DÔVODOVÁ SPRÁVA

1. KONTEXT NÁVRHU

V nariadení o preprave odpadu (nariadenie (ES) č. 1013/2006[1], ďalej len „NPO“) sa stanovujú požiadavky na prepravu odpadu v rámci EÚ, ako aj medzi EÚ a tretími krajinami. Cieľom týchto požiadaviek je ochrana životného prostredia. Nariadenie o preprave odpadu obsahuje prísnejšie pravidlá týkajúce sa nebezpečného odpadu ako pravidlá týkajúce sa odpadu, ktorý sa nepovažuje za nebezpečný.

Zakazuje sa všetok vývoz nebezpečného odpadu do krajín mimo OECD a všetok vývoz odpadu určeného na zneškodnenie mimo EÚ/EZVO (články 34 a 36 NPO). Ustanoveniami nariadenia o preprave odpadu, v ktorých sa zakazuje vývoz nebezpečného odpadu mimo OECD, sa vykonáva Bazilejský dohovor OSN týkajúci sa zákazu vývozu nebezpečného odpadu z roku 1995. Odpad, ktorý sa nepovažuje za nebezpečný, možno vyvážať na zhodnotenie mimo OECD za podmienky, že sa s ním bude zaobchádzať spôsobom prijateľným z hľadiska životného prostredia, t. j. spôsobom, ktorý je zhruba rovnocenný predpisom uplatňovaným v rámci EÚ[2].

V rámci EÚ je na voľný pohyb oprávnený každý náklad odpadu prepravovaný na účely zhodnotenia[3]. V prípade odpadu, ktorý sa nepovažuje za nebezpečný, sa na takéto zásielky neuplatňuje povinnosť predchádzajúceho oznámenia, pričom postačí len splnenie všeobecných informačných ustanovení (hlava II až IV NPO). Na prepravu nebezpečného odpadu určeného na zhodnotenie, ako aj prepravu odpadu určeného na zneškodnenie sa vzťahuje povinnosť predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu. Pokiaľ však ide o prepravu nákladu odpadu určeného na zhodnotenie, príslušné orgány sa môžu proti takémuto nákladu postaviť výlučne z environmentálnych dôvodov, ktoré sú uvedené v nariadení o preprave odpadu (článok 12).

V danom nariadení sa uvádzajú osobitné záväzky týkajúce sa povinnosti spätného prevzatia príslušného odpadu v prípade jeho nezákonnej prepravy, alebo v prípade, že jeho prepravu nemožno dokončiť podľa plánu (články 22 až 25 NPO).

Článok 50 NPO obsahuje všeobecné ustanovenia týkajúce sa uplatňovania tohto nariadenia, v ktorých sa uvádza, že členské štáty stanovia kontrolu zariadení a podnikov v súlade s požiadavkami na kontrolu uvedenými v smernici 2008/98/ES (rámcová smernica o odpade) a že členské štáty môžu kontrolovať prepravu odpadu na cestách, v prístavoch alebo v neskoršej fáze aj v zariadeniach na zhodnotenie alebo zneškodnenie odpadu po jeho dopravení do týchto zariadení. Otázka kontrol sa v ostatných prípadoch ponecháva na uvážení členských štátov. Nariadenie o preprave odpadu neobsahuje žiadne osobitné ustanovenia týkajúce sa spôsobu realizácie kontrol. Uvádza sa v ňom len toľko, že „súčasťou kontroly prepravy odpadov je kontrola dokladov, potvrdenie ich pravosti a, ak je to vhodné, fyzická kontrola odpadu.“

V dôsledku toho, že v NPO sa uvádzajú takto všeobecne formulované požiadavky na kontrolu, dochádza v jednotlivých členských štátoch k výrazným rozdielom pri ich plnení. Niektoré členské štáty vypracovali kvalitne fungujúce systémy kontroly zamerané na prepravu odpadu v prístavoch alebo v zariadeniach produkujúcich odpad a zariadeniach na jeho zber. Iné členské štáty majú naopak vážne problémy s uplatňovaním predmetného nariadenia a chýbajú v nich primerané štruktúry a zdroje na kontrolu tokov odpadu a vykonávanie kontrol. V dôsledku tejto situácie dochádza k „obchádzaniu prístavov“, t.j. vývozcovia nezákonného odpadu sa usilujú o prepravu svojho odpadu cez členské štáty s najnižším stupňom kontroly. V prípade dôslednejšieho uplatňovania nariadenia v jednom členskom štáte sa vývozcovia nezákonného odpadu usilujú o presun vývozu do iného členského štátu. Nezákonnej preprave odpadu možno preto účinne zabrániť len vykonávaním dostatočných kontrol vo všetkých členských štátoch.

Najviac problémov v rámci nezákonnej prepravy odpadu vzniká v prípade nákladu nebezpečného odpadu a odpadu, ktorý sa nezákonne posiela na skládky alebo sa s ním zaobchádza v rozpore s normami. Ukladanie odpadu na skládky alebo zaobchádzanie s ním v rozpore s normami má závažný dosah na životné prostredie a zdravie ľudí v okolí danej oblasti zneškodňovania odpadu. V dôsledku presakovania vyhodeného odpadu dochádza aj k poškodzovaniu pôd a vodných tokov a k znečisťovaniu ovzdušia, napríklad vplyvom emisií ťažkých kovov a perzistentných organických látok. V prípade nedostatočných noriem týkajúcich sa recyklovania či neprimeraných recyklačných kapacít v krajinách určenia sa potenciálne environmentálne a zdravotné riziká jednoducho presúvajú do iných končín sveta. Takéto konanie zároveň prispieva ku globálnemu otepľovaniu a poškodzovaniu ozónovej vrstvy.

Tento legislatívny návrh bude slúžiť na podporu a usmernenie kontrol členských štátov v záujme vymedzenia uvedených problematických a vysokorizikových tokov odpadu. Členské štáty uskutočnia posúdenie rizík, ktoré sa týka osobitných tokov odpadu a zdrojov nezákonnej prepravy odpadu, a v ktorom sa prihliada na spravodajské údaje, ako napríklad policajné vyšetrovanie či analýzu trestnej činnosti. Na základe týchto posúdení rizík sa každoročne vytýčia priority týkajúce sa predmetných kontrol a uverejnia sa v ročných plánoch kontrol. Tieto plány sa sprístupnia verejnosti. Kontrolóri prihliadajú na plány kontrol a v súlade s príslušnými ustanoveniami návrhu od vývozcov podozrivých z nezákonnej prepravy odpadu vyžadujú potrebné dôkazy.

Nezákonná preprava odpadu predstavuje vážny a častý problém. Zákazy vývozu nebezpečného odpadu a odpadu na zneškodnenie vyplývajúce z NPO sa v praxi často obchádzajú. Vyvážaný nebezpečný odpad sa často označuje ako použitý tovar a odpad určený na zneškodnenie zase ako odpad určený na zhodnotenie. Potvrdzujú to aj spoločné kontroly uskutočnené sieťou na vykonávanie a vymáhanie environmentálneho práva a cezhraničnú prepravu odpadov (sieť IMPEL-TFS) a tieto zistenia podporuje aj Komisia. Vyplýva z nich veľmi vysoká miera nesúladu s ustanoveniami NPO v dôsledku nezákonnej prepravy odpadu. 22 členských štátov v rámci spoločných kontrol počas obdobia od októbra 2008 do novembra 2010 kontrolovalo a informovalo o preprave odpadu na cestných komunikáciách a v prístavoch (uskutočnilo sa vyše 20 000 dopravných kontrol a vyše sto kontrol v spoločnostiach)[4]. S prihliadnutím na celkový počet kontrolovaných prípadov prepravy odpadu z EÚ a v rámci nej počas daného obdobia (3 454 prípadov) a počet porušení (863) možno predpokladať 25 % mieru nesúladu.

V istej štúdii sa v súvislosti s rokom 2011 uvádzal odhad hmotnosti odpadu v rámci nezákonnej prepravy ako podiel celkového počtu prípadov prepravy odpadu (vrátane vývozu z EÚ) a prepravy v rámci nej[5]. Zo záverov tejto štúdie vyplýva, že hoci by o nezákonnú prepravu išlo len v 1 % všetkých prípadov prepravy odpadu, celková hmotnosť nezákonne prepravovaného odpadu by dosiahla úroveň až 2,8 milióna ton ročne.

Príčiny nezákonnej prepravy odpadu z EÚ možno neraz nájsť v zariadeniach na nekontrolovaný zber, skladovanie a triedenie odpadu, kde odpad nadobudnú nezákonní prevádzkovatelia a nezákonne ho prepravujú do rozvojových krajín. V štúdii Europolu[6] z roku 2011 sa konštatuje, že na zamaskovanie konečného miesta určenia v rámci prepravy odpadu sa často používajú prechodné skladovacie priestory s cieľom mariť presadzovanie právnych predpisov pri odhaľovaní spoločností zodpovedných za odoslanie odpadu.

Pri vývoze odpadu (elektronický odpad, vozidlá s ukončeným obdobím životnosti, plasty, papier a rôzne druhy nebezpečného odpadu) do krajín Afriky a Ázie hrajú významnú úlohu prístavy v severozápadnej časti EÚ (Antverpy, Hamburg, Le Havre a Rotterdam) Keďže v mnohých z týchto prístavov dochádza k (zákonnému i nezákonnému) vývozu veľkého objemu odpadu z EÚ, častejšie sa v nich uskutočňujú kontroly, a pravdepodobne preto sa tu odhalí vyšší počet prípadov nezákonnej prepravy odpadu.

Účinným presadzovaním predpisov a vykonávaním kontrol v oblasti prepravy odpadu by sa mohla zvýšiť nielen úroveň prevencie závažných environmentálnych a zdravotných vplyvov v dôsledku nezákonnej prepravy odpadu, ale mohli by sa aj dosiahnuť úspory v prípade vysokých nákladov, čo by sa prejavilo v priamych hospodárskych prínosoch pre členské štáty a priemysel. K finančným výhodám vyplývajúcim z lepšieho presadzovania predmetných predpisov patrí zníženie potreby odstraňovania znečistenia životného prostredia a pokles nákladov za repatriáciu odpadu. Z nedávnej štúdie napríklad vyplýva, že vďaka prísnejšiemu uplatňovaniu príslušných predpisov v prístave Rotterdam sa zvýšila kvalita i kvantita recyklovaného odpadu, pretože odpad putoval po zákonných trasách do zariadení s lepšími spracovateľskými postupmi. Posilnenie kontrol v tomto prístave viedlo aj k vytvoreniu 22 pracovných miest – v colných a inšpekčných zariadeniach, ako aj zariadeniach na spracovanie odpadu[7].

Vo svojich záveroch z 3. júna 2010 Rada vyzvala Komisiu, aby okrem iného posúdila posilnenie požiadaviek EÚ týkajúcich sa kontrol a náhodných kontrol na mieste uskutočňovaných v zmysle nariadenia o preprave odpadu. Komisia v reakcii na závery Rady podrobne posúdila predmetnú otázku a v súlade so svojimi usmerneniami týkajúcimi sa posudzovania vplyvov vypracovala posúdenie vplyvov ex ante.

2. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVOV

Na svojej webovej stránke EUROPA Komisia otvorila 25. januára 2011 online konzultácie s účasťou zainteresovaných strán, ktoré sú v súlade s minimálnymi normami týkajúcimi sa konzultácií. Konzultačný proces (prístupný z jedinej internetovej lokality) bol otvorený všetkým zainteresovaným stranám a trval 11 týždňov[8]. Počas konzultácií bolo doručených 65 príspevkov od 18 orgánov členských štátov, jedného orgánu krajiny EHP, 25 priemyselných organizácií, 5 súkromných spoločností, 2 verejných organizácií, 3 mimovládnych organizácií a 11 fyzických osôb[9]. Zainteresované strany vyjadrili širokú podporu legislatívnym požiadavkám EÚ týkajúcim sa kontrol prepravy odpadu (90 % respondentov).

Počas verejných konzultácií v roku 2012 venovaných legislatívnym aktom, ktoré pre MSP predstavujú najväčšiu záťaž, zaznela obava, že z dôvodu rozdielneho vykonávania a interpretácie NPO v jednotlivých členských štátoch, nedošlo k vytvoreniu jednotného trhu v oblasti využívania a recyklovania odpadu a že by sa ohľadom zabezpečenia jednotného vykonávania NPO, s výraznejším zameraním na nebezpečný odpad ako na neproblematický odpad, malo urobiť ešte viac. Ďalšou obavou bolo, že by malo dôjsť k ďalšiemu zjednodušeniu postupov slúžiacich na presun odpadu medzi členskými štátmi, pričom kontroly a hodnotenie zariadení na spracovanie odpadov by vykonávali orgány prijímajúceho členského štátu.

Cieľom tohto legislatívneho návrhu týkajúceho sa kontrol prepravy odpadu je pomôcť zabezpečiť jednotnejšie vykonávanie NPO prostredníctvom stanovenia minimálnych požiadaviek na kontrolu, so zreteľom na toky problematického odpadu[10]. V rámci NPO už na rozdiel od prepravy odpadu určeného na zneškodnenie, existuje zjednodušený postup na prepravu odpadu určeného na zhodnotenie. Avšak nedostatok harmonizovaných postupov kontroly znemožňuje správne fungovanie vnútorného trhu, pokiaľ ide o prepravu odpadov. Správne fungovanie vnútorného trhu si vyžaduje, aby boli kontroly prepravy odpadov vykonávané v celej EÚ efektívne. Súčasná absencia rovnakých podmienok, spôsobená značnými rozdielmi v postupoch presadzovania ekonomicky znevýhodňuje podniky dodržiavajúce právne predpisy. Vysoká miera nezákonnej prepravy odpadov spôsobuje problémy odvetviam využívajúcim zákonné spracovanie a zneškodňovanie odpadu. Ak by sa NPO v celej EÚ uplatňovalo správne, medzi hospodárskymi subjektmi by sa posilnila dôvera v systém prepravy odpadu. Spoločnosti pôsobiace v odvetví odpadového a recyklačného hospodárstva by tak našli stimuly na investovanie a vytváranie pracovných miest.

Kontrola zariadení na spracovanie odpadov je úloha pre orgány členského štátu, v ktorom sa dané zariadenia nachádzajú. Je však potrebné, aby príslušné orgány v odosielajúcom členskom štáte boli schopné vyhodnotiť, ako bude odpad v zariadení v prijímajúcom členskom štáte spracovaný. Napríklad odosielajúci orgán môže po preskúmaní druhu odpadu dôjsť k záveru, že podľa článkov 11-12 NPO nemôže byť odpad spracovaný v zariadení prijímajúceho členského štátu. Toto hodnotenie sa musí vykonať predtým, ako odpad opustí odosielajúcu krajinu, inak nie je možné nezákonnej preprave zabrániť. Ak je preprava nezákonná, odosielajúca krajina môže byť, okrem iného, povinná zaplatiť za navrátenie odpadu. Hodnotenie zariadení na spracovanie odpadov preto nemôže by ponechané výlučne na orgánoch prijímajúceho členského štátu.

Vo svojom posúdení vplyvov ex ante týkajúcom sa tohto legislatívneho návrhu Komisia analyzovala niekoľko možností posilnenia kontrol a presadzovania nariadenia o preprave odpadu. Na príprave štúdií vypracovaných na účely podpory predmetného posúdenia úzko spolupracovali účastníci siete EÚ na vykonávanie a vymáhanie environmentálneho práva a cezhraničnú prepravu odpadov (sieť IMPEL-TFS), orgány členských štátov a rôzne skupiny zainteresovaných strán.

V posúdení sa konštatuje, že najúčinnejším variantom riešenia problémov súvisiacich s nezákonnou prepravou odpadov by mala byť kombinácia právnych požiadaviek a usmernení EÚ. Táto možnosť by zároveň mala mať najmenší dosah z hľadiska čistých nákladov a veľmi pozitívny hospodársky, sociálny a environmentálny vplyv. Jej výsledkom by boli významné úspory, pokiaľ ide o odstraňovanie znečistenia životného prostredia a repatriáciu odpadu, ako aj úspory nepriamych nákladov na strane členských štátov, cez územie ktorých sa uskutočňuje tranzit odpadu. Z harmonizácie právnych predpisov by profitoval aj priemysel. Vyšší počet prepravy odpadu po zákonných trasách by viedol k optimalizovaným procesom, lepším postupom triedenia a vyššej kvalite odpadov. Ukotvenie právnej požiadavky týkajúcej sa posilnenia kontrol by mohlo viesť aj k vzniku nových pracovných miest a prevencii presunu pracovných miest mimo EÚ.

Súčasťou posúdenia vplyvov je aj odhad nákladov členských štátov, v ktorých chýbajú primerané systémy kontrol (napr. náklady na nábor zamestnancov a modernizáciu infraštruktúry a kontrolných postupov). Tieto náklady by pre celú EÚ predstavovali okolo 4 miliónov EUR ročne, mohli by sa však vyvážiť hospodárskymi a sociálnymi výhodami a/alebo financovať z vyzbieraných finančných sankcií. Podľa posúdenia vplyvov by sa náklady na požadované dodatočné kontroly pokryli aj v prípade, keby sa priemerný finančný postih účtoval u menej ako 1 % všetkých ročných kontrol.

Z posúdenia vplyvov vyplynulo zistenie, že najdôležitejším z navrhovaných legislatívnych opatrení je „plánovanie kontroly“. Druhým najvýznamnejším vkladom k riešeniu daného problému by bola možnosť, aby príslušné orgány členských štátov vyžadovali od vývozcov podozrivých z nezákonnej prepravy odpadu dôkazy s cieľom overiť jej zákonnosť, a potom v zostupnom poradí „kontroly zariadení v rámci reťazca začínajúceho produkciou odpadu a končiaceho jeho likvidáciou“, ako aj „odborná príprava orgánov“.

3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU

Článkom 1 ods. 3 písm. b) tohto návrhu sa prostredníctvom zavedenia požiadaviek týkajúcich sa plánovania kontrol v prípade prepravy odpadov mení článok 50 nariadenia o preprave odpadu.

Článkom 1 ods. 3 písm. c) sa do článku 50 zavádza možnosť, aby príslušné orgány členských štátov vyžadovali od vývozcov podozrivých z nezákonnej prepravy odpadu dôkazy s cieľom overiť jej zákonnosť. Takéto dôkazy sa môžu týkať pochybností, či je daná látka alebo predmet skutočne „odpadom“, či je cieľom predmetnej prepravy zhodnotenie alebo zneškodnenie odpadu, alebo sa môžu týkať osobitného charakteru metodiky spracovania odpadu, prípadne noriem, ktoré zariadenie v krajine určenia uplatňuje - s cieľom posúdiť dodržiavanie článku 49 nariadenia o preprave odpadu.

Článkom 1 ods. 2 a 4 sa nariadenie o preprave odpadu zosúlaďuje s článkom 290 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, čo je v súlade so záväzkom Komisie preskúmať pri každom nástroji, ktorý má v úmysle modifikovať, ustanovenia súvisiace s regulačným postupom.

V článku 2 tohto návrhu sa stanovuje, že predmetné nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie a uplatňuje sa od [1. januára xxxx alebo 1. júla xxxx, podľa toho, ktorý dátum nastane skôr, pod podmienkou, že uplynie minimálne šesť mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia].

4. VPLYV NA ROZPOČET

Neuplatňuje sa.

5. NEPOVINNÉ PRVKY

Neuplatňuje sa.

2013/0239 (COD)

Návrh

NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY,

ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 1013/2006 o preprave odpadu

EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä jej článok 192 ods. 1,

so zreteľom na návrh Európskej komisie,

po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[11],

so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov[12],

konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom,

keďže:

(1) V nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu[13] sa na účely ochrany životného prostredia stanovujú požiadavky týkajúce sa prepravy odpadu ako v rámci Únie, tak aj medzi členskými štátmi a tretími krajinami. Pri presadzovaní náležitých predpisov a uskutočňovaní kontrol zo strany príslušných orgánov v členských štátoch sa však zistili nedostatky, ktoré sú okrem iného spôsobené nedostatkom jasných ustanovení týkajúcich sa uvedených otázok v danom nariadení.

(2) V záujme zriadenia kapacít potrebných na kontroly prepravy odpadu a na účely účinnej prevencie nezákonnej prepravy odpadu je nevyhnutné primerane plánovať kontroly prepravy odpadu. Preto by sa mali posilniť ustanovenia článku 50 nariadenia (ES) č. 1013/2006, ktoré sa týkajú presadzovania príslušných predpisov a kontrol, s cieľom zabezpečiť pravidelné a konzistentné plánovanie kontrol. Plánovanie by sa malo týkať niekoľkých kľúčových prvkov, medzi ktoré patria posúdenie rizík, stratégie, ciele, priority, počet a druh plánovaných kontrol, pridelenie úloh, spôsoby spolupráce medzi orgánmi a ustanovenia týkajúce sa odbornej prípravy kontrolórov.

(3) V rámci Únie sa možno stretnúť s rozdielnymi predpismi, pokiaľ ide o možnosť, aby príslušné orgány členských štátov vyžadovali od vývozcov podozrivých z nezákonnej prepravy odpadu dôkazy s cieľom overiť jej zákonnosť. Takéto dôkazy sa môžu týkať pochybností, či je daná látka alebo predmet „odpadom“ v zmysle nariadenia (ES) č. 1013/2006 alebo či sa daný odpad prepraví do ekologicky šetrných zariadení v zmysle článku 49 uvedeného nariadenia. Článkom 50 nariadenia by sa preto mala príslušným orgánom členských štátov poskytovať možnosť vyžadovať od vývozcov podozrivým z nezákonnej prepravy odpadu dôkazy s cieľom overiť jej zákonnosť.

(4) Nezákonnej preprave odpadu často predchádza skutočnosť, že zariadenia slúžiace na zber, skladovanie a triedenie odpadu nepodliehajú dostatočnej kontrole. Preto by sa mali zaviesť požiadavky týkajúce sa kontrol takýchto odpadových skládok.

(5) V dôsledku nadobudnutia účinnosti Lisabonskej zmluvy by sa právomoci udelené Komisii podľa nariadenia (ES) č. 1013/2006 mali zosúladiť s článkom 290 Zmluvy.

(6) Na Komisiu by sa mala delegovať právomoc prijímať akty v súlade s článkom 290 Zmluvy s cieľom prijať technické a organizačné požiadavky týkajúce sa praktickej realizácie elektronickej výmeny údajov. Je osobitne dôležité, aby Komisia počas svojich prípravných prác uskutočnila vhodné konzultácie, a to aj na expertnej úrovni.

(7) Pri príprave a navrhovaní delegovaných aktov by Komisia mala zabezpečiť paralelné, včasné a primerané postúpenie príslušných dokumentov Európskemu parlamentu a Rade.

(8) Komisia môže prijať usmernenia týkajúce sa uplatňovania článku 12 ods. 1 písm. g) daného nariadenia; usmernenia týkajúce sa uplatňovania článku 15 daného nariadenia; usmernenia týkajúce sa spolupráce príslušných orgánov vzhľadom na nezákonnú prepravu; ďalšie usmernenia týkajúce sa používania jazykov; ďalšie objasnenie procedurálnych požiadaviek hlavy II daného nariadenia, pokiaľ ide o ich uplatňovanie na vývoz odpadu zo Spoločenstva, dovoz odpadu do Spoločenstva a tranzit odpadu cez územie Spoločenstva.

(9) Nariadenie (ES) č. 1013/2006 by sa preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.

(10) S cieľom poskytnúť členským štátom dostatočný čas a podnikom umožniť pripraviť sa na uplatňovanie potrebných opatrení, ktoré sa vyžadujú v zmysle článku 50 daného nariadenia, by sa toto nariadenie malo uplatňovať od 1. januára [xxxx] alebo od 1. júla [xxxx], podľa toho, ktorý dátum nastane skôr, pod podmienkou, že uplynie minimálne šesť mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia,

PRIJALI TOTO NARIADENIE:

Článok 1

Nariadenie (ES) č. 1013/2006 sa mení takto:

1. V článku 2 sa dopĺňa tento odsek 36:

„36. „opätovné použitie“ je akákoľvek činnosť, pri ktorej sa výrobky alebo zložky, ktoré nie sú odpadom, znova použijú na ten istý účel, na aký boli určené.“

2. V článku 26 sa dopĺňa tento odsek 5:

„5. Komisia sa splnomocňuje na prijímanie delegovaných aktov v súlade s článkom 59 v súvislosti s technicko-organizačnými požiadavkami týkajúcimi sa praktickej realizácie elektronickej výmeny údajov na účely predkladania dokumentácie a informácií.“

3. Článok 50 sa mení takto:

a) Odsek 2 sa nahrádza takto:

„2. Členské štáty prostredníctvom opatrení určených na presadzovanie tohto nariadenia zabezpečia okrem iného kontroly zariadení a podnikov podľa článku 34 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade[14], ako aj kontroly na mieste v súvislosti s prepravou odpadu alebo s jeho zhodnocovaním, prípadne zneškodňovaním.“

b) Dopĺňa sa tento odsek 2a:

„2a. Členské štáty zabezpečia, aby ich príslušné orgány zaviedli plány kontrol zamerané na overovanie súladu s týmto nariadením. Tieto plány sa musia vzťahovať na celé geografické územie predmetného členského štátu a týkať sa všetkých kontrol prepravy odpadu uskutočnených v zmysle odseku 2, a to vrátane kontrol zariadení a podnikov, cestnej a železničnej prepravy a prepravy nákladu v prístavoch. K týmto úlohám patria:

a) stratégia a ciele kontrol prepravy odpadu v súvislosti s potrebnými ľudskými, finančnými a inými zdrojmi;

b) posúdenie rizík, ktoré sa týka osobitných tokov odpadu a zdrojov v rámci nezákonnej prepravy odpadu, a v ktorom sa prihliada na spravodajské údaje, ako napríklad policajné vyšetrovanie a analýza trestnej činnosti;

c) stanovenie prioritných cieľov a opis spôsobu ich výberu na základe stratégií, cieľov a posúdenia rizík;

d) informácie o počtoch a druhoch plánovaných kontrol týkajúcich sa skládok odpadu, cestnej a železničnej prepravy a prepravy odpadu v prístavoch;

e) pridelenie úloh každému orgánu zapojenému do kontrol prepravy odpadu;

f) spôsoby spolupráce medzi rôznymi orgánmi zapojenými do kontrol; ako aj

g) posúdenie potreby odbornej prípravy kontrolórov v súvislosti s technickými a právnymi záležitosťami týkajúcimi sa nakladania s odpadom a jeho prepravou a s ustanoveniami týkajúcimi sa programov pravidelnej odbornej prípravy.

Tieto plány sa preskúmajú najmenej raz ročne a v prípade potreby sa zaktualizujú. Týmto preskúmaním sa vyhodnotí rozsah realizácie cieľov a ďalších prvkov predmetných plánov.

Príslušný orgán sprístupní uvedené plány verejnosti v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí[15].“

c) Dopĺňajú sa tieto odseky 4a a 4b:

„4a. S cieľom zistiť, či náklad neobsahuje odpad v zmysle článku 2 ods. 1, môže príslušný orgán:

i) overiť, či sa počítalo s náležitou ochranou nákladu proti poškodeniu počas jeho prepravy, nakládky a vykládky; a

ii) v prípade podozrenia, že ide o nezákonnú prepravu, požiadať osobu zodpovednú za predmetnú prepravu nákladu o predloženie kópie faktúry a zmluvy v súvislosti s predajom alebo prevodom vlastníctva látky alebo predmetu, v ktorej sa uvádza, že daná látka alebo predmet sú určené na opätovné použitie v zmysle článku 2 ods. 36 a preukázať, že sú úplne funkčné.

4b. S cieľom zistiť, či je prepravovaný odpad určený na zhodnocovacie činnosti, ktoré sú v súlade s článkom 49, v prípade podozrenia, že ide o nezákonnú prepravu, môže príslušný orgán požiadať osobu zodpovednú za predmetnú prepravu odpadu o predloženie zmluvy, listu alebo iného dokladu s podpisom zástupcu zariadenia na zhodnotenie odpadu, v ktorom sa uvádzajú metódy zaobchádzania s odpadom, súvisiace technológie a normy, ktoré uplatňuje dané zariadenie na zhodnotenie odpadu v krajine určenia.“

4. Články 59 a 59a sa nahrádzajú takto:

Článok 59

Vykonávanie delegovania právomoci

1. Právomoc prijímať delegované akty sa Komisii udeľuje za podmienok stanovených v tomto článku.

2. Delegovaná právomoc podľa článku 26 ods. 5 sa Komisii udeľuje na neurčitý čas odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia.

3. Delegovanie právomoci uvedené v článku 26 ods. 5 môže Európsky parlament alebo Rada kedykoľvek odvolať. Rozhodnutím o odvolaní sa ukončuje delegovanie právomoci v ňom uvedenej. Rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie alebo k neskoršiemu dátumu, ktorý je v ňom uvedený. Nie je ním dotknutá platnosť delegovaných aktov, ktoré už nadobudli účinnosť.

4. Komisia oznámi delegovaný akt Európskemu parlamentu a Rade súčasne, a to hneď po jeho prijatí.

5. Delegovaný akt prijatý podľa článku 26 ods. 5 nadobudne účinnosť, len ak Európsky parlament alebo Rada voči nemu nevzniesli námietku v lehote dvoch mesiacov odo dňa oznámenia uvedeného aktu Európskemu parlamentu a Rade, alebo ak pred uplynutím uvedenej lehoty Európsky parlament a Rada informovali Komisiu o svojom rozhodnutí nevzniesť námietku. Na podnet Európskeho parlamentu alebo Rady sa táto lehota predĺži o dva mesiace.

Článok 59a

Postup výboru

1. Komisii pomáha výbor zriadený podľa článku 39 smernice 2008/98/ES.

Tento výbor je výborom v zmysle nariadenia (EÚ) č. 182/2011.

2. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa článok 5 nariadenia (EÚ) č. 182/2011.“

Článok 2

Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie. Uplatňuje sa od [1. januára xxxx alebo 1. júla xxxx, podľa toho, ktorý dátum nastane skôr, pod podmienkou, že uplynie minimálne šesť mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia].

Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.

V Bruseli

Za Európsky parlament Za Radu

predseda predseda

[1] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 o preprave odpadu, Ú. v. EÚ L 190, 12.7.2006, s. 1.

[2] Články 18 a 49 a príloha VII NPO. Pozri aj nariadenie Komisie (ES) č. 674/2012 z 23. júla 2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1418/2007 o vývoze na zhodnotenie určitého odpadu do určitých nečlenských krajín OECD.

[3] Na zmesový komunálny odpad zo súkromných domácností vrátane prípadov, keď takýto zbieraný odpad zahŕňa aj odpad z iných miest produkujúcich odpad (položka odpadu 20 03 01), sa vzťahujú rovnaké ustanovenia ako na odpad určený na zneškodnenie, článok 3(ods. 5) NPO. Odpad privážaný do spaľovne, ktorý je klasifikovaný ako odpad na zhodnotenie, podlieha osobitným pravidlám, článok 16 smernice 2008/98/ES („rámcová smernica o odpade“).

[4] Podrobná správa siete IMPEL o spoločných kontrolách je k dispozícii na stránke: http://impel.eu/wp-content/uploads/2012/01/IMPEL-TFS-EA-II-Project-_Final-report-adopted-v1-4.pdf.

[5] Posúdenie vykonávania právnych predpisov EÚ týkajúcich sa zaobchádzania s odpadom a usmernenie pri ich vykonávaní v členských štátoch, BiPRO, 16. november 2011 http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm.

[6] Posúdenie Europolu týkajúce sa organizovaného zločinu, 28. apríl 2011, s. 30. https://www.europol.europa.eu/.

[7] Štúdia „Implementation of EU waste legislation for green growth“ (Vykonávanie právnych predpisov EÚ v oblasti odpadov v záujme ekologického rastu), BioIntelligence Service, 2011, http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf.

[8] Konzultácie so zainteresovanými stranami čiastočne vychádzali z dvoch štúdií: „Inspection requirements for waste shipments“ (Požiadavky na kontroly týkajúce sa prepravy odpadu), záverečná správa, 12. august 2009, Biointelligence http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm; a „Environmental, social and economic impact assessment of possible requirements and criteria for waste shipment inspections, controls and on-the-spot-checks“ (Posúdenie environmentálnych, sociálnych a hospodárskych vplyvov možných požiadaviek a kritérií týkajúcich sa inšpekcií, kontrol a kontrol na mieste), záverečná správa, 4. jún 2010, Biointelligence SA http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/reports.htm.

[9] http://ec.europa.eu/environment/waste/shipments/news.htm.

[10] Pozri aj oznámenie Komisie o nadväzných opatreniach v súvislosti s konzultáciami MSP venovanými desiatim najzaťažujúcejším právnym predpisom EÚ (tzv. rebríček TOP10).

[11] Ú. v. EÚ C , , s. .

[12] Ú. v. EÚ C , , s. .

[13] Ú. v. EÚ L 190, 12.7.2006, s. 1.

[14] Ú. v. EÚ L 312, 22.11.2008, s. 3.

[15] Ú. v. EÚ L 41, 14.2.2003, s. 26.