V správe sa uvádzajú aj informácie o súčasných iniciatívach a výzvach do budúcnosti, ako je zlepšenie spolupráce medzi orgánmi členských štátov, ktoré sa podieľajú na vykonávaní nariadenia, podpora spoločného výkladu ustanovení nariadenia členskými štátmi, identifikácia najlepších postupov príslušných a colných orgánov pri vyšetrovaní pôvodu tovaru kultúrneho charakteru a preskúmanie technických, finančných a právnych možností na využitie elektronických prostriedkov na vydávanie a kontrolu vývozných licencií, napríklad vytvorenia centralizovaného elektronického systému alebo prepojenia na tento systém, ktorý by mal spoločné rozhranie s vnútroštátnymi systémami colného konania.

V podobnej súvislosti určité členské štáty vyjadrili názor, že nariadenie dostatočne nezabezpečuje jednotnosť pravidiel ochrany kultúrneho dedičstva v rámci Únie. Vnútroštátne právne predpisy tvoria základ, na ktorom sa vývozné licencie udelia alebo neudelia. V tomto zmysle môže byť vývoz tovaru kultúrneho charakteru, ktorý patrí do určitej kategórie podľa prílohy I, povolený v členskom štáte A, takže licencia by tam bola udelená, ale nie v členskom štáte B, v ktorom by bolo vydanie licencie zamietnuté. Ide o normálny stav, ktorý nemožno zmeniť, pretože otázky týkajúce sa kultúry patria do výlučnej právomoci členských štátov. Únia preto nemohla takéto ustanovenia harmonizovať a diktovať, ktoré druhy tovaru kultúrneho charakteru by mali označiť za „národné kultúrne bohatstvo, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu“.

Konkrétne vzhľadom na neexistenciu vnútorných hraníc v Únii by tovar z jedného členského štátu mohol napriek zákazom na vnútroštátnej úrovni opustiť jeho územie a legálne sa vyviezť z Únie cez územie iného členského štátu, v ktorom sa zákazy prvého členského štátu neuplatňujú. Vecná pôsobnosť určitých vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti kultúrneho dedičstva teda môže byť komplexnejšia, ale tieto právne predpisy nemôžu chrániť tovar kultúrneho charakteru členského štátu, ktorý sa vyváža mimo jeho územia, tak, ako to umožňuje nariadenie.

Nariadenie o dovoze bolo nedávno doplnené prijatím vykonávacích ustanovení, ktorými sa stanovujú podrobné podmienky pre dovozné licencie a vyhlásenia dovozcu a pre vývoj, prevádzku, údržbu a používanie centralizovaného elektronického systému (ďalej len „systém ICG“) na uchovávanie a výmenu informácií medzi orgánmi členských štátov a splnenie formalít hospodárskymi subjektmi v prostredí bez dokladov v papierovej forme. Systém ICG sa má uviesť do prevádzky na dovozné účely najneskôr do 28. júna 2025.

V tomto kole konzultácií členské štáty zopakovali potrebu lepšej vzájomnej informovanosti o vnútroštátnych právnych predpisoch v oblasti kultúrneho dedičstva, aby mohli príslušné orgány zodpovedné za vydávanie licencií účinnejšie bojovať proti nedovolenému obchodovaniu. Treba však poznamenať, že pomerne veľa členských štátov nemá svoje právne predpisy k dispozícii online, čo doteraz bránilo útvarom Komisie vytvoriť online prehľad s hypertextovými odkazmi na tieto právne predpisy pre potreby správnych orgánov iných členských štátov a vývozcov.

V súvislosti s budúcim rozšírením systému ICG, ktorým sa budú digitalizovať aj vývozné licencie podľa nariadenia (ES) č. 116/2009, by sa mohol doplniť prehľad so základnými informáciami o vnútroštátnych ustanoveniach členských štátov, ako to bude v prípade zákonov a iných právnych predpisov tretích krajín. Medzitým by sa útvary Komisie mohli pokúsiť pridať na webovú stránku o tovare kultúrneho charakteru na serveri Europa informácie o právnych predpisoch členských štátov (ak nie sú uverejnené online na vnútroštátnej úrovni, súbor PDF s právnym textom).

Medzi ďalšie prostriedky na zlepšenie celkového fungovania nariadenia, ktoré identifikovali členské štáty, patrí usmernenie týkajúce sa výkladu výrazu „zákonne a definitívne sa nachádzať“, na základe ktorého sa určuje členský štát, ktorý je príslušný na vydanie vývoznej licencie. Týmto spôsobom by sa zabránilo tomu, že nečestní obchodníci dočasne premiestnia tovar kultúrneho charakteru do iného členského štátu len preto, aby o vydanie licencie požiadali v inom členskom štáte, ako je členský štát, ktorý daný predmet označil za národné kultúrne bohatstvo a chráni ho ako národné kultúrne bohatstvo. Doteraz sa nevyskytli žiadne podnety, ktoré by boli podané na Súdny dvor Európskej únie, ktorý jediný má právomoc poskytnúť autentický výklad týchto pojmov, takže pretrvávajú rozdiely v spôsobe, akým ich orgány verejnej správy a zainteresované strany chápu a uplatňujú.

Projektová skupina, ktorá bola vytvorená v roku 2017 s cieľom preskúmať pracovné metódy v členských štátoch, ktoré sa používajú na vyšetrenie pôvodu tovaru kultúrneho charakteru, a s cieľom identifikovať najlepšie postupy a poskytnúť praktické rady, pokiaľ ide o vydávanie licencií a colné kontroly, úspešne dokončila svoju prácu a v roku 2020 predložila svoju správu a usmerňovacie dokumenty expertnej skupine pre colné otázky týkajúce sa tovaru kultúrneho charakteru.

Skupina sa okrem iného pokúsila vymedziť pojem „pôvod“, t. j. údaje, ktoré by mal príslušný orgán od žiadateľa požadovať o predmete, ktorý sa má vyviezť, aby mohol rozhodnúť o udelení licencie. V tejto súvislosti skupina dospela k záveru, že pôvod tovaru kultúrneho charakteru možno vymedziť ako „históriu a vlastníctvo predmetu od jeho nálezu alebo vytvorenia až po súčasnosť, na základe ktorých sa určuje pravosť a vlastníctvo“.

4.2. Vymedzenie tovaru kultúrneho charakteru

V nariadení nie je vymedzené, čo je tovar kultúrneho charakteru. Namiesto toho je v prílohe I uvedených 15 kategórií tovaru, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti nariadenia. Pri väčšine kategórií sú uvedené prahové hodnoty pre vek a hodnotu. Prevláda všeobecný názor, že rámec stanovený v prílohe I je primeraný.

Pokiaľ ide o chápanie presného rozsahu kategórií uvedených v prílohe I, v tomto kole konzultácií sa zistili osobitné ťažkosti – uvádzané už aj v predchádzajúcich správach –, ktoré súvisia s tým, že členské štáty nejednotne interpretujú určité druhy tovaru kultúrneho charakteru:

-staroveké mince,

-čo je zahrnuté medzi zbierky predmetov, na rozdiel od jednotlivých vzoriek, v kategórii 13 písm. b),

-klasifikácia liturgických ikon ako maľby alebo ako súčasti pamiatok,

-či zoznam určitých druhov tovaru v kategórii 15 písm. a) je vyčerpávajúci alebo orientačný,

-spárovanie konkrétnej kategórie s príslušným nomenklatúrnym zatriedením tovaru (číselný znak KN).

Útvary Komisie sústavne podporujú dialóg a výmenu názorov medzi členskými štátmi o týchto otázkach, a to aj v rámci projektovej skupiny pre „výklad kategórií“ zloženej zo zástupcov členských štátov (od roku 2013 do roku 2017), ktorá mala úlohu zozbierať prevládajúce názory, pokiaľ ide o výklad jednotlivých kategórií tovaru kultúrneho charakteru, a ktorá zistila hlavné rozdiely medzi členskými štátmi v uvedených otázkach.

Treba takisto poznamenať, že pokiaľ ide o klasifikáciu liturgických ikon, objasnenia v novom nariadení (EÚ) 2019/880 o dovoze tovaru kultúrnej hodnoty by mali túto otázku vyriešiť (liturgické ikony a sochy sú súčasťami náboženských pamiatok).

Pokiaľ ide o spárovanie konkrétnej kategórie tovaru kultúrneho charakteru s príslušným nomenklatúrnym zatriedením tovaru, zdá sa, že existujú dva druhy problémov.

Prvý sa týka tovaru kultúrneho charakteru, ktorý je zatriedený do 97. kapitoly kombinovanej nomenklatúry EÚ. Daná kapitola obsahuje len veľmi málo prvkov členenia a pod rovnakú nomenklatúrnu položku zaraďuje viacero odlišných kategórií tovaru kultúrneho charakteru. V dôsledku toho je v jednotlivých prípadoch ťažké určiť uplatniteľný colný kód, a teda kategóriu, do ktorej by mal byť tovar kultúrneho charakteru zaradený na účely nariadenia a/alebo nomenklatúrneho zatriedenia tovaru, pod ktorým by mal byť deklarovaný na colnici. Svetová colná organizácia (WCO), ktorá je zodpovedná za zoznam colných sadzieb na medzinárodnej úrovni, nedávno oznámila zámer vytvoriť viac prvkov členenia pre 97. kapitolu, čo, dúfajme, tento problém vyrieši.

Ďalší problém vyplýva z pravidelných zmien harmonizovaného systému opisu a číselného označovania tovaru (ďalej len „HS“), z ktorého vychádza kombinovaná nomenklatúra EÚ, na medzinárodnej úrovni. Od nadobudnutia účinnosti nariadenia v roku 1993 došlo k mnohým následným zmenám HS, v dôsledku čoho sa určité colné kódy uvedené v prílohe I k nariadeniu medzitým zmenili a niekedy je zložité len v závislosti od opisu kategórie uvedeného v danej prílohe zistiť, ktorý z nich je pre danú kategóriu tovaru kultúrneho charakteru vhodný.

Pokiaľ ide o vypracovanie usmernení pre výklad kategórií, aj keby sa na týchto usmerneniach členské štáty dohodli – čo sa v minulosti nie vždy podarilo – stále by neboli právne záväzné, a preto by zainteresovaným stranám nemohli zabezpečiť právnu istotu. Iba Súdny dvor Európskej únie môže vykladať právne predpisy EÚ a, ako už bolo uvedené, Súdny dvor zatiaľ nemal príležitosť rozhodovať o žiadnej z týchto otázok. Napriek tomu by podľa členských štátov mohlo byť aj tak užitočné zohľadniť značné množstvo práce, ktorú vykonala skupina pre „výklad kategórií“, napr. jej analýzu a závery, pri budúcej revízii nariadenia a prílohy I k nemu.

4.3. Vekové prahy