Pracovný dokument útvarov Komisie - Sprievodný dokumentOznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu - Rozšírenie hlavných transeurópskych dopravných osí do susedných krajín - Usmernenia o doprave v Európe a susedných regiónoch - Zhrnutie hodnotenia vplyvu {KOM(2007) 32 v konečnom znení} {SEK(2007) 98} /* SEK/2007/0099 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 31.1.2007 SEK(2007) 99 PRACOVNÝ DOKUMENT ÚTVAROV KOMISIE Sprievodný dokument OZNÁMENIE KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU Rozšírenie hlavných transeurópskych dopravných osí do susedných krajín Usmernenia o doprave v Európe a susedných regiónoch Zhrnutie hodnotenia vplyvu {KOM(2007) 32 v konečnom znení}{SEK(2007) 98} Obsah 1. Procesné záležitosti a konzultácia zainteresovaných strán 3 1.1. Procesné záležitosti 3 1.2. Konzultácia zainteresovaných strán 3 2. Vymedzenie problémov 4 2.1. Politický rámec 4 2.2. Sektor dopravy 4 2.2.1. Transeurópske dopravné siete na území EÚ 4 2.2.2. Celoeurópske koridory a oblasti 4 3. Ciele návrhu Komisie 5 4. Možnosti politiky 5 5. Analýza vplyvu a porovnanie možností 6 6. Odporúčaná politická cesta 6 1. PROCESNÉ ZÁLEžITOSTI A KONZULTÁCIA ZAINTERESOVANÝCH STRÁN Procesné záležitosti Plánovanie dopravy medzi EÚ a jej susednými krajinami sa musí aktualizovať tak, aby lepšie odrážalo zmeny, ktoré sa uskutočnili v EÚ a aby vyhovovalo potrebám rastúcich obchodných a dopravných tokov. Rozšírenie EÚ v rokoch 2004 a 2007 prinieslo významné zmeny tak v EÚ, ako aj mimo nej. Cieľom oznámenia je reagovať na tieto výzvy i zmeny a navrhnúť rámec plánovania dopravy medzi EÚ a jej susednými krajinami vo svete rastúcej vzájomnej závislosti. Oznámenie nadväzuje na prácu skupiny na vysokej úrovni o rozšírení hlavných transeurópskych dopravných osí do susedných krajín a regiónov , ktorú Komisia zriadila[1] s cieľom preskúmať dopravné spojenia medzi EÚ a jej susednými krajinami. Skupina ukončila svoju prácu v novembri 2005 a predsedníčka skupiny Loyola de Palacio podala správu[2] podpredsedovi Barrotovi 7. decembra 2005. Konzultácia zainteresovaných strán Útvary Komisie vykonali konzultáciu v dvoch fázach s cieľom začleniť stanoviská a obavy zainteresovaných strán do procesu rozvoja politiky. Prvá fáza sa uskutočnila na začiatku pôsobenia skupiny na vysokej úrovni a zamerala sa na získanie predstáv a stanovísk zainteresovaných strán k príslušným otázkam, ktoré treba zvážiť, dopravným, environmentálnym a iným nedostatkom, ktoré existujú alebo pravdepodobne vzniknú v blízkej budúcnosti, ako aj k dopravným koridorom, ktoré sa najviac využívajú pri medzinárodnej doprave. Bolo zaslaných približne 70 písomných príspevkov a v apríli 2005 sa uskutočnila konferencia k verejnej konzultácii, na ktorej sa zúčastnilo približne 300 účastníkov a aktívne vystúpilo takmer 20 zainteresovaných strán. Druhá fáza sa začala v decembri 2005 a jej cieľom bolo získať stanoviská zainteresovaných strán k správe a odporúčaniam skupiny na vysokej úrovni. Zainteresované strany zaslali takmer 100 písomných príspevkov, konferencia k verejnej konzultácii sa uskutočnila v marci 2006. Na tejto konferencii sa zúčastnilo okolo 120 účastníkov a opäť približne 20 zainteresovaných strán predložilo svoje stanoviská a podnety. Rôzne zainteresované strany celkovo privítali správu skupiny a jej odporúčania. Environmentálne organizácie vyjadrili určité obavy týkajúce sa infraštrukturálnych projektov a nedostatočného súhrnného a transparentného environmentálneho hodnotenia vplyvu. Organizácie pracovníkov zdôraznili význam začlenenia sociálnej kapitoly do akejkoľvek budúcej koordinačnej štruktúry a hodnotenia sociálneho vplyvu plánov a projektov. VYMEDZENIE PROBLÉMOV Politický rámec Rozšírenie EÚ v rokoch 2004 a 2007 znamenalo, že hranice EÚ sa posunuli smerom na východ a na juh. EÚ tak získala nových susedov. V oznámení o širšej Európe[3] Komisia načrtla nový rámec vzťahov rozšírenej EÚ s jej okolitými oblasťami. Jeho cieľom je zabezpečiť vyvážený a trvalo udržateľný rozvoj EÚ a jej susedných krajín. Regionálna spolupráca a spolupráca vo vnútri regiónov je dôležitou súčasťou tohto politického rámca. Potreba lepšie prepojiť dopravné siete EÚ s jej susednými krajinami sa stanovila ako jasná priorita v procese integrácie susedných krajín do trhov a spoločnosti EÚ. To si vyžaduje kompatibilné a vzájomne prepojené infraštrukturálne siete, ako aj harmonizované regulačné prostredia. V uvedenom oznámení sa jasne uvádza, že transeurópske siete by mali vypracovať stratégie pre dosiahnutie tohto cieľa. Sektor dopravy Transeurópske dopravné siete na území EÚ Rozšírenie EÚ prinieslo zmeny aj v sektore dopravy. V roku 2004 sa zrevidovali usmernenia pre rozvoj transeurópskych dopravných sietí (TEN) a rozšírili sa na nové členské štáty vrátane Bulharska a Rumunska. Novými usmerneniami sa zrevidovali a modernizovali plány navrhnuté v 90. rokoch, pričom sa investičné priority sústredili na 30 hlavných transeurópskych osí a prioritné projekty. Prioritné osi TEN v prvom rade obsluhujú diaľkovú a medzinárodnú dopravu v rámci jednotného trhu EÚ-27. Usmernenia preto neobsahujú prioritné projekty[4] na spojenie EÚ so susednými štátmi, napriek vysokým objemom dopravy, ktoré v súčasnosti existujú na mnohých takýchto spojeniach. Na tieto spojenia sa vzťahuje osobitné opatrenie, európske koridory a oblasti, ktoré sleduje odlišný logický a rozhodovací postup. Celoeurópske koridory a oblasti Celoeurópske koridory a oblasti[5] (PEC) sa vytvorili počas dvoch ministerských konferencií na Kréte (1994) a v Helsinkách (1997) s cieľom spojiť EÚ-15 s vtedajšími susednými krajinami. Spolupráca v rámci celoeurópskych koridorov sa uskutočňuje na základe memoranda o porozumení, ktorým sa ustanovilo aj predsedníctvo a sekretariát pre väčšinu PEC. Po rozšírení v roku 2004 a revízii usmernení pre TEN sa väčšina celoeurópskych koridorov stala súčasťou siete TEN a iba malá časť zostala mimo EÚ. Krajiny, ktorých sa dotýkajú mnohé z týchto koridorov, vyvíjajú tlak, aby sa koridory ďalej rozšírili s cieľom lepšie zohľadniť meniace sa obchodné modely a dopravné toky v regióne a zmeniť koordinačné rámce vytvorené pre rozvoj koridorov. Ako sa uvádza v hlavnom dokumente hodnotenia vplyvu (kapitola 2.2.2), koridory boli úspešné rôznou mierou a do veľkej miery závisia na osobitných okolnostiach koridoru. Napriek existujúcim štruktúram zostáva koordinácia slabá a rozvojové plány koridorov sa zameriavajú najmä na vnútroštátne nedostatky, čo vedie k pretrvávaniu zbytočne dlhých meškaní, najmä na hraniciach. Z oblasti železničnej dopravy, ktorej sa tieto meškania dotýkajú výraznejšie, možno očakávať čiastočný presun na cestnú dopravu, čo bude mať väčší škodlivý vplyv na životné prostredie a bezpečnosť dopravy. Situácia sa v budúcnosti zhorší, keďže sa očakáva, že obchod a doprava medzi EÚ a jej susednými štátmi bude naďalej rýchlo rásť (pozri odhady obchodu a dopravy v kapitole 2.3 v hlavnom dokumente hodnotenia vplyvu). Ciele návrhu Komisie Celkovým cieľom návrhu Komisie je uľahčiť a podnietiť obchod medzi EÚ a susednými krajinami prostredníctvom účinných dopravných spojení a rozšírenia jednotného trhu na susedné krajiny. Odporúčania skupiny na vysokej úrovni, ako aj predsedov celoeurópskych koridorov predstavujú vhodný základ pre vytvorenie usmernení pre politiku dopravnej infraštruktúry v Európe a susedných regiónoch. Možnosti politiky Na základe analýzy problémov, činnosti skupiny na vysokej úrovni a hodnotných skúseností predsedov celoeurópskych koridorov i príspevkov do verejnej konzultácie sa na podrobnejšiu analýzu vybrali tieto tri politické možnosti: - Pokračovanie súčasnej situácie („robiť minimum“) – Koncepcia celoeurópskych koridorov/oblastí by zostala vo svojej súčasnej podobe alebo by sa iba mierne rozšírila. Monitorovanie a implementácia týchto opatrení by sa naďalej uskutočňovalo na základe súčasného memoranda o porozumení (MoU). V prípade Turecka a kaukazských štátov by bol základom pre spoluprácu naďalej program Traceca. - Voľná štruktúra spolupráce (rozšírené memorandum o porozumení) – Celoeurópske koridory/oblasti a MoU by sa zemepisne rozšírili a navrhli by sa aj horizontálne opatrenia. V prípade Turecka a kaukazských štátov by bol základom pre spoluprácu naďalej program Traceca. V prípade ostatných regiónov by sa navrhlo MoU. - Silnejšia štruktúra spolupráce (medzinárodná dohoda) – Všetky susedné krajiny a EÚ by podpísali mnohostrannú dohodu. Vzťahovala by sa na rozvoj infraštruktúry aj na horizontálne opatrenia. V dohode by sa tiež navrhlo, aby sa stavalo na existujúcich regionálnych štruktúrach. ANALÝZA VPLYVU A POROVNANIE MOžNOSTÍ Analýza vplyvu sa zameriava na posúdenie dôsledkov rôznych politických možností týkajúcich sa mnohostrannej spolupráce v rámci osí. Malo by sa poznamenať, že cieľom tohto hodnotenia vplyvu nie je analýza vplyvu ďalšieho rozvoja osí – prostredníctvom infraštrukturálnych projektov alebo horizontálnych opatrení – keďže tieto sa nedefinovali dostatočne podrobným spôsobom. Vplyvy scenára „robiť minimum“ a voľnej štruktúry spolupráce sú dosť podobné, keďže sa obidva zakladajú na MoU. Rozvoj osí by sa naďalej zakladal na vnútroštátnej logike nezohľadňovať potreby medzinárodných pohybov v rámci celej osi a základné plány by sa pravdepodobne nevytvorili. Keďže MoU je voľnou formou spolupráce, ochota príslušných krajín pokračovať s rozšíreným MoU je pravdepodobne vysoká a mohla by sa očakávať pomerne rýchla dohoda o podmienkach MoU. Na základe scenára silnej štruktúry spolupráce by sa naopak vytvorila štruktúra, ktorá by umožnila koordináciu implementácie opatrení v rámci dopravných osí. Táto štruktúra by na jednej strane umožnila, aby sa horizontálne opatrenia riešili globálne, pri zohľadnení potreby zabezpečiť harmonizované pravidlá a interoperabilné systémy vo všetkých krajinách, a na druhej strane by umožnila stavať na silnej regionálnej implementácii, ktorá by bola potrebná pre infraštrukturálne projekty v rámci osí. Súčasťou dohody by bolo vytvorenie sekretariátov, čo by umožnilo monitorovať implementáciu opatrení udržateľným a koordinovaným spôsobom. Nedostatky tohto smeru politiky sú v skutočnosti dôsledkom jej silných stránok. Medzinárodnú dohodu musia zvyčajne ratifikovať národné parlamenty, čo by mohlo byť politicky ťažké, v niektorých susedných krajinách dokonca nemožné. Aj v prípade úspechu táto možnosť pravdepodobne predstavuje zdĺhavý proces, a keby sa nenašli dočasné riešenia, mohla by viesť k zastaveniu rozvoja transnárodných osí. Odporúčaná politická cesta Vzhľadom na klady a zápory rôznych možností politiky je jasné, že žiadnu z nich nemožno vybrať ako najlepšiu pre každý región a každý spôsob dopravy. S cieľom urýchliť celkový proces a zabezpečiť, aby štruktúra a obsah spolupráce spĺňali potreby a očakávania príslušných strán, Komisia navrhuje politiku implementovať na základe prístupu, ktorý spočíva v dvoch krokoch: 1. V prvej fáze by sa začali prieskumné rozhovory so všetkými susednými krajinami. Tieto rozhovory by sa zamerali na posúdenie záujmu a angažovanosti krajín v otázke posilnenia mnohostranných koordinačných rámcov, ak existujú, alebo vytvorenia takýchto rámcov, ak v súčasnosti neexistujú. V tejto fáze by sa mohli hľadať prípadné predbežné riešenia, aby sa umožnil neprerušovaný rozvoj osí. 2. V druhom kroku by sa na základe výsledku prieskumných rozhovorov vypracovali odporúčania a/alebo návrhy na implementáciu politiky a koordinačného rámca. [1] Rozhodnutie Komisie K(2004) 3618 z 29. septembra 2004. [2] Pozri http://europa.eu.int/comm/ten/transport/external_dimension/index_en.htm. [3] KOM(2003) 104. [4] Okrem projektov č. 12 Severský trojuholník a č. 6 Lyon -Terst - Divača - Ľubľana - Budapešť - ukrajinská hranica. [5] Pozri správu o pokroku na http://europa.eu.int/comm/ten/transport/documentation/index_en.htm.