Názory na to, či je „Európa“ príčinou problémov alebo naopak ich riešením, sú rozdielne. Čiastočne je to spôsobené tým, že „sociálna Európa“ má v rôznych častiach spoločnosti rozdielny význam a váhu.

Európske spoločnosti sú v porovnaní so zvyškom sveta prosperujúce a žijú si v hojnosti. Majú najvyššie úrovne sociálnej ochrany na svete a v blahobyte, ľudskom rozvoji a kvalite života sa radia na najvyššie priečky. Potvrdzujú to aj obyvatelia Európy. Všeobecne uvádzajú, že sú šťastní a spokojní so svojím životom. Avšak v otázke budúcnosti mnohí vyjadrujú úzkosť a obavy, najmä pokiaľ ide o budúce generácie.

Perspektívne by sa malo diskutovať o tom, ako prispôsobiť naše sociálne modely súčasným a budúcim výzvam a ako stimulovať sociálne zmýšľanie v Európe. Tento diskusný dokument o sociálnom rozmere Európy predstavuje príspevok Európskej komisie do tejto diskusie. V dokumente sa mapujú trendy a výzvy a čo je najdôležitejšie, poukazuje sa na možnosti, ako premeniť naše snahy na realitu, ako pripraviť Európanov na svet v roku 2025 a ako zabezpečiť, aby boli naše spoločnosti silnejšie a dokázali sa lepšie prispôsobiť.

Naše spoločné snahy, ktoré máme v sociálnej oblasti, sú jedným zo spôsobov, ako opäť získať podporu a prevziať kontrolu nad svojou budúcnosťou. Európa je domovom tých najrovnoprávnejších spoločností na svete – to je skutočnosť, ktorú si veľmi cení celá Únia. Aj keď medzi krajinami pretrvávajú rozdiely v hospodárskom rozvoji a sociálnych tradíciách, neustále sme posilňovali individuálne aj kolektívne sociálne práva a zlepšovali spoluprácu so sociálnymi partnermi na európskej a vnútroštátnej úrovni. Rámec EÚ urýchlil vývoj účinnejších politík a dosiahnutie spravodlivejších sociálnych výsledkov.

Tento diskusný dokument a rozsiahlejšia diskusia, ktoré nadväzujú na bielu knihu, nám umožňujú spoločne sa zamerať na budúcnosť. Pomôže nám spoločne definovať a konkretizovať sociálny rozmer pre Európu, ktorá je založená na dosiahnutých úspechoch a je pripravená na realitu 21. storočia. Ukazuje nám, odkiaľ sme sa sem dostali, kde sme teraz a kam by sme mohli smerovať. Upozorňuje na rozdiely medzi krajinami a regiónmi, ale aj na spoločné problémy. Kladie otázku, akú úlohu by mala EÚ zohrávať a ako môže lepšie spolupracovať s členskými štátmi, sociálnymi partnermi a občianskou spoločnosťou vo všeobecnosti.

Teraz, keď Európa s 27 členskými štátmi premýšľa o budúcnosti, je pravý čas na mimoriadne dôležitú diskusiu o sociálnom rozmere našej Únie. V posledných rokoch mala Európa čo robiť s „hasením najpálčivejších problémov“, keď reagovala na jednu krízu po druhej. Teraz nastal čas na to, aby sme bilancovali a začali písať novú kapitolu. Musíme preto vziať do úvahy dlhodobejšiu perspektívu a vysporiadať sa s hlbšími transformáciami našej ekonomiky a spoločnosti.

Najrýchlejší hospodársky rast v EÚ za obdobie rokov 2008 – 2014 bol zaznamenaný v poľskom regióne Mazowieckie, do ktorého patrí hlavné mesto Varšava. HDP na obyvateľa v regióne Mazowieckie bol v roku 2008 o 17,1 % nižší ako priemer EÚ, ale do roku 2014 sa zvýšil na úroveň 8,4 % nad priemerom EÚ-28.

Okrem toho riziko chudoby zostáva vysoké aj v našich prosperujúcich spoločnostiach. Podľa odhadov hrozí riziko chudoby alebo sociálneho vylúčenia takmer štvrtine obyvateľov EÚ-27. Vo viacerých členských štátoch zostáva na vysokej úrovni alebo sa zvyšuje aj chudoba detí. Znamená to, že tieto deti majú obmedzený prístup k zdravotnej starostlivosti, hrozí im vyššie riziko predčasného ukončenia štúdia a neskôr ako dospelým vyššie riziko nezamestnanosti a chudoby. Vedúci predstavitelia EÚ sa v roku 2010 zaviazali, že do roku 2020 znížia počet osôb, ktorým hrozí riziko chudoby, o 20 miliónov, Európa má však od dosiahnutia tohto cieľa ešte veľmi ďaleko. Namiesto toho sa počet ľudí, ktorým hrozí riziko chudoby, dodnes zvýšil o 1,7 milióna.

Zvyšujúca sa stredná dĺžka života v kombinácii so znižujúcimi sa mierami plodnosti majú za následok výrazné starnutie našej spoločnosti. V EÚ je už teraz viac ľudí vo veku nad 65 rokov než detí do 14 rokov. Do roku 2050 dosiahne takmer tretina Európanov vek 65 rokov alebo viac, pričom v súčasnosti na túto vekovú skupinu pripadá menej než pätina Európanov. V porovnaní so zvyškom sveta sa Európa stane do roku 2030 „najstarším“ regiónom s vekovým mediánom 45 rokov.

Stredná dĺžka života sa výrazne zlepšila. V prípade mužov bola stredná dĺžka života v roku 1900 v priemere 43 rokov a očakáva sa, že v roku 2050 dosiahne úroveň 82 rokov. Pokiaľ ide o ženy, bola na úrovni 46 rokov a podľa očakávaní sa do roku 2050 zvýši na 87 rokov. Väčšina detí narodených v Európe do roku 2025 bude o 100 rokov stále nažive. Na druhej strane sa stredná dĺžka života v dobrom zdraví a prístup k službám zdravotnej starostlivosti výrazne líšia medzi rôznymi príjmovými skupinami a regiónmi.

Spoločnosť sa stáva zložitejšou vzhľadom na meniace sa tradičné väzby, akými sú rodina, sociálne skupiny a náboženstvo. Z dôvodu globalizácie sme väčšmi vystavení rozmanitosti, čo podnecuje zvedavosť a obohacuje spoločnosti. Vyvolalo to však istý pocit úzkosti v súvislosti s kultúrnou identitou, kultúrnymi rozdielmi a dialógom medzi jednotlivými skupinami. Je to príznakom posunu smerom k individuálnym hodnotám a oddeleným kultúram a prispieva to k väčšiemu dôrazu na jednotlivca a spotrebiteľa než na spoločnosť ako celok. To okrem iného nastoľuje otázky tolerancie a rešpektu voči iným. Zároveň však vznikajú nové formy solidarity, sociálnej angažovanosti a zapájania sa občanov do života spoločnosti, a to aj prostredníctvom voľnočasových, kultúrnych činností a používania nových technológií.

Zmeny v našej populácii prichádzajú v čase intenzívnejšej urbanizácie. Viac ako 70 % Európanov už žije v mestách a veľkomestách. Do roku 2050 tam bude žiť 80 % z nás. V Európe sa už nachádzajú niektoré „najinteligentnejšie mestá“ na svete, ale máme príležitosť a zodpovednosť ich ešte lepšie prepojiť a zlepšiť ich efektívnosť pri využívaní prírodných zdrojov a zdrojov energie. Hlavnou výzvou bude okrem toho dosiahnuť väčšiu inkluzívnosť a prístupnosť mestského prostredia tak, aby zodpovedalo potrebám rôznorodého obyvateľstva vrátane pracujúcich rodičov, osôb so zdravotným postihnutím a starších ľudí.

K 1. januáru 2016 malo v EÚ-27 legálny pobyt 29,7 milióna ľudí narodených mimo EÚ, ktorí sem prišli v posledných desaťročiach z rôznych dôvodov (práca, štúdium, ochrana alebo spojenie rodiny). Hoci migrácia do EÚ zostáva v porovnaní s ostatnými časťami sveta na pomerne nízkej úrovni, súčasný veľký prílev prisťahovalcov do EÚ v pomerne krátkom časovom horizonte spôsobil v niektorých častiach Európy napätie. Zabezpečenie účinnej integrácie všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín, ich plnej účasti na živote spoločnosti a možnosti prispievať do spoločnosti je dôležité pre budúcu prosperitu a súdržnosť európskych spoločností ako celku.

Naše meniace sa životné štýly so sebou prinášajú aj rozpad manželstiev, rôzne druhy vzťahov a oslabenie väzieb medzi členmi širšej rodiny. To znamená väčšiu osobnú slobodu viesť nezávislý život, ale aj rastúce riziko sociálnej izolácie a nedostatočnej stability v živote ľudí. V roku 2015 tvorili domácnosti jednotlivcov tretinu domácností v EÚ a len jedna tretina domácností pozostávala z viac než dvoch osôb. Očakáva sa, že tento trend bude pokračovať vo väčšine členských štátoch do roku 2025. To prináša nové problémy týkajúce sa vyváženia pracovného a súkromného života a povinností v oblasti starostlivosti, pričom domácnosti s jedným rodičom čelia vyššiemu riziku chudoby v prípade nezamestnanosti.

Starnutie bude mať vplyv aj na relatívny význam Európy vo svete, keďže v iných častiach sveta rastie počet obyvateľov rýchlejšie. Do roku 2060 bude v Európe žiť len 5 % obyvateľstva sveta. Žiadny členský štát nebude predstavovať sám viac ako 1 % svetovej populácie. Situácia je obzvlášť závažná v Litve, kde sa na základe súčasných predpokladov očakáva, že počet obyvateľov klesne do roku 2080 o viac ako tretinu. Asi 30 % zníženie počtu obyvateľstva sa predpokladá na Slovensku, v Grécku, Portugalsku a Bulharsku.

Všetky tieto skutočnosti majú vplyv na finančnú udržateľnosť našich systémov sociálneho zabezpečenia a v dôsledku toho aj na fiškálnu situáciu jednotlivých krajín. Pokiaľ ide o EÚ-27, možno očakávať, že súvisiace výdavky týkajúce sa dôchodkov sa do roku 2030 zvýšia na 12,4 % HDP, náklady na zdravotnú starostlivosť na 7,7 % HDP a výdavky na dlhodobú starostlivosť na 2,4 % HDP. Na každú staršiu osobu budú v roku 2060 pripadať len dve osoby v produktívnom veku v porovnaní so štyrmi v roku 2008. Tento vplyv zmiernia súčasné dôchodkové reformy zamerané na zosúladenie veku odchodu do dôchodku so strednou dĺžkou života, ale je pravdepodobné, že vzniknú významné nové náklady na zdravotnú starostlivosť.

To vyvoláva mnoho otázok o budúcnosti práce ako takej. Bude v budúcnosti viac alebo menej pracovných miest? Budú existujúce pracovné miesta „kvalitnými pracovnými miestami“? Majú súčasní a budúci pracovníci správne zručnosti, aby ich mohli zastávať? Úplný vplyv automatizácie a umelej inteligencie na dostupnosť pracovných miest v budúcnosti a rýchlosť, akou sa tento vplyv môže prejaviť, je náročné predvídať. Z niektorých štúdií vyplýva, že do roku 2055 by bolo možné automatizovať polovicu súčasných pracovných činností. Je však isté, že pracovníci všetkých vekových skupín budú čoraz viac nútení prispôsobovať svoje zručnosti technologickým zmenám a nepretržite ich aktualizovať. Toto je realita, na ktorú sa európske spoločnosti, školy, školiace strediská a univerzity potrebujú pripraviť.

Do roku 2025 budú pracovné modely a kariérne dráhy ešte rozmanitejšie než dnes. V rámci jednej či dvoch generácií sa situácia priemerného európskeho pracovníka môže zmeniť z jedného zamestnania na celý život na viac ako desať zamestnaní, ktoré za svoj pracovný život vystrieda. Využívanie práce na diaľku alebo mobilnej práce sa stane jednoduchším a bežnejším. To odráža trend smerom k pružnosti pracovníkov na rozmanitejšom trhu práce. Pokiaľ ide o prácu, čoraz väčší dôraz sa bude klásť na výstupy a výsledky než na fyzickú prítomnosť na určitom mieste, čo ľuďom prinesie viac príležitostí pracovať ako nezávislí pracovníci a skombinovať viac zamestnaní v tom istom čase. Mnoho z týchto zmien už začalo nadobúdať kontúry a to, ako budeme na túto transformáciu reagovať a ako ju budeme podporovať dnes, rozhodne o tom, akú podobu bude mať svet práce v budúcnosti.

Európa má bezpochyby dobré predpoklady na to, aby šla príkladom, pokiaľ ide o riešenia sociálnych výziev, ktoré sú relevantné aj pre ostatné časti sveta, a to od rýchleho starnutia obyvateľstva v mnohých krajinách bez plne funkčných systémov sociálneho zabezpečenia, cez navrhovanie „inteligentných miest“ na celom svete, po riešenia zdravotnej starostlivosti budúcnosti.

Zároveň sa všetky krajiny vyzývajú inovovať na národnej alebo európske úrovni. Narastá tendencia skúšať nové modely, ktoré by lepšie zodpovedali novým okolnostiam, ako napr. testovanie univerzálneho základného príjmu vo Fínsku alebo postupné zavádzanie garantovaného minimálneho príjmu v Grécku. Vo Francúzsku sa prostredníctvom nového účtu osobnej činnosti zlučujú všetky nároky, ako napr. účty odbornej prípravy, účty týkajúce sa rizík súvisiacich s výkonom povolania a dávky v nezamestnanosti do jedného účtu, ktorý možno používať počas celej kariéry jednotlivca.

Veľa európskych krajín vykonáva veľké reformy svojich systémov trhu práce a sociálneho zabezpečenia, ktoré vykazujú jasné spoločné črty: zníženie daňového zaťaženia práce v záujme zníženia nákladov na najímanie pracovníkov a uľahčenia vytvárania pracovných miest, modernizácia dôchodkových systémov vďaka lepšiemu zosúladeniu veku odchodu do dôchodku so strednou dĺžkou života, modernizácia systémov vzdelávania a celoživotného vzdelávania, aby lepšie zodpovedali potrebám v súčasnosti a budúcnosti, zachovávanie väzby medzi mzdami a produktivitou v záujme zaistenia konkurencieschopnosti a vytvárania pracovných miest v priebehu času.

Neexistuje žiadny univerzálny prístup, ktorý by bolo možné uplatniť v celej Európe, ale čelíme spoločným výzvam a máme spoločnú potrebu konať. V čase rýchlych a nepretržitých zmien by sme sa mali zamerať na posilnenie postavenia jednotlivcov a vybudovanie odolnejších spoločenských štruktúr, ktoré sa vedia úspešne prispôsobiť okolnostiam v priebehu času.

Oblasti, v ktorých musíme konať, sú veľmi dobre známe. Tu sú niektoré z nich: investovanie do detí s cieľom zabezpečiť im čo najlepšiu štartovaciu pozíciu v živote, investovanie do mladých ľudí, zručností a do celoživotného vzdelávania, uľahčovanie prechodu medzi zamestnaniami počas celej kariéry a posun od „jedného zamestnania na celý život“ k „zamestnanosti na celý život“ vrátane samostatnej zárobkovej činnosti, podpora dlhšieho a zdravšieho života vďaka prevencii chorôb a lepším pracovným podmienkam a starostlivosti o starších ľudí, podpora rovnosti medzi ženami a mužmi s cieľom odstrániť zostávajúce rozdiely a zaviesť koncepciu „rodiny s dvoma živiteľmi“, zabezpečenie aktívneho začlenenia a boj proti diskriminácii, aby každý mohol žiť dôstojne, uľahčenie mobility a zabezpečenie úspešnej integrácie migrantov, podpora občianskej účasti, kultúry a dialógu, ktoré sú takisto hospodárskymi aktívami.

Občania sa s týmito očakávaniami obracajú na všetky orgány, či už miestne, regionálne, celoštátne alebo európske, a z týchto prieskumov nie je vždy jasné, kto by mal byť podľa respondentov za čo zodpovedný. Ak si majú občania vybrať medzi vnútroštátnou úrovňou a úrovňou EÚ, domnievajú sa, že v prvom rade ide o zodpovednosť členského štátu, ale uznávajú aj úlohu EÚ, a to aj napriek tomu, že nemusí mať všetky prostriedky na vyriešenie príslušného problému. Zároveň musia členské štáty na plné využitie potenciálu dostupných európskych finančných prostriedkov rýchlo a účinne zaviesť potrebné štruktúry, o čom svedčí situácia v oblasti nezamestnanosti mladých.

Po rozsiahlych konzultáciách so zainteresovanými stranami Komisia dnes predstavuje európsky pilier sociálnych práv. Tento pilier stanovuje súbor zásad a práv, ktoré majú slúžiť ako referenčný rámec pre politiku v oblasti zamestnanosti a sociálnu politiku na národnej a európskej úrovni. Na podporu tohto piliera Komisia vypracovala aj nový návrh právneho predpisu, podľa ktorého majú rodičia a osoby poskytujúce starostlivosť v celej Európe minimálne práva na dovolenku a pružné formy organizácie práce, aby mohli lepšie zosúladiť svoje pracovné a rodinné povinnosti, čo je problém, ktorému dnes v Európe čelia státisíce domácností. Vedú sa konzultácie so sociálnymi partnermi o prípadných právnych predpisoch, ktoré by zlepšili zamestnanosť a práva na sociálnu ochranu osôb, ktoré nie sú v súčasnosti dostatočne chránené.

Súčasná Komisia zintenzívnila svoju činnosť na všetkých frontoch (pozri prílohu II). Navrhla jasné, spravodlivé a vymáhateľné pravidlá v oblasti pracovnej mobility s cieľom lepšie chrániť práva ľudí, pričom zároveň poskytla členským štátom lepšie nástroje na boj proti zneužívaniu týchto pravidiel. Na ochranu pracovníkov pred vystavením karcinogénnym látkam zaviedla nové právne predpisy, ktoré v dlhšom časovom horizonte pomôžu zachrániť 100 000 ľudských životov, a prijala iniciatívy na zlepšenie prístupnosti tovaru a služieb pre osoby so zdravotným postihnutím. Navrhla ambiciózny program, ktorý má ľuďom pomôcť rozvinúť správne schopnosti a zapojiť sa do celoživotného vzdelávania.

Do Rímskej zmluvy už boli zahrnuté základné princípy ako rovnaké odmeňovanie žien a mužov a právo pracovníkov voľne sa pohybovať z jedného členského štátu do druhého. Zaviedli sa podrobné pravidlá, aby sa právo presťahovať sa do inej krajiny stalo skutočnosťou: pravidlá na zabezpečenie práv pacientov na liečbu v inej krajine a náhradu výdavkov na zdravotnú starostlivosť, pravidlá týkajúce sa vzájomného uznávania diplomov a pravidlá, ktoré ľuďom zabezpečia, aby pri nástupe do zamestnania v inej krajine neprišli o nadobudnuté dôchodkové práva. Uvedené ustanovenia majú priamy a pozitívny vplyv na životy miliónov ľudí. A naše hospodárstva a spoločnosti ako celok z toho majú len prínos.

– obmedzenie „sociálneho rozmeru“ na voľný pohyb,

– umožnenie štátom, ktoré chcú v sociálnej oblasti konať viac, aby tak mohli urobiť,

– umožniť EÚ-27 spoločne prehĺbiť sociálny rozmer.

Každá zo zvolených politických možností bude mať vplyv nielen na sociálnu oblasť, ale aj na konkurencieschopnosť Európy, jej schopnosť utvárať a ovplyvňovať globalizáciu, stabilitu hospodárskej menovej únie, súdržnosť v rámci Únie a solidaritu medzi jej občanmi. Každá politická možnosť by sa mala posudzovať aj s ohľadom na identifikované výzvy, a pritom by sa malo skúmať, kde môže EÚ priniesť pridanú hodnotu. Každá z uvedených troch možností zahŕňa niekoľko návrhov konkrétnych opatrení a aj výber možných nástrojov by sa mal uskutočniť so zreteľom na tieto výzvy. Väčšina z príkladov uvedených pre druhú možnosť platí aj pre tretiu možnosť a naopak.

Obmedzenie „sociálneho rozmeru“ na voľný pohyb

Zaznievajú názory, že právne predpisy v sociálnej oblasti na úrovni EÚ sú prekážkou rastu a že administratívne zaťaženie podnikov je príliš nákladné, a to najmä v prípade malých a stredných podnikov. Poukazuje sa na to, že naše vysoké sociálne štandardy spolu s ochranou spotrebiteľov a normami v oblasti životného prostredia predstavujú konkurenčnú nevýhodu pre európske podniky v porovnaní so zvyškom sveta. Podľa týchto názorov len členské štáty majú právo spravodlivo rozdeľovať medzi svojich občanov prostredníctvom systému daní a sociálneho zabezpečenia plody hospodárskeho rastu. Vzdelávanie a kultúra by takisto, podľa týchto názorov, mali byť vo výlučnej právomoci členských štátov.

Zamerať sa výhradne na jednotný trh by znamenalo zachovať predpisy, ktoré podporujú cezhraničný pohyb osôb, ako napríklad predpisy týkajúce sa práv mobilných občanov na sociálne zabezpečenie, vysielania pracovníkov, cezhraničnej zdravotnej starostlivosti a uznávania diplomov. Európske právne predpisy o ochrane pracovníkov, ochrane ich zdravia a bezpečnosti pri práci, pracovného času a času odpočinku by sa však zrušili. Rovnako by sa na európskej úrovni zrušili právne predpisy týkajúce sa minimálnej platenej dovolenky a rovnosti. Členské štáty by sa mohli rozhodnúť, či by povolili dočasnú agentúrnu prácu alebo nie. Rovnaké zaobchádzanie so zamestnancami na kratší pracovný čas by už nebolo v Európe zaručené. Na európskej úrovni by neexistovali minimálne normy týkajúce sa materskej a otcovskej dovolenky, či rodičovskej alebo opatrovateľskej dovolenky. Právo pracovníkov na to, aby boli individuálne a kolektívne informovaní o svojich právach, by už na európskej úrovni nebolo zaistené. Zrušil by sa rámec pre európske zamestnanecké rady v nadnárodných spoločnostiach. Sociálny dialóg na úrovni EÚ by sa obmedzoval na odvetvia a témy, ktoré sú relevantné pre jednotný trh.

Európa by už nepodporovala príležitosti na výmenu najlepších postupov medzi členskými štátmi v oblasti sociálnej pomoci, vzdelávania, zdravotníctva, kultúry a športu. Nepodporovala by ani členské štáty prostredníctvom odporúčaní o tom, ako riešiť nezamestnanosť mladých ľudí a dlhodobú nezamestnanosť či prostredníctvom svojich nástrojov na rekvalifikáciu a získavanie zručností, vďaka ktorým si európski občania zvyšujú spôsobilosť na zamestnanie. Európske fondy na podporu rekonverzie regiónov, ktoré sú ťažko postihnuté globalizáciou, by boli znížené alebo zrušené. Sociálne programy v členských štátoch, ktoré sú z podstatnej časti spolufinancované z prostriedkov EÚ, by sa museli ukončiť alebo financovať z vnútroštátnych zdrojov.

Čo by to znamenalo v praxi:

– vodiči kamiónov v každej krajine podliehajú iným časom jazdy a odpočinku a ich zamestnávateľ im musí v každej krajine zaplatiť rôznu hodinovú mzdu,

– 20 dní platenej dovolenky a 14 týždňov materskej dovolenky už nie je zaručených v celej Európe,

– pacienti sa stále môžu dať ošetriť v inom členskom štáte, ale neexistuje žiadny európsky akčný plán na boj proti nárastu baktérií rezistentných voči antibiotikám,

– neexistuje koordinácia a pripravenosť pri potrebe reagovať na spoločné zdravotné hrozby, napríklad v prípade šírenia nákazlivých chorôb ako ebola a vírus Zika,

– ak dôjde k uzatvoreniu závodu na výrobu automobilov z dôvodu presunu výroby do krajiny s nízkymi mzdami mimo Európy a tisíce ľudí prídu v regióne náhle o zamestnanie, nebudú na úrovni EÚ k dispozícii žiadne finančné prostriedky, ktoré by im pomohli opätovne získať prácu,

– dokonca hrozí, že sa upustí aj od programu Erasmus+ a že EÚ ukončí referenčné porovnávanie osôb, ktoré predčasne ukončili školskú dochádzku, a osôb so slabými študijnými výsledkami.

Zastaví sa aj podpora EÚ pre európske filmové odvetvie a kultúrne a tvorivé odvetvia. Ukončí sa podujatie európske hlavné mesto kultúry.