SK    SK  KOMISIA EURÓ PSKYCH SPOLO ČENSTIEV 
Brusel, 29.06.2005 
KOM(2005)275 v kone čnom znení 
. 
OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU A 
EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU 
ktorým sa otvára diskusia o prístupe Spolo čenstva k schémam ude ľovania 
environmentálnej zna čky produktom rybných hospodárstiev 
    
(SEK(2005)840)  
. 
 
SK 2   SK OZNÁMENIE KOMISIE RADE, EURÓPSKEMU PARLAMENTU A 
EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU 
ktorým sa otvára diskusia o prístupe Spolo čenstva k schémam ude ľovania 
environmentálnej zna čky produktom rybných hospodárstiev 
 
(Text s významom pre EHP)  
1. Ú VOD 
V decembri 1997 sa problematika potreby prerokova ť nediskrimina čné, nezávislé 
schémy ekologického osved čovania po prvý raz riešila v oz námení Komisie o budúcnosti 
obchodu s produktmi rybných hospodárstiev v EÚ1. V ďalších diskusiách sa vä čšina 
členských štátov zhodla v tom, že Spolo čenstvo by malo vytvori ť spoločnú líniu, názory 
sa však rozchádzali v spôsobe rea lizácie. V roku 2002 prijala Komisia ak čný plán 
Spoločenstva s cie ľom integrova ť ochranu životného prostredia do spolo čnej politiky 
rybného hospodárstva2 a oznámila svoj úmysel za čať diskusiu o ude ľovaní 
environmentálnej zna čky produktom rybných hospodárstiev.  
Cieľom reformy spolo čnej politiky rybného hospodárstva3 prijatej v roku 2002 je 
zabezpečiť využívanie živých vodných zdrojo v takým spôsobom, ktorý zabezpe čuje 
trvalo udržate ľné hospodárske, environmentálne a spolo čenské podmienky. V dôsledku 
postupnej implementácie reformy spolo čnej politiky v oblasti rybného hospodárstva je 
potrebné venova ť sa otázke zavádzania schém ude ľovania environmentálnej zna čky ako 
prostriedku integrácie otázok ochrany životného prostredia do sektora rybných 
hospodárstiev. Okrem toho produkty „ opatrené environm entálnou zna čkou“, ktorých 
počet má v sú časnosti rastúcu tendenciu, nasto ľujú otázky v súvislosti s politikou 
konkurencie, obchodu a ochrany spotrebite ľa. 
Pozornosť by sa mala venova ť aj prebiehajúcim diskusiám na medzinárodných fórach na 
tému ude ľovania environmentálnej zna čky. Práca v súvislosti s vývojom usmernení pre 
udeľovanie environmentálnej zna čky rybám a produktom rybných hospodárstiev z 
morských zdrojov prebieha v sú časnosti vo FAO (Organizácia OSN pre výživu a 
poľnohospodárstvo). Členovia Svetovej obchodnej organi zácie (WTO) sa vo vyhlásení z 
Doha zaviazali prešetri ť požiadavky na ude ľovanie environmentálnej zna čky na 
environmentálne ú čely v rámci toho, čo Výbor pre obchod a životné prostredie 
prešetroval.  
                                                 
1 Oznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu - budúcnos ť obchodu s produktmi rybného 
hospodárstva v Európskej únii: spo ľahlivosť, partnerstvo a konkurencieschopnos ť. 
KOM(1997)719 kone čná verzia zo 16. decembra 1997. 
2 Oznámenie Komisie, ktorým sa vyty čuje akčný plán Spolo čenstva na integráciu požiadaviek 
ochrany životného prostredia do spolo čnej politiky v oblasti rybolovu. KOM(2002)186 kone čná 
verzia z 28. mája 2002. 
3 Nariadenie Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002  o ochrane a trvalo udržate ľnom 
využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spolo čnej politiky v oblasti rybolovu 
(Ú. v. ES L 358, 31.12.2002, s. 59). 
 
SK 3   SK Komisia by sa rada ubezpe čila, že potenciálne výhody dôveryhodných schém ude ľovania 
environmentálnej zna čky produktom rybných hospodárstiev  sa využívajú v najvyššej 
možnej miere. Tým by sa zna čne napomohlo integrácii otázok ochrany životného 
prostredia do sektora rybných hospodárs tiev. Toto oznámenie má za cie ľ otvoriť 
podrobnú koncep čnú diskusiu na tieto témy a preskúma ť možnosti ďalšieho 
napredovania. 
2. SCHÉMY UDE ĽOVANIA ENVIRONMENTÁLNEJ ZNA ČKY 
2.1. Definícia4
  
Schéma ude ľovania environmentálnej zna čky povoľuje, aby bol produkt opatrený 
osobitným logom, ktoré zákazníkov ubezpe čuje o tom, že bol vyrobený v súlade s daným 
súborom environmentálnych nor iem, ako sú trvalá udržate ľnosť zdroja využitého ako 
surový materiál, dopad výrobnej metódy na životné prostredie alebo recyklovate ľnosť 
produktu. Základnou myšlienkou je skuto čnosť, že ak sú zákazníci riadne informovaní, 
ich výber by mohol podnieti ť reklamu a odbyt ekologicky prijate ľných produktov. 
Zákazníci tak svojim výberom môžu ovplyvni ť správanie výrobcov a tvorcov politiky.  
Súčasný sektor priemyslu a lesného hospodárs tva oplýva širokým spektrom schém 
osvedčovania a ude ľovania environmentálnej zna čky. Vlastná schéma Spolo čenstva pre 
udeľovanie environmentálnej zna čky5 pokrýva okolo 20 priemyselných skupín 
produktov. Nevz ťahuje sa však na potravi nové produkty, nápoje a lieky.  
2.2. Schémy ude ľovania environmentálnej zna čky v sektore rybných 
hospodárstiev 
Siete supermarketov a obchodných spolo čností preukazujú rast úci záujem o potravinové 
produkty v súvislosti s trvalou udržate ľnosťou. To stimulovalo v sektore rybných 
hospodárstiev vyvinutie súkromných schém ude ľovania environmentálnej zna čky, 
z ktorých niektoré našli upl atnenie na trhu (napr. zna čky „Dolphin safe“ alebo „Marine 
Stewardship Council“). Okrem toho neustále  prichádzajú nové s úkromné iniciatívy s 
novými environmentálnymi požiadavkami, ktorých hodnovernos ť nie je vždy zaru čená6.  
2.2.1. Tuniak s ozna čením ,,Dolphin safe/Dol phin- friendly“ (bezpe čný pre 
delfíny/oh ľaduplný k delfínom) 
Najčastejšie uvádzaný a zrejme najviac kontroverzný prípad ude ľovania 
environmentálnej zna čky v sektore rybného hospodá rstva je tuniak s ozna čením 
„dolphin-safe/dolphin-friendly“. Táto zna čka má by ť osvedčením toho, že tuniak bol 
ulovený spôsobom, ktorým sa chránia delfíny bu ď na základe Dohody o medzinárodnom 
programe na záchranu delfínov (AIDCP), me dzinárodných regionálnych organizácií v 
oblasti rybného hospodárstva, alebo pod ľa programu, ktorý podporuje americká 
mimovládna organizácia Ea rth Island Institute.  
                                                 
4 Skúsenosti v iných oblastiach a technické údaje sú uvedené v prílohe I. 
5 Nariadenie Rady a Európskeho parlamentu (ES) č. 1980/2000 zo 17. júla 2000 o revidovanej 
schéme Spolo čenstva pre ude ľovanie environmentálnej zna čky (Ú. v. ES L 237, 21.9.2000. s. 1).  
6 Ďalšie podrobnosti  sú uvedené v prílohe I – 2. 
 
SK 4   SK Hoci zna čka „dolphin-safe/dolph in-friendly“ sa za čala udeľovať ako technické 
nariadenie, odvtedy zmenila trh nato ľko, že tuniak, ktorý nemá zna čku "dolphin safe", už 
pre niektoré krajiny nie je prijate ľný. Avšak normy AIDCP a normy USA nie sú 
komplementárne. Preto toto ozna čenie „dolphin-safe“ zakazuje vstup tuniaka, ktorý bol 
ulovený v súlade s normami AIDCP, na trh v USA. Táto skuto čnosť bola podnetom 
sporu medzi Mexikom a USA. Niektoré ne ziskové organizácie, ktoré nepovažujú 
opatrenia AIDCP za dostato čne striktné, vyzvali vládne  úrady na súdoch v USA k 
snahám zmeni ť a doplniť právne predpisy s cie ľom splniť požiadavky AIDCP.  
Spoločenstvo podporuje nezávislú schému cert ifikácie AIDCP „Dolphin Save“. Po 
implementácii systému sledovania tuniakov7 je otázne, či a akým spôsobom 
implementova ť schému certifikácie AIDCP na úrovni Spolo čenstva. V tomto kontexte 
bude potrebné zváži ť veľké množstvo aspektov. 
2.2.2 . Schémy ude ľovania environmentálnej zna čky podľa Riadiaceho výboru pre 
námorníctvo 
Riadiaci výbor pre námorníctvo (MSC), spolo čne vytvorený v roku 1997 spolo čnosťou 
Unilever a Svetovým fondom na ochra nu prírody (WWF), ktorý však v sú časnosti 
pracuje nezávisle od nich, za čal veľkú iniciatívu ude ľovania environmentálnej zna čky 
zameranú na to, aby zabezpe čil, že produkt pochádza z dobre spravovaných rybných 
hospodárstiev a neprispieva k environmen tálnemu problému nadmerného rybolovu. K 
dnešnému d ňu bolo schválených desa ť rybolovov, medzi ktorými sú štyri európske. Viac 
ako 180 produktov z celého sveta majú ozna čenie MSC. V sú časnosti prebieha 
hodnotenie dvanástich rybolovov, vrátane No rth Sea Herring a Alaska Pollack. 
V procese rozvíjania princípov MSC sa odhalili  rezervy na strane rozvojových krajín, 
ktoré majú obavu z toho, že ich produkty by mohli by ť vylúčené z trhov rozvinutých 
krajín. 
3. PRÁCE NA UDE ĽOVANÍ ENVIRONMENTÁLNEJ ZNA ČKY NA MEDZINÁRODNÝCH 
FÓRACH  
3.1. Organizácia OSN pre výživu a po ľnohospodárstvo 
V rámci FAO sa diskusie na tému ude ľovania environmentálnej zna čky začali na 22. 
zasadnutí Výboru pre rybné hospodárstvo FAO (COFI) v roku 1997 ako odozva na 
vytvorenie MSC. Nespravil sa ve ľký pokrok, najmä kvôli obavám z nových bariér na 
trhu, ku ktorým by ude ľovanie environmentálnej zna čky mohlo vies ť. Odborníci sa však 
vo všeobecnosti zhodli v tom, že ak  by sa vyvinuli smernice, mali by by ť konzistentné s 
Kódexom správania pre spo ľahlivé rybné hospodárstva FAO8.  
Na 25. zasadnutí COFI v roku 2003 bola FAO požiadaná, aby vyvinula usmernenia pre 
udeľovanie environmentálnej zna čky rybám a produktom z morských zdrojov rybných 
                                                 
7 Nariadenie Rady č. 882/2003 z 19. mája 2003, ktoré zria ďuje systém na sledovanie tuniakov a 
verifikácie. (Ú. v. EÚ L 127, 23.5.2003, s. 1). 
8 Správa z dvadsiateho tretieho zasadnutia Výboru pre rybné hospodárstvo (Rím, Taliansko, 
15. - 19. február 1999), Správa rybného hospodárstva FAO  č. 595. 
 
SK 5   SK hospodárstiev. Na technickej porade v októbri 2004 delegácie preukázali ve ľký záujem 
o rýchle napredovanie, pokia ľ ide o vývoj medzinárodnýc h smerníc pre schémy 
udeľovania environmentálnej zna čky. Odvtedy sa spravil sa zna čný pokrok a pred 
zasadnutím COFI sa zvolala sa  druhá technická porada. Kone čné znenie smerníc bolo 
prijaté na 26. zasadnutí COFI  v marci 2005. Európske spolo čenstvo je po čas celého 
poradného procesu aktívnym ú častníkom.  
3.2. Svetová obchodná organizácia 
V súlade so záväzkom pod ľa odseku 32 (iii) rozvojovej agendy Doha Development 
Agenda (DDA) venova ť osobitnú pozornos ť požiadavkám na ude ľovanie zna čky na 
účely rybného hospodárstva sa od ministerskej konferencie v Doha konajú diskusie vo 
Výbore pre obchod a životné prostredie WTO.  Tieto diskusie sa zameriavajú na 
dobrovoľné schémy založené na pr ístupe životného cyklu9. Spoločenstvo navrhlo, aby sa 
venovala pozornos ť viacerým otázkam v súvislosti s úlohou a rozsahom schém na 
udeľovanie environmentálnej zna čky v snahe zlepši ť spoločnú podporu v obchode, 
rozvoji a environm entálnych politikách10. K záveru sa ešte nedospelo. 
4. CIELE POLITIKY SPOLO ČENSTVA V OBLASTI UDE ĽOVANIA ENVIRONMENTÁLNEJ 
ZNAČKY RYBÁM A PRODUKTOM RYBNÉHO HOSPODÁRSTVA  
Komisia považuje schémy ude ľovania environmentálnej zna čky za prostriedok integrácie 
ochrany životného prostredia  do sektoru rybných hospodárstie v a podporuje ciele, ktoré 
vo všeobecnosti s takouto polit ikou súvisia, a to najmä 
1) stimulova ť povedomie, pokia ľ ide o environmentálnu dimenziu rybného hospodárstva, 
a preto 
2) vyzýva ť k zodpovednosti za životné prostredie na strane manažérov, ako aj rybárov 
pomocou uvedomovania si dopadu rybného hos podárstva na životné prostredie.  
V tomto zmysle môžu obchodné podnety ako ude ľovanie environmentálnej zna čky viac 
ovplyvniť výrobcov, aby si osvojili zodpovednejšie  praktiky pri rybol ove. Komisia preto 
zastáva názor, že by sa mali podpori ť nezávislé schémy ude ľovania environmentálnej 
značky. Komisia je však aj toho názoru, že zodpovednos ť za ochranu prírodných zdrojov 
prostredníctvom nariadenia by mala zosta ť na orgánoch verejnej moci, a že zatia ľ čo 
environmentálne zna čky môžu fungova ť ako prostriedok na podporu trvalo udržate ľného 
rybného hospodárstva, nemali by nahradi ť vládnu politiku zameranú na ochranu.  
Komisia je toho názoru, že je potrebné vyvinú ť koherentnú politiku Spolo čenstva 
zameranú na ude ľovanie environmentálnej zna čky rybám a produktom rybných 
hospodárstiev a rieši ť dôsledky vzniku rôznych sérií environmentálnych zna čiek.  
Táto politika by sa mala zamera ť na ďalšie: 
                                                 
9 Pozri prílohu -1 
10 Dokument JOB(03)/130 z 27. júna 2003 
 
SK 6   SK 1) trvalo udržate ľné rybné hospodárstva11 a primeranú úrove ň ochrany 
ekosystému : schémy ude ľovania environmentálnej zna čky, ak sú založené na 
jasne definovaných kritériách a vhodných ukazovate ľoch, môžu pomáha ť pri 
monitorovaní vývoja, ktorý sa  dosiahol v trvalo udržate ľnom rybolove, ako aj 
pri zvyšovaní verejného povedomia, pokia ľ ide o problematiku trvalej 
udržateľnosti; 
2) harmonizovaný prístup ku schémam ude ľovania environmentálnej zna čky v 
rámci Spolo čenstva:  spotrebitelia by mali ma ť istotu, že schémy ude ľovania 
environmentálnej zna čky, ktoré sa používajú v rámci Spolo čenstva, sú v súlade s 
podobnými základnými usmerneniami a zásadami;  
3) transparentné a objektívne informovanie spotrebite ľov: keď sa rozhodnutie o 
kúpe uskuto čňuje čiastočne na základe charakteri stiky, ktorá nesúvisí s 
výrobkom, ako napr. výrobné metódy a dopad na životné prostredie, mali by by ť 
k dispozícii jasné a overite ľné informácie s cie ľom vyhnú ť sa zavádzajúcim 
požiadavkám; schémy ude ľovania environmentálnej zna čky by tiež mali by ť v 
súlade so všeobecnými požiadavkami spotrebite ľskej politiky, aby sa zabezpe čil 
vysoký stupe ň ochrany spotrebite ľa v súlade s článkom 153 zmluvy; 
4) zdravú konkurenciu : malo by sa vyhnú ť používaniu zavádzajúcich 
environmentálnych zna čiek a zna čky by mali by ť viac ako propaga čným 
nástrojom jednotlivých spolo čností;  
5) otvorený prístup:  všetky schémy ude ľovania environmentálnej zna čky by mali 
zaručiť otvorený prístup bez diskrimin ácie a náklady, ktoré zaplatia ú častníci, by 
nemali by ť prekážkou pre malé podniky alebo pr e sektor malých rybolovov, a a 
6) rozvoj a obchod:  náležitá pozornos ť by sa mala venova ť prioritám, ktoré 
vyzdvihla Komisia v WTO s cie ľom venova ť sa otázkam rozvojových krajín.  
5. REÁLNE MOŽNOSTI  
Základnou otázkou pre orgány verejnej moci  je otázka, do akej miery by schémy 
udeľovania environmentálnej zna čky mali sp ĺňať predpisy, aby chránili verejný záujem. 
Tri možnosti sa zdajú by ť reálne: 
5.1. Možnos ť č. 1: nepodniknú ť žiadne kroky 
Prvá možnos ť, o ktorej sa uvažuje, je ni č neurobiť. Schémy ude ľovania environmentálnej 
značky by sa potom mohli na ďalej rozvíja ť voľne na trhu bez akéhoko ľvek zásahu vo či 
verejnému sektoru. Komisia dosia ľ v tejto oblasti neuskuto čnila žiadne opatrenia. 
Následkom neuskuto čnenia žiadnych krokov zostan e situácia nezmenená.  
                                                 
11 Pod ľa nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002  o ochrane a trvalo udržate ľnom 
využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spolo čnej politiky v oblasti rybolovu, článok 3 
písm. E) “(e) „trvalo udržate ľné využívanie“ znamená využívanie zásob tak, aby to nemalo vplyv 
na využívanie zásob v budúcnosti a aby nemalo negatívny vplyv na morské ekosystémy“. 
 
SK 7   SK Výhody nepodniknutia žiadnych krokov sú tieto: 
• Zabezpečila by, aby sa oddelili iniciatívy súkrom ného sektora na jednej strane, ktoré 
vo svojich obchodných snahách využívajú aspekty súvisiace s pôvodom a spôsobom 
lovu rýb a na strane druhej aktivity verejného sektora, ktorými sa zabezpe čí ochrana a 
trvalo udržate ľný rozvoj rybných hospodárstie v. Za riadenie schém ude ľovania 
environmentálnej zna čky by zodpovedal sektor. Týmto by sa podporil širší rozvoj 
schém ude ľovania environmentálnej zna čky.  
• Nezávislé komer čne spravované schémy sú možno flexibilnejšie a lepšie sa 
prispôsobujú meniacim sa okolnostiam. Orgány verejnej moci by neboli obvi ňované 
zo zavedenia ďalších obmedzení na daný obchod s produktmi rybných hospodárstiev.  
• Potreba dohliada ť na zavádzajúce požiadavky a podporova ť zachovávanie najlepších 
praktík by sa mohla naplni ť formou zvyšovania verejného povedomia ako aj 
povedomia v danom odvetví, pokia ľ ide o problematiku trvalej udržate ľnosti. 
Nevýhody nepodniknutia žiadnych krokov sú tieto: 
• Bez záruky nezávislého schva ľovania a akreditácie by sa spochybnila spo ľahlivosť 
schém.  
• Na rozdiel od iných schém ude ľovania zna čiek, ako je napr. organické ude ľovanie 
značiek, neexistuje konsenzus v otázke, čo vlastne znamená ude ľovanie 
environmentálnej zna čky. Niektorí ju považujú  za prostriedok na schva ľovanie trvalo 
udržateľného riadenia skladov s rybami, iní sa sústre ďujú na ekologický dopad 
príslušných techník rybolovu alebo na výrobnú sie ť rybného hospodárstva ako celku. 
Pri chýbajúcich minimálnych požiadavkách na schémy ude ľovania environmentálnej 
značky by si niektoré spolo čnosti mohli robi ť prehnané a neopodstatnené nároky na 
svoje produkty.  
• Existuje riziko, že rôzne politiky jednotlivých členských štátov vzh ľadom na 
udeľovanie environmentálnej zna čky by mohli rozbi ť trh Spolo čenstva. V reakcii na 
nové produkty na trhu Spolo čenstva opatrené environmentálnou zna čkou by niektoré 
členské štáty alebo hospodárski pracovníci možno radi stanovili vlastné normy na 
udeľovanie environmentálnej zna čky. To by mohlo vytvori ť bariéry vo vo ľnom obehu 
tovaru. 
• Ak by sa schémy ude ľovania environmentálnej zna čky považovali za výlu čnú doménu 
súkromného sektora, akýko ľvek finan čný zásah zo strany verejného sektora by sa zo 
strany partnerov, kt orí nepodliehajú schéme, mohol poklada ť za skreslenie obchodu. 
Takýto zásah by mohol ďalej viesť k sťažnostiam zo strany rozvojových krajín. 
Orgánom verejnej moci by sa tiež mohlo zda ť ťažké poskytnú ť rozvojovým krajinám 
finančnú a technickú pomoc v prípade, že sché my sú len pod kontrolou súkromného 
sektora.  
Komisia je presved čená, že by sa malo rieši ť potenciálne ri ziko vyplývajúce z 
chýbajúceho jasného prístupu Spolo čenstva k uvádzaniu na trh výrobkov, ktorým bola 
udelená environmentálna zna čka. Komisia by považovala za rozumné osvoji ť si 
spočiatku skôr holistický prístup, ako by ť nútená zaobera ť sa ex-post spornými alebo 
 
SK 8   SK neprimeranými schémami a následne vzni knutými nepriaznivým i vplyvmi na obchod 
a/alebo na primeranú ochranu zás ob rýb. Z toho dôvodu Komisia neodporú ča realizova ť 
možnosť nepodniknutia žiadnych krokov. 
5.2. Možnos ť 2: vytvorenie jednotnej schémy ude ľovania environmentálnej 
značky Spoločenstva rybám a produktom rybného hospodárstva 
Bolo navrhnuté, aby Spolo čenstvo vytvorilo vlastnú schému ude ľovania 
environmentálnej zna čky riadenú orgánmi verejnej mo ci alebo ich kandidátmi. Na 
základe takejto jednotnej schémy by boli orgány verejnej moci zainteresované na 
všetkých stup ňoch vývoja, fungovania a kontroly schémy. 
V prospech tohto prístupu hovor ia tri základné argumenty: 
• vďaka potenciálnemu prekrývaniu sa hodnotenia ude ľovania environmentálnej zna čky 
a verejného riadenia zásob by jednotná schéma Spolo čenstva pre ude ľovanie 
environmentálnej zna čky bola prostriedkom presadenia si výsad orgánov verejnej 
moci v riadení zdrojov rybného hospodárstva; 
• súkromné schémy ude ľovania environmentálnej zna čky by mali by ť obmedzené, 
keďže by mohli naruši ť obchod rozlišovaním medzi skupinami produktov, napr. 
schvaľovaním rybných hospodárstiev bez oh ľadu na existenciu iných rybných 
hospodárstiev na sklade rýb; 
• jednotnou schémou ude ľovania environmentálnej zna čky by sa vyhlo zmätku 
vzniknutému následkom konkurujúcich si schém ude ľovania environmentálnej zna čky 
prostredníctvom vyšších environmentálnyc h noriem, nezávislých záruk a pridanej 
kompetencie. 
Komisiu tieto argumenty nepresved čili. Konkurujúce si schémy ude ľovania 
environmentálnej zna čky by nemuseli pôsobi ť chaoticky, pokia ľ sa hodnotenie vykoná 
transparentným a nezaujatým spôsobom a spotrebite ľovi sa jasne oznámia uplatnené 
kritériá. 
Okrem toho by jednotná verejne riadená schéma ude ľovania environmentálnej zna čky 
predstavovala množstvo problémov: 
• Zodpovednos ť orgánov verejnej moci za ochr anu prírodných zdrojov pomocou 
nariadenia by sa mohla znepreh ľadniť ich riadením nezávislého dodatkového 
schvaľovacieho systému, ktorý je výlu čne pre určité zásoby alebo typy rybolovu. Ak 
by požadovaná norma pre jednotné ude ľovanie environmentálnej zna čky Spoločenstva 
bola v skuto čnej zhode s nariadeniami Spolo čenstva, neposkytovala by rozmanitos ť 
produktov, ktorú spotrebitelia h ľadajú. V skuto čnosti by schéma ude ľovania 
environmentálnej zna čky so sebou niesla pridanú hodnotu len ak by bola náro čnejšia 
ako skuto čná zhoda s uplatnite ľnými právnymi predpismi. Inak by to mnohých mohlo 
viesť k presved čeniu, že samotné právne pred pisy sú nevyhovujúce alebo dokonca 
„neštandardné“. 
• Ak by si Spolo čenstvo chcelo vytvori ť vlastnú schému ude ľovania environmentálnej 
značky, muselo by rozhodnú ť, pre akú environmentálnu zna čku má jednotlivé rybné 
 
SK 9   SK hospodárstva schváli ť. V prípade, že neexistuje konsenzus ani žiadne jednotné 
kritérium dopadu na životné prostredie, mohla by vzniknú ť polemika a dôjs ť k 
situáciám, ke ď sa príslušné orgány verejnej mo ci uviaznu v rozpore medzi svojou 
riadiacou politikou a normou na ude ľovanie certifikácie. Bez oh ľadu na to, ktoré 
kritérium sa uplatní, vždy budú „ví ťazi“ a „porazení“. Môže nasta ť prípad, že mnohé 
rybolovy Spolo čenstva, ktoré nedodrži avajú biologické limit y, by neboli na isté 
obdobie oprávnené dosta ť environmentálnu zna čku. Pre orgány verejnej moci by bolo 
ťažké prija ť za to zodpovednos ť. 
• Verejne riadená súhrnná schéma by tiež viedla k zna čným výdavkom zo strany 
verejnosti na potrebné administra tívne zdroje na hodnotenie, schva ľovanie a 
overovanie dodržania právnych predpisov. Už na základe toho by táto možnos ť nebola 
realizovate ľná. 
Skutočnosť, že mnohé sklady s rybami v rámci Spolo čenstva prekra čujú bezpe čné 
biologické limity, by viedla k tomu, že vymedzenie pojmu „trvalo udržate ľné 
využívanie“, ako je uvedené v článku 3 písm. e) na riadenia rady (ES) č. 2371/2002 (pozri 
poznámku pod čiarou 10), môže zvýhodni ť produkty dovezené z niektorých tretích 
krajín, ktorých zásoby majú dlhšiu anam nézu riadenia v súlade s preventívnym 
prístupom.  
Komisia považuje vytvorenie jednot nej verejne riadenej schémy ude ľovania 
environmentálnej zna čky produktom rybných hospodárstiev  za nevhodné a nepraktické. 
Ak súkromný sektor vidí  výhody v zavedení schém ude ľovania environmentálnej zna čky 
a má záujem podstúpi ť riziko, ktoré je s ní m spojené, mal by ma ť možnosť to uskuto čniť 
za predpokladu, že nepodlomí hlavné ciele ve rejnej politiky, ako zdravá konkurencia, 
objektívne informácie a primeraná ochrana a riadenie zásob rýb. 
5.3. Možnos ť 3: zavedenie minimálnych poži adaviek pre nezávislé schémy 
udeľovania environmentálnych zna čiek 
Treťou možnos ťou by pre Spolo čenstvo bolo špecifikova ť súbor minimálnych 
požiadaviek pre nezávislé schémy ude ľovania environmentálnej zna čky založené na 
dopyte. 
Schémy ude ľovania environmentálnej zna čky by sa tak mohli vo ľne vyvíja ť pomocou 
verejných a/alebo súkr omných iniciatív, pokia ľ sú v súlade s minimálnymi 
požiadavkami. Ú časť orgánov verejnej moci by bola obmedzená na registráciu schém 
udeľovania environmentálnej zna čky a kontrola plnenia mini málnych požiadaviek. Tieto 
požiadavky by mali pokrýva ť technické, ako aj procedurál ne a inštitucionálne aspekty 
(viď príloha II). 
Základné výhody tohto prístupu sú tieto: 
• Schémam ude ľovania environmentálnej zna čky by sa umožnila pods tatná flexibilita a 
rozmanitos ť s cieľom ukáza ť spotrebite ľovi, že správanie rybného priemyslu alebo 
manažérov rybných hospodárstiev prispieva k trvalej udržate ľnosti. Tak by 
udeľovanie environmentálnej zna čky v plnej miere zohráv alo svoju úlohu komer čného 
stimulu a podporila by sa lepšia kontro la sektora rybných hospodárstiev;  
 
SK 10   SK • Poskytla by „bezpe čnostnú sie ť“ podmienok ur čených na prevenci u pred rizikom 
skreslenia konkurencie alebo nesprávne j informovanosti a na ponuku vhodných záruk 
pre spotrebite ľov; 
• Slúžila by ako podnet na sledova nie environmentálnych cie ľov na vysokej úrovni, na 
zabezpečenie toho, že sa pristupuje k najvýz namnejším aspektom trvalej udržate ľnosti 
a na zlepšenie dôveryhodnosti a konzistencie schém ude ľovania environmentálnej 
značky. 
• Schémy ude ľovania environmentálnej zna čky by sa tak mohli prispôsobi ť rybnému 
hospodárstvu a/alebo príslušnému hospodárske mu partnerovi, napríklad malým alebo 
stredným podnikom, alebo rozvojovým krajin ám. Schémy by tak boli pre priemysel 
lepšie prístupné a  
• menej nákladné na implementáciu a schémy, ktoré sú už v prevádzke, by sa mohli 
ľahšie integrova ť. 
Naopak, hlavnou nevýhodou tejto možnosti je tá skuto čnosť, že čo sa získa na flexibilite, 
to sa môže strati ť na dopade. 
• Minimálne požiadavky sa musia zaklada ť na súčasných skúsenostiach v politike 
zameranej na ochranu. Viacro čné plány riadenia sa ešte neuplat ňujú v každom rybnom 
hospodárstve, minimálne kritériá nemusia by ť na začiatku príliš náro čné v porovnaní s 
politikou Spolo čenstva zameranou na ochranu bez toho, aby boli diskrimina čné. 
Kritéria sa budú musie ť preskúma ť na základe získaných skúseností a vedeckých 
poznatkov. Úrove ň požiadaviek schém ude ľovania environmentálnej zna čky by tak 
časom bolo treba progresívne aktualizova ť; 
• Nebola by tu záruka, že všetky udelené environmentálne zna čky na trhu by rovnakým 
spôsobom riešili trvalú udržate ľnosť. Niektoré schémy by sa mohli sústredi ť na 
riadenie rybného hospodárstva, zatia ľ čo iné by kládli osobitný dôraz na ochranu 
ekosystému. To by sa mohlo kompenzova ť primeranou informovanos ťou spotrebite ľa; 
• Monitorovanie schémy ude ľovania environmentálnej zna čky vyžaduje špecifické 
schopnosti v oblasti riadenia a prevádzkovania schva ľovacích schém. Úrady riadenia 
rybných hospodárstiev sa s nimi budú musie ť taktiež oboznámi ť 
• V každom prípade bude Komisia musie ť uskutočňovať výkon svojej dozornej 
právomoci, aby sa zabezpe čilo dodržiavanie zákonov Spolo čenstva v tejto oblasti. 
6. ZÁVER 
Za predpokladu, že ude ľovanie environmentálnej zna čky sa v sú časnosti stáva 
významným javom v obchode s produktmi rybného hospodárstva v Spolo čenstve, je čas 
na diskusiu a na stanovenie, či sa má uvažova ť o spoločnom prístupe alebo nie. 
Je jasné, že ude ľovanie environmentálnej zna čky má viac aspektov a že sa preto bude 
musieť v priebehu plánovanej diskusie zváži ť viac otázok.  
 
SK 11   SK V diskusii sa budú musie ť riešiť kľúčové otázky, ako sú: 
• Čo by mala schéma ude ľovania environm entálnej zna čky osved čovať: rybné 
hospodárstvo, spôsob lovu rýb, inú zložku? 
• Mali by sa preto jednotne vydané zna čky poklada ť za súčasť politiky ude ľovania 
environmentálnej zna čky? 
• Ako zabezpe čiť jednozna čný prístup, ktorý zárove ň poskytne vysoký stupe ň 
nezávislosti a realizovate ľnosti? 
• Ako v plnej miere využi ť potenciál schém ude ľovania environmentálnej zna čky na 
spropagovanie trvalo udržate ľných rybných hospodárstiev a zárove ň priniesť osoh 
rybárom, spracovate ľom i spotrebite ľom? 
• Mal by sa prístup zamera ť viac na výsledky alebo prostriedky? 
Celkový cie ľ však zostáva dosiahnu ť autentický prístup Spolo čenstva k ude ľovaniu 
environmentálnej zna čky rybám a produktom rybných hosp odárstiev, ktorý je odrazom 
najlepších postupov v tejto oblasti. V úmysle zostáva aj znovu potvrdi ť silný záväzok zo 
strany Spolo čenstva vo či trvalej udržate ľnosti v oblastiach súvisiacich s rybolovom 
a využívaním jeho produktov. Pri takomto prístupe  bude nutná aj spolupráca s odvetvím 
rybného hospodárstva s cie ľom podpori ť spoločné riadenie zdrojov.  
Komisia je presved čená, že tretia možnos ť zavedenia minimálnych požiadaviek pre 
nezávislé schémy ude ľovania environmentálnych zna čiek by v tejto situácii bola 
najvhodnejšia. Táto možnos ť by ponúkla dostato čnú flexibilitu a pokia ľ ide o náklady, 
bola by primeraná. Umožnila by kona ť v záujme lepšej trvalej udržate ľnosti, zatia ľ čo by 
povolila postupný prístup. Ponúkla by ti ež primeranú ochranu spotrebite ľom.  
Komisia vyzýva Radu, Európsky parlament a Európsky Hospodársky a sociálny výbor, 
aby prerokoval otázky, ktoré sa objavili v tomt o oznámení. Potrebná bude aj konzultácia 
s členmi EHP za daného záujmu o túto problematiku z ich strany, za ú čelom 
zabezpečenia spolo čného prístupu. Komisia má v úmysle poradi ť sa aj so zú častnenými 
stranami, najmä s Poradným výborom pre r ybné hospodárstvo a a kvakultúru a zárove ň 
uskutočniť vedeckú a technickú podpornú pr ácu. Tým by sa mali zabezpe čiť lepšie 
poznatky, ktoré by sa využili v diskus ii, a v prípade potreby vytvori ť základ pre 
hodnotenie dopadu. 
V nadväznosti na diskusiu o tomto oznámení môže Komisia vystúpi ť s vhodnými 
návrhmi právnych predpisov. 
 
SK 12   SK ANNEX I  
General aspects on eco-labelling 
1. H OW ECO-LABELLING SCHEMES WORK  
The International Standard Organisation (IS O) distinguishes betw een three types of 
environmental labels and declaration. Ec o-labelling schemes fall under type I - 
environmental labelling (ISO 14024). Thes e are voluntary programs, designed to 
reduce environmental effects by promoting market-driven demand for and supply of 
products which are verified by a third part y. An eco-label should therefore indicate 
that an independent person or  organisation has verified th at the product meets a set of 
meaningful and consistent standards for environmental protection. Type II - self-
declared environmental claims (ISO 14021) , which are made without independent 
third party certification, and type I II - environmental de claration (ISO 14025 ) are not 
relevant in the current context. 
Eco-labelling schemes involve three main procedural and institutional features: 1) 
the setting of a certification standard, 2) the accreditation of i ndependent certifying 
bodies and 3) the certification that the pr oduct meets the required standard, all along 
the production and distribution chain. There are a number of possible options for the 
shaping of such a scheme, where each la yer can be managed by public authorities, 
private entities or a combination of the two. In the fisheries sector, eco-labelling schemes have up to now been entirely managed by the private sector. 
Eco-labelling schemes are well established in the industrial sector (for example 
textiles or detergents). Th ey have been successful in raising awareness of the 
environmental impact of industrial activ ity. The Community’s own eco-label award 
scheme
12 aims to promote industrial products  which have the potential to reduce 
negative environmental impact, as compared  to other products in the same product 
group. This scheme covers some 20 industr ial product groups, but does not apply to 
food products, drink and medicines. A large variety of certification and eco-labelling 
schemes have also been devel oped in the forestry sector. 
In the food sector, Community measures  on organic producti on of agricultural 
products13 set out requirements on production, labelling and inspection. However, 
this has no connection with an eco-labelli ng scheme. In any event, products from 
wild animals such as game and fisheries pr oducts are excluded fr om the scope of the 
regulation. 
Terms and definitions (from: Report of the FAO expert consultation on the 
development of international guidelines for eco-labelling of fish and fisheries 
products from marine capture fisher ies, Rome, Italy, 14 – 17 October 2003)  
                                                 
12 Council and European Parliament Regulation (EC) No 1980/2000 of 17 July 2000 on a revised 
Community eco-label award scheme (OJ L 237, 21.9.2000, p. 1).  
13 Council Regulation (EC) No 2092/91 of 24 June 1991 on organic production of agricultural products 
and indications referring thereto on agricultural products and foodstuffs (OJ L 198, 22.7.1991, p. 1). 
 
SK 13   SK • Accreditation: Procedure by which an au thoritative body gives formal recognition 
that a body or person is competent to carry out specific tasks. ( Based on ISO/IEC 
Guide 2: 1996, 12.11 ) 
• Accreditation body: Body that conducts a nd administers an accreditation system 
and grants a ccreditation. ( Based on ISO Guide 2, 17.2 ) 
• Accreditation system: System that has it s own rules of procedure and management 
for carrying out accreditation. ( Based on ISO Guide 2, paragraph 17.1 ) 
Note – Accreditation of certificati on bodies is normally awarded following 
successful assessment and is followe d by appropriate surveillance.  
• Certification: Procedure by which a thir d party gives written or equivalent 
assurance that a product, process or serv ice conforms to spec ified requirements. 
Certification may be, as appropriate, ba sed on a range of in spection activities 
which may include continuous insp ection in the production chain. ( Based on ISO 
Guide 2, 15.1.2 and Principles for Food Import and Export Certification and 
Inspection, CAC/GL 20 ) 
• Certification body: Body that conducts certification. A cer tification body may 
oversee certification activities carried  out on its behalf by other bodies. ( Based on 
ISO Guide 2, 15.2 ) 
• Chain of Custody: The concept that all re levant steps in the production chain have 
been inspected or certified as appropriate and that a system of tracking of certified 
products is in place. ( Based on IFOAM. 2002. IFOAM Accreditation Criteria for 
bodies certifying organic production and processing ) 
• Life cycle approach: A methodology co nsidering environmental impacts 
associated with any phase of the product life from the delivery or generation of 
natural resources to the fina l disposal", including use and disposal of the product. 
The extent to which the life cycle is c onsidered may vary depending on the type 
of environmental label or declaration, the nature of the claim and the product 
category. ( based on ISO 14021) The life cycle approach is not considered 
applicable with regard to eco -labelling for fisheries products 
• Standard: Document approved by a recogni zed organization or arrangement, that 
provides, for common and repeated use, ru les, guidelines or characteristics for 
products or related proce sses and production methods, w ith which compliance is 
not mandatory under international trade ru les. It may also include or deal 
exclusively with terminology, symbols,  packaging, marking or labelling 
requirements as they apply to a pr oduct, process or  production method. ( Based on 
TBT agreement, Annex 1, para.2 ) 
• Standard-setting organization or arrangeme nts : Organization or arrangement that 
has recognized activitie s in standardization. ( Based on ISO Guide 2, paragraph 
4.3) 
 
SK 14   SK 7. E CO-LABELLING SCHEMES IN THE FISHERIES SECTOR  
Minimum labelling requirements such as country of origin, wild/harvested fish, 
health standards or other regulatory meas ures in respect of product quality have 
nothing to do with eco-labelling requireme nts and consequently are not envisaged 
hereafter. 
7.1. The "Dolphin-safe/Dolphin-friendly" labelled tuna 
The terms “dolphin-safe/dolphin-friendly”  are used by both the Agreement on the 
International Dolphin Conser vation Programme (AIDCP)14 and by a programme 
promoted by the Earth Island Institute15.  
The dolphin-safe certification of the AIDCP gives access to the voluntary use of a 
“dolphin-safe” certificate or label for tuna caught withou t any mortality or serious 
injury to dolphins in the course of the fishing operations. The Earth Island Institute 
system sets even stricter criteria. It is based on the 1990 US Dolphin Protection 
Consumer Information Act, which prevents tu na sold in the US from being labelled 
as "dolphin-safe" if the tuna is caught with  purse seine nets. These nets are used with 
the intention of chas ing and encircling dolphins wh ich tend to congregate above 
schools of tuna in the Eastern Tropical Paci fic Ocean. A first attempt to ease the US 
law in 1999 was challenged in court by Ea rth Island Institute. In December 2002, the 
attempt to amend the US law to meet the AIDCP requirements was again challenged in the US courts by some NGOs, who c onsider the AIDCP measures not to be 
stringent enough. 
Although “dolphin-safe/dolphin- friendly” labelling star ted out as a technical 
regulation, it has changed the market profoundly. Today there are many privately 
labelled tins of tuna. with such labelli ng becoming the norm in certain markets and 
sometimes leads to confusion. A WWF survey  in 8 European countries identified no 
less than 26 different claims. 
This has obvious consequences on the internat ional tuna market, as tuna which is not 
labelled "dolphin-safe" is no longer accepted in some countries and therefore has to 
find other trade outlets. The “dolphin-safe” label bars tuna caught in accordance with 
AIDCP measures from access to the US ma rkets. This has given rise to an ongoing 
dispute between Mexico and US. 
The Community supports the voluntary AIDC P Dolphin Safe Certification scheme. 
After the implementation of the Tuna Tracking System
16, the question is whether and 
how to implement the AIDCP certifica tion scheme at Community level.  
                                                 
14 IATTC –Tuna tracking and AIDC P Dolphin Safe Certification 
 http://www.iattc.org/  
Certification programme for tuna fished according to the procedures for AIDCP Dolphin Safe Tuna 
certification (last amended June 2004). 
15 Earth Island Institute - International Marine Mammal Project -“Dolphin safe” tuna:  
http://www.earthisland.org/immp/  
Certification programme for tuna fished according to the international “Dolphin safe” tuna standard , 
developed by Earth Island Institute. 
 
SK 15   SK 7.2. The Marine Stewardship Council eco-labelling scheme 
The Marine Stewardship Council (MSC), join tly created in 1997 by Unilever and the 
World Wildlife Fund for Nature (WWF), ha s launched a large private eco-labelling 
initiative that assesses the e nvironmental impact of fishing17. The MSC has 
established general principles and criteria, which are used to assess individual stocks 
eligible for certification.  
The process of developing the MSC principles  has shown that there exist reserves on 
the side of developing countries, countries  that fear that their products may be 
excluded from developed country markets.  In its Annual Report of 2003, the MSC 
refers to a Member State of the Community  and states that “fisheries wishing to 
engage with the MSC programme are eligible for grants” from the Member State concerned. This information has reinforced  the concerns of developing countries 
which consider this to be a discrimina tory measure, preventing free access to eco-
labelling schemes. 
Species concerned: 
• Certified fisheries
 (as on 31.07.2004): Burry Inlet co ckles (EU), South African 
hake, Thames herring (EU), New Zealand hoki, Mexican Baja California red rock 
lobster, Western Australian rock lobster,  South West mackerel handline fishery 
(EU), Loch Terridon nephrops (EU), Alas ka salmon, South Georgia toothfish 
• Fisheries undergoing assessment:  Bering Sea and Aleutian Island Pacific Cod - 
Freezer Longline; Chilean Industrial Hake Fishery; US Pacific Halibut Alaska, 
Washington and Oregon; Pacific Halibut  Bristish Columbia, Canada; North Sea 
herring ; Hastings Fishing Fleet Pelagic Fishery Macker el and Herring; Australian 
Mackerel Icefish; Bering Sea/Aleutian Islands and the Gulf of Alaska pollock 
fisheries; Lake Hjälmaren Pikeperch; Ne t fishery; Sablefish fishery; Lakes and 
Coorong fisheries, South Au stralia (Mulloway, Cockle , Golden perch, Yellow-
eyed mullet); British Columbia Salmon fishery; Hastings Fishing Fleet Dover Sole Fishery 
7.3. The "Arrangement for the Voluntary Cert ification of Products of Sustainable 
Fishing" by the Nordic Council 
In 2000, a technical working group of the Nordic Council of Ministers developed 
criteria for an environmental label based on an assessment of the sustainability of the fisheries. The report, as adopted in August 2001
18, identified a number of verifiable 
criteria that concentrate on the proce ss of fisheries management by the public 
authorities. No fisheries have been certified  to date. At the international level, the 
Nordic Council has initiated a debate on establishing interna tional eco-labelling 
guidelines in the FAO. 
                                                                                                                                                         
16 Council Regulation (EC) No 882/2003 of 19 May 2003 establishing a tuna tracking and verification 
system. (OJ L 127 , 23.5.2003, p. 1). 
17 http://www.msc.org  
18 “An arrangement for the Voluntary Certification of Products of Sustainable Fishing”, Nordic Technical 
Working Group on Fisheries Ecolabelling Criteria, Final Report, Copenhagen, June 21, 2000. 
 
SK 16   SK 7.4. Other private "logos" present on the market 
Unilever Fish Sustainability Initiative 
http://www.unilever.com/environm entsociety/sustainability/fish/  
This Unilever program aims at guiding their internal selection of sources of whitefish 
supply. Fisheries have been classified fr om "sustainable" to "not sustainable" 
according to 5 criteria, each criteria being quoted by a green /orange/red light system.  
Carrefour - Logo “Pêche responsable” 
Carrefour's own claim to be used on Icelandic cod as from September 2004 
(announcement at Seafood International exhibition, May 2004) 
7.5. Other considerations 
In parallel to the development of eco-label ling schemes, certain supermarket chains 
have committed themselves to restrict their supply of fish to sustainable fisheries. 
They have started to develop and join certification program s to this end. In addition 
to that, some others have even decided not to offer fish for sale at all.  
On the other hand, it may be assumed  that consumer interest in environmentally -
friendly products could contribute to a growing market for fisheries products. It 
remains difficult to quantify the demand fo r eco-labelled products, as recent studies 
show certain limits in this regard. In a recent study in the US, the interrogated 
consumers indicated a preference for eco-lab elled products; in contrast to that, an 
analysis of the shopping basket showed that the price was the first criterion of choice. 
In other terms, the success of an eco-labell ing scheme would depend, at least in part, 
on the additional costs which it carries with it. Moreover, consumer interest varies 
from country to country, depending on market  peculiarities and public perception of 
the concept of sustainability. 
 
SK 17   SK ANNEX II  
Minimum requirements for eco-label ling schemes for fishery products 
1. P RECISE , OBJECTIVE AND VERIFIABLE CRITERIA  
The certification standard should rest on preci se, objective and verifiable criteria and, 
where possible, be based on international standards.  
Eco-labelling schemes should deliver what they promise and not promise what they 
cannot deliver. The award of the eco-label should be based on certification standards 
and criteria that guarantee that the product meets the claims made. Criteria must be 
objective and precise, in order to forestall allegations of subjectivity. Criteria must 
also be verifiable, i.e. they must reflect  measurable elements, and be monitored by 
way of appropriate and rec ognised indicators. A criterion that “the fishery is 
conducted in a sustainable manner”, without any further objective parameters, would be obviously difficult to verify. On the ot her hand, requiring that "the fishery is 
subject to a management plan based on the precautionary approach" and
 indicating 
the specific features of the manageme nt plan that are required under the 
precautionary approach would be objective,  precise and verifiable. Using "effort 
stays below F MSY" as a criterion is even more st ringent and would allow for more 
precise measurement of the ach ievements of the scheme.  
Furthermore, certification standard and crit eria should be subject  to appropriate and 
participatory consultation of interested  parties. Finally, wherever relevant 
international standards and/or generally accepted standards for the conservation and 
management of living marine resources exis t, they should be used as a reference-
point for eco-labelling criteria. One such  reference-point is the FAO Code of 
Conduct for Responsible Fisheries.  
8. I NDEPENDENT ASSESSMENT AND CHAIN OF CUSTODY  
Eco-labelling schemes should be based on independent assessment and ensure the 
accurate identification of the product throughout the chain, “from the net to the 
plate”. Appropriate procedures, including appeal and complaint procedures, should be in place.  
In order to protect consumers and the fishing industry, an eco-labelling scheme 
should be reliable and credible. To this end, the standard-setting body, the 
accreditation body and the certification bodies  should be independent from one 
another. Without a proper separation of their respec tive responsib ilities, the 
independence and integrity of eco-la belling schemes cannot be guaranteed. 
Accreditation and certificat ion bodies and their respecti ve procedures should also 
comply with the relevant international ISO standards.  
In practice, eligibility for an eco-label has to be assessed against the relevant 
certification standard by independent ce rtifying bodies. The cer tification process 
should be based on a clear assessment pro cedure and should cover both the fishery 
 
SK 18   SK and the post-harvest chain so that eco-labelli ng can be seen to be fair to all producers 
and provide credible guarantees for the consumer. A chain of custody would then 
have to be constructed by a description of  the technical means which ensure adequate 
traceability all the way thr ough to the final consumer..  
Where levels of performance are set, either  for a fisheries management system, a fish 
stock or a fishing vessel, th ey should be capable of being adequately monitored. 
After the initial assessment, and in order to uphold the cr edibility of the scheme for 
consumers and its economic benefits fo r fishermen, there should be a regular 
evaluation to verify that the product continue s to meet the requirements and to ensure 
a regular validation of the criteria used.  
9. O PEN ACCESS  
Eco-labelling schemes should not discriminate in terms of access to the certification 
process. 
With regard to international trade, eco-la belling schemes should in no case lead to a 
distortion of trade or competition. Su ch schemes should not be unfairly 
discriminatory as to which fisheries, whic h vessels or which products are eligible for 
certification. Eco-labelling sc hemes should be open to al l products marketed within 
the Community, whatever their provenanc e, in order to comply with the 
Community’s WTO obligations under the Te chnical Barriers to Trade Agreement. 
They should not discriminate between domestic goods and imports, or between products from different trading partners.  
Developing countries contribute substantia lly to the Community’s supplies of fish 
and fisheries products. The use of eco-labell ing schemes could thus be an additional 
opportunity for them to get added value fo r their products. Speci al arrangements and 
technical and financial assistance would allow them to participate in such schemes. 
Fisheries Partnership Agreements could be  appropriate vehicles to this end.  
Consideration must also be given to the potential difficu lties that small and medium 
enterprises (SMEs) could encounter in acc eding to eco-labelling schemes. Stock 
assessment and criteria monitoring are of ten highly demanding in terms of data 
quantity and data quality
. This implies significant costs, which may go beyond the 
means of SMEs. The Commission would theref ore encourage the use of alternative, 
less data demanding, methods for stock a ssessment where SMEs are concerned. The 
schemes should however provide for equal guarantee of sustainability for the 
fisheries concerned.  
Finally, it could also be the case that eco-labelling schemes already in operation 
encounter difficulties in complying with mini mal requirements set. In such a case a 
reasonable delay should be foreseen  for adaptation if ever needed. 
10. C ONTROL OF ECO -LABELLING SCHEMES  
Eco-labelling schemes should be properly controlled, in order to ensure that they 
comply with the minimal requirements, that  certification is satis factory and that the 
information provided to consumers is accurate. 
 
SK 19   SK Adequate controls will reinforce the cred ibility of schemes for consumers and offer 
additional guarantees to the fishermen that the schemes are applied in an independent 
and non-discriminatory manner. The m onitoring and control of the Common 
Fisheries Policy will provide  elements which may also be of interest for the 
supervision of the scheme. This will be of particular importance in situations where 
the participants in a certified fishery fail to comply with applicable conservation and 
management measures. 
11. A CCURATE INFORMATION OF THE CONSUMER  
The certification standard used to award an eco-label should be  available to the 
consumer. Product information at the point of sale should re flect the assessment 
undertaken. 
It is essential that consumers know what an eco-labelling scheme stands for. The 
certification standard together with the criteria used should therefore be made 
available to consumers so that they can s ee for themselves what a given eco-labelling 
scheme represents. In addition, the informa tion on the product at the point of sale 
should accurately reflect th e certification standard. Wit hout this, there would be a 
risk of misleading consumers about th e real significance of eco-labels.