EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli15. 12. 2020 COM(2020) 825 final 2020/0361(COD) Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o jednotnom trhu s digitálnymi službami (akt o digitálnych službách) a o zmene smernice 2000/31/ES (Text s významom pre EHP) {SEC(2020) 432 final} - {SWD(2020) 348 final} - {SWD(2020) 349 final}



DÔVODOVÁ SPRÁVA 1.KONTEXT NÁVRHU •Dôvody a ciele návrhu Od prijatia smernice 2000/31/ES (ďalej len „smernica o elektronickom obchode“) vznikli nové a inovačné (digitálne) služby informačnej spoločnosti, ktoré menia každodenný život občanov Únie a formujú a transformujú spôsob ich komunikácie, spojenia, spotreby a podnikania. Uvedené služby výrazne prispeli k spoločenským a hospodárskym zmenám v Únii a na celom svete. Využívanie týchto služieb sa zároveň stalo zdrojom nových rizík a výziev tak pre spoločnosť ako celok, ako aj pre jednotlivcov, ktorí tieto služby využívajú. Digitálne služby môžu podporovať dosahovanie cieľov udržateľného rozvoja tým, že prispievajú k hospodárskej, spoločenskej a environmentálnej udržateľnosti. Význam digitálnych technológií vo všetkých aspektoch moderného života sa ukázal počas krízy spôsobenej pandémiou COVID-19. Jasne ukázala závislosť nášho hospodárstva a spoločnosti od digitálnych služieb a poukázala na výhody a riziká, ktoré majú pôvod v súčasnom rámci fungovania digitálnych služieb. V oznámení Formovanie digitálnej budúcnosti Európy sa Komisia zaviazala aktualizovať horizontálne pravidlá, ktoré vymedzujú zodpovednosti a povinnosti poskytovateľov digitálnych služieb, a najmä online platforiem. Komisia pritom zohľadnila otázky identifikované v iniciatívnych správach Európskeho parlamentu a analyzovala návrhy, ktoré v nich boli uvedené. Na základe článku 225 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) prijal Európsky parlament dve uznesenia, a to Akt o digitálnych službách: zlepšenie fungovania jednotného trhu a Akt o digitálnych službách: prispôsobenie pravidiel obchodného a občianskeho práva pre obchodné subjekty pôsobiace online. V rámci nelegislatívneho postupu prijal Európsky parlament aj uznesenie pod názvom Akt o digitálnych službách a súvisiace otázky základných práv. Uznesenia sa svojou podstatou v mnohých aspektoch vzájomne dopĺňajú. Obsahujú dôraznú výzvu na zachovanie hlavných zásad smernice o elektronickom obchode a na ochranu základných práv v online prostredí, ako aj online anonymity, ak je to technicky možné. Požadujú sa v nich transparentnosť, informačné povinnosti a zodpovednosť poskytovateľov digitálnych služieb a presadzujú sa účinné povinnosti bojovať proti nezákonnému obsahu na internete. Presadzuje sa aj verejný dohľad na úrovni EÚ a vnútroštátnej úrovni a spolupráca medzi príslušnými orgánmi naprieč jurisdikciami pri presadzovaní práva, najmä pri riešení cezhraničných problémov. V uznesení Akt o digitálnych službách: zlepšenie fungovania jednotného trhu Európsky parlament vyzýva na ambicióznu reformu existujúceho právneho rámca pre elektronický obchod v EÚ pri zachovaní základných zásad režimu zodpovednosti, zákazu všeobecného monitorovania a ustanovenia o vnútornom trhu, ktoré považuje za stále platné. Uznesením sa potvrdzujú ciele smernice o elektronickom obchode a vyzýva sa v ňom na prijatie opatrení, ktorých podstatou je ochrana spotrebiteľov, a to zahrnutím podrobného oddielu o online trhoch, a ktoré zabezpečia dôveru spotrebiteľa v digitálne hospodárstvo pri dodržiavaní základných práv používateľov. V uznesení sa takisto obhajujú pravidlá, ktorými sa podporuje konkurencieschopné digitálne prostredie v Európe, a s aktom o digitálnych službách sa počíta ako so vzorovou normou na globálnej úrovni. V uznesení Akt o digitálnych službách: prispôsobenie pravidiel obchodného a občianskeho práva pre obchodné subjekty pôsobiace online sa vyzýva na posilnenie spravodlivosti, transparentnosti a zodpovednosti v oblasti postupov moderovania obsahu digitálnych služieb, ktoré by mali zabezpečovať dodržiavanie základných práv a zaručovať nezávislé využitie súdnych prostriedkov nápravy. Uznesenie požaduje aj zavedenie podrobného mechanizmu oznamovania a prijímania opatrení na riešenie nezákonného obsahu, stanovenie komplexných pravidiel online reklamy vrátane cielenej reklamy a umožnenie vývoja a používania inteligentných zmlúv. V nelegislatívnom uznesení Akt o digitálnych službách a súvisiace otázky základných práv sa poukazuje na potrebu právnej zrozumiteľnosti pre platformy a používateľov a dodržiavanie základných práv vzhľadom na rýchly vývoj technológií. Požadujú sa harmonizované pravidlá pre riešenie nezákonného obsahu na internete a pre výnimky zo zodpovednosti a moderovanie obsahu. Uznesenie obsahuje aj jasné povinnosti platforiem a orgánov v oblasti zverejňovania informácií a transparentnosti. Aj Rada vo svojich záveroch privítala oznámenie Komisie o akte o digitálnych službách a zdôraznila, „že sú potrebné jasné a harmonizované pravidlá založené na dôkazoch týkajúce sa povinností a zodpovednosti v oblasti digitálnych služieb, ktoré by sprostredkovateľom na internete zaručili primeranú úroveň právnej istoty“, a že je potrebné „zlepšiť európske spôsobilosti a spoluprácu vnútroštátnych orgánov, zachovať a posilniť základné zásady jednotného trhu a posilniť bezpečnosť občanov a chrániť ich práva v digitálnej oblasti na celom jednotnom trhu“. Tieto požiadavky sa znovu pripomínajú v záveroch Rady z 2. októbra 2020. V nadväznosti na kľúčové zásady stanovené v smernici o elektronickom obchode, ktoré zostávajú v platnosti aj v súčasnosti, je tento návrh snahou zabezpečiť najlepšie podmienky na poskytovanie inovačných digitálnych služieb na vnútornom trhu, prispieť k bezpečnosti online a k ochrane základných práv a stanoviť spoľahlivú a dlhodobú štruktúru riadenia účinného dohľadu nad poskytovateľmi sprostredkovateľských služieb. V návrhu sa vymedzujú jasné povinnosti a zodpovednosť poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, a najmä online platforiem, ako sú sociálne médiá a online trhy. Cieľom tohto návrhu je zvýšiť bezpečnosť používateľov internetu v celej Únii a zlepšiť ochranu ich základných práv stanovením jasných povinností náležitej starostlivosti pre určité sprostredkovateľské služby vrátane postupov oznamovania a prijímania opatrení v prípadoch nezákonného obsahu a možnosti napadnúť rozhodnutia platformy o moderovaní obsahu. Povinnosť určitých online platforiem prijímať, uchovávať a čiastočne overovať a uverejňovať informácie o obchodníkoch, ktorí využívajú ich služby, okrem toho zvýši bezpečnosť a transparentnosť online prostredia pre spotrebiteľov. S prihliadnutím na osobitný vplyv veľmi veľkých online platforiem na naše hospodárstvo a našu spoločnosť sa v návrhu stanovuje vyšší štandard transparentnosti a zodpovednosti poskytovateľov takýchto platforiem za spôsob moderovania obsahu, za reklamu a algoritmické procesy. Stanovujú sa v ňom povinnosti posudzovať riziká, ktoré ich systémy predstavujú, s cieľom vyvíjať vhodné nástroje riadenia rizík na účely ochrany integrity ich služieb pred využívaním manipulatívnych techník. Prevádzková hraničná hodnota poskytovateľov služieb, na ktorých sa vzťahujú tieto povinnosti, zahŕňa uvedené online platformy so značným dosahom v Únii, ktorý sa v súčasnosti odhaduje na vyše 45 miliónov príjemcov služby. Táto hraničná hodnota je úmerná rizikám, ktoré predstavuje dosah platforiem v Únii; v prípade, že sa počet obyvateľov Únie zmení o určitý percentuálny podiel, Komisia upraví počet príjemcov považovaných za hraničnú hodnotu tak, aby trvale zodpovedala 10 % obyvateľstva Únie. Akt o digitálnych službách navyše stanoví koregulačný zabezpečovací mechanizmus, a to aj v nadväznosti na existujúce dobrovoľné iniciatívy. V návrhu sú zachované pravidlá zodpovednosti poskytovateľov sprostredkovateľských služieb uvedené v smernici o elektronickom obchode, ktoré v súčasnosti tvoria základ digitálneho hospodárstva a prostriedok na ochranu základných práv online. Uvedené pravidlá vyložil Súdny dvor Európskej únie, čím poskytol cenné objasnenia a usmernenie. Je však tak potrebné zahrnúť tieto pravidlá do nariadenia, aby sa zabezpečila účinná harmonizácia v celej Únii a zabránilo sa právnej roztrieštenosti. Je takisto vhodné objasniť niektoré aspekty týchto pravidiel, aby sa odstránili existujúce faktory, ktoré odrádzajú poskytovateľov sprostredkovateľských služieb od toho, aby vykonávali dobrovoľné vlastné vyšetrovanie s cieľom zaistiť bezpečnosť svojich používateľov a za určitých okolností vyjasniť svoju úlohu z hľadiska spotrebiteľov. Tieto objasnenia by mali pomôcť menším inovatívnym poskytovateľom, aby sa rozširovali a rástli s využitím výhod väčšej právnej istoty. Prehĺbený, bezhraničný jednotný trh s digitálnymi službami si vyžaduje rozšírenú spoluprácu medzi členskými štátmi, ktorou sa zaručí účinný dohľad nad novými pravidlami stanovenými v navrhovanom nariadení a ich účinné presadzovanie. V návrhu sa jasne stanovujú zodpovednosti členského štátu, ktorý dohliada na to, aby poskytovatelia služieb usadení na jeho území dodržiavali povinnosti stanovené v navrhovanom nariadení. Zabezpečí sa tak čo najrýchlejšie a najúčinnejšie presadzovanie pravidiel a ochrana všetkých občanov EÚ. Cieľom je poskytnúť jednoduché a jasné procesy tak občanom, ako aj poskytovateľom služieb v záujme uľahčenia ich styku s orgánmi dohľadu. Keď sa v Únii vyskytnú systémové riziká, v navrhovanom nariadení sa ustanovuje dohľad a presadzovanie práva na úrovni Únie. •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky Základom súčasného právneho rámca EÚ, ktorým sa upravujú digitálne služby, je predovšetkým smernica o elektronickom obchode. Navrhovaným nariadením nie je dotknutá smernica o elektronickom obchode a nariadenie nadväzuje na jej ustanovenia, a to najmä na zásadu vnútorného trhu stanovenú v článku 3. V navrhovanom nariadení sa stanovuje mechanizmus spolupráce a koordinácie dohľadu nad povinnosťami, ktoré sa v ňom ukladajú. Pokiaľ ide o horizontálny rámec výnimiek zo zodpovednosti poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, týmto nariadením sa vypúšťajú články 12 až 15 smernice o elektronickom obchode a preberajú sa do nariadenia, pričom sa zachovávajú výnimky zo zodpovednosti takýchto poskytovateľov podľa výkladu Súdneho dvora Európskej únie. V závislosti od právneho systému jednotlivých členských štátov a dotknutej právnej oblasti môžu vnútroštátne súdne alebo správne orgány nariadiť poskytovateľom sprostredkovateľských služieb, aby zasiahli proti konkrétnym položkám nezákonného obsahu. Také príkazy, obzvlášť ak vyžadujú od poskytovateľa, aby zabránil opätovnému výskytu nezákonného obsahu, sa musia vydávať v súlade s právom Únie, najmä s povinnosťami zákazu všeobecného monitorovania, ako ho vyložil Súdny dvor Európskej únie. Tento návrh, najmä jeho článok 8, nemá žiadny vplyv na túto judikatúru. Tento návrh by mal vytvoriť vhodný základ pre vývoj spoľahlivých technológii s cieľom predchádzať opätovnému výskytu nezákonných informácií spolu s najvyššími zárukami, ktoré majú zabrániť tomu, aby sa omylom odstraňoval zákonný obsah; takéto nástroje by mohli byť vyvinuté na základe dobrovoľných dohôd medzi všetkými dotknutými stranami a členské štáty by ich mali podporovať; je v záujme všetkých strán zúčastnených na poskytovaní sprostredkovateľských služieb, aby prijali a vykonávali takéto postupy; ustanovenia tohto nariadenia týkajúce sa zodpovednosti by nemali brániť tomu, aby rôzne zainteresované strany vyvíjali a účinne prevádzkovali technické systémy ochrany a identifikácie a automatického rozpoznávania, ktoré umožňuje digitálna technológia, v rámci obmedzení stanovených nariadením 2016/679. •Súlad s ostatnými politikami Únie Navrhovaným nariadením sa zavádza horizontálny rámec pre všetky kategórie obsahu, produktov, služieb a činností v oblasti sprostredkovateľských služieb. Nezákonná povaha takého obsahu, produktov alebo služieb nie je v tomto nariadení vymedzená, ale vyplýva z práva Únie alebo z vnútroštátneho práva v súlade s právom Únie.

Odvetvové nástroje nepokrývajú všetky regulačné medzery preukázané v správe o posúdení vplyvu: neposkytujú plnohodnotné pravidlá týkajúce sa procesných povinností súvisiacich s nezákonným obsahom a obsahujú iba základné pravidlá týkajúce sa transparentnosti a zodpovednosti poskytovateľov služieb a obmedzené mechanizmy dohľadu. Odvetvové právne predpisy sa navyše vzťahujú na situácie, v ktorých sú potrebné prispôsobené prístupy. Pokiaľ ide o ich rozsah pôsobnosti, sú obmedzené z dvoch hľadísk. Po prvé, odvetvovými intervenciami sa riešia malé podskupiny problémov (napr. porušovanie autorských práv, teroristický obsah, detská pornografia alebo nezákonné nenávistné prejavy, niektoré nelegálne produkty). Po druhé, vzťahujú sa len na šírenie takéhoto obsahu prostredníctvom určitých druhov služieb (napr. na podskupinu online platforiem v prípadoch porušovania autorských práv, len na platformy na zdieľanie videí a len pokiaľ ide o audiovizuálny teroristický obsah alebo nenávistné prejavy). Je však dôležité, aby sa objasnil vzťah medzi navrhovaným novým nariadením a odvetvovými nástrojmi. Navrhované nariadenie dopĺňa existujúce odvetvové právne predpisy a nemá vplyv na uplatňovanie existujúcich právnych predpisov EÚ regulujúcich určité aspekty poskytovania služieb informačnej spoločnosti, ktoré sa uplatňujú ako lex specialis. Naďalej budú platiť napríklad povinnosti stanovené v smernici 2010/13/ES zmenenej smernicou (EÚ) 2018/1808 pre poskytovateľov platforiem na zdieľanie videí (ďalej len „smernica o audiovizuálnych mediálnych službách“), pokiaľ ide o audiovizuálny obsah a audiovizuálne komerčné oznamy. Toto nariadenie sa však na týchto poskytovateľov uplatňuje, pokiaľ smernica o audiovizuálnych mediálnych službách alebo iné právne akty Únie, napríklad návrh nariadenia o riešení šírenia teroristického obsahu online, neobsahujú konkrétnejšie ustanovenia, ktoré na nich možno uplatniť. Rámec stanovený nariadením (EÚ) 2019/1150 o podpore spravodlivosti a transparentnosti pre komerčných používateľov online sprostredkovateľských služieb s cieľom zabezpečiť, aby sa komerčným používateľom takýchto služieb a používateľom firemných webových stránok poskytli v súvislosti s internetovými vyhľadávačmi primeraná transparentnosť, spravodlivosť a účinné možnosti nápravy, sa bude uplatňovať ako lex specialis. Okrem toho pravidlá, ktoré sa stanovujú v tomto návrhu, budú dopĺňať acquis o ochrane spotrebiteľa a konkrétne smernicu (EÚ) 2019/2161, ktorou sa menia smernica Rady 93/13/EHS a smernice 98/6/ES, 2005/29/ES a 2011/83/EÚ a ktorou sa stanovujú osobitné pravidlá na zvýšenie transparentnosti, pokiaľ ide o určité prvky ponúkané v rámci určitých služieb informačnej spoločnosti. Týmto návrhom nie sú dotknuté nariadenie (EÚ) 2016/679 (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) ani na iné predpisy Únie o ochrane osobných údajov a súkromia pri komunikácii. Napríklad opatreniami týkajúcimi sa reklamy na online platformách sa dopĺňajú, ale nemenia existujúce predpisy o súhlase so spracúvaním osobných údajov a práve namietať proti nemu. Ukladajú sa nimi povinnosti zabezpečiť transparentnosť voči používateľom online platforiem a tieto informácie používateľom takisto umožnia, aby využívali svoje práva ako dotknuté osoby. Umožnia aj orgánom a prevereným výskumným pracovníkom kontrolovať spôsob zobrazovania a cielenia reklamy. Tento návrh bude doplnený ďalšími opatreniami podľa akčného plánu pre európsku demokraciu COM(2020) 790 final s cieľom posilniť postavenie občanov a budovať odolnejšie demokracie v celej Únii. Ako základ by mohli poslúžiť predovšetkým pravidlá kódexov správania stanovené v tomto nariadení, ktoré by sa mohli doplniť o revidovaný a posilnený Kódex postupov proti šíreniu dezinformácií, ktorý vychádza z usmernenia Komisie. Tento návrh je v plnom súlade so stratégiami rovnosti, ktoré prijala Komisia v súvislosti s Úniou rovnosti, a ďalej ich podporuje. Týmto návrhom nie je dotknutá iniciatíva Komisie, ktorej cieľom je zlepšovanie pracovných podmienok ľudí pracujúcich prostredníctvom digitálnych platforiem. Navrhované nariadenie napokon nadväzuje na odporúčanie o nezákonnom obsahu z roku 2018. Zohľadňuje skúsenosti získané samoregulačným úsilím podporovaným Komisiou, ktorého súčasťami sú záväzok k bezpečnosti výrobkov, Memorandum o porozumení proti falšovaným tovarom, Kódex správania proti nezákonným nenávistným prejavom a internetové fórum EÚ týkajúce sa teroristického obsahu. 2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právny základ Právnym základom návrhu je článok 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, v ktorom sa stanovujú opatrenia na zabezpečenie fungovania vnútorného trhu. Primárnym cieľom tohto návrhu je zabezpečenie riadneho fungovania vnútorného trhu, a to najmä v súvislosti s poskytovaním cezhraničných digitálnych služieb (konkrétne sprostredkovateľských služieb). V súlade s týmto cieľom sa návrh zameriava na zabezpečenie harmonizovaných podmienok pre rozvoj inovačných cezhraničných služieb v Únii riešením prekážok a predchádzaním vzniku prekážok takejto hospodárskej činnosti, ktoré vyplývajú z rozdielov vo vývoji vnútroštátnych právnych predpisov, s prihliadnutím na skutočnosť, že viaceré členské štáty prijali alebo plánujú prijať právne predpisy o takých otázkach, ako sú odstraňovanie nezákonného obsahu na internete, náležitá starostlivosť, postupy oznamovania a prijímania opatrení a transparentnosť. V návrhu sa zároveň stanovuje primeraný dohľad nad digitálnymi službami a spolupráca medzi orgánmi na úrovni Únie, čím sa podporujú dôvera, inovácie a rast na vnútornom trhu. •Subsidiarita Vzhľadom na skutočnosť, že internet je svojou povahou cezhraničný, uvedené legislatívne úsilie na vnútroštátnej úrovni bráni poskytovaniu a prijímaniu služieb v celej Únii a nie je účinné pri zaisťovaní bezpečnosti a jednotnej ochrany práv občanov a podnikov Únie na internete. Harmonizácia podmienok rozvoja inovačných cezhraničných digitálnych služieb v Únii pri súčasnom zachovaní bezpečného online prostredia je možná len na úrovni Únie. Opatrením na úrovni Únie sa poskytuje predvídateľnosť a právna istota a znižujú sa náklady na dodržiavanie predpisov v celej Únii. Súčasne sa ním podporuje rovnaká ochrana všetkých občanov Únie tým, že sa zabezpečí, aby opatrenia poskytovateľov sprostredkovateľských služieb proti nezákonnému obsahu na internete boli jednotné bez ohľadu na miesto ich usadenia. Náležite skoordinovaný systém dohľadu posilnený na úrovni Únie zabezpečí aj súdržný prístup uplatniteľný na poskytovateľov sprostredkovateľských služieb pôsobiacich vo všetkých členských štátoch. Na účinnú ochranu používateľov internetu a zabránenie tomu, aby sa poskytovatelia digitálnych služieb usadení v Únii dostali do konkurenčnej nevýhody, je potrebné, aby sa vzťahoval aj na príslušných poskytovateľov služieb usadených mimo Únie, ktorí pôsobia na vnútornom trhu. •Proporcionalita Cieľom návrhu je podporiť zodpovedné správanie a náležitú starostlivosť poskytovateľov sprostredkovateľských služieb v záujme zabezpečenia bezpečného online prostredia, ktoré občanom Únie a iným stranám umožní slobodne uplatňovať svoje základné práva, najmä slobodu prejavu a právo na informácie. Kľúčové prvky návrhu obmedzujú nariadenie výhradne na to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie uvedených cieľov. V návrhu sa najmä stanovujú asymetrické povinnosti v oblasti náležitej starostlivosti pre rôzne druhy poskytovateľov digitálnych služieb v závislosti od povahy ich služieb a ich veľkosti s cieľom zabezpečiť, aby sa ich služby nezneužívali na nezákonné činnosti a aby poskytovatelia konali zodpovedne. Týmto prístupom sa riešia určité identifikované problémy len v prípade, ak sa prejavia, a súčasne sa vylučuje nadmerné zaťaženie poskytovateľov, ktorých sa tieto problémy netýkajú. Určité podstatné povinnosti sa obmedzujú iba na veľmi veľké online platformy, ktoré vzhľadom na svoj dosah získali ústrednú, systémovú úlohu pri uľahčovaní verejnej diskusie a hospodárskych transakcií. Veľmi malí poskytovatelia sú od týchto povinností úplne oslobodení.

Čo sa týka poskytovateľov digitálnych služieb usadených mimo Únie, ktorí ponúkajú služby v Únii, v nariadení sa vyžaduje vymenovanie právneho zástupcu v Únii s cieľom zabezpečiť účinný dohľad a podľa potreby presadzovanie dodržiavania predpisov. Úmerne k povinnostiam a s prihliadnutím na cezhraničnú povahu digitálnych služieb sa návrhom zavedie mechanizmus spolupráce medzi členskými štátmi so zvýšenou úrovňou dohľadu Únie nad veľmi veľkými online platformami. Návrhom sa navyše nemenia odvetvové právne predpisy ani mechanizmy presadzovania dodržiavania predpisov a riadenia v nich stanovené, ale stanovuje sa v ňom horizontálny rámec, na ktorý sa možno spoľahnúť, keď ide o aspekty presahujúce konkrétny obsah alebo podkategórie služieb regulované v odvetvových aktoch. Cieľom tohto návrhu je stanovením jasného rámca sprevádzaného spoluprácou medzi členskými štátmi a s nimi, ako aj samoreguláciou, zvýšiť právnu istotu a úroveň dôvery pri súčasnom zachovaní dlhodobej relevantnosti a účinnosti vzhľadom na flexibilitu rámca spolupráce. •Výber nástroja Článok 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie umožňuje zákonodarcovi prijímanie nariadení a smerníc. Komisia sa rozhodla predložiť návrh nariadenia s cieľom zabezpečiť konzistentnú úroveň ochrany v celej Únii a zabrániť rozdielom, ktoré bránia slobodnému poskytovaniu príslušných služieb na vnútornom trhu, ako aj zaručiť jednotnú ochranu práv a jednotné povinnosti pre podniky a spotrebiteľov na vnútornom trhu. Je to potrebné na zabezpečenie právnej istoty a transparentnosti pre hospodárske subjekty a takisto spotrebiteľov. Navrhované nariadenie zabezpečí aj konzistentné monitorovanie práv a povinností, rovnocenné sankcie vo všetkých členských štátoch, ako aj účinnú spoluprácu medzi dozornými orgánmi rôznych členských štátov a na úrovni Únie. 3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU •Hodnotenia ex post/kontroly vhodnosti existujúcich právnych predpisov Tento návrh vychádza z hodnotenia smernice o elektronickom obchode vykonaného ako nadväzujúce hodnotenie s posúdením vplyvu, ktoré je sprievodným dokumentom k návrhu. Konkrétnymi cieľmi smernice o elektronickom obchode bolo zabezpečiť i) riadne fungovanie vnútorného trhu s digitálnymi službami; ii) účinné odstraňovanie nezákonného obsahu na internete pri plnom dodržiavaní základných práv a iii) primeranú úroveň poskytovania informácií a transparentnosti pre spotrebiteľov. Pokiaľ ide o účinnosť smernice o elektronickom obchode, z hodnotenia vyplynulo, že hoci smernica o elektronickom obchode poskytla dôležitý podnet pre rast vnútorného trhu s digitálnymi službami a umožnila vstup a rozšírenie nových poskytovateľov týchto služieb, počiatočné ciele sa nepodarilo dosiahnuť v plnom rozsahu. Najmä dynamický rast digitálneho hospodárstva a vznik nových druhov poskytovateľov služieb prinášajú určité nové výzvy, ktoré členské štáty riešia odlišne a v prípade ktorých je potrebné objasniť súbor počiatočných cieľov. Tento vývoj navyše vytvára dodatočný tlak na dosahovanie už existujúcich cieľov, ako dokazuje rastúca právna roztrieštenosť. Vďaka hodnoteniu sa takisto ukázalo, že zatiaľ čo viaceré nové regulačné nástroje sú cenným príspevkom k dosiahnutiu niektorých politických cieľov stanovených v smernici o elektronickom obchode, poskytujú iba odvetvové riešenia niektorých základných problémov (napr. riešenie šírenia konkrétnych druhov nezákonnej činnosti). Preto sa nimi takéto problémy neriešia konzistentne v celom digitálnom ekosystéme, keďže sa obmedzujú na určité druhy služieb alebo určité druhy nezákonného obsahu. Okrem toho, hoci samoregulačné iniciatívy mali vo všeobecnosti priaznivé výsledky, nedajú sa právne presadzovať a nevzťahujú sa na všetkých účastníkov digitálneho hospodárstva. Pokiaľ ide o efektívnosť smernice o elektronickom obchode, smernica uložila správnym orgánom členských štátov a poskytovateľom služieb informačnej spoločnosti iba obmedzené dodatočné náklady. Z hodnotenia nevyplynuli žiadne obzvlášť vysoké ani neprimerané náklady a nevznikli ani žiadne významné obavy z vplyvu na malé a stredné podniky. V tejto súvislosti sa hlavná obava týka nejasnosti v súvislosti s mechanizmom spolupráce medzi členskými štátmi vedúcej k zaťaženiu a zdvojeniu nákladov napriek opačnému cieľu smernice, najmä pokiaľ ide o dohľad nad online platformami. Tým sa zásadne znížila jeho efektívnosť pri udržiavaní fungovania vnútorného trhu. V súvislosti s otázkami o pretrvávajúcej relevantnosti cieľov smernice o elektronickom obchode z hodnotenia vyplynulo, že ciele smernice o elektronickom obchode naďalej zostávajú v platnosti, zatiaľ čo súčasne je niekoľko nových trendov, ktoré nie sú náležite premietnuté do existujúcich cieľov verejnej politiky. Po prvé, otvorená verejná konzultácia, cielené podania zainteresovaných strán, správy vydávané Európskym parlamentom, ako aj závery Rady potvrdzujú, že existujúce zásady a ciele smernice o elektronickom obchode zostávajú platné aj v súčasnosti. Od nadobudnutia účinnosti smernice však vznikli nové informačné asymetrie a riziká, najmä v súvislosti so vznikom online platforiem, obzvlášť veľmi veľkých, a s rozsahom digitálnej transformácie. Stalo sa tak napríklad v oblastiach algoritmického rozhodovania (s dosahom na spôsob sprostredkovania informačných tokov na internete) alebo systémov online reklamy. Hodnotením sa preukázalo, že smernica o elektronickom obchode je koherentná s inými intervenciami EÚ uskutočnenými od jej prijatia. Pri hodnotení sa nezistila ani žiadna vnútorná nekoherentnosť smernice o elektronickom obchode. Napokon aspoň časti skutočných prínosov smernice o elektronickom obchode, ktoré sa v hodnotení identifikovali, by sa dali považovať za pridanú hodnotu EÚ. Je pravdepodobné, že členské štáty by pokračovali v uplatňovaní svojich vlastných regulačných systémov bez akéhokoľvek spoločného súboru zásad a že niektoré členské štáty by pokračovali bez toho, aby vôbec zaviedli nejaké horizontálne pravidlá. Bez spoľahlivého dôkazu však nemožno dospieť k žiadnemu jednoznačnému záveru o rozsahu tejto pridanej hodnoty EÚ. •Konzultácie so zainteresovanými stranami Za posledných päť rokov Komisia konzultovala s veľkým počtom rôznych zainteresovaných strán vrátane poskytovateľov digitálnych služieb, ako sú online platformy a iné sprostredkovateľské služby, podniky obchodujúce online, mediálne vydavateľstvá, majitelia značiek a iné podniky, sociálni partneri, používatelia digitálnych služieb, organizácie občianskej spoločnosti, orgány štátnej správy, akademická obec, technická komunita, medzinárodné organizácie a široká verejnosť. Rad jednotlivých cielených konzultačných krokov podrobne zachytil názory zainteresovaných strán na otázky týkajúce sa digitálnych služieb a platforiem za posledné roky. Otvorená verejná konzultácia o akte o digitálnych službách bola otvorená 14 týždňov, od 2. júna do 8. septembra, a doručených bolo 2 863 odpovedí a približne 300 stanovísk od rôznych skupín zainteresovaných strán. Väčšinu spätnej väzby predkladala široká verejnosť (66 % od občanov Únie, 8 % od občanov mimo EÚ), spoločnosti/obchodné organizácie (7,4 %), združenia podnikov (6 %) a mimovládne organizácie (5,6 %). Nasledovali orgány verejnej moci (2,2 %), akademické/výskumné inštitúcie (1,2 %), odborové organizácie (0,9 %) a spotrebiteľské a environmentálne organizácie (0,4 %). Celkovo existuje medzi zainteresovanými stranami všeobecná zhoda na potrebe opatrení tak na riešenie bezpečnosti online, ako aj na podporu vnútorného trhu s digitálnymi službami.

Zainteresované strany sa zhodujú na tom, že hlavné zásady smernice o elektronickom obchode sú naďalej relevantné, a súhlasia s tým, že by sa mali zachovať, vrátane zásady vnútorného trhu, pokiaľ ide o dohľad nad digitálnymi službami, režimu zodpovednosti a zákazu všeobecných povinností monitorovania. Zainteresované strany sa vo všeobecnosti zhodujú aj na tom, že je potrebné modernizovať rámec z hľadiska dnešných výzev stanovením jasných povinností poskytovateľov služieb harmonizovaných v celej EÚ. Väčšina respondentov zo všetkých kategórií uviedla, že sa stretli s nebezpečným aj nezákonným obsahom, tovarom alebo službami na internete, a osobitne uviedli ich znepokojujúci nárast počas pandémie COVID-19. Veľká časť respondentov, ktorí hovoria, že oznámili nezákonný obsah alebo tovar poskytovateľom digitálnych služieb, vyjadrila nespokojnosť s reakciou a neúčinnosťou mechanizmov nahlasovania potom, ako došlo k takémuto odhaleniu. Používatelia okrem toho vnímajú nesúlad medzi uvádzanými zásadami poskytovateľov a tým, ako poskytovatelia konkrétne reagujú. Existuje všeobecná zhoda, a to aj medzi poskytovateľmi služieb, ktorí sa zúčastnili na konzultácii, na tom, že sú potrebné jednoduché, normalizované, transparentné povinnosti v oblasti oznamovania a prijímania opatrení harmonizované v rámci celého vnútornom trhu. Toto sa považuje za základ, ktorý umožní rýchle reakcie na nezákonný obsah a zvýši právnu zrozumiteľnosť pre používateľov platforiem a pre malé platformy, ktoré sa snažia dostať na vnútorný trh. Respondenti sa takisto zhodujú na dôležitosti mechanizmov nápravy. Viaceré zainteresované strany vyjadrili v súvislosti s online trhmi potrebu cielenejších opatrení, napríklad identifikácie predajcov. Respondenti všeobecne súhlasia aj s tým, aby sa územná pôsobnosť týchto povinností vzťahovala na všetkých účastníkov, ktorí ponúkajú tovar, informácie alebo služby v Únii, bez ohľadu na ich miesto usadenia. Veľká časť respondentov takisto zdôraznila dôležitosť týchto otázok, najmä ak ide o veľké platformy. Medzi zainteresovanými stranami panuje všeobecná zhoda v tom, že „škodlivý“ (ešte nie nezákonný alebo prinajmenšom nie nevyhnutne nezákonný) obsah by sa nemal vymedzovať v akte o digitálnych službách a nemali by sa naň vzťahovať povinnosti odstránenia, keďže ide chúlostivú oblasť so závažnými dôsledkami v oblasti ochrany slobody prejavu. Spôsob, akým algoritmické systémy formujú informačné toky online, je však vzbudzuje obavy širokej kategórie zainteresovaných strán. Viaceré zainteresované strany, najmä z prostredia občianskej spoločnosti a akademickej obce, poukázali na potrebu auditov algoritmickej zodpovednosti a transparentnosti s osobitným zreteľom na spôsob stanovenia priorít a cielenia informácií. Podobne aj v súvislosti s online reklamou odrážali názory zainteresovaných strán veľké obavy v súvislosti s nedostatočne silným postavením používateľa a chýbajúcim zmysluplným dohľadom a presadzovaním dodržiavania predpisov. Pokiaľ ide o presadzovanie dodržiavania predpisov, zainteresované strany sa vo všeobecnosti domnievajú, že by sa mala zlepšiť spolupráca medzi orgánmi, a to cezhraničná aj v rámci jednotlivých členských štátov. Dohľad na úrovni EÚ sa považuje za rozhodujúci a zdá sa, že väčšina respondentov uprednostňuje jednotný subjekt dohľadu. •Získavanie a využívanie expertízy Prípravné kroky návrhu vychádzali z radu štúdií a odporúčaní expertov vrátane početných právnych štúdií zadaných so zameraním na vykonávanie smernice o elektronickom obchode a stav právnej roztrieštenosti, štúdií o algoritmickej transparentnosti a zodpovednosti, ako aj interných štúdií o nákladoch na moderovanie obsahu, režimoch zodpovednosti sprostredkovateľov a nákladoch spôsobených nečinnosťou na európskej úrovni, a to s podporou Spoločného výskumného centra Európskej komisie. V záujme zistenia názorov a postrehov širokej verejnosti vykonala Komisia v roku 2018 prieskum Eurobarometra na reprezentatívnej vzorke vyše 33 000 respondentov zo všetkých členských štátov. Právna analýza sa opiera aj o bohatú zbierku judikatúry, najmä Súdneho dvora Európskej únie, viaceré ustanovenia smernice o elektronickom obchode a súvisiacich aktov, napríklad ustanovenia týkajúce sa výkladu pojmu „služby informačnej spoločnosti“ alebo ustanovenia týkajúce sa zodpovednosti poskytovateľov sprostredkovateľských služieb. Komisia zhromaždila odborné znalosti a názory aj prostredníctvom cielených konzultácií a činností zapájajúcich zainteresované strany vrátane série seminárov, konferencií, rozhovorov s expertmi a sudcami, konzultácií s expertnou skupinou pre elektronický obchod, ako aj početných dvojstranných rokovaní a analýzy pozičných a výskumných dokumentov ad hoc od organizácií, predstaviteľov odvetví, občianskej spoločnosti a akademickej obce. Analýza je napokon založená na dodatočnom prehľade literatúry, štúdiách a výskumných správach predložených akademickou obcou v rámci otvorenej verejnej konzultácie a na ďalších nezávislých štúdiách, medzi nimi aj na súbore štúdií vykonaných pre Európsky parlament. •Posúdenie vplyvu Výbor pre kontrolu regulácie vydal k posúdeniu vplyvu kladné stanovisko s výhradami aj s návrhmi na zlepšenie. Správa o posúdení vplyvu bola v tomto zmysle ďalej prepracovaná, najmä z hľadiska objasnenia vzájomného prepojenia medzi aktom o digitálnych službách a širším regulačným rámcom, pričom sa do nej zahrnuli podrobnejšie opisy politických možností a podrobnejšia analýza východiskových dôkazov, ktorými sa prepracovaná správa o posúdení vplyvu zaoberala. Význam pre naše hospodárstvo a našu spoločnosť bude naďalej rásť, ale budú sa zvyšovať aj riziká, ktoré digitálne služby priniesli. Podľa základného scenára bude Komisia pokračovať v presadzovaní existujúcich pravidiel, a to aj v prípade odvetvových otázok, a bude podporovať vyvíjané samoregulačné úsilie. Vzhľadom na vznikajúce problémy však budú členské štáty pokračovať v nezávislom prijímaní právnych predpisov. Právna roztrieštenosť a výsledná spleť vnútroštátnych opatrení nielenže nedokážu účinne zvládnuť boj proti nezákonným činnostiam a ochrániť základné práva občanov v celej EÚ, ale budú brániť rozširovaniu nových, inovačných služieb na vnútornom trhu, čím sa upevní postavenie niekoľkých účastníkov, ktorí si môžu dovoliť dodatočné náklady na dodržiavanie predpisov. Stanovenie pravidiel a ich presadzovanie sa tak väčšinou prenecháva veľmi veľkým súkromným spoločnostiam, pričom sa neustále zväčšuje informačná asymetria medzi online službami, ich používateľmi a orgánmi verejnej moci. Okrem základného scenára sa posudzovali tri hlavné politické možnosti. Možnosť 1 by bola kodifikovať odporúčanie z roku 2018: v kodifikácii by sa stanovil rad procesných povinností pre online platformy na boj proti nezákonným činnostiam ich používateľov. Medzi povinnosťami by boli aj potrebné záruky na ochranu základných práv používateľov a zabezpečenie transparentnosti. Kodifikáciou by sa rozšírili aj mechanizmy administratívnej spolupráce orgánov pri riešení cezhraničných otázok prostredníctvom strediska pre výmenu informácií o digitálnej oblasti, čím by sa uľahčili informačné toky. Možnosť 2 by obsahovala opatrenia ako možnosť 1, bola by však zbavená prvkov, ktoré odrádzajú poskytovateľov služieb od dobrovoľného prijímania opatrení proti nezákonnému obsahu, a zaviedli by sa ňou opatrenia na zvýšenie transparentnosti v súvislosti s odporúčacími systémami a reklamou. Mechanizmus presadzovania dodržiavania predpisov a spolupráce by sa rozšíril tým, že v každom členskom štáte by sa vymenoval ústredný koordinátor. Možnosť 3, ktorá nadväzuje na opatrenia uvedené v predchádzajúcich možnostiach, zahŕňa cielené asymetrické opatrenia s prísnejšími povinnosťami pre veľmi veľké online platformy, ktoré by mohli pre spoločnosť a hospodárstvo EÚ predstavovať najvyššie úrovne rizika, ako aj určité obmedzené objasnenia režimu zodpovednosti pre poskytovateľov sprostredkovateľských služieb a systém riadenia EÚ s posilnenými právomocami v oblasti dohľadu a presadzovania dodržiavania predpisov. Posúdenie identifikovaných hospodárskych a sociálnych vplyvov a porovnanie účinnosti, efektívnosti, koherentnosti a proporcionality tejto možnosti ukázali, že možnosť 3 by najúčinnejšie spĺňala ciele intervencie tým, že by vytvorila primeraný rámec vhodný na prispôsobenie sa novým výzvam v dynamickom digitálnom svete. Zložky zaradené v možnosti 3 sú takisto všeobecne podporované zainteresovanými stranami vrátane stanovísk Európskeho parlamentu a členských štátov. Uprednostňovaná možnosť by podporila prístup poskytovateľov sprostredkovateľských služieb v Európskej únii na vnútorný trh a ich schopnosť ďalej rásť tým, že by znížila náklady súvisiace s právnou roztrieštenosťou. Aj keď sa očakáva, že dodržiavanie povinností súvisiacich s náležitou starostlivosťou si náklady vyžiada, odhaduje sa, že sa vykompenzujú znížením súčasnej roztrieštenosti prostredníctvom harmonizácie. Očakáva sa, že to bude mať priaznivý vplyv na konkurencieschopnosť, inovácie a investície do digitálnych služieb, najmä do startupov a scaleupov v Európskej únii ponúkajúcich podnikateľské modely založené na platformách, ale v rôznej miere aj na odvetvia podporované a posilňované elektronickým obchodom. Cieľom uprednostňovanej možnosti je vymedziť vhodné rozdelenie povinností v boji proti nezákonnému obsahu na internete medzi sprostredkovateľské služby, ich príjemcov a orgány. Na tento účel sa v rámci nej zavádza asymetrický prístup k povinnostiam náležitej starostlivosti, ktoré sa ukladajú veľmi veľkým online platformám: toto je prístup riadenia rizík pod dohľadom, v ktorom pri presadzovaní dodržiavania predpisov hrá významnú úlohu systém riadenia. Asymetrické povinnosti sa ukladajú iba veľmi veľkým online platformám, ktoré majú podľa aktuálnych údajov nielen najväčší dosah, ale sú aj veľkými spoločnosťami s významným obratom. V dôsledku toho sú cielené opatrenia síce prísnejšie než v prípade iných spoločností, ale sú primerané schopnosti týchto spoločností dodržiavať predpisy. Orgánom verejnej moci by sa navrhovanou možnosťou znížili náklady spôsobené neúčinnosťou a duplicitou v existujúcej úprave spolupráce orgánov. Aj keď by členské štáty znášali náklady na určenie nového alebo už zriadeného príslušného orgánu, očakáva sa, že zvýšenie efektívnosti ich vyváži: pri jednotlivých orgánoch mutualizáciou zdrojov, zlepšením informačných tokov a zjednodušením procesov vzájomného styku s partnermi v rámci celého vnútorného trhu, ako aj s poskytovateľmi služieb.

•Regulačná vhodnosť a zjednodušenie V posúdení vplyvu, ktoré je sprievodným dokumentom k tomuto návrhu, sa identifikuje jediná pridaná hodnota intervencie Únie, ktorou sa rieši riziko právnej roztrieštenosti vyvolanej rozdielnymi koncepciami regulácie a dohľadu (teda bez zohľadnenia zvýšenej bezpečnosti a dôvery v digitálne služby), v možnom zvýšení cezhraničného digitálneho obchodu o 1 až 1,8 %, t. j. o ekvivalent zvýšenia cezhranične vyprodukovaného obratu vo výške 8,6 až 15,5 miliardy EUR. Vzhľadom na pridanú hodnotu pri presadzovaní opatrení iniciatíva prinesie významné zvýšenie efektívnosti v rámci spolupráce vo všetkých členských štátoch a mutualizáciu niektorých zdrojov určených na technickú pomoc na úrovni EÚ, na kontrolu a audit systémov moderovania obsahu, odporúčacích systémov a online reklamy na veľmi veľkých online platformách. To zasa povedie k zvýšenej účinnosti opatrení v oblasti presadzovania dodržiavania predpisov a dohľadu, kým súčasný systém sa do veľkej miery spolieha na obmedzenú schopnosť dohľadu v malom počte členských štátov. •Základné práva Občania Európskej únie a ostatní sú na internete vystavení neustále rastúcim rizikám a poškodzovaniu – od šírenia nezákonného obsahu a nezákonných činností po obmedzovanie slobody prejavu a iné spoločenské ujmy. Plánovanými politickými opatreniami v tomto legislatívnom návrhu sa podstatne zlepší táto situácia poskytnutím moderného, nadčasového rámca riadenia, účinnej ochrany práv a oprávnených záujmov všetkých zúčastnených strán, najmä občanov Európskej únie. V návrhu sa zavádzajú dôležité záruky, ktoré umožnia občanom slobodne sa prejaviť, pričom sa zlepší zmenotvorné pôsobenie používateľov v online prostredí, ako aj uplatňovanie ďalších základných práv, ako sú právo na účinnú nápravu, nediskrimináciu, práva dieťaťa, ako aj ochrana osobných údajov a súkromia online. Navrhované nariadenie zmierni riziká chybného alebo neodôvodneného blokovania prejavu, bude riešiť odstrašujúce účinky na prejav, stimulovať slobodu prijímať informácie a zastávať názory a takisto posilní možnosti nápravy pre používateľov. Konkrétne skupiny alebo osoby môžu byť pri používaní online služieb zraniteľné alebo znevýhodnené z dôvodu svojho rodu, rasy alebo etnického pôvodu, náboženského vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie. Môžu byť neprimerane ovplyvnené obmedzeniami a opatreniami na odstránenie vyplývajúcimi (z nevedomej alebo vedomej) zaujatosti, ktoré do oznamovacích systémov prípadne zabudovali používatelia a tretie strany a takisto sa replikujú v automatizovaných nástrojoch na moderovanie obsahu, ktoré platformy využívajú. Návrhom sa zmiernia riziká diskriminácie, najmä uvedených skupín alebo osôb, a prispeje sa k ochrane práv dieťaťa a práva na ľudskú dôstojnosť online. Podľa návrhu sa bude vyžadovať iba odstránenie nezákonného obsahu a pri odstránení informácií používateľov sa uložia povinné záruky vrátane poskytnutia objasňujúcich informácií používateľovi, mechanizmov na vybavovanie sťažností podporovaných poskytovateľmi služieb, ako aj externých mechanizmov mimosúdneho riešenia sporov. Okrem toho sa občanom EÚ zabezpečí aj ochrana pri používaní služieb poskytovaných poskytovateľmi, ktorí nie sú usadení v Únii, ale pôsobia na vnútornom trhu, keďže návrh sa vzťahuje aj na týchto poskytovateľov. Pokiaľ ide o slobodu podnikania poskytovateľov služieb, náklady vznikajúce podnikom sa vykompenzujú znížením roztrieštenosti celého vnútorného trhu. V návrhu sa zavádzajú záruky na zmiernenie zaťaženia poskytovateľov služieb vrátane opatrení proti opakovanému bezdôvodnému oznamovaniu a predchádzajúceho preverovania dôveryhodných oznamovateľov orgánmi verejnej moci. Určité povinnosti sa navyše cielene ukladajú veľmi veľkým online platformám, na ktorých často vznikajú najvážnejšie riziká a ktoré sú schopné absorbovať toto dodatočné zaťaženie. Navrhované právne predpisy zachovajú zákaz povinností všeobecného monitorovania podľa smernice o elektronickom obchode, ktorý sám osebe je základom požadovanej spravodlivej rovnováhy základných práv v online svete. Novým nariadením sa zakazujú povinnosti všeobecného monitorovania, pretože by mohli neúmerne obmedzovať slobodu prejavu používateľov a slobodu prijímania informácií a mohli by nadmerne zaťažovať poskytovateľov služieb, a teda zbytočne narúšať ich slobodu podnikania. Zákaz takisto obmedzí stimuly pre online dohľad a má priaznivý vplyv na ochranu osobných údajov a súkromia. Všetky opatrenia v návrhu sú v plnom súlade s vysokým štandardom ochrany osobných údajov a ochrany súkromia komunikácie a súkromného života stanoveným v právnych predpisoch EÚ a plne mu zodpovedajú. 4.VPLYV NA ROZPOČET Vplyv tohto návrhu na rozpočet bude pokrytý rozpočtovými prostriedkami vyčlenenými vo viacročnom finančnom rámci na roky 2021 – 2027 v rámci finančného krytia programu Digitálna Európa a programu pre jednotný trh, ako je podrobne opísané v legislatívnom finančnom výkaze, ktorý je sprievodným dokumentom k tomuto návrhu nariadenia. Tieto vplyvy si vyžiadajú aj preprogramovanie okruhu 7 finančného výhľadu. Legislatívny finančný výkaz, ktorý je sprievodným dokumentom k tomuto návrhu nariadenia, pokrýva vplyv samotného nariadenia na rozpočet. 5.ĎALŠIE PRVKY •Plány vykonávania, spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ Komisia stanoví komplexný rámec na kontinuálne monitorovanie výstupu, výsledkov a vplyvu tohto legislatívneho nástroja k dátumu začatia jeho uplatňovania. Na základe stanoveného programu monitorovania je hodnotenie nástroja naplánované do piatich rokov od nadobudnutia jeho účinnosti. •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu V kapitole I sa stanovujú všeobecné ustanovenia vrátane predmetu a rozsahu pôsobnosti nariadenia (článok 1) a vymedzenia kľúčových pojmov použitých v nariadení (článok 2). Kapitola II obsahuje ustanovenia o výnimkách zo zodpovednosti poskytovateľov sprostredkovateľských služieb. Kapitola konkrétne obsahuje podmienky, za ktorých sú poskytovatelia obyčajného prenosu (článok 3), kešingu (článok 4) a hostingových služieb (článok 5) oslobodení od zodpovednosti za informácie tretích strán, ktoré prenášajú a uchovávajú. Okrem toho sa v nej stanovuje, že výnimky zo zodpovednosti by sa nemali rušiť, keď poskytovatelia sprostredkovateľských služieb vykonávajú dobrovoľné vyšetrovania z vlastného podnetu alebo dodržujú právne predpisy (článok 6), a stanovuje sa zákaz všeobecného monitorovania alebo povinnosti týchto poskytovateľov aktívne zisťovať skutočnosti (článok 7). Poskytovateľom sprostredkovateľských služieb sa v nej napokon ukladá v súvislosti s príkazmi vnútroštátnych súdnych alebo správnych orgánov povinnosť konať proti nezákonnému obsahu (článok 8) a poskytovať informácie (článok 9). V kapitole III sa v piatich samostatných oddieloch stanovujú povinnosti náležitej starostlivosti o transparentné a bezpečné online prostredie. V oddiele 1 sa stanovujú povinnosti uplatniteľné na všetkých poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, najmä: povinnosť zriadiť jednotné kontaktné miesto na uľahčenie priamej komunikácie s orgánmi členských štátov, Komisiou a výborom (článok 10); povinnosť poskytovateľov, ktorí nie sú usadení v žiadnom členskom štáte, ale poskytujú svoje služby v Únii, určiť právneho zástupcu v Únii (článok 11); povinnosť stanoviť v obchodných podmienkach všetky obmedzenia, ktoré môžu uložiť v súvislosti s používaním svojich služieb, a konať zodpovedne pri ich uplatňovaní a presadzovaní (článok 12) a povinnosti predkladať správy o transparentnosti v prípadoch odstránenia a znefunkčnenia informácií považovaných za nezákonný obsah alebo za odporujúce obchodným podmienkam poskytovateľa (článok 13).

V oddiele 2 sa stanovujú ďalšie povinnosti, ktoré sa okrem povinností uvedených v oddiele 1 vzťahujú na poskytovateľov hostingových služieb. V tomto oddiele sa týmto poskytovateľom konkrétne ukladá povinnosť zaviesť mechanizmy, ktoré umožnia tretím stranám oznámiť prítomnosť údajného nezákonného obsahu (článok 14). Ak sa navyše takýto poskytovateľ rozhodne odstrániť konkrétne informácie, ktoré poskytol príjemca služby, alebo k nim znefunkčniť prístup, ukladá sa mu povinnosť poskytnúť tomuto príjemcovi odôvodnenie (článok 15). V oddiele 3 sa popri povinnostiach podľa oddielov 1 a 2 stanovujú ďalšie povinnosti uplatniteľné na všetky online platformy. V oddiele sa uvádza, že sa neuplatňuje na online platformy, ktoré sú mikropodnikmi alebo malými podnikmi v zmysle prílohy k odporúčaniu 2003/361/ES (článok 16). V oddiele sa stanovuje povinnosť online platforiem zabezpečiť vnútorný systém vybavovania sťažností v prípadoch rozhodnutí prijatých v súvislosti s údajným nezákonným obsahom alebo informáciami nezlučiteľnými s ich obchodnými podmienkami (článok 17). Od online platforiem sa takisto vyžaduje, aby pri riešení akéhokoľvek sporu s používateľmi svojich služieb spolupracovali s certifikovanými orgánmi na mimosúdne urovnávanie sporov (článok 18). Ďalej sa vyžaduje, aby online platformy zabezpečili prednostné vybavovanie oznámení, ktoré predložili subjekty v postavení dôveryhodného oznamovateľa (článok 19), a stanovujú sa opatrenia, ktoré majú online platformy prijať proti zneužívaniu (článok 20). Tento oddiel ďalej obsahuje požiadavku, aby online platformy informovali príslušné orgány presadzovania práva v prípadoch, keď sa dozvedia akékoľvek informácie vyvolávajúce podozrenie zo závažných trestných činov, ktoré majú za následok ohrozenie života alebo bezpečnosti osôb (článok 21). V tomto oddiele sa od online platforiem takisto vyžaduje, aby prijímali konkrétne informácie o obchodníkoch, ktorí využívajú ich služby, uchovávali ich, vynakladali primerané úsilie na posúdenie ich spoľahlivosti a zverejňovali ich v prípade, keď tieto online platformy umožňujú spotrebiteľom uzatvárať s uvedenými obchodníkmi zmluvy uzavreté na diaľku (článok 22). Tieto online platformy sú takisto povinné štruktúrovať svoje rozhranie tak, aby obchodníci mohli dodržiavať právne predpisy Únie o bezpečnosti spotrebiteľov a výrobkov (článok 22a). Online platformy sú okrem toho povinné zverejňovať správy o svojich činnostiach týkajúcich sa odstraňovania a znefunkčňovania informácií, ktoré sa považujú za nezákonný obsah alebo ktoré odporujú ich obchodným podmienkam (článok 23). V tomto oddiele sa uvádzajú aj povinnosti online platforiem týkajúce sa transparentnosti v súvislosti s online reklamou (článok 24). V oddiele 4 sa uvádzajú dodatočné povinnosti k povinnostiam uvedeným v oddieloch 1 až 3 pre veľmi veľké online platformy (vymedzené v článku 25) na riadenie systémových rizík. Veľmi veľké online platformy sú povinné vykonávať posudzovanie rizík vo vzťahu k systémovým rizikám, ktoré vyplývajú z fungovania a používania ich služieb alebo s nimi súvisia (článok 26) a prijať primerané a účinné opatrenia na zmiernenie týchto rizík (článok 27). Okrem toho sa majú podrobovať externým a nezávislým auditom (článok 28). Tento oddiel obsahuje aj osobitnú povinnosť v prípade veľmi veľkých online platforiem, ktoré používajú odporúčacie systémy (článok 29) alebo zobrazujú online reklamu vo svojom online rozhraní (článok 30). V tomto oddiele sa stanovujú ďalej podmienky, za ktorých veľmi veľké online platformy poskytujú prístup k údajom koordinátorom digitálnych služieb v mieste usadenia alebo Komisii a prevereným výskumníkom (článok 31), povinnosť určiť jedného alebo viacerých pracovníkov zodpovedných za dodržiavanie súladu s cieľom zabezpečiť plnenie povinností stanovených v nariadení (článok 32) a konkrétne dodatočných povinností týkajúcich sa poskytovania správ o transparentnosti (článok 33). Oddiel 5 obsahuje horizontálne ustanovenia týkajúce sa povinnosti náležitej starostlivosti, konkrétne procesov, pri ktorých bude Komisia podporovať a presadzovať vypracovanie a vykonávanie harmonizovaných európskych noriem (článok 34), rámca pre vypracovanie kódexov správania (článok 35) a rámca pre vypracovanie osobitných kódexov správania v oblasti online reklamy (článok 36). Je v ňom aj ustanovenie o krízových protokoloch na riešenie mimoriadnych okolností, ktoré majú vplyv na verejnú bezpečnosť alebo verejné zdravie (článok 37). Kapitola IV obsahuje ustanovenia, ktoré sa týkajú vykonávania a presadzovania tohto nariadenia. V oddiele 1 sa uvádzajú ustanovenia týkajúce sa vnútroštátnych príslušných orgánov vrátane koordinátorov digitálnych služieb, ktorí sú primárnymi vnútroštátnymi orgánmi určenými členskými štátmi na konzistentné uplatňovanie tohto nariadenia (článok 38). Koordinátori digitálnych služieb, podobne ako iné určené príslušné orgány, sú nezávislí a svoje úlohy plnia nestranne, transparentne a včas (článok 39). Právomoc presadzovať toto nariadenie majú členské štáty, v ktorých sa nachádza hlavné sídlo poskytovateľa (článok 40). Koordinátorom digitálnych služieb sa udeľujú osobitné právomoci (článok 41). Členské štáty stanovia pravidlá o ukladaní sankcií uplatniteľné pri porušení povinností poskytovateľov sprostredkovateľských služieb podľa tohto nariadenia (článok 42). Koordinátori digitálnych služieb môžu prijímať sťažnosti proti poskytovateľom sprostredkovateľských služieb v prípade porušenia povinností stanovených v tomto nariadení (článok 43). Koordinátori digitálnych služieb sú povinní zverejňovať výročné správy o svojej činnosti (článok 44) a spolupracovať s koordinátormi digitálnych služieb ostatných členských štátov (článok 45). Koordinátori digitálnych služieb sa môžu podieľať aj na spoločnom vyšetrovaní, pokiaľ ide o záležitosti, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie (článok 46). Oddiel 2 obsahuje ustanovenia týkajúce sa Európskeho výboru pre digitálne služby, nezávislej poradnej skupiny koordinátorov digitálnych služieb (článok 47). Stanovuje sa v ňom aj štruktúra výboru (článok 48) a jeho úlohy (článok 49). Oddiel 3 je venovaný dohľadu, vyšetrovaniu, presadzovaniu dodržiavania predpisov a monitorovaniu v súvislosti s veľmi veľkými online platformami. Stanovuje sa v ňom rozšírený dohľad v prípade, keď takéto platformy porušia ustanovenia kapitoly III oddielu 4 (článok 50). Komisii sa podľa neho umožňuje zasiahnuť priamo proti veľmi veľkým online platformám v prípade, že naďalej porušujú predpisy (článok 51). V týchto prípadoch Komisia môže vykonávať vyšetrovania, a to aj prostredníctvom vyžiadania informácií (článok 52), vypočutí (článok 53) a kontrol na mieste (článok 54), môže prijať predbežné opatrenia (článok 55) a vyhlásiť záväzky veľmi veľkých online platforiem za záväzné (článok 56), ako aj monitorovať, ako dodržiavajú toto nariadenie (článok 57). V prípade neplnenia povinností môže Komisia prijať rozhodnutia o nedodržiavaní predpisov (článok 58) a uložiť pokuty (článok 59), ako aj penále (článok 60) za porušenie nariadenia veľmi veľkými online platformami, ako aj za poskytnutie nesprávnych, neúplných alebo zavádzajúcich informácií v súvislosti s vyšetrovaním. V nariadení sa stanovuje aj premlčacia lehota na uloženie sankcií (článok 61) a ich vymáhanie (článok 62). V nariadení sa napokon stanovujú aj procesné záruky vo vzťahu ku Komisii, najmä právo na vypočutie a prístup k spisu (článok 63) a na zverejnenie rozhodnutí (článok 64). V tomto oddiele sa stanovuje aj spolupráca Komisie s vnútroštátnymi súdmi (článok 65) a prijímanie vykonávacích aktov o praktickej organizácii konania (článok 66). Oddiel 4 obsahuje spoločné ustanovenia o presadzovaní dodržiavania nariadenia. V prvom rade stanovuje pravidlá pre systém na výmenu informácií, ktorý podporuje komunikáciu medzi koordinátormi digitálnych služieb, Komisiou a výborom (článok 67). Obsahuje takisto právo príjemcov sprostredkovateľských služieb poveriť nejaký subjekt, organizáciu a združenie, aby uplatňovali ich práva v ich mene (článok 68). Oddiel 5 sa týka prijímania delegovaných a vykonávacích aktov v súlade s článkami 290 (článok 69) a 291 (článok 70) Zmluvy o fungovaní Európskej únie. A napokon, kapitola V obsahuje záverečné ustanovenia tohto nariadenia o vypustení článkov 12 až 15 smernice o elektronickom obchode vzhľadom na ich začlenenie do nariadenia (článok 71), zmene smernice 2020/XX/ES (článok 72), hodnotení nariadenia (článok 73) a nadobudnutí jeho účinnosti a uplatňovaní (článok 74). 2020/0361 (COD) Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o jednotnom trhu s digitálnymi službami (akt o digitálnych službách) a o zmene smernice 2000/31/ES (Text s významom pre EHP) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru, so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov, so zreteľom na stanovisko európskeho dozorného úradníka pre ochranu údajov, konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: (1)Služby informačnej spoločnosti, a najmä sprostredkovateľské služby, sa stali dôležitou súčasťou hospodárstva Únie a každodenného života jej občanov. Dvadsať rokov po prijatí existujúceho právneho rámca platného pre takéto služby, ktorý je stanovený v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES, poskytli nové a inovačné obchodné modely a služby, ako sú napríklad online sociálne siete a elektronické trhoviská, komerčným používateľom a spotrebiteľom nové spôsoby, ako šíriť informácie a pristupovať k nim, aj ako sa zapájať do transakcií. Väčšina občanov Únie v súčasnosti tieto služby využíva denne. Digitálna transformácia a intenzívnejšie využívanie týchto služieb však priniesli aj nové riziká a výzvy, a to tak pre individuálnych používateľov, ako aj pre spoločnosť ako celok. (2)Pokiaľ ide o záležitosti, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, členské štáty v čoraz väčšej miere zavádzajú vnútroštátne právne predpisy, ktorými predovšetkým poskytovateľom sprostredkovateľských služieb ukladajú povinnosť plniť požiadavky na náležitú starostlivosť, alebo zavedenie takýchto predpisov zvažujú. Ak sa vezme do úvahy inherentne cezhraničná povaha internetu, ktorý sa vo všeobecnosti na poskytovanie týchto služieb používa, tieto rozdielne vnútroštátne právne predpisy negatívne ovplyvňujú vnútorný trh, ktorý podľa článku 26 zmluvy zahŕňa oblasť bez vnútorných hraníc, kde je zaručený voľný pohyb tovaru a služieb a sloboda usadiť sa. Podmienky poskytovania sprostredkovateľských služieb by sa mali na celom vnútornom trhu harmonizovať, aby sa podnikom poskytol prístup na nové trhy a aby sa im poskytli príležitosti využívať výhody vnútorného trhu, čím by sa zároveň spotrebiteľom a iným príjemcom služieb umožnil väčší výber. (3)Zodpovedné a starostlivé správanie poskytovateľov sprostredkovateľských služieb je nevyhnutné pre bezpečné, predvídateľné a dôveryhodné online prostredie a aj na to, aby občania Únie a iné osoby mohli uplatňovať svoje základné práva zaručené Chartou základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“), najmä slobodu prejavu a právo na informácie, ako aj slobodu podnikania a právo na nediskrimináciu. (4)Preto by sa v záujme ochrany a zlepšenia fungovania vnútorného trhu mal na úrovni Únie stanoviť cielený súbor jednotných, účinných a primeraných záväzných pravidiel. Týmto nariadením sa stanovujú podmienky pre vznik inovačných digitálnych služieb a ich rozšírenie na vnútornom trhu. S cieľom predchádzať fragmentácii vnútorného trhu a ukončiť ju a zároveň zabezpečiť právnu istotu, a tým znížiť neistotu pre vývojárov a podporiť interoperabilitu je potrebné, aby sa na úrovni Únie dosiahla aproximácia vnútroštátnych regulačných opatrení týkajúcich sa požiadaviek na poskytovateľov sprostredkovateľských služieb. Tým, že sa použijú požiadavky, ktoré sú technologicky neutrálne, by sa inovácii nemalo brániť, ale naopak by sa mala stimulovať. (5)Toto nariadenie by sa malo uplatňovať na poskytovateľov určitých služieb informačnej spoločnosti vymedzených v smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/1535, teda všetkých služieb, ktoré sa bežne poskytujú za odmenu, na diaľku, elektronickým spôsobom a na základe individuálnej žiadosti príjemcu. Konkrétne by sa malo vzťahovať na poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, a to najmä tých, ktoré pozostávajú zo služieb známych ako „obyčajný prenos“, „kešing“ a „hosting“, keďže exponenciálny nárast využívania týchto služieb, hlavne na všetky druhy legitímnych a sociálne prospešných účelov, posilnil aj ich úlohu pri sprostredkovaní a šírení nezákonných alebo inak škodlivých informácií a činností. (6)V praxi niektorí poskytovatelia sprostredkovateľských služieb sprostredkúvajú služby, ktoré sa môžu, no nemusia poskytovať elektronickým spôsobom, ako sú služby informačných technológií na diaľku, dopravné, ubytovacie alebo doručovacie služby. Toto nariadenie by sa malo vzťahovať len na sprostredkovateľské služby a nemalo by mať vplyv na požiadavky stanovené v práve Únie alebo vo vnútroštátnom práve, ktoré sa týkajú produktov alebo služieb, ktoré sa sprostredkovateľskými službami sprostredkúvajú, a to ani v situáciách, keď sprostredkovateľská služba predstavuje neoddeliteľnú súčasť inej služby, ktorá nie je sprostredkovateľskou službou, ako sa uvádza v judikatúre Súdneho dvora Európskej únie. (7)S cieľom zabezpečiť účinnosť pravidiel stanovených v tomto nariadení a rovnaké podmienky na vnútornom trhu by sa tieto pravidlá mali uplatňovať na poskytovateľov sprostredkovateľských služieb bez ohľadu na ich sídlo alebo bydlisko, pokiaľ poskytujú služby v Únii a pokiaľ je u nich preukázaná podstatná väzba s Úniou. (8)Takáto podstatná väzba s Úniou by sa mala považovať za existujúcu v prípade, že poskytovateľ služieb má v Únii sídlo, alebo ak ho nemá, v prípade existencie významného počtu používateľov v jednom alebo vo viacerých členských štátoch, alebo v prípade, že sa jeho činnosti zacieľujú na jeden alebo viacero členských štátov. Zacielenie činností na jeden alebo viacero členských štátov možno určiť na základe všetkých relevantných okolností vrátane faktorov ako používanie jazyka alebo meny, ktoré sa v danom členskom štáte vo všeobecnosti používajú, alebo možnosti objednať produkty alebo služby, či používania národnej domény najvyššej úrovne. Zacielenie činností na určitý členský štát by sa mohlo odvodiť aj z dostupnosti aplikácie v príslušnom vnútroštátnom obchode s aplikáciami, z poskytovania miestnej reklamy alebo reklamy v jazyku používanom v danom členskom štáte alebo zo spôsobu riadenia vzťahov so zákazníkmi, ako je napr. poskytovanie služieb zákazníkom v jazyku všeobecne používanom v danom členskom štáte. Podstatnú väzbu možno vyvodzovať aj z toho, ak poskytovateľ služieb smeruje svoje činnosti do jedného alebo viacerých členských štátov, ako sa stanovuje v článku 17 ods. 1 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012. Na druhej strane iba technická dostupnosť webového sídla z územia Únie sama osebe nemôže byť považovaná za vytvorenie podstatnej väzby s Úniou. (9)Toto nariadenie by malo dopĺňať pravidlá vyplývajúce z iných aktov práva Únie upravujúcich určité aspekty poskytovania sprostredkovateľských služieb, najmä smernice 2000/31/ES (s výnimkou zmien zavedených týmto nariadením), smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ v znení zmien a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) .../... (navrhované nariadenie o teroristickom obsahu online), no nemalo by mať vplyv na uplatňovanie týchto pravidiel. Uvedené iné akty, ktoré sa vo vzťahu k všeobecne platnému rámcu stanovenému v tomto nariadení majú považovať za lex specialis, preto zostávajú týmto nariadením nedotknuté. Pravidlá uvedené v tomto nariadení sa však uplatňujú v súvislosti s otázkami, ktoré sa týmito inými aktmi neriešia alebo sa nimi neriešia v plnej miere, ako aj na otázky, v súvislosti s ktorými tieto iné akty ponechávajú členským štátom možnosť prijať určité opatrenia na vnútroštátnej úrovni. (10)Z dôvodu jednoznačnosti by sa zároveň malo uviesť, že týmto nariadením nie sú dotknuté nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1148, nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1150, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES ani nariadenie […/…] o dočasnej výnimke z určitých ustanovení smernice 2002/58/ES, ako aj právne predpisy Únie o ochrane spotrebiteľov, najmä smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ a smernica Európskeho parlamentu a Rady 93/13/EHS zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/2161, a o ochrane osobných údajov, najmä nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679. Ochrana fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov sa riadi výlučne pravidlami práva Únie v tejto oblasti, najmä nariadením (EÚ) 2016/679 a smernicou 2002/58/ES. Týmto nariadením nie sú dotknuté ani pravidlá práva Únie o pracovných podmienkach. (11)Treba objasniť, že týmto nariadením nie sú dotknuté pravidlá práva Únie v oblasti autorského práva a s ním súvisiacich práv stanovujúce osobitné pravidlá a postupy, ktoré by mali zostať nedotknuté. (12)V záujme dosiahnutia cieľa zaistiť bezpečné, predvídateľné a dôveryhodné online prostredie by sa na účely tohto nariadenia pojem „nezákonný obsah“ mal vymedziť v širokom rozsahu a vzťahovať sa aj na informácie súvisiace s nezákonným obsahom, produktmi, službami a činnosťami. Predovšetkým by sa tento pojem mal chápať tak, že sa bez ohľadu na ich formu vzťahuje na informácie, ktoré sú podľa platných právnych predpisov buď samy osebe nezákonné, ako napríklad nezákonné nenávistné prejavy alebo teroristický obsah a nezákonný diskriminačný obsah, alebo ktoré sa týkajú nezákonných činností, ako napríklad zdieľanie obrázkov zobrazujúcich sexuálne zneužívanie detí, nezákonné zdieľanie súkromných snímok bez súhlasu, online prenasledovanie, predaj nevyhovujúcich alebo falšovaných produktov, neoprávnené použitie materiálu chráneného autorským právom alebo činnosti zahŕňajúce porušovanie právnych predpisov o ochrane spotrebiteľa. V tejto súvislosti nie je podstatné, či nezákonnosť informácií alebo činnosti vyplýva z práva Únie alebo z vnútroštátneho práva, ktoré je v súlade s právom Únie, ani aká je presná povaha alebo predmet príslušného právneho predpisu. (13)Vzhľadom na osobitné vlastnosti dotknutých služieb a tomu zodpovedajúcu potrebu, aby ich poskytovatelia podliehali určitým osobitným povinnostiam, je potrebné v rámci širšej kategórie poskytovateľov hostingových služieb vymedzených v tomto nariadení rozlišovať podkategóriu online platforiem. Online platformy, ako sú sociálne siete alebo online trhoviská, by sa mali vymedziť ako poskytovatelia hostingových služieb, ktorí na žiadosť príjemcov služby nielen uchovávajú informácie, ktoré im títo príjemcovia poskytujú, ale ktoré rovnako na ich žiadosť šíria tieto informácie verejnosti. Aby však uložené povinnosti neboli príliš široké, poskytovatelia hostingových služieb by sa nemali považovať za online platformy, ak je verejné šírenie informácií len nepodstatnou a čisto vedľajšou funkčnosťou inej služby a táto funkčnosť sa z objektívnych technických dôvodov nedá používať bez tejto inej hlavnej služby a integrácia tejto funkčnosti nie je prostriedkom na obchádzanie uplatniteľnosti pravidiel uvedených v tomto nariadení, ktoré sa vzťahujú na online platformy. Takúto funkčnosť by napríklad mohla predstavovať sekcia online novín určená na komentáre, ak je zrejmé, že je doplnková k hlavnej službe, ktorú predstavuje uverejňovanie správ v rámci redakčnej zodpovednosti vydavateľa. (14)Pojem „verejné šírenie“, ako sa používa v tomto nariadení, by mal zahŕňať sprístupňovanie informácií potenciálne neobmedzenému počtu osôb, teda zabezpečovanie jednoduchej prístupnosti informácií pre používateľov vo všeobecnosti bez toho, aby sa vyžadoval ďalší úkon príjemcu služby poskytujúceho informácie, a to bez ohľadu na to, či tieto osoby k predmetným informáciám skutočne pristupujú. Samotná možnosť vytvárať skupiny používateľov danej služby by sa sama osebe nemala chápať v tom zmysle, že informácie šírené týmto spôsobom sa nešíria verejnosti. Tento pojem by však nemal zahŕňať šírenie informácií v rámci uzavretých skupín, ktoré pozostávajú z obmedzeného počtu vopred určených osôb. Interpersonálne komunikačné služby vymedzené v smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1972, ako sú e-maily alebo služby odosielania súkromných správ, nepatria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. Informácie by sa mali považovať za šírené verejnosti v zmysle tohto nariadenia len vtedy, ak k tomu dochádza na základe priamej žiadosti príjemcu služby, ktorý informácie poskytol. (15)Ak sa toto nariadenie vzťahuje na niektoré zo služieb poskytovaných poskytovateľom, zatiaľ čo na iné služby sa nevzťahuje, alebo ak sa na služby poskytované poskytovateľom vzťahujú rôzne oddiely tohto nariadenia, príslušné ustanovenia tohto nariadenia by sa mali uplatňovať len na tie služby, ktoré patria do rozsahu ich pôsobnosti.

(16)Právna istota, ktorú poskytovateľom sprostredkovateľských služieb dáva horizontálny rámec podmienených výnimiek zo zodpovednosti stanovený v smernici 2000/31/ES, umožnila vznik mnohých nových služieb a ich rozšírenie na celom vnútornom trhu. Tento rámec by sa preto mal zachovať. Vzhľadom na rozdiely pri transpozícii a uplatňovaní príslušných pravidiel na vnútroštátnej úrovni a v záujme jednoznačnosti a súdržnosti by sa však tento rámec mal začleniť do tohto nariadenia. Je tiež potrebné objasniť určité prvky tohto rámca so zreteľom na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie. (17)V príslušných pravidlách kapitoly II by sa malo stanoviť len to, kedy dotknutý poskytovateľ sprostredkovateľských služieb nemôže niesť zodpovednosť za nezákonný obsah, ktorý poskytujú príjemcovia služby. Tieto pravidlá by sa nemali chápať tak, že poskytujú pozitívny základ na stanovenie toho, kedy môže byť poskytovateľ braný na zodpovednosť, keďže to majú určiť uplatniteľné pravidlá práva Únie alebo vnútroštátneho práva. Výnimky zo zodpovednosti stanovené v tomto nariadení by sa okrem toho mali uplatňovať na akýkoľvek druh zodpovednosti, pokiaľ ide o akýkoľvek druh nezákonného obsahu, a to bez ohľadu na presný predmet alebo povahu uvedených právnych predpisov. (18)Výnimky zo zodpovednosti stanovené v tomto nariadení by sa nemali uplatňovať, ak poskytovateľ sprostredkovateľských služieb namiesto toho, aby sa obmedzil na neutrálne poskytovanie služieb čisto technickým a automatickým spracovaním informácií poskytnutých príjemcom služby, zohráva aktívnu úlohu, ktorá mu umožňuje sa s týmito informáciami oboznámiť alebo ich kontrolovať. Tieto výnimky by teda nemali byť dostupné, pokiaľ ide o zodpovednosť týkajúcu sa informácií, ktoré neposkytol príjemca služby, ale samotný poskytovateľ sprostredkovateľskej služby, vrátane prípadu, keď boli informácie vypracované v rámci redakčnej zodpovednosti poskytovateľa. (19)Vzhľadom na odlišnú povahu činností „obyčajný prenos“, „kešing“ a „hosting“ a odlišné postavenie a spôsobilosti poskytovateľov predmetných služieb je potrebné pravidlá uplatniteľné na tieto činnosti rozlišovať, keďže podľa tohto nariadenia podliehajú rôznym požiadavkám a podmienkam a ich rozsah sa podľa výkladu Súdneho dvora Európskej únie líši. (20)Poskytovateľ sprostredkovateľských služieb, ktorý úmyselne spolupracuje s príjemcom služieb s cieľom vykonávať nezákonné činnosti, neposkytuje svoju službu neutrálne, a preto by nemal mať možnosť využívať výnimky zo zodpovednosti stanovené v tomto nariadení. (21)Možnosť využiť výnimky zo zodpovednosti v prípade služieb „obyčajný prenos“ a „kešing“ by mal mať vtedy, ak nie je nijako zainteresovaný na prenášaných informáciách. Predpokladom okrem iného je, aby informácie, ktoré prenáša, neupravoval. Táto požiadavka by sa však nemala chápať tak, že sa vzťahuje na manipulácie technickej povahy, ku ktorým dochádza počas prenosu, pretože sa nimi nemení integrita prenášaných informácií. (22)Aby poskytovateľ mohol využiť výnimku zo zodpovednosti v prípade hostingových služieb, mal by, len čo získa skutočnú vedomosť alebo povedomie o nezákonnom obsahu, urýchlene konať s cieľom odstrániť tento obsah alebo k nemu znemožniť prístup. Odstránenie obsahu alebo znemožnenie prístupu k nemu by sa malo uskutočniť v súlade so zásadou slobody prejavu. Takúto skutočnú vedomosť alebo povedomie môže poskytovateľ získať najmä pátraním z vlastnej iniciatívy alebo z oznámení, ktoré mu predložia fyzické alebo právnické osoby v súlade s týmto nariadením, pokiaľ sú tieto oznámenia dostatočne presné a primerane odôvodnené na to, aby obozretný hospodársky subjekt mohol údajne nezákonný obsah opodstatnene identifikovať, posúdiť a prípadne proti nemu konať. (23)V záujme zabezpečenia účinnej ochrany spotrebiteľov pri vykonávaní sprostredkovaných obchodných transakcií online by určití poskytovatelia hostingových služieb, konkrétne online platformy, ktoré spotrebiteľom umožňujú uzatvárať s obchodníkmi zmluvy na diaľku, nemali mať možnosť využívať výnimku zo zodpovednosti poskytovateľov hostingových služieb stanovenú v tomto nariadení, pokiaľ tieto online platformy predkladajú relevantné informácie týkajúce sa predmetných transakcií tak, že vedú spotrebiteľov k presvedčeniu, že informácie poskytli samotné online platformy alebo príjemcovia služby konajúci pod ich dohľadom alebo kontrolou, a teda že tieto online platformy o týchto informáciách majú vedomosť alebo nad nimi majú kontrolu, a to aj keby to nemuselo zodpovedať skutočnosti. V tejto súvislosti treba objektívne a na základe všetkých relevantných okolností určiť, či spôsob predkladania informácií mohol u priemerného a primerane informovaného spotrebiteľa viesť k takémuto presvedčeniu. (24)Výnimky zo zodpovednosti stanovené v tomto nariadení by nemali mať vplyv na možnosť vydať voči poskytovateľom sprostredkovateľských služieb súdne príkazy rôzneho druhu, a to ani vtedy, ak spĺňajú podmienky stanovené v rámci uvedených výnimiek. Takéto súdne príkazy by mohli mať najmä podobu príkazov súdov alebo správnych orgánov, ktorými sa požaduje porušovanie predpisov ukončiť alebo mu predchádzať, a to aj odstránením nezákonného obsahu uvedeného v takomto príkaze vydanom v súlade s právom Únie alebo znemožnením prístupu k nemu. (25)S cieľom vytvoriť právnu istotu a neodrádzať od činností zameraných na odhaľovanie a identifikáciu nezákonného obsahu a konanie proti nemu, ktoré môžu poskytovatelia sprostredkovateľských služieb vykonávať na dobrovoľnom základe, by sa malo objasniť, že samotná skutočnosť, že poskytovatelia vykonávajú takéto činnosti, nespôsobuje nedostupnosť výnimiek zo zodpovednosti stanovených v tomto nariadení, ak sa tieto činnosti vykonávajú v dobrej viere a svedomite. Okrem toho je vhodné objasniť, že k nedostupnosti uvedených výnimiek zo zodpovednosti by nemala viesť ani samotná skutočnosť, že títo poskytovatelia v dobrej viere prijímajú opatrenia na dosiahnutie súladu s požiadavkami práva Únie vrátane požiadaviek stanovených v tomto nariadení, pokiaľ ide o uplatňovanie ich obchodných podmienok. Preto by sa žiadne takéto činnosti a opatrenia, ktoré daný poskytovateľ prijal, nemali zohľadňovať pri určovaní toho, či poskytovateľ môže využiť výnimku zo zodpovednosti, najmä pokiaľ ide o to, či poskytovateľ poskytuje svoju službu neutrálne, a preto môže patriť do rozsahu pôsobnosti príslušného ustanovenia, a to bez toho, aby z tohto pravidla vyplývalo, že poskytovateľ sa naň môže bezpodmienečne odvolávať. (26)Hoci sa pravidlá v kapitole II tohto nariadenia zameriavajú na oslobodenie poskytovateľov sprostredkovateľských služieb od zodpovednosti, je dôležité pripomenúť, že napriek všeobecne dôležitej úlohe, ktorú títo poskytovatelia zohrávajú, nemal by sa problém nezákonného obsahu a nezákonných činností online riešiť tak, že sa pozornosť sústredí výlučne na ich zodpovednosť a povinnosti. Ak je to možné, mali by sa tretie strany dotknuté nezákonným obsahom prenášaným alebo uchovávaným online pokúsiť vyriešiť konflikty týkajúce sa takéhoto obsahu bez zapojenia príslušných poskytovateľov sprostredkovateľských služieb. Ak sa tak stanovuje v uplatniteľných predpisoch Únie a vo vnútroštátnych právnych predpisoch, v ktorých sa určuje zodpovednosť príjemcov služby za nezákonný obsah, ktorý poskytujú a potenciálne šíria prostredníctvom sprostredkovateľských služieb, mali by príjemcovia takúto zodpovednosť niesť. V súlade s uplatniteľným právom by mali pomôcť zabrániť šíreniu nezákonného obsahu online prípadne aj iní aktéri, ako napríklad moderátori skupín v uzavretých online prostrediach, a to najmä v prípade veľkých skupín. Ak je navyše potrebné zapojiť poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti vrátane poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, všetky žiadosti alebo príkazy na takéto zapojenie by spravidla mali byť určené aktérovi, ktorý je z technického a prevádzkového hľadiska schopný proti konkrétnym položkám nezákonného obsahu konať, aby sa zabránilo akýmkoľvek možným negatívnym vplyvom na dostupnosť a prístupnosť informácií, ktoré nie sú nezákonným obsahom, a aby sa takéto vplyvy minimalizovali. (27)Od roku 2000 sa objavujú nové technológie, ktoré zlepšujú dostupnosť, účinnosť, rýchlosť, spoľahlivosť, kapacitu a bezpečnosť systémov na prenos a uchovávanie údajov online, čo vedie k čoraz zložitejšiemu online ekosystému. V tejto súvislosti by sa malo pripomenúť, že poskytovatelia služieb, ktorí vytvárajú a podporujú základnú logickú architektúru a riadne fungovanie internetu vrátane pomocných technických funkcií, môžu takisto využívať výnimky zo zodpovednosti stanovené v tomto nariadení, ak ich služby spĺňajú podmienky na to, aby sa mohli považovať za „obyčajný prenos“, „kešing“ alebo hostingové služby. Takéto služby prípadne zahŕňajú bezdrôtové miestne počítačové siete, služby systému doménových mien (DNS), správcov domén najvyššej úrovne, certifikačné orgány, ktoré vydávajú digitálne certifikáty, alebo siete na sprístupňovanie obsahu, ktoré umožňujú alebo zlepšujú funkcie iných poskytovateľov sprostredkovateľských služieb. Podobne sa značne rozvinuli aj služby používané na komunikačné účely a technické prostriedky ich poskytovania, čo viedlo k vzniku online služieb, ako sú internetová telefónia, služby odosielania správ a webmailové služby, kde sa komunikácia uskutočňuje prostredníctvom služby prístupu na internet. Aj tieto služby môžu využívať výnimky zo zodpovednosti, ak spĺňajú podmienky, aby sa mohli považovať za „obyčajný prenos“, „kešing“ alebo hostingovú službu. (28)Pokiaľ ide o povinnosti všeobecnej povahy, poskytovatelia sprostredkovateľských služieb by nemali podliehať monitorovacej povinnosti. V súlade s podmienkami stanovenými v tomto nariadení sa to netýka monitorovacej povinnosti v konkrétnom prípade, a najmä to nemá vplyv na príkazy vnútroštátnych orgánov v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi. Žiadne ustanovenie tohto nariadenia by sa nemalo vykladať ako uloženie všeobecnej monitorovacej povinnosti alebo aktívnej povinnosti zisťovania skutočností, ani ako všeobecná povinnosť poskytovateľov prijímať proaktívne opatrenia v súvislosti s nezákonným obsahom. (29)V závislosti od právneho systému jednotlivých členských štátov a predmetnej oblasti práva môžu vnútroštátne súdne alebo správne orgány prikázať poskytovateľom sprostredkovateľských služieb, aby konali proti určitým konkrétnym položkám nezákonného obsahu alebo poskytli určité konkrétne informácie. Vnútroštátne právne predpisy, na základe ktorých sa takéto príkazy vydávajú, sa značne líšia a tieto príkazy sa čoraz častejšie riešia v cezhraničných situáciách. Na to, aby sa tieto príkazy plnili účinným a efektívnym spôsobom tak, aby dotknuté orgány verejnej moci mohli plniť svoje úlohy a poskytovatelia nepodliehali neprimeranej záťaži, a bez toho, aby boli nenáležite dotknuté práva a oprávnené záujmy tretích strán, je potrebné stanoviť určité podmienky, ktoré by tieto príkazy mali spĺňať, a určité doplňujúce požiadavky týkajúce sa spracovania týchto príkazov. (30)Príkazy konať proti nezákonnému obsahu alebo poskytovať informácie by sa mali vydávať v súlade s právom Únie, najmä s nariadením (EÚ) 2016/679, a so zákazom všeobecných povinností monitorovať informácie alebo aktívne zisťovať skutočnosti alebo okolnosti, ktoré naznačujú nezákonnú činnosť uvedenú v tomto nariadení. Podmienkami a požiadavkami stanovenými v tomto nariadení, ktoré sa vzťahujú na príkazy konať proti nezákonnému obsahu, nie sú dotknuté iné akty Únie, v ktorých sa stanovujú podobné systémy konania proti konkrétnym druhom nezákonného obsahu, ako napríklad nariadenie (EÚ) .../... [návrh nariadenia o riešení šírenia teroristického obsahu online] alebo nariadenie (EÚ) 2017/2394, ktorým sa orgánom presadzovania práva v oblasti ochrany spotrebiteľa v členských štátoch udeľujú osobitné právomoci prikázať poskytovanie informácií, pričom podmienkami a požiadavkami, ktoré sa na príkazy na poskytnutie informácií vzťahujú, nie sú dotknuté iné akty Únie, v ktorých sa stanovujú podobné relevantné pravidlá pre konkrétne sektory. Uvedenými podmienkami a požiadavkami by v súlade s právom Únie nemali byť dotknuté pravidlá uchovávania a archivácie podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva a žiadosti orgánov presadzovania práva o zachovanie dôvernosti týkajúce sa nezverejnenia informácií. (31)Územná pôsobnosť takýchto príkazov konať proti nezákonnému obsahu by sa mala jasne stanoviť na základe uplatniteľného práva Únie alebo vnútroštátneho práva umožňujúceho vydanie príkazu a nemala by prekročiť rámec toho, čo je nevyhnutne potrebné na dosiahnutie jeho cieľov. V tejto súvislosti by vnútroštátny súdny alebo správny orgán vydávajúci príkaz mal vyvážiť cieľ, ktorý sa má príkazom dosiahnuť v súlade s právnym základom umožňujúcim jeho vydanie, s právami a oprávnenými záujmami všetkých tretích strán, ktoré môžu byť týmto príkazom dotknuté, najmä s ich základnými právami podľa charty. Ak príkaz odkazujúci na konkrétne informácie navyše môže mať účinky mimo územia členského štátu dotknutého orgánu, mal by tento orgán posúdiť, či predmetné informácie môžu predstavovať nezákonný obsah v iných dotknutých členských štátoch, a prípadne zohľadniť príslušné pravidlá práva Únie alebo medzinárodného práva a záujmy ústretovosti v medzinárodných vzťahoch. (32)Príkazy na poskytnutie informácií, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, sa týkajú predloženia konkrétnych informácií o jednotlivých príjemcoch dotknutej sprostredkovateľskej služby, ktorí sú v týchto príkazoch identifikovaní, na účely určenia súladu príjemcov služieb s platnými pravidlami Únie alebo vnútroštátnymi pravidlami. Pravidlá tohto nariadenia týkajúce sa poskytovania informácií by preto nemali mať vplyv na príkazy týkajúce sa informácií o skupine príjemcov služieb, ktorí nie sú osobitne identifikovaní, vrátane príkazov na poskytnutie súhrnných informácií požadovaných na štatistické účely alebo tvorby politiky založenej na dôkazoch. (33)Príkazy konať proti nezákonnému obsahu a poskytovať informácie podliehajú pravidlám, ktoré chránia právomoc členského štátu, kde je usadený dotknutý poskytovateľ služieb, a v určitých prípadoch stanovujú možné výnimky z tejto právomoci stanovené v článku 3 smernice 2000/31/ES, a to len ak sú splnené podmienky uvedeného článku. Keďže predmetné príkazy sa týkajú konkrétnych položiek nezákonného obsahu a informácií, ak sú určené poskytovateľom sprostredkovateľských služieb usadeným v inom členskom štáte, v zásade neobmedzujú slobodu týchto poskytovateľov poskytovať služby cezhranične. Preto sa na tieto príkazy nevzťahujú pravidlá stanovené v článku 3 smernice 2000/31/ES vrátane pravidiel týkajúcich sa potreby odôvodniť opatrenia odchyľujúce sa od právomoci členského štátu, v ktorom je poskytovateľ služieb usadený, určitými osobitnými dôvodmi a pravidiel týkajúcich sa oznamovania takýchto opatrení. (34)Na dosiahnutie cieľov tohto nariadenia, a najmä na zlepšenie fungovania vnútorného trhu a zaistenie bezpečného a transparentného online prostredia je potrebné pre poskytovateľov sprostredkovateľských služieb stanoviť jasný a vyvážený súbor harmonizovaných povinností náležitej starostlivosti. Účelom týchto povinností by malo byť najmä zaručenie rôznych cieľov verejnej politiky, ako je bezpečnosť a dôvera príjemcov služby vrátane maloletých a zraniteľných používateľov, ochrana príslušných základných práv zakotvených v charte, zabezpečenie zmysluplnej zodpovednosti poskytovateľov a posilnenie postavenia príjemcov a iných dotknutých strán, a zároveň uľahčenie nevyhnutného dohľadu zo strany príslušných orgánov. (35)V tejto súvislosti je dôležité, aby povinnosti náležitej starostlivosti boli prispôsobené druhu a povahe dotknutej sprostredkovateľskej služby. Týmto nariadením sa preto stanovujú základné povinnosti vzťahujúce sa na všetkých poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, ako aj dodatočné povinnosti pre poskytovateľov hostingových služieb a konkrétnejšie online platforiem a veľmi veľkých online platforiem. Pokiaľ poskytovatelia sprostredkovateľských služieb vzhľadom na povahu svojich služieb a ich veľkosť spadajú do týchto rôznych kategórií, mali by dodržiavať všetky zodpovedajúce povinnosti stanovené v tomto nariadení. Tieto harmonizované povinnosti náležitej starostlivosti, ktoré by mali byť primerané a nesvojvoľné, sú potrebné na riešenie identifikovaných problémov verejnej politiky, ako sú ochrana oprávnených záujmov príjemcov služby, riešenie nezákonných praktík a ochrana základných práv online.

(36)S cieľom uľahčiť hladkú a efektívnu komunikáciu týkajúcu sa záležitostí, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, by sa od poskytovateľov sprostredkovateľských služieb malo vyžadovať, aby zriadili jednotné kontaktné miesta a zverejnili príslušné informácie o svojich kontaktných miestach vrátane jazykov, ktoré sa pri tejto komunikácii majú používať. Kontaktné miesto môžu využívať aj dôveryhodní nahlasovatelia a profesionálne subjekty, ktoré sú s poskytovateľom sprostredkovateľských služieb v osobitnom vzťahu. Na rozdiel od právneho zástupcu by kontaktné miesto malo slúžiť na prevádzkové účely a nemuselo by nevyhnutne mať fyzické umiestnenie. (37)Poskytovatelia sprostredkovateľských služieb usadení v tretej krajine, ktorí ponúkajú služby v Únii, by mali určiť právnych zástupcov v Únii s dostatočným splnomocnením a poskytnúť o svojich právnych zástupcoch informácie, aby sa vo vzťahu k týmto poskytovateľom umožnil účinný dohľad a prípadne presadzovanie tohto nariadenia. Za predpokladu, že sú splnené príslušné požiadavky tohto nariadenia, mal by právny zástupca mať možnosť fungovať aj ako kontaktné miesto. (38)Hoci by sa v zásade mala rešpektovať zmluvná sloboda poskytovateľov sprostredkovateľských služieb, v záujme transparentnosti, ochrany príjemcov služieb a zamedzenia nespravodlivých alebo svojvoľných výsledkov je vhodné stanoviť určité pravidlá týkajúce sa obsahu, uplatňovania a presadzovania obchodných podmienok týchto poskytovateľov. (39)V záujme zabezpečenia primeranej úrovne transparentnosti a zodpovednosti by poskytovatelia sprostredkovateľských služieb mali v súlade s harmonizovanými požiadavkami obsiahnutými v tomto nariadení každoročne podávať správy o moderovaní obsahu, ktoré uskutočňujú, a o opatreniach, ktoré prijali v dôsledku uplatňovania a presadzovania svojich obchodných podmienok. Aby sa však predišlo neprimeranému zaťaženiu, nemali by sa tieto povinnosti podávať správy o transparentnosti vzťahovať na poskytovateľov, ktorí sú mikropodnikmi alebo malými podnikmi podľa vymedzenia v odporúčaní Komisie 2003/361/ES. (40)V boji proti nezákonnému obsahu na internete zohrávajú mimoriadne dôležitú úlohu poskytovatelia hostingových služieb, keďže na žiadosť príjemcov služieb uchovávajú informácie nimi poskytované a zvyčajne k nim poskytujú prístup iným príjemcom, a to niekedy aj vo veľkom rozsahu. Je dôležité, aby všetci poskytovatelia hostingových služieb bez ohľadu na veľkosť zaviedli používateľsky ústretové mechanizmy oznamovania a prijímania opatrení uľahčujúce oznamovanie konkrétnych informácií, ktoré oznamujúca strana považuje za nezákonný obsah, príslušnému poskytovateľovi hostingových služieb (ďalej len „oznámenie“), ktorý môže podľa nich rozhodnúť, či súhlasí s týmto posúdením a či chce tento obsah odstrániť alebo k nemu znemožniť prístup (ďalej len „opatrenie“). Za predpokladu, že sú splnené požiadavky kladené na oznámenia, malo by byť možné, aby fyzické osoby alebo subjekty oznámili viacero konkrétnych položiek údajne nezákonného obsahu v jednom oznámení. Povinnosť zaviesť mechanizmy oznamovania a prijímania opatrení by sa mala uplatňovať napríklad na služby uchovávania a zdieľania súborov, služby webového hostingu, reklamné servery a webové sídla na ukladanie textu (paste bins), pokiaľ sa považujú za poskytovateľov hostingových služieb, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie. (41)Pravidlá týkajúce sa takýchto mechanizmov oznamovania a prijímania opatrení by sa mali harmonizovať na úrovni Únie, aby sa zabezpečilo včasné, dôsledné a objektívne spracovanie oznámení na základe pravidiel, ktoré sú jednotné, transparentné a jasné a ktoré poskytujú spoľahlivé záruky na ochranu práv a oprávnených záujmov všetkých dotknutých strán, najmä ich základných práv zaručených chartou, a to bez ohľadu na členský štát, v ktorom sú tieto strany usadené alebo kde majú pobyt, a na dotknutú oblasť práva. Základné práva v príslušných prípadoch zahŕňajú právo na slobodu prejavu a právo na informácie, právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, právo na ochranu osobných údajov, právo na nediskrimináciu a právo príjemcov služieb na účinný prostriedok nápravy; slobodu podnikania poskytovateľov služieb vrátane zmluvnej slobody; ako aj právo na ľudskú dôstojnosť, práva dieťaťa, právo na ochranu vlastníctva vrátane duševného vlastníctva a právo na nediskrimináciu strán postihnutých nezákonným obsahom. (42)Ak sa poskytovateľ hostingových služieb rozhodne odstrániť informácie, ktoré poskytol príjemca služby, alebo k nim znemožniť prístup, napríklad po prijatí oznámenia alebo konajúc z vlastnej iniciatívy, a to aj prostredníctvom automatizovaných prostriedkov, mal by vzhľadom na negatívne dôsledky, ktoré takéto rozhodnutia môžu mať pre príjemcu, a to aj pokiaľ ide o výkon jeho základného práva na slobodu prejavu, informovať príjemcu o svojom rozhodnutí, jeho dôvodoch a dostupných možnostiach uplatnenia prostriedkov nápravy na napadnutie rozhodnutia. Táto povinnosť by sa mala uplatňovať bez ohľadu na dôvody rozhodnutia, najmä bez ohľadu na to, či sa opatrenie prijalo z dôvodu, že informácie, na ktoré sa oznámenie vzťahuje, sa považujú za nezákonný obsah alebo za nezlučiteľné s platnými obchodnými podmienkami. Dostupné prostriedky nápravy, ktoré možno využiť na napadnutie rozhodnutia poskytovateľa hostingových služieb, by mali vždy zahŕňať súdne prostriedky nápravy. (43)S cieľom zabrániť neprimeranému zaťaženiu by sa dodatočné povinnosti uložené podľa tohto nariadenia online platformám nemali vzťahovať na mikropodniky alebo malé podniky podľa vymedzenia v odporúčaní Komisie 2003/361/ES, pokiaľ ich dosah a vplyv nie sú také, že spĺňajú kritériá na to, aby sa podľa tohto nariadenia mohli považovať za veľmi veľké online platformy. K tomu, aby sa tieto dodatočné povinnosti neobchádzali, prispievajú pravidlá konsolidácie stanovené v uvedenom odporúčaní. Oslobodenie mikropodnikov a malých podnikov od uvedených dodatočných povinností by sa nemalo chápať tak, že ovplyvňuje ich schopnosť zriadiť na dobrovoľnom základe systém, ktorý je v súlade s jednou alebo viacerými z týchto povinností. (44)Príjemcovia služieb by mali mať možnosť jednoducho a účinne napadnúť určité rozhodnutia online platforiem, ktoré ich negatívne ovplyvňujú. Od online platforiem by sa preto malo vyžadovať, aby zabezpečili vnútorné systémy vybavovania sťažností, ktoré spĺňajú určité podmienky zamerané na zaistenie toho, aby systémy boli ľahko dostupné a prinášali rýchle a spravodlivé výsledky. Okrem toho by sa mala stanoviť možnosť mimosúdneho riešenia sporov prostredníctvom certifikovaných orgánov, ktoré majú potrebnú nezávislosť, prostriedky a odborné znalosti na vykonávanie svojich činností spravodlivým, rýchlym a nákladovo efektívnym spôsobom, a to vrátane tých sporov, ktoré nebolo možné uspokojivo vyriešiť s použitím vnútorných systémov vybavovania sťažností. Takto poskytnuté prostriedky na napadnutie rozhodnutí online platforiem by mali dopĺňať možnosť domáhať sa súdnej nápravy v súlade s právnymi predpismi dotknutého členského štátu, a to bez toho, aby táto možnosť bola uvedenými prostriedkami nejako dotknutá. (45)V prípade zmluvných sporov medzi spotrebiteľmi a podnikmi v súvislosti s nákupom tovaru alebo služieb sa prístup spotrebiteľov a podnikov v Únii k subjektom alternatívneho riešenia sporov s certifikátom kvality zabezpečuje smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2013/11/EÚ. V tejto súvislosti by sa malo objasniť, že pravidlami tohto nariadenia týkajúcimi sa mimosúdneho riešenia sporov uvedená smernica nie je dotknutá a nie je nimi dotknuté ani právo spotrebiteľov podľa uvedenej smernice na ukončenie svojej účasti na postupe v ktoromkoľvek štádiu, ak nie sú spokojní so spôsobom fungovania alebo priebehom postupu. (46)Opatrenia proti nezákonnému obsahu možno prijať rýchlejšie a spoľahlivejšie, ak online platformy prijmú potrebné opatrenia na to, aby sa oznámenia predložené dôveryhodnými nahlasovateľmi prostredníctvom mechanizmov oznamovania a prijímania opatrení, ktoré sa vyžadujú v tomto nariadení, riešili prednostne bez toho, aby bola dotknutá požiadavka spracúvať všetky oznámenia predložené v rámci týchto mechanizmov a prijímať rozhodnutia k týmto oznámeniam včas, dôsledne a objektívne. Štatút dôveryhodných nahlasovateľov by sa nemal udeľovať jednotlivcom, ale len subjektom, ktoré okrem iného preukázali, že majú osobitné odborné znalosti a schopnosti v boji proti nezákonnému obsahu, že zastupujú kolektívne záujmy a že pracujú dôsledne a objektívne. Takéto subjekty môžu byť svojou povahou verejné, ako sú v prípade teroristického obsahu jednotky pre nahlasovanie internetového obsahu vnútroštátnych orgánov presadzovania práva alebo Agentúra Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (ďalej len „Europol“), alebo môžu byť mimovládnymi organizáciami a poloverejnými orgánmi, ako sú organizácie, ktoré sú súčasťou siete horúcich liniek INHOPE na nahlasovanie materiálu zobrazujúceho sexuálne zneužívanie detí, a organizácie, ktoré sa zaviazali oznamovať nezákonné rasistické a xenofóbne prejavy online. Pokiaľ ide o práva duševného vlastníctva, štatút dôveryhodného nahlasovateľa by sa mohol udeliť organizáciám priemyslu a nositeľov práv, ak preukážu, že spĺňajú príslušné podmienky. Pravidlá tohto nariadenia o dôveryhodných nahlasovateľoch by sa nemali chápať tak, že bránia online platformám v tom, aby podobným spôsobom zaobchádzali s oznámeniami predloženými subjektmi alebo jednotlivcami, ktorým štatút dôveryhodného nahlasovateľa podľa tohto nariadenia nebol udelený, a v ďalších spôsoboch spolupráce s inými subjektmi v súlade s uplatniteľným právom vrátane tohto nariadenia a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/794. (47)Zneužívanie služieb online platforiem tým, že sa často poskytuje zjavne nezákonný obsah alebo že sa v rámci mechanizmov a systémov zriadených podľa tohto nariadenia často predkladajú zjavne neopodstatnené oznámenia alebo sťažnosti, narúša dôveru a poškodzuje práva a oprávnené záujmy dotknutých strán. Preto proti takémuto zneužívaniu treba zaviesť vhodné a primerané záruky. Informácie by sa mali považovať za zjavne nezákonný obsah a oznámenia alebo sťažnosti by sa mali považovať za zjavne neopodstatnené, ak je aj neodborníkovi, a to aj bez vecnej analýzy, zrejmé, že obsah je nezákonný, prípadne že oznámenia alebo sťažnosti sú neopodstatnené. Za určitých podmienok by online platformy v súvislosti s osobou, ktorá sa zapája do zneužívania, mali dočasne pozastaviť svoje príslušné činnosti. Tým nie je dotknutá sloboda online platforiem určovať si obchodné podmienky a v prípade zjavne nezákonného obsahu súvisiaceho so závažnými trestnými činmi stanoviť prísnejšie opatrenia. Z dôvodu transparentnosti by sa táto možnosť mala jasne a dostatočne podrobne stanoviť v obchodných podmienkach online platforiem. Náprava by mala byť vždy otvorená rozhodnutiam, ktoré online platformy v tejto súvislosti prijmú, a mala by podliehať dohľadu príslušného koordinátora digitálnych služieb. Pravidlá tohto nariadenia o zneužívaní by online platformám nemali brániť prijímať na riešenie poskytovania nezákonného obsahu príjemcami ich služby alebo iného zneužívania ich služieb iné opatrenia v súlade s uplatniteľným právom Únie a vnútroštátnym právom. Uvedenými pravidlami nie sú dotknuté možnosti vyvodiť voči osobám, ktoré sa dopustili zneužitia, zodpovednosť podľa ustanovení práva Únie alebo vnútroštátneho práva, a to aj zodpovednosť za náhradu škody. (48)Online platforma sa môže v niektorých prípadoch, napríklad z oznámenia oznamujúcej strany alebo prostredníctvom svojich vlastných dobrovoľných opatrení, dozvedieť o informáciách týkajúcich sa určitej činnosti príjemcu služby, ako je napríklad poskytovanie určitých druhov nezákonného obsahu, ktoré vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, o ktorých online platforma vie, primerane odôvodňujú podozrenie, že príjemca mohol spáchať, môže páchať alebo pravdepodobne spácha závažný trestný čin ohrozujúci život alebo bezpečnosť nejakej osoby, ako sú napríklad trestné činy uvedené v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2011/93/EÚ. V takýchto prípadoch by online platforma mala o takomto podozrení bezodkladne informovať príslušné orgány presadzovania práva a poskytnúť im všetky relevantné informácie, ktoré má k dispozícii, prípadne vrátane príslušného obsahu a vysvetlenia svojho podozrenia. Toto nariadenie neposkytuje právny základ na profilovanie príjemcov služieb na účely možného zisťovania trestných činov online platformami. Pri informovaní orgánov presadzovania práva by online platformy mali dodržiavať aj ďalšie uplatniteľné pravidlá práva Únie alebo vnútroštátneho práva na ochranu práv a slobôd fyzických osôb. (49)S cieľom prispieť k bezpečnému, dôveryhodnému a transparentnému online prostrediu pre spotrebiteľov, ako aj pre iné zainteresované strany, ako sú konkurenční obchodníci a nositelia práv duševného vlastníctva, a s cieľom odradiť obchodníkov od predaja produktov alebo služieb v rozpore s platnými pravidlami by online platformy umožňujúce spotrebiteľom uzatvárať s obchodníkmi zmluvy na diaľku mali zabezpečiť, aby boli títo obchodníci sledovateľní. Od obchodníka by sa preto malo vyžadovať, aby online platforme poskytol určité základné informácie, a to aj na propagáciu posolstiev o produktoch alebo ich ponúkanie. Táto požiadavka by sa mala vzťahovať aj na obchodníkov, ktorí na základe príslušných dohôd propagujú posolstvá o produktoch alebo službách v mene značiek. Uvedené online platformy by počas primeraného obdobia, ktoré neprekročí nevyhnutný rámec, mali bezpečne uchovávať všetky informácie tak, aby k nim v súlade s uplatniteľným právom vrátane právnych predpisov o ochrane osobných údajov mali prístup verejné orgány a súkromné subjekty s oprávneným záujmom, a to aj na základe príkazov na poskytnutie informácií uvedených v tomto nariadení. (50)S cieľom zabezpečiť účinné a primerané uplatňovanie tejto povinnosti bez toho, aby sa ukladala neprimeraná záťaž, by príslušné online platformy mali vynaložiť primerané úsilie na overenie spoľahlivosti informácií, ktoré poskytujú dotknutí obchodníci, a to najmä prostredníctvom voľne dostupných oficiálnych online databáz a online rozhraní, ako sú vnútroštátne obchodné registre a systém výmeny informácií o DPH, alebo tým, že požiadajú príslušných obchodníkov o poskytnutie dôveryhodných podporných dokumentov, ako sú kópie dokladov totožnosti, overených bankových výpisov, osvedčení spoločností a osvedčení z obchodného registra. Na účely splnenia tejto povinnosti môžu použiť aj iné zdroje, ktoré sú dostupné na použitie na diaľku a poskytujú podobný stupeň spoľahlivosti. Od príslušných online platforiem by sa však nemalo vyžadovať, aby vykonávali rozsiahle alebo nákladné zisťovanie skutočností online či uskutočňovali overovanie na mieste. Rovnako by sa takéto online platformy, ktoré vynaložili primerané úsilie požadované týmto nariadením, nemali chápať tak, že zaručujú spoľahlivosť informácií pre spotrebiteľa alebo iné zainteresované strany. Svoje online rozhranie by tieto online platformy mali takisto navrhovať a organizovať tak, aby obchodníci mohli plniť svoje povinnosti vyplývajúce z práva Únie, najmä požiadavky stanovené v článkoch 6 a 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ, článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES a článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/6/ES. (51)Vzhľadom na osobitnú zodpovednosť a povinnosti online platforiem by sa na ne mali vzťahovať povinnosti podávať správy o transparentnosti, ktoré sa uplatňujú popri požiadavkách na podávanie správ o transparentnosti vzťahujúcich sa na všetkých poskytovateľov sprostredkovateľských služieb podľa tohto nariadenia. Na určenie toho, či online platformy sú veľmi veľké online platformy, na ktoré sa vzťahujú určité dodatočné povinnosti podľa tohto nariadenia, by povinnosti online platforiem podávať správy o transparentnosti mali zahŕňať určité povinnosti týkajúce sa zverejňovania a oznamovania informácií o priemernom mesačnom počte aktívnych príjemcov ich služieb v Únii. (52)Dôležitú úlohu v online prostredí zohráva online reklama, a to aj taká, ktorá sa týka poskytovania služieb online platforiem. Online reklama však môže prispieť k vzniku významných rizík, počnúc reklamou, ktorá je sama osebe nezákonným obsahom, cez prispievanie k finančným stimulom na uverejňovanie alebo šírenie nezákonného alebo inak škodlivého obsahu a činností online až po diskriminačné zobrazovanie reklamy, ktoré má vplyv na rovnaké zaobchádzanie a príležitosti pre občanov. Okrem požiadaviek vyplývajúcich z článku 6 smernice 2000/31/ES by sa preto od online platforiem malo vyžadovať, aby zabezpečili, že príjemc