– zmluvy o výmene, na základe ktorých sa spotrebiteľ za protihodnotu zapája do programu, ktorý mu umožňuje užívať nocľah alebo iné služby výmenou za to, že iným osobám poskytne dočasný prístup k výhodám, ktoré mu zabezpečujú práva vyplývajúce z jeho zmluvy o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení,

Z výsledkov prieskumu vyplynulo, že 70 % spotrebiteľov, ktorí uzavreli zmluvu po začiatku uplatňovania smernice a stretli sa s problémami, sa domnievalo, že neboli dostatočne informovaní o podmienkach zmluvy. V porovnaní so 76 % spotrebiteľov, ktorí sa stretli s problémami so zmluvami uzatvorenými pred nadobudnutím účinnosti smernice z roku 2008 a domnievali sa, že boli nesprávne informovaní o podmienkach svojich zmlúv, sa situácia veľmi nezlepšila.

Členské štáty mali transponovať smernicu do svojich vnútroštátnych právnych predpisov do 23. februára 2011. Štrnásť členských štátov túto lehotu nedodržalo, a preto Komisia začala konanie o porušení povinnosti z dôvodu neoznámenia transpozičných opatrení. Posledným členským štátom, ktorý plne transponoval smernicu, bolo Španielsko, ktoré tak urobilo v marci 2012. Preto bola smernica plne transponovaná v celej EÚ o viac ako rok neskôr, ako sa plánovalo. To malo zjavne vplyv na dostupnosť údajov potrebných na posúdenie jej uplatňovania v praxi.

Tieto trendy svedčia o tom, že táto otázka by sa mohla riešiť bez toho, aby bol potrebný akýkoľvek konkrétny legislatívny zásah na úrovni EÚ. Takýto zásah by mohol predstavovať niekoľko problémov vzhľadom na všeobecnú zásadu zákazu spätnej účinnosti nových právnych predpisov EÚ a zásadu proporcionality.

Nemožnosť ukončenia existujúcich zmlúv o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení zaujímavým spôsobom riešila krajina mimo EÚ, v ktorej držitelia práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení čelili týmto problémom. Samoregulačné opatrenia na riešenie tohto problému prijalo aj samotné odvetvie; napríklad Organizácia pre rozvoj rekreačných stredísk požiadala všetkých svojich členov, aby do konca roku 2012 zaviedli program umožňujúci držiteľom práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení, ktorí by chceli ukončiť svoje zmluvy o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení, aby tak urobili.

Z výskumu vyplynulo, že ukončenie zmluvy o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení je jednou z vecí, pri ktorých majú spotrebitelia najväčšie problémy. Postupy a podmienky týkajúce sa ukončenia zmlúv o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení sú v jednotlivých členských štátoch odlišné. Konkrétne boli hlásené problémy týkajúce sa doložiek o trvalej alebo veľmi dlhej platnosti pripojených k zmluvám o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení, ktoré majú vplyv najmä v prípade, keď chce po úmrtí držiteľa práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení oprávnený dedič ukončiť zmluvu. Takéto doložky by sa mohli dať a mali by sa napadnúť podľa smernice 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách. Väčšina držiteľov práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení však o tejto právnej možnosti podľa všetkého nevie. To sa môže zmeniť prostredníctvom aktívnejšieho postoja vnútroštátnych orgánov presadzovania práva, pomocou zvyšovania informovanosti na vnútroštátnej úrovni a vo vhodných prípadoch cielených súdnych konaní združení držiteľov práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení alebo spotrebiteľských organizácií. Situácia je zložitejšia v niektorých krajinách (napríklad v Taliansku, Španielsku, Portugalsku a vo Francúzsku), kde sa právo na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení považuje za právo na nehnuteľnosť (a teda držitelia práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení musia byť registrovaní vo vnútroštátnych katastroch nehnuteľností). Keďže sa teda tieto zmluvy chápu ako neoddeliteľne spojené s nehnuteľným majetkom, automaticky sa dedia a oprávnený dedič nemá takmer žiadnu možnosť ich ukončiť, pokiaľ sa mu nepodarí predať túto zmluvu tretej osobe. Najnovší vývoj právnych predpisov v niektorých z týchto krajín (konkrétne vo Francúzsku) smeruje k vyriešeniu tejto situácie tým, že sa umožní, aby oprávnený dedič mohol odstúpiť od zmluvy v určitej časovej lehote.

Na to, aby zmluva o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení patrila do rozsahu pôsobnosti smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení v súčasnosti stačí, aby trvala jeden rok namiesto predchádzajúcich troch rokov.

To svedčí o tom, že podniky porušujú toto ustanovenie a že by sa malo zlepšiť jeho vykonávanie.

Pravidlo vzťahujúce sa na zákaz predbežných platieb počas lehoty na odstúpenie bolo ponechané z bývalej smernice 94/47/ES. V smernici o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení sa objasňujú podmienky tohto zákazu, ktorým sa zabezpečuje, že všetky druhy odmien – nielen obchodníkom, ale aj akejkoľvek inej tretej strane – sú zakázané. Platí to aj počas predĺženej lehoty na odstúpenie, ak obchodník neposkytol všetky požadované informácie v zmluve. Z výskumu vyplýva, že spotrebitelia považujú toto ustanovenie za užitočné. Obchodníci však tento zákaz považujú za škodlivý pre svoje podnikanie a tvrdia, že mnohí spotrebitelia neberú svoje záväzky súvisiace so zmluvou o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení vážne.

Smernica o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení je odvetvová smernica, ktorá dopĺňa iné horizontálne smernice EÚ v oblasti ochrany spotrebiteľov, ako je najmä smernica o nekalých obchodných praktikách, ktorá je dôležitá z hľadiska boja proti klamným a agresívnym praktikám predaja v tomto odvetví, a smernica o nekalých podmienkach v zmluvách, ktorá je dôležitá z hľadiska posudzovania pravdepodobne protiprávnej povahy podmienok v zmluvách. Na zmluvy, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti smernice 2008/122/ES o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení, sa však nevzťahuje smernica 2011/83/EÚ o právach spotrebiteľov. Je dôležité zdôrazniť, že spomedzi všetkých sťažností týkajúcich sa časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení a podobných produktov zaznamenaných sieťou ESC bolo len 22,7 % zaznamenaných ako sťažnosti, ktoré priamo súvisia s problematikou regulovanou buď smernicou z roku 1994, alebo smernicou z roku 2008: väčšina sťažností sa namiesto toho týka problematiky súvisiacej so správnym uplatňovaním iných nástrojov ochrany spotrebiteľov.

Zmluvy o ďalšom predaji boli osobitne začlenené do pôsobnosti smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení z roku 2008. Cieľom bolo zabezpečiť dodatočnú ochranu spotrebiteľov v prípade zmlúv, pri ktorých obchodník pomáha držiteľovi práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení pri ďalšom predaji jeho práv na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení alebo dlhodobého dovolenkového produktu. Spotrebitelia sa často môžu pri ďalšom predaji nachádzať v zraniteľnom postavení, a to z rôznych dôvodov (napr. zdravotný stav, vek, zložitá finančná situácia). Veľa sťažností sa týkalo tohto problému, a to najmä vtedy, keď sprostredkovatelia ďalšieho predaja zobrali zálohu, hoci neskôr sa ďalší predaj neuskutočnil. Preto sa teraz v smernici o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení popri všeobecných ustanoveniach stanovuje zákaz vyberania akýchkoľvek predbežných platieb až do vlastného predaja časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení alebo dlhodobého dovolenkového produktu.

To svedčí o tom, že miera dodržiavania predpisov obchodníkmi s dlhodobými dovolenkovými produktmi sa musí zvýšiť a že problémy týkajúce sa tohto obchodu by mohli byť ťažiskom činností zameraných na prísnejšie presadzovanie predpisov.

Spotrebiteľský prieskum poukazuje na to, že došlo k prudkému nárastu počtu problémov, s ktorými sa spotrebitelia stretávajú v súvislosti s dlhodobými dovolenkovými produktmi, a to z 11,9 % pred začiatkom uplatňovania smernice na 57,2 % po ňom. Podobne z údajov siete ESC vyplýva, že 57,6 % všetkých sťažností súvisiacich so smernicou o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení bolo podaných proti spoločnostiam, ktoré prevádzkujú dovolenkové kluby.

6.1. Smernica o nekalých obchodných praktikách

Počas obdobia 2007 – 2013 súviselo 29,2 % všetkých sťažností týkajúcich sa časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení a podobných produktov zaznamenaných sieťou ESC s nekalými obchodnými praktikami. V online prieskume sa zistili ešte pozoruhodnejšie údaje: spomedzi respondentov, ktorí sa stretli s problémami, sa najmenej 75 % domnievalo, že boli oklamaní ponukou dlhodobého dovolenkového produktu a najmenej 68,6 % sa domnievalo, že boli oklamaní ponukou časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení. 40 % respondentov sa domnievalo, že boli donútení uzatvoriť transakciu súvisiacu s dlhodobými dovolenkovými produktmi a 54,3 % respondentov sa domnievalo, že boli donútení uzatvoriť transakciu súvisiacu s časovo vymedzeným užívaním ubytovacích zariadení. Smernica o nekalých obchodných praktikách sa vzťahuje na všetky obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom vrátane praktík, ktoré vedú k uzatvoreniu zmlúv, na ktoré sa vzťahuje smernica o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení. Smernica o nekalých obchodných praktikách vzhľadom na jej pravidlá založené na zásadách, ktorými sa zakazuje klamlivé konanie, klamlivé opomenutie konania a agresívne obchodné praktiky, umožňuje príslušným orgánom ochraňovať spotrebiteľov pred uzatvorením zmluvy, počas jej uzatvárania a po ňom. Nátlakový predaj a podvody pri ďalšom predaji sú v tomto rekreačnom odvetví stále častými javmi. Verejné orgány presadzovania práva preto musia v tomto odvetví prísne uplatňovať smernicu o nekalých obchodných praktikách.

6.2. Smernica o nekalých podmienkach v zmluvách

Zo všetkých sťažností týkajúcich sa časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení zaznamenaných sieťou ESC v rokoch 2012 – 2013 bolo 45 % spojených so zmluvnými podmienkami. Smernica o nekalých podmienkach v zmluvách sa vo všeobecnosti vzťahuje na zmluvy medzi podnikateľom a spotrebiteľom, a preto zahŕňa aj zmluvy týkajúce sa časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení a dovoleniek. Bráni vzniku veľkej nerovnováhy medzi právami a povinnosťami zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa tým, že napríklad ukladá, že zmluvné podmienky, ktoré neboli dohodnuté individuálne, musia byť vypracované jednoduchým a zrozumiteľným jazykom, že nejasnosti sa vykladajú v prospech spotrebiteľov a že nečestné štandardné zmluvné podmienky sa musia vyhlásiť za nezáväzné pre spotrebiteľa. Smernica o nekalých podmienkach v zmluvách preto dopĺňa smernicu o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení, pokiaľ ide o ochranu spotrebiteľov po uzatvorení zmluvy. Orgány presadzovania práva by ju mali viac využívať v prípade situácií po uzatvorení zmluvy (napr. v prípadoch, keď sa jednostranne neodôvodnene zvyšujú poplatky za údržbu alebo keď sú do zmlúv vložené doložky o trvalej platnosti). Keďže jednotliví spotrebitelia môžu mať problémy s podávaním žalôb, ak chcú napadnúť svoje zmluvy podľa smernice o nekalých podmienkach v zmluvách, spotrebiteľské združenia by mohli aktívnejšie pomáhať jednotlivcom pri obrane ich záujmov a mohli by zohrávať aktívnejšiu úlohu, a to aj počas súdnych konaní.

6.3. Smernica o právach spotrebiteľov

Smernica 2011/83/EÚ o právach spotrebiteľov, ktorá sa uplatňuje od 13. júna 2014, posilňuje práva spotrebiteľov, najmä pokiaľ ide o plne harmonizované požiadavky na predzmluvné informácie a právo odstúpiť od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov. Je potrebné poznamenať, že smernica 2008/122/ES o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení bola predchodcom týchto práv spotrebiteľa.

Smernica o právach spotrebiteľov sa vzťahuje len na zmluvy, ktoré nie sú predmetom smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení. Preto všetky nové dovolenkové produkty, ktorých cieľom je obísť ustanovenia smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení, v zásade patria do rozsahu pôsobnosti smernice o právach spotrebiteľov. Týka sa to napríklad zmlúv na obdobie kratšie ako jeden rok alebo zmlúv, ktoré nezahŕňajú ubytovanie. V týchto prípadoch sa uplatňuje právo na poskytnutie predzmluvných informácií podľa smernice o právach spotrebiteľov. Okrem toho sa právo na odstúpenie od zmluvy do 14 dní od uzavretia zmluvy vzťahuje na všetky zmluvy uzatvorené mimo prevádzkových priestorov alebo uzatvorené prostredníctvom prostriedkov diaľkovej komunikácie. Pokiaľ spotrebiteľ nebol pred uzatvorením zmluvy správne informovaný o svojom práve na odstúpenie od zmluvy, lehota na odstúpenie sa predlžuje o jeden rok, čo znamená, že lehota na odstúpenie trvá jeden rok a 14 dní.

7.Zvyšovanie informovanosti

Z online prieskumu vyplynulo, že respondenti vo všeobecnosti nie sú dostatočne informovaní o možnom zneužívaní v odvetví časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení a dovolenkových klubov.

Úsilie o zvýšenie informovanosti vyvinulo niekoľko členských štátov, dokonca ešte pred začiatkom uplatňovania smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení.

V Dánsku sa na jeseň roku 2013 na jednom z hlavných televíznych kanálov vysielal televízny program, v ktorom sa vyšetrovali dovolenkové podvody. Dánske európske spotrebiteľské centrum následne dostalo množstvo otázok od spotrebiteľov, ktorí hľadali pomoc.

V Spojenom kráľovstve bola zriadená osobitná pracovná skupina – „Action Fraud“ – s cieľom poskytovať spotrebiteľom informácie o podvodoch súvisiacich s dovolenkami a odhaľovať a vyšetrovať podvody. Úrad pre čestné obchodovanie (Office of Fair Trading) [teraz Úrad Spojeného kráľovstva pre hospodársku súťaž a trhy (Competition and Markets Authority – CMA)] zorganizoval kampane na letiskách s cieľom upozorniť spotrebiteľov na riziká spojené so zakúpením časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení v zahraničí a na možné podvody súvisiace s dovolenkami. Napriek týmto aktivitám spotrebitelia zo Spojeného kráľovstva ešte stále patria medzi najčastejšie obete podvodných obchodníkov.

V roku 2014 sa začal realizovať spoločný projekt, do ktorého sa zapojilo niekoľko európskych spotrebiteľských centier, s cieľom prísť s nápadmi na účinné preventívne kampane. Jeho súčasťou je vypracovanie rád pre spotrebiteľov, pričom bude poskytovať materiály pre kampaň na zvýšenie informovanosti, ktorá sa bude vysielať na internete. Európske spotrebiteľské centrá tieto rady zverejnia na svojich webových sídlach a budú ich aktívne propagovať.

Ďalšie činnosti na zvyšovanie informovanosti spotrebiteľov by boli zjavne prínosom. Práca európskych spotrebiteľských centier je krokom správnym smerom.

8.Samoregulácia priemyslu a kódexy správania

Kódexy správania

Z výskumu vyplýva, že združenia podnikov aj spotrebiteľské združenia sú ochotné napomôcť lepšie presadzovanie smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení. Organizácia pre rozvoj rekreačných stredísk a TATOC vyžadujú, aby ich členovia z radov podnikov dodržiavali ich kódexy správania. Zároveň prijali ďalšie opatrenia týkajúce sa alternatívneho riešenia sporov s cieľom zlepšiť obraz odvetvia ako celku. Tieto kódexy poskytujú rámec na samoreguláciu, ktorý by sa mohol posilniť prostredníctvom práce s verejnými orgánmi zameranej na podporu informovanosti spotrebiteľov o ich právach a rizikách, ktoré predstavujú nepoctiví obchodníci.

9.Alternatívne riešenie sporov a riešenie sporov online (platformy ARS a RSO)

V celej EÚ môžu európske spotrebiteľské centrá pomáhať spotrebiteľom pri vybavovaní sťažností na obchodníkov prostredníctvom svojho mechanizmu riešenia sporov. V článku 14 smernice o časovo vymedzenom užívaní ubytovacích zariadení sa členským štátom ukladá, aby podnecovali vytváranie postupov alternatívneho riešenia sporov zo strany obchodníkov. Pokiaľ ide o časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení, alternatívne riešenie sporov je zatiaľ len v plienkach, no očakáva sa, že smernicou o alternatívnom riešení spotrebiteľských sporov, ktorá sa mala začať uplatňovať vo všetkých členských štátoch od 9. júla 2015, sa situácia zlepší. Touto smernicou sa zabezpečí, aby subjekty ponúkajúce alternatívne riešenie sporov a postupy alternatívneho riešenia sporov boli k dispozícii spotrebiteľom v celej EÚ a aby boli spotrebitelia informovaní o alternatívnom riešení sporov prostredníctvom stanovenia povinností informovania zo strany obchodníkov.

Očakáva sa, že nariadenie EÚ o riešení spotrebiteľských sporov online tiež uľahčí využívanie týchto mechanizmov na riešenie domácich a cezhraničných zmluvných sporov týkajúcich sa zmluvných záväzkov vyplývajúcich z online kúpnych zmlúv alebo zo zmlúv o službách. Od 9. januára 2016 umožní platforma na riešenie sporov online spotrebiteľom predkladať tieto spory online a postúpi ich prestížnym subjektom pre alternatívne riešenie sporov oznámeným Komisii podľa smernice o alternatívnom riešení spotrebiteľských sporov. Niektoré spoločnosti a združenia držiteľov práva na časovo vymedzené užívanie ubytovacích zariadení už poskytujú programy alternatívneho riešenia sporov. Napríklad Organizácia pre rozvoj rekreačných stredísk v roku 2005 vytvorila svoj program riešenia sporov pre odvetvie časovo vymedzeného užívania ubytovacích zariadení. Hoci ide o pozitívny vývoj, tieto mechanizmy zostávajú v súvislosti s podvodnými podnikateľmi pomerne neúčinné.