÚ, pričom miesto výskytu zvyšných 37 % nie je známe – buď sa skladuje, spaľuje, zakopáva, alebo sa zbiera spolu s iným odpadom. Napriek vysokému recyklačnému potenciálu sa v súčasnosti recykluje len 24 % poľnohospodárskych plastov, ktoré sa každoročne v EÚ uvádzajú na trh. Ak sa mulčovacie fólie neodstránia alebo sa neodstránia úplne, čo sa nedá vždy zabezpečiť, uvoľňujú sa z nich plasty, ktoré sa hromadia v pôde, fragmentujú sa na mikroplasty alebo sa šíria vetrom či odtokom. Vzhľadom na to, že znečistenie pôdy plastmi je ťažké zvrátiť, certifikované biologicky rozložiteľné mulčovacie fólie môžu ponúknuť prospešnú alternatívu. Poľnohospodári majú priamy záujem na zachovaní zdravia pôdy a možno očakávať, že budú kontrolovať etikety a pokyny na správne používanie a likvidáciu týchto výrobkov. Biologicky nerozložiteľné plasty by sa mali odstraňovať, zbierať a recyklovať. Členské štáty pri tom môžu pomôcť vytvorením príslušných systémov rozšírenej zodpovednosti za výrobky. Pre tieto obmedzené aplikácie, v ktorých by biologicky rozložiteľné plasty mohli byť užitočné, sú nevyhnutné konzistentné a vedecky podložené testovacie a certifikačné normy pre biodegradabilitu plastov v otvorenom prostredí. Testy biodegradability sa zvyčajne vykonávajú v umelých prostrediach, aby sa zabezpečila opakovateľnosť testovacích podmienok, no treba pozorovať procesy prebiehajúce v prirodzených prostrediach za reálnych podmienok. Obzvlášť náročné je vypracovanie noriem pre biologický rozklad v morskom prostredí, pretože biologický rozklad na dne oceánu je vzhľadom na špecifiká morského prostredia nepravdepodobný. Komisia bola poverená, aby podľa smernice o jednorazových plastových výrobkoch vykonala posúdenie vedeckého a technického pokroku, pokiaľ ide o možné kritériá alebo normu pre biodegradabilitu v morskom prostredí. Ďalšie výzvy predstavujú prísady, ktoré sa používajú na výrobu biologicky rozložiteľných plastov a ktoré by sa mali takisto biologicky rozkladať. Pokiaľ ide o komplexnú chemickú zmes obsiahnutú v plastoch vrátane prídavných látok a ich toxicitu, porovnanie s bežnými plastmi naznačuje, že biologicky rozložiteľné plasty môžu byť podobne toxické. Okrem toho sa z biologicky rozložiteľných plastov môžu tieto prísady uvoľňovať priamo do životného prostredia, a to rýchlejšie ako z bežných plastov. Prísady používané na výrobu biologicky rozložiteľných alebo kompostovateľných plastov by sa mali rozkladať bezpečne a nemali by škodiť životnému prostrediu. Informácie o nich by sa mali sprístupniť aj maloobchodníkom, používateľom a verejnosti. Po tretie, správanie spotrebiteľov alebo používateľov v súvislosti s biologicky rozložiteľnými plastmi je ďalšou kľúčovou oblasťou, ktorá si vyžaduje starostlivý prístup. Aby sa predišlo zavádzaniu spotrebiteľov, pri plastoch označených ako „biologicky rozložiteľné“ sa vždy musí špecifikovať prijímajúce otvorené prostredie, pre ktoré sú určené, a požadovaný časový rámec ich biologického rozkladu v týždňoch, mesiacoch alebo rokoch. Uvedený časový rámec by mal zabezpečiť, aby boli vplyvy na životné prostredie minimálne. Takéto tvrdenia by mali vychádzať z existujúcich noriem alebo certifikačných systémov. Nemali by sa uvádzať tvrdenia o biodegradabilite výrobkov, pri ktorých je veľká pravdepodobnosť, že prispejú k tvorbe odpadu, vrátane výrobkov, na ktoré sa vzťahuje smernica o jednorazových plastových výrobkoch, a to ani vo forme etikiet. 4.2. Priemyselne kompostovateľné plasty Hoci sa rámcové pravidlá na zabezpečenie celkových environmentálnych prínosov biologicky rozložiteľných plastov vzťahujú aj na kompostovateľné plasty, tieto materiály si vzhľadom na špecifiká kompostovania vyžadujú ďalšiu pozornosť. Pri smerovaní týchto plastov do kontrolovaných systémov spracovania odpadu zohrávajú často kľúčovú úlohu spotrebitelia. Priemyselne kompostovateľné plasty by sa mali používať na špecifické účely len vtedy, ak sú ich environmentálne prínosy vyššie ako prínosy ich alternatív a ak pri zohľadnení správania spotrebiteľov nemajú negatívny vplyv na kvalitu kompostu. Okrem toho musí byť zavedený kompatibilný systém zberu a spracovania biologického odpadu. Potenciálne výhody používania priemyselne kompostovateľných plastov spočívajú vo vyššej miere zachytávania biologického odpadu a v nižšej kontaminácii kompostu biologicky nerozložiteľnými plastmi. Kompost vyššej kvality je výhodnejší na použitie ako organické hnojivo v poľnohospodárstve a nestáva sa zdrojom znečistenia pôdy a podzemných vôd plastmi. Priemyselne kompostovateľné plastové vrecia na triedený zber biologického odpadu sú prínosnou aplikáciou. Tieto vrecia môžu znížiť znečistenie kompostu plastmi, pretože bežné plastové vrecia vrátane častí, ktoré zostávajú aj po ich odstránení, vedú v súčasných systémoch spracovania biologického odpadu používaných v celej EÚ k problémom s kontamináciou. Od 31. decembra 2023 sa biologický odpad musí zbierať oddelene alebo recyklovať pri zdroji a zavedenie priemyselne kompostovateľných plastových vriec na triedený zber biologického odpadu v krajinách, ako sú Taliansko a Španielsko, viedlo k zníženiu znečistenia biologickým odpadom a zvýšeniu jeho zachytávania. Používanie takýchto vriec však nepodporujú všetky členské štáty alebo regióny, pretože sa vyžadujú špecifické metódy kompostovania a môže dôjsť ku krížovej kontaminácii tokov odpadu. Príkladmi vhodných aplikácií pri obaloch sú nálepky na ovocí a zelenine, čajové vrecká a kávové vankúšiky z filtrového papiera, ako aj veľmi ľahké plastové tašky, hoci treba uprednostniť alternatívy bez obalu alebo opätovne použiteľné alternatívy. V prípade, že sú na trhu dostupné bežné aj kompostovateľné plasty na podobné použitie, spotrebiteľom stále viac chýba prehľad o tom, ako správne likvidovať kompostovateľné plastové obaly. Vznikajúca krížová kontaminácia bežných a kompostovateľných odpadov z plastových obalov znižuje kvalitu výsledných druhotných surovín a malo by sa jej predchádzať hneď pri zdroji. Návrh nariadenia o obaloch a odpadoch z obalov, ktorý predložila Komisia, preto pre tieto výrobky nariaďuje používanie kompostovateľných plastových obalov a predpokladá, že ostatné obaly vrátane obalov z biologicky rozložiteľných plastových polymérov musia umožňovať materiálovú recykláciu bez toho, aby bola ovplyvnená recyklovateľnosť iných tokov odpadu. Podľa nových pravidiel je Komisia oprávnená meniť príslušný zoznam, ak nastanú zmeny v oblasti technológií a regulácie, ktoré majú vplyv na likvidáciu kompostovateľných plastov, a za predpokladu, že používanie takýchto materiálov je prospešné pre životné prostredie a ľudské zdravie. Pri riešení nedostatku prehľadnosti pre spotrebiteľov dostatočne nepomáha ani používanie etikiet, pretože nemusia vždy fungovať tak, ako je zamýšľané. Aby sa zabránilo zavádzaniu spotrebiteľov, ako „kompostovateľné“ by sa mali označovať len certifikované priemyselne kompostovateľné plasty a vždy by sa malo uviesť, že sú určené na priemyselné kompostovanie. Na priemyselne kompostovateľných obaloch by mal byť uvedený spôsob ich likvidácie pomocou piktogramov, ako to navrhuje Komisia vo svojom návrhu nariadenia o obaloch a odpadoch z obalov. Informačné kampane by sa nemali obmedzovať len na zvyšovanie povedomia, ale mali by sa usilovať o podporu účinných a správnych opatrení v oblasti likvidácie. Priemyselne kompostovateľné obaly by mali byť certifikované podľa príslušných noriem. Na tento účel Komisia požiada o revíziu existujúcej európskej normy s cieľom objasniť pojmy biodegradabilita a kompostovateľnosť; zohľadniť súčasné podmienky priemyselného kompostovania v zariadeniach na spracovanie biologického odpadu v EÚ a riešiť prítomnosť toxických alebo nepriaznivých účinkov na životné prostredie, ako aj zamerať sa na výrobok ako celok vrátane prísad. Domáce kompostovanie je náročnejšie z hľadiska zabezpečenia úplného biologického rozkladu kompostovateľných plastov a vyžaduje si väčšiu mieru opatrnosti. Dodržiavanie noriem pre priemyselné kompostovanie neznamená, že k rozkladu príde aj v rámci domáceho kompostovania. Pri priemyselnom kompostovaní sa často vyžadujú podmienky ako vysoké teploty (55 °C – 60 °C) a vysoká vlhkosť. Pri domácom kompostovaní požadované podmienky veľmi závisia od miestnych klimatických podmienok a spotrebiteľských zvyklostí, hrozí, že biologický rozklad bude pomalší ako pri priemyselnom kompostovaní alebo sa nedokončí, a výsledky majú často bližšie k biologickému rozkladu v otvorenom prostredí než k rozkladu pri priemyselnom kompostovaní. Domáce kompostovanie plastov, na ktoré sa nevzťahujú pravidlá EÚ, by sa malo zvážiť len v kontexte osobitných miestnych podmienok pod dohľadom relevantných orgánov a za predpokladu, že používanie takýchto plastov má jasnú pridanú hodnotu. 5.Pokračujúca podpora výskumu, inovácií a investícií