[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 1.8.2008 KOM(2008) 505 v konečnom znení 2008/0165 (COD) OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Dokončenie postupného vyraďovania látok, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu Lepšia právna regulácia vychádzajúca z 20 rokov úspechu PART 2 {KOM(2008) 2366 v konečnom znení}{KOM(2008) 2367 v konečnom znení} OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Dokončenie postupného vyraďovania látok, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu Lepšia právna regulácia vychádzajúca z 20 rokov úspechu ÚVOD Stratosférická ozónová vrstva chráni život na Zemi pred škodlivým ultrafialovým slnečným žiarením. Začiatkom osemdesiatych rokov minulého storočia vedci spozorovali v stratosfére nad Antarktídou značný pokles koncentrácie ozónu, ktorý sa stal všeobecne známy ako „ozónová diera“. Pri dosiahnutí svojej najväčšej intenzity – počas jari koncom deväťdesiatych rokov minulého storočia – bola ozónová diera najvýraznejšia v blízkosti oboch pólov, hoci koncentrácie boli značne znížené aj na ostatných miestach. Zvýšená miera UV žiarenia má nepriaznivý vplyv na ľudské zdravie, napr. zvýšením výskytu rakoviny kože a katarákt, ako aj na ekosystémy. Už v roku 1987 vlády odsúhlasili Montrealský protokol o látkach, ktoré porušujú ozónovú vrstvu, čím sa začalo postupné vyraďovanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu (ODS) vo všetkých signatárskych krajinách podľa stanoveného časového harmonogramu. V roku 2007 zúčastnené strany (vrátane Európskeho spoločenstva) oslávili dvadsiate výročie montrealského protokolu a uvítali ho ako jednu z najúspešnejších zo všetkých medzinárodných environmentálnych dohôd. Zatiaľ všetkých 191 zúčastnených strán dosiahlo 95 % zníženie spotreby látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v porovnaní so stanovenými východiskovými hodnotami[1]. Toto zníženie bolo najvyššie (99,2 %) v priemyselných krajinách a o niečo nižšie (80 %) v rozvojových krajinách[2]. Vo svojej poslednej správe vydanej v roku 2007 Vedecká posudková komisia (SAP) založená v rámci montrealského protokolu potvrdila, že ozónová vrstva sa pomaly obnovuje vďaka kontrolným opatreniam zavedeným prostredníctvom protokolu – aj keď o 10 až 15 rokov neskôr v porovnaní s predpokladmi stanovenými v jej skoršej správe z roku 2002. Očakáva sa, že priemerné a arktické hladiny ozónu sa obnovia do roku 2050 a ozónová diera nad Antarktídou medzi rokmi 2060 a 2075. Podľa Programu OSN pre životné prostredie (UNEP) kontroly zavedené v rámci montrealského protokolu zabránia miliónom smrteľných prípadov rakoviny kože a desiatkam miliónov ostatných prípadov rakoviny kože a katarákt na celom svete. Okrem toho tieto kontroly pomôžu zabrániť emisiám skleníkových plynov, ktorých množstvo bude predstavovať viac ako 100 miliárd ton CO2 v období rokov 1990 až 2010. Do roku 2010 budú emisie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu predstavovať menej ako 5 % predpokladaného celosvetového množstva emisií CO2 v porovnaní s takmer 50 % v roku 1990[3]. Vedecká posudková komisia vo svojej správe z roku 2007 varovala zúčastnené strany, že aj napriek úspechom je potrebná neustála ostražitosť s cieľom plniť nový naplánovaný časový harmonogram na obnovu ozónovej vrstvy, pričom sa zohľadnia aj pretrvávajúce obavy, najmä tie, ktoré sa týkajú vplyvu zmeny klímy. Pretrvávajúcimi kľúčovými výzvami sú: - Uvoľňovanie „uložených“ emisií látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu/skleníkových plynov do atmosféry. Keďže sa protokol zameriava na zákaz produkcie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, značné množstvá týchto látok sú aj naďalej uskladnené alebo „uložené“ vo výrobkoch a zariadeniach (napr. v izolačných penách, chladiacich náplniach a klimatizačných systémoch). Podľa odhadov budú tieto globálne rezervy do roku 2015 predstavovať až 2 milióny ton látok s potenciálom poškodzovať ozón alebo 13,4 miliardy ton ekvivalentu CO2 (CO2ek), z čoho vyplýva potreba ďalších opatrení, - Výnimky pri používaní látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu . Protokol umožňuje stupeň flexibility pri používaní kontrolovaných látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, napr. v prípade, ak ešte nie sú dostupné technicky alebo hospodársky realizovateľné alternatívy, alebo v prípade istých aplikácií, ako je používanie metylbromidu na účely karantény a pred odoslaním zásielky alebo pri východiskových surovinách. Vedecká posudková komisia varovala zúčastnené strany, že do roku 2015 treba značne obmedziť výnimky z používania z ich súčasnej úrovne na približne 20 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne s cieľom zabrániť sklzu o niekoľko ďalších rokov v súvislosti s časovým harmonogramom na obnovenie ozónovej vrstvy, - Nové látky poškodzujúce ozónovú vrstvu . Z nových vedeckých dôkazov vyplynulo, že potenciál istých chemických látok poškodzovať ozón, ktoré v súčasnosti nie sú kontrolované protokolom, je podstatne vyšší, zatiaľ čo predaj týchto látok rýchlo rastie. Vedecká posudková komisia taktiež vyjadrila vážne obavy týkajúce sa rýchlejšieho rastu produkcie neúplne halogenovaných fluórchlóruhľovodíkov (HCFC) pred úplným vyradením v roku 2040 v rozvojových krajinách. Zúčastnené strany však v roku 2007 reagovali pohotovo okamžitým súhlasom týkajúcim sa úpravy protokolu o zrýchlenom pláne postupného vyraďovania HCFC s cieľom dosiahnuť zníženie látok s potenciálom poškodzovať ozón až o 1 milión ton a 18 miliárd ton CO2ek v celosvetovom meradle[4]. Tieto globálne výzvy (aj keď sa nevzťahujú v plnej miere na EÚ) stanovujú základ pre tento návrh zo strany Komisie a jeho príslušnú analýzu. SÚčASNÁ SITUÁCIA V EÚ Nariadenie (ES) č. 2037/2000 o látkach, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu (ďalej len „nariadenie“), je hlavným nástrojom Európskych spoločenstiev na implementáciu montrealského protokolu[5]. Zosúladené a vzájomne sa posilňujúce medzinárodné a politické rámce EÚ dosiahli pôsobivé výsledky, pričom dosiahli takmer kompletné vyradenie spotreby a produkcie kontrolovaných látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu. Európske spoločenstvo (ES) dosiaľ vyradilo viac ako 99 % svojej základnej spotreby látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu. ES do roku 2010 úplne vyradí spotrebu kontrolovaných látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu s výnimkou niekoľkých stoviek ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne v porovnaní s východiskovou úrovňou 400 000 ton. Produkcia látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v ES na použitie kontrolované protokolom a nariadením sa má ukončiť do roku 2025 a v súčasnosti klesá na približne 4 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne v roku 2010 v porovnaní s východiskovou úrovňou 700 000 ton. Keďže zúčastnené strany v roku 2007 prijali zrýchlený plán postupného vyraďovania HCFC, nariadenie sa musí znova prepracovať s cieľom posunúť vyraďovanie produkcie z roku 2025, ako sa v súčasnosti uvádza v nariadení, na rok 2020. Vzhľadom na plánované vyradenie používania „pôvodných“ HCFC je potrebné posilniť opatrenia zamerané na znižovanie rizika súvisiaceho s nezákonným obchodom s látkami poškodzujúcimi ozónovú vrstvu a s ich používaním. Množstvo uložených látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v EÚ by mohlo v roku 2010 predstavovať približne 700 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón, čo zodpovedá 5 miliardám ton CO2, hoci súčasné odhady podliehajú vysokému stupňu neistoty. Ročné emisie v období 2005 – 2015 by mohli dosiahnuť úroveň až 24 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne alebo až 170 miliónov ton CO2ek. Na základe zákazu používania a ustanovení týkajúcich sa recyklácie a likvidácie obsiahnutých v nariadení, a, čo je najdôležitejšie, podobných ustanovení v rámcovej smernici EÚ o odpadoch a v smernici o odpadoch z elektrických a elektronických zariadení by sa mohla zachytávať väčšina týchto emisií, hoci súčasné miery recyklácie a zhodnocovania odpadu v EÚ sa považujú za veľmi nízke. Emisie nových látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v EÚ sa v súčasnosti odhadujú na celkovo menej ako 300 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne, hoci stále stúpajú. Kritické a základné používanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu bolo v EÚ v takmer všetkých prípadoch zastavené, zatiaľ čo sa očakáva, že výnimky z používania metylbromidu na účely karantény a pred odoslaním zásielky zostanú stabilné na úrovni menej ako 300 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón ročne. Administratívne výdavky všetkých strán zúčastnených na implementácii nariadenia výrazne poklesli v súlade s trvalým znižovaním počtu rozhodnutí o výnimke potrebných z dôvodu pokračujúceho rozvoja a predaja technicky a hospodársky realizovateľných alternatív. Prieskum zainteresovaných strán zameraný na podporu tohto návrhu potvrdil všeobecné uspokojenie s účinnosťou a efektívnosťou súčasného regulačného rámca, aj keď sa vo všeobecnosti považoval za zložitý. NA CESTE K LEPšEJ PRÁVNEJ REGULÁCII Záväzky európskych inštitúcií v oblasti lepšej právnej regulácie spolu s 20-ročnými skúsenosťami EÚ v ochrane ozónovej vrstvy vytvorili vhodnú príležitosť na revíziu nariadenia o látkach, ktoré poškodzujú ozónovú vrstvu[6]. Hlavné ciele tejto revízie sú: 1) zjednodušiť a prepracovať nariadenie (ES) č. 2037/2000 a zároveň znížiť všetku zbytočnú administratívnu záťaž v súlade so záväzkom Komisie v oblasti lepšej právnej regulácie; 2) zabezpečiť dodržiavanie súladu s montrealským protokolom upraveným v roku 2007 a 3) zabezpečiť riešenie uvedených budúcich výziev s cieľom dosiahnuť včasné obnovenie ozónovej vrstvy a zabrániť nepriaznivým vplyvom na ľudské zdravie a ekosystémy. V súčasnom kontexte sa na celosvetovej úrovni aj na úrovni EÚ počas revízie nariadenia a súvisiaceho posúdenia vplyvu[7] diskutovalo a podrobne hodnotilo množstvo oblastí možného zlepšenia. Výsledkom bol návrh Komisie zjednodušiť, zefektívniť a zlepšiť toto nariadenie s cieľom chrániť ozónovú vrstvu pri súčasnom prijímaní viacerých opatrení, a to aj na medzinárodnej úrovni. Revízia platných právnych predpisov Počas revízie sa určilo množstvo príležitostí na zjednodušenie znenia nariadenia[8]. Niektoré hlavné zmeny a doplnenia na jeho zjednodušenie zahŕňajú vypustenie v súčasnosti zastaraných ustanovení a súvisiacich postupov pre základné a kritické používanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, ako aj zefektívnenie predkladania správ v prípade, ak je to možné, pri náležitom zohľadnení záväzkov EÚ vyplývajúcich z protokolu. Táto revízia takisto slúžila na zosúladenie nariadenia s rozhodnutím XIX/6 prijatým zúčastnenými stranami protokolu v roku 2007 s cieľom urýchliť vyraďovanie HCFC. Dátum vyraďovania v prípade produkcie HCFC sa preto posunie na začiatok roka 2020. Komisia taktiež navrhuje určité primerané zmeny a doplnenia na uľahčenie zložitej úlohy presadzovania, najmä prostredníctvom colných orgánov, s cieľom zabrániť nezákonnému obchodu s látkami poškodzujúcimi ozónovú vrstvu a ich používaniu v EÚ. Takéto opatrenia zahŕňajú zavedenie vybraných požiadaviek na označovanie a ukončenie málo používaných výnimiek, v prípade ktorých vznikajú značné administratívne náklady malému počtu subjektov pri rýchlo sa znižujúcich prínosoch. S cieľom umožniť EÚ riešiť zostávajúce výzvy bolo potrebné vhodným spôsobom posilniť právne predpisy, aj keď pri obmedzených nákladoch, zatiaľ čo sa častokrát ponúkla možnosť na ďalšie administratívne zjednodušenie. Na vyriešenie otázky uložených látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu Komisia navrhuje sprísniť ustanovenia nariadenia o zhodnocovaní a likvidácii látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu obsiahnutých vo výrobkoch a zariadeniach, pričom by vznikol prínos pre životné prostredie až do výšky 14 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón (112 miliónov ton CO2ek). S cieľom zabrániť rozrastaniu trhov, ktoré by bolo treba riešiť neskôr, Komisia navrhuje uviesť v nariadení zoznam nových látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu a požadovať od výrobcov a dovozcov, aby predkladali správy o objemoch, s ktorými sa obchoduje. Komisia ďalej navrhuje znížiť existujúci limit na používanie metylbromidu na účely karantény a pred odoslaním zásielky zo 600 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón na súčasnú úroveň 200 ton a dokončiť postupné vyraďovanie týchto látok do roku 2015. Medzičasom budú dostupné technológie na opätovné zachytávanie povinné, taktiež z dôvodu ochrany zdravia pracovníkov. Ďalšie opatrenia Okrem uvedených zmien a doplnení Komisia prijme ďalšie opatrenia s cieľom dokončiť postupné vyraďovanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, a to aj na medzinárodnej úrovni. Následné opatrenia budú v prvom rade zamerané na zlepšenie implementácie a presadzovania politického rámca o odpadoch, najmä smernice o odpadoch z elektrických a elektronických zariadení, a na zhodnocovanie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu pri produkcii odpadov pri výstavbe a demolácii. Takéto opatrenia budú tiež zamerané na určenie primeraných stimulov v záujme podstatného zvýšenia množstva látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu obsiahnutých vo výrobkoch a zariadeniach, pokiaľ ide o zhodnocovanie, recykláciu alebo likvidáciu v EÚ[9]. Tieto opatrenia sa budú vykonávať v úzkej spolupráci s členskými štátmi a zainteresovanými stranami v oblastiach látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, odpadového hospodárstva (najmä v prípade odpadu pri výstavbe a demolácii) a zmeny klímy. Tieto opatrenia by potenciálne mohli znamenať ďalší prínos pre životné prostredie až do výšky 80 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón alebo 640 miliónov ton CO2ek. Komisia bude zároveň pracovať na medzinárodnej úrovni s členskými štátmi a ostatnými stranami protokolu aj prostredníctvom bilaterálnych schôdzí s cieľom naďalej obmedzovať zostávajúce používanie a emisie látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu, ako aj povzbudiť všetky zúčastnené strany, aby plne prijali zmeny a doplnenia protokolu. Priority budú zahŕňať najmä zabezpečenie toho, aby globálne vyraďovanie HCFC viedlo k zavedeniu alternatív priaznivých z hľadiska klímy, riešenie otázky uložených látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v rozvojových krajinách, obmedzenie používania metylbromidu na účely karantény a pred odoslaním zásielky, primerané monitorovanie globálnych kontrol nových látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu a v prípade potreby ich urýchlenie. Komisia bude okrem toho naďalej podporovať prenos technológií a vedomostí prostredníctvom cielených seminárov a činností zameraných na výmenu poznatkov. OčAKÁVANÝ VPLYV Výsledný balík povedie k výraznému zjednodušeniu regulačného znenia a zároveň ponúkne záruky na zachovanie a konsolidáciu pokroku dosiahnutého pri vyraďovaní látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu. Vychádzajúc z minulých úspechov a príležitostí na zjednodušenie bude celkové zníženie administratívnych nákladov predstavovať spolu takmer 3 milióny EUR počas obdobia 2010 – 2020, z čoho takmer 2 milióny EUR pripadajú na priemysel, 0,7 milióna EUR na orgány členských štátov a zvyšok na Európsku komisiu. Očakáva sa, že ďalší kumulatívny priamy hospodársky vplyv v priebehu obdobia 2010 – 2020 zostane pod úrovňou 13 miliónov EUR a bude sa týkať najmä opatrení na obmedzenie používania metylbromidu na účely karantény a pred odoslaním zásielky[10]. Očakáva sa, že zjednodušenie bude výhodné najmä pre malé a stredné podniky, ktoré majú obmedzený prístup k špecializovaným poznatkom týkajúcim sa implementácie nariadenia. Najväčšie prínosy balíka sú spojené s politickými opatreniami týkajúcimi sa používania na účely karantény a pred odoslaním zásielky, ako aj zhodnocovania a likvidácie „uložených“ látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu. Mohlo by to znamenať čistý prínos v objeme 16 000 ton látok s potenciálom poškodzovať ozón počas obdobia 2010 – 2020 alebo ekvivalent 112 miliónov ton CO2[11]. ZÁVERY Preukázalo sa, že nariadenie je veľmi účinné, pretože sa ním zabezpečilo, aby EÚ výraznou mierou prispievala k ochrane ozónovej vrstvy. Navrhované politické možnosti vychádzajú zo silných prvkov platného nariadenia a odrážajú pevný záväzok týkajúci sa jednoduchšej a lepšej právnej regulácie na základe dôkladnej analýzy. Návrhom nového nariadenia sa zabezpečí, aby EÚ aj naďalej dodržiavala montrealský protokol pri súčasnom predchádzaní vzniku zbytočných administratívnych nákladov. Súčasne bude EÚ v lepšej pozícii naďalej zohrávať vedúcu úlohu pri riešení zostávajúcich výziev na globálnej úrovni vrátane nezákonného obchodu, čím bude reagovať aj na obavy obchodníkov bona fide a mimovládnych organizácií. [1] V článku 1 montrealského protokolu sa definuje „spotreba“ ako výroba plus dovoz mínus vývoz kontrolovaných látok. [2] Úspešné zníženie v rozvojových krajinách sa umožnilo prostredníctvom mnohostranného fondu, z ktorého sa do dnešného dňa pridelilo na projekty v oblasti prenosu technológií a budovania súvisiacich kapacít približne 2,4 miliardy USD. Časové harmonogramy pre rozvojové krajiny sú typicky o niekoľko rokov pozadu za priemyselnými krajinami. [3] K zmene klímy v tak veľkej miere dochádza z dôvodu veľmi vysokého potenciálu látok poškodzujúcich ozónovú vrstvu v súvislosti s globálnym otepľovaním (z týchto látok sú niektoré viac ako 14 000-krát silnejšie ako CO2). [4] Porovnaj rozhodnutie XIX/6 z 19. zasadnutia zúčastnených strán protokolu (2007, Montreal) urýchliť vyraďovanie HCFC. Je potrebné uviesť, že možnosť zníženia skleníkových plynov závisí od kontroly emisií zo súčasných alternatív (napr. v prípade chladiacich náplní) s relatívne vysokým potenciálom globálneho otepľovania (ako sú HCF) a /alebo zavedením alternatív s nízkym potenciálom globálneho otepľovania. Tieto úvahy týkajúce sa zmeny klímy sú zohľadnené v rozhodnutiach zúčastnených strán o tejto záležitosti. [5] Týmto nariadením sa takisto menia a dopĺňajú predchádzajúce nariadenia, ktoré sa uplatňovali takmer dve desaťročia. [6] Táto revízia je zahrnutá do Legislatívneho a pracovného programu Komisie na rok 2008 v kapitole „Zjednodušenie“. [7] Pozri SEK(2008) xxx a SEK(2008) xxx. [8] Náležite sa zvažovali možnosti ponechať nariadenie nezmenené (vývoj bez zmien) alebo dokonca zrušiť ho, ktoré však boli zamietnuté okrem iného z toho dôvodu, že by to pre ES znamenalo nedodržiavanie súladu s montrealským protokolom a neumožnilo by sa plnenie jeho cieľa týkajúceho sa zjednodušenia. [9] Napr. normy spojené s kompenzačnými alebo depozitnými systémami, financovanie likvidácie z regionálnych fondov atď. [10] Náklady by boli podstatne nižšie, ak by sa zohľadnilo pravdepodobné rozhodnutie vypustiť metylbromid zo zoznamu zo zdravotných dôvodov. [11] V zmysle potenciálu globálneho otepľovania to predstavuje približne 2 % emisií skleníkových plynov v roku 1990. Len na porovnanie, zníženie je ekvivalentné 1/10 zníženia potrebného na dosiahnutie cieľa stanoveného na rok 2020 znížiť emisie skleníkových plynov o 20 % v rámci balíka v oblasti zmeny klímy a energetiky.