SPOLOČNÁ POZÍCIA (ES) č. 16/2006

prijatá Radou 24. júla 2006

na účely prijatia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/.../ES z xx. xx. 2006 o službách na vnútornom trhu

(2006/C 967 E/01)

EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 47 ods. 2 prvú a tretiu vetu a jej článok 55,

so zreteľom na návrh Komisie,

so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),

so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov (2),

konajúc v súlade s postupom ustanoveným v článku 251 zmluvy (3),

keďže:

Konkurencieschopný trh so službami je nevyhnutný na podporu hospodárskeho rastu a na tvorbu pracovných miest v Európskej únii. Mnohé prekážky v rámci vnútorného trhu v súčasnosti bránia poskytovateľom, najmä malým a stredným podnikom (MSP), rozširovať svoje činnosti za hranice svojho štátu a využívať v plnom rozsahu výhody vnútorného trhu. Táto skutočnosť oslabuje konkurencieschopnosť poskytovateľov z Európskej únie vo svete. Voľný trh, ktorý vyžaduje od členských štátov zrušenie obmedzení týkajúcich sa cezhraničného poskytovania služieb, a zároveň zvyšovanie transparentnosti a informovanosti spotrebiteľov, by spotrebiteľom umožnil širší výber a lepšie služby za nižšie ceny.

Keďže služby predstavujú hnaciu silu hospodárskeho rastu a predstavujú 70 % HDP a zamestnanosti vo väčšine členských štátov, takáto fragmentácia vnútorného trhu má nepriaznivý dopad na celé európske hospodárstvo, najmä na konkurencieschopnosť MSP a pohyb pracovníkov, a bráni spotrebiteľom v získaní prístupu k väčšej rôznorodosti služieb za konkurencieschopnú cenu. Je dôležité upozorniť, že odvetvie služieb je hlavným zamestnávateľom najmä pre ženy, ktoré môžu získať veľmi veľa z nových možností, ktoré ponúka doukončenie vnútorného trhu so službami. Európsky parlament a Rada zdôraznili, že odstránenie právnych prekážok vytvorenia skutočného vnútorného trhu je prioritou pre splnenie cieľa stanoveného na zasadnutí Európskej rady v Lisabone 23. a 24. marca 2000, ktorým je zlepšenie zamestnanosti a sociálnej súdržnosti a dosiahnutie trvalo udržateľného hospodárskeho rastu, aby sa tak Európska únia stala do roku 2010 najkonkurencieschopnejšiu a najdynamickejšiu znalostnou ekonomiku na svete s väčším množstvom a lepšími pracovnými príležitosťami. Odstránenie týchto prekážok pri súčasnom zabezpečení vyspelého európskeho sociálneho modelu je preto základnou podmienkou prekonania ťažkostí pri vykonávaní lisabonskej stratégie a oživenia európskeho hospodárstva, najmä z hľadiska zamestnanosti a investícií. Z toho dôvodu je dôležité vytvoriť vnútorný trh so službami, v ktorom bude v správnej rovnováhe otvorenosť trhu, zachovanie služieb verejného záujmu a sociálne práva a práva spotrebiteľov.

Preto je potrebné odstrániť prekážky týkajúce sa slobody poskytovateľov usadiť sa v členských štátoch a voľného pohybu služieb medzi členskými štátmi a zaručiť príjemcom a poskytovateľom právnu istotu potrebnú na praktický výkon týchto dvoch základných slobôd uvedených v zmluve. Keďže prekážky na vnútornom trhu so službami majú vplyv na prevádzkovateľov, ktorí sa chcú usadiť v inom členskom štáte alebo ktorí poskytujú službu v inom členskom štáte bez toho, aby tam boli usadení, je potrebné umožniť poskytovateľom, aby mohli vyvíjať svoje činnosti v oblasti služieb na vnútornom trhu buď usadením sa v členskom štáte, alebo využívaním voľného pohybu služieb. Poskytovatelia by mali mať možnosť voľby medzi týmito dvoma slobodami v závislosti od svojej stratégie rastu v každom členskom štáte.

Tieto prekážky nemožno odstrániť len spoliehaním sa na priamu uplatniteľnosť článkov 43 a 49 zmluvy, keďže na jednej strane riešenie jednotlivých prípadov prostredníctvom konaní o porušení a nesplnení povinností voči dotknutému členskému štátu by bolo pre vnútroštátne orgány aj inštitúcie Spoločenstva, najmä po rozšírení, veľmi zložité a na druhej strane si zrušenie mnohých prekážok vyžaduje predchádzajúcu koordináciu vnútroštátnych právnych systémov vrátane vytvorenia administratívnej spolupráce. Legislatívny nástroj Spoločenstva umožňuje vytvoriť skutočný vnútorný trh so službami, ako to uznali Európsky parlament a Rada.

Táto smernica ustanovuje všeobecný právny rámec, ktorý poskytuje prospech širokému spektru služieb, pričom zohľadňuje rozdielne charakteristiky jednotlivých druhov činností alebo povolaní a ich systémy regulácie. Základom tohto rámca je dynamický a selektívny prístup prioritne spočívajúci v rýchlom odstraňovaní prekážok a v ostatných prípadoch tento prístup predpokladá začatie procesu hodnotenia, konzultácií a doplňujúcej harmonizácie konkrétnych záležitostí, čo umožní postupnú a koordinovanú modernizáciu vnútroštátnych regulačných systémov týkajúcich sa činností v oblasti služieb, nevyhnutnú na vytvorenie skutočného vnútorného trhu so službami do roku 2010. Mala by sa ustanoviť vyvážená sústava opatrení, ktorá zahrnie cielenú harmonizáciu, administratívnu spoluprácu, ustanovenie týkajúce sa slobody poskytovať služby a podporu vypracovania kódexov správania sa v určitých záležitostiach. Takáto koordinácia vnútroštátnych legislatívnych systémov by mala zabezpečiť vysoký stupeň právnej integrácie Spoločenstva a vysokú úroveň ochrany cieľov všeobecného záujmu, najmä ochrany spotrebiteľov, ktoré sú nevyhnutné na vytvorenie dôvery medzi členskými štátmi. V tejto smernici sa tiež zohľadňujú iné ciele všeobecného záujmu, vrátane ochrany životného prostredia, verejnej bezpečnosti a zdravia, ako aj potreba súladu s pracovným právom.

Bolo by vhodné, aby sa ustanovenia tejto smernice týkajúce sa slobody usadiť sa a voľného pohybu služieb uplatňovali len do tej miery, aby boli dané činnosti otvorené hospodárskej súťaži, teda aby nezaväzovali členské štáty liberalizovať služby všeobecného hospodárskeho záujmu ani privatizovať verejnoprávne subjekty, ktoré takéto služby poskytujú, ani zrušiť existujúce monopoly na iné činnosti alebo určité distribučné služby.

Táto smernica rešpektuje výkon základných práv, ktoré sa uplatňujú v členských štátoch a ktoré sú uznané v Charte základných práv Európskej únie a sprievodných vysvetleniach a dáva ich do súladu so základnými slobodami ustanovenými v článkoch 43 a 49 zmluvy. Tieto základné práva zahŕňajú právo na protest v súlade s vnútroštátnym právom a postupmi, ktoré rešpektujú právo Spoločenstva.

Táto smernica sa vzťahuje len na služby, ktoré sa poskytujú za finančnú úhradu. Služby všeobecného záujmu nie sú zahrnuté do vymedzenia v článku 50 zmluvy, a preto nepatria ani do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Služby všeobecného hospodárskeho záujmu sú služby poskytované za finančnú úhradu, a preto patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Niektoré služby všeobecného hospodárskeho záujmu, napríklad služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré môžu existovať v oblasti dopravy, sú však vyňaté z rozsahu pôsobnosti tejto smernice, a na určité iné služby všeobecného hospodárskeho záujmu, napríklad také, ktoré môžu existovať v oblasti poštových služieb, sa vzťahuje odchýlka z ustanovenia o slobode poskytovať služby stanovené v tejto smernici. Táto smernica sa nezaoberá financovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a nevzťahuje sa na systémy poskytovania pomoci členskými štátmi, najmä v sociálnej oblasti, v súlade s pravidlami Spoločenstva o hospodárskej súťaži. Táto smernica sa nezaoberá krokmi nadväzujúcimi na Bielu knihu Komisie o službách všeobecného záujmu.

Finančné služby by sa mali vyňať z rozsahu pôsobnosti tejto smernice, keďže tieto činnosti sú predmetom osobitných právnych predpisov Spoločenstva zameraných, rovnako ako táto smernica, na vytvorenie skutočného vnútorného trhu so službami. Toto vyňatie by sa teda malo vzťahovať na všetky finančné služby bankového, úverového a poistného charakteru, vrátane služieb zaisťovacieho, osobno-dôchodkového alebo pracovno-dôchodkového charakteru, služieb, ktoré sa týkajú cenných papierov, služieb investičného, platobného, investično-poradenského charakteru, vrátane služieb uvedených v prílohe I k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2006/48/ES zo 14. júna 2006 o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií (4) .

Z rozsahu pôsobnosti tejto smernice by mali byť vyňaté aj audiovizuálne služby v akejkoľvek forme prenosu, vrátane prenosu v kinách. Okrem toho by sa táto smernica nemala vzťahovať na pomoc, ktorú poskytujú členské štáty audiovizuálnemu sektoru, na ktorú sa vzťahujú pravidlá Spoločenstva o hospodárskej súťaži.

Táto smernica by sa nemala vzťahovať na sociálne služby v oblasti bývania, starostlivosti o deti a podpory rodín a osôb v núdzi, ktoré poskytuje štát na národnej, regionálnej alebo miestnej úrovni prostredníctvom poskytovateľov poverených štátom alebo charitatívnych organizácií, ktoré sú ako také uznané štátom, s cieľom zabezpečiť podporu tým, ktorí sa trvalo alebo dočasne nachádzajú v stave núdze, pretože majú nedostatočný rodinný príjem alebo úplný či čiastočný nedostatok nezávislosti, alebo tým, ktorí podstupujú riziko marginalizácie. Tieto služby sú nevyhnutnými na zaručenie základného práva na ľudskú dôstojnosť a integritu a sú prejavom zásad sociálnej súdržnosti a solidarity a táto smernica by ich nemala ovplyvňovať.

Neziskové amatérske športové činnosti majú dôležitý spoločenský význam. Často sú výhradne zamerané na plnenie spoločenských a rekreačných cieľov. Nepredstavujú preto hospodársku činnosť v zmysle práva Spoločenstva a nemali by patriť do rozsahu pôsobnosti tejto smernice.

Pojem „poskytovateľ“ by mal zahŕňať každú fyzickú osobu, ktorá je štátnym príslušníkom členského štátu, alebo každú právnickú osobu, ktorá v členskom štáte vykonáva činnosť v oblasti služieb, v súvislosti s výkonom slobody usadiť sa alebo voľného pohybu služieb. Pojem „poskytovateľ“ by preto nemal byť obmedzený len na cezhraničné poskytovanie služieb v rámci voľného pohybu služieb, ale mal by tiež zahŕňať prípady, v ktorých sa prevádzkovateľ usadí v členskom štáte, aby tam začal vykonávať svoje činnosti v oblasti služieb. Na druhej strane by vymedzenie pojmu „poskytovateľ“ nemalo zahŕňať prípady pobočiek spoločností z tretích krajín v členskom štáte, pretože podľa článku 48 zmluvy môžu mať prospech zo slobody usadiť sa a voľného pohybu služieb len spoločnosti založené v súlade s právnymi predpismi členského štátu, ktoré majú sídlo, administratívne ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti v rámci Spoločenstva. Pojem „príjemca“ by sa mal tiež vzťahovať na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí už majú výhody z práv, ktoré im boli priznané aktmi Spoločenstva, akými sú nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71, smernica Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom (14) , nariadenie Rady (ES) č. 859/2003 zo 14. mája 2003, ktorým sa rozširujú ustanovenia nariadenia (EHS) č. 1408/71 a nariadenia (EHS) č. 574/72 na štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktorých sa doteraz tieto ustanovenia nevzťahujú výhradne z dôvodu ich štátnej príslušnosti (15) a smernica Európskho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov (16) . Okrem toho členské štáty môžu rozšíriť pojem „príjemca“ na iných štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa nachádzajú na ich území.

Miesto, kde je poskytovateľ služby usadený, by malo byť určené v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej pojem „usadenie sa“ znamená faktický výkon hospodárskej činnosti prostredníctvom stálej prevádzky po neurčitú dobu. Táto požiadavka môže byť tiež splnená, ak je spoločnosť založená na dobu určitú, alebo ak si prenajíma budovu alebo zariadenie, prostredníctvom ktorého vykonáva svoju činnosť. Tiež môže byť splnená, ak v súvislosti s konkrétnou službou členský štát udelí povolenie len na obmedzenú dobu. Usadenie si nevyžaduje, aby sa uskutočnilo formou dcérskej spoločnosti, pobočky alebo obchodného zastúpenia, ale môže pozostávať z kancelárie riadenej vlastnými zamestnancami poskytovateľa alebo osobou, ktorá je nezávislá, ale oprávnená konať trvalo v mene podniku, ako je tomu napríklad v prípade obchodného zastúpenia. Podľa takéhoto vymedzenia, ktoré vyžaduje skutočný výkon hospodárskej činnosti v mieste usadenia sa poskytovateľa, nepredstavuje samotná poštová schránka miesto usadenia. V prípadoch, v ktorých má poskytovateľ viaceré miesta usadenia sa, je potrebné určiť, z ktorého z nich poskytuje dotknutú službu. Ak je ťažké určiť, z ktorého z viacerých miest usadenia sa je predmetná služba poskytovaná, by daným miestom usadenia sa malo byť miesto, ktoré je centrom činností poskytovateľa, ktoré sa vzťahujú na túto konkrétnu službu.

Pojem „systém udeľovania povolení“ by mal okrem iného zahŕňať administratívne postupy udeľovania povolení, licencií, schválení alebo koncesií, ako aj povinnosť na účely získania oprávnenia vykonávať činnosť, zaregistrovať sa ako člen profesie alebo zapísať sa do registra, evidencie alebo databázy, povinnosť úradného vymenovania za orgán alebo povinnosť byť držiteľom preukazu potvrdzujúceho členstvo v určitej profesii. Povolenie môže byť udelené nielen formálnym rozhodnutím, ale aj implicitným rozhodnutím, ktoré vyplýva napríklad z nečinnosti príslušného orgánu alebo zo skutočnosti, že zainteresovaná strana musí čakať na potvrdenie prijatia svojho vyhlásenia, aby mohla začať vykonávať príslušnú činnosť alebo aby sa vykonávania tejto činnosti stalo zákonným.

S cieľom preskúmať potrebu zjednodušenia postupov a formálnych náležitostí by členské štáty mali mať možnosť zohľadniť najmä svoje potreby, počet, možnú duplicitu, náklady, jasnosť a prístupnosť, ako aj oneskorenie a praktické ťažkosti, ktoré by mohli dotknutému poskytovateľovi spôsobiť.

S cieľom ďalšieho zjednodušenia administratívnych postupov je vhodné zabezpečiť, aby mal každý poskytovateľ jedno miesto, prostredníctvom ktorého môže splniť všetky postupy a formálne náležitosti (ďalej len „miesto jednotného kontaktu“). Počet miest jednotného kontaktu na jeden členský štát môže byť rôzny v závislosti od právomocí na regionálnej a miestnej úrovni alebo v závislosti od dotknutých činností. Vytvorenie miest jednotného kontaktu by nemalo zasahovať do rozdelenia funkcií medzi príslušnými orgánmi v rámci každého vnútroštátneho systému. Ak je na regionálnej alebo miestnej úrovni niekoľko príslušných orgánov, jeden z nich môže prevziať úlohu miesta jednotného kontaktu a koordinátora. Miesta jednotného kontaktu môžu byť zriadené nielen správnymi orgánmi, ale aj obchodnými komorami alebo živnostenskými komorami alebo profesijnými organizáciami alebo súkromnými subjektmi, ktorým sa členský štát rozhodne zveriť túto úlohou. Miesta jednotného kontaktu zohrávajú dôležitú úlohu pri poskytovaní pomoci poskytovateľom buď ako orgán priamo oprávnený vydávať dokumenty potrebné na získanie prístupu k činnostiam v oblasti služieb, alebo ako sprostredkovateľ medzi poskytovateľom a priamo príslušnými orgánmi.

Poplatok, ktorý môžu miesta jednotného kontaktu vyberať, by mal byť primeraný nákladom na postupy a formálne náležitosti, ktoré vykonávajú. To by členským štátom nemalo brániť, aby miesta jednotného kontaktu poverili výberom iných správnych poplatkov, ako napríklad poplatkov dozorných orgánov.

Pre poskytovateľov a ich príjemcov je nevyhnutné, aby mali ľahký prístup k určitým druhom informácií. Spôsob poskytovania informácií poskytovateľom a príjemcom by mali určiť členské štáty v rámci tejto smernice. Najmä povinnosť členských štátov zabezpečiť, že príslušná informácia je ľahko prístupná poskytovateľom a príjemcom a že môže byť prístupná verejnosti bez prekážok, by sa mohla splniť tým, že sa táto informácia sprístupní na webovej stránke. Každá informácia by mala byť poskytovaná zrozumiteľným a jednoznačným spôsobom.

Informácie poskytované poskytovateľom a ich príjemcom služieb by mali zahŕňať najmä informácie o postupoch a formálnych náležitostiach, kontakt na príslušné orgány, podmienky prístupu k verejným registrom a databázam a informácie týkajúce sa dostupných opravných prostriedkov a kontakt na združenia a organizácie, od ktorých poskytovatelia či príjemcovia môžu získať praktickú pomoc. Povinnosť príslušných orgánov poskytovať poskytovateľom a príjemcom pomoc by nemala zahŕňať poskytovanie právneho poradenstva v jednotlivých prípadoch. Avšak mali by byť poskytnuté všeobecné informácie o spôsobe, akým sa zvyčajne požiadavky vykladajú či uplatňujú. Otázky týkajúce sa zodpovednosti v prípade poskytnutia nesprávnych alebo zavádzajúcich informácií by mali určiť členské štáty.

Možnosť získania prístupu k činnosti v oblasti služieb by malo podliehať udeleniu povolenia príslušným orgánom, len ak je takéto rozhodnutie v súlade s kritériami nediskriminácie, nevyhnutnosti a proporcionality. Znamená to najmä, že existencia systémov udeľovania povolení by mala byť prípustná len v prípadoch, v ktorých by následná inšpekcia nebola účinná z dôvodu nemožnosti dodatočne určiť nedostatky dotknutej služby pri zohľadnení rizík a nebezpečenstiev, ktoré by mohli vzniknúť, ak by sa nevykonala predchádzajúca inšpekcia. Na ustanovenie s takýmto účinkom v tejto smernici sa však nemožno spoliehať pri zdôvodňovaní systémov udeľovania povolení, ktoré sú zakázané inými nástrojmi Spoločenstva, ako napríklad smernicou Európskeho parlamentu a Rady 1999/93/ES z 13. decembra 1999 o rámci Spoločenstva pre elektronické podpisy (17) alebo smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (18) . Výsledky postupu vzájomného hodnotenia umožnia na úrovni Spoločenstva určiť druhy činností, v prípade ktorých by sa mali odstrániť systémy udeľovania povolení.

Táto smernica by sa nemala týkať možnosti členských štátov odňať povolenie po jeho udelení, a to v prípadoch, keď už nie sú splnené podmienky na jeho udelenie.

Podľa judikatúry Súdneho dvora predstavuje verejné zdravie, ochrana spotrebiteľa, zdravie zvierat a ochrana mestského životného prostredia závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu. Takéto závažné dôvody môžu odôvodniť uplatnenie systémov udeľovania povolení a iných obmedzení. Avšak žiadny takýto systém udeľovania povolení alebo obmedzenie by nemali byť diskriminačné z dôvodu štátnej príslušnosti. Navyše by sa vždy mali dodržať zásady nevyhnutnosti a proporcionality.

Ustanovenia tejto smernice týkajúce sa systémov udeľovania povolení by sa mali zaoberať prípadmi, keď si prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie prevádzkovateľmi vyžaduje rozhodnutie príslušného orgánu. Netýka sa to rozhodnutí príslušných orgánov o založení verejného alebo súkromného subjektu na poskytovanie konkrétnej služby, ani na uzatvorenie zmlúv príslušnými orgánmi na poskytovanie konkrétnej služby, ktorú upravujú predpisy o verejnom obstarávaní, pretože táto smernica sa nezaoberá pravidlami verejného obstarávania.

Povolenie by spravidla malo poskytovateľovi umožniť prístup k činnosti v oblasti služieb alebo vykonávanie tejto činnosti na celom území štátu, pokiaľ nie je územné obmedzenie povolenia opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu. Napríklad ochrana životného prostredia môže odôvodňovať požiadavku získať povolenie pre každé jednotlivé zariadenie na území štátu. Toto ustanovenie by nemalo mať vplyv na právomoci na regionálnej alebo miestnej úrovni týkajúce sa udeľovania povolení v rámci členských štátov.

Táto smernica, a najmä ustanovenia týkajúce sa systémov udeľovania povolení a územného rozsahu povolení, by nemali zasahovať do rozdelenia regionálnych alebo miestnych právomocí v rámci členských štátov vrátane regionálnej a miestnej samosprávy a používania úradných jazykov.

Ustanovenie týkajúce sa neduplicity podmienok pre udeľovanie povolení by nemalo brániť tomu, aby členské štáty uplatňovali vlastné podmienky, ktoré sú uvedené v systéme udeľovania povolení. Malo by sa len vyžadovať, aby príslušné orgány pri posudzovaní toho, či tieto podmienky žiadateľ spĺňa, zohľadnili rovnocenné podmienky, ktoré už žiadateľ splnil v inom členskom štáte. Toto ustanovenie by nemalo vyžadovať uplatňovanie podmienok pre udeľovanie povolení stanovených v systéme udeľovania povolení v inom členskom štáte.

Ak je v dôsledku nedostatku prírodných zdrojov alebo technickej kapacity počet vydávaných povolení pre určitú činnosť obmedzený, mal by sa prijať postup pre výber spomedzi viacerých potenciálnych kandidátov s cieľom zabezpečiť pomocou otvorenej súťaže zlepšenie kvality a podmienok pre poskytovanie služieb dostupných pre užívateľov. Takýto postup by mal zaručiť transparentnosť a nestrannosť a povolenia by nemali byť v rámci neho udeľované na nadmerne dlhé obdobie alebo podliehať automatickému obnoveniu, alebo poskytovať úspešnému poskytovateľovi iné výhody. Predovšetkým doba platnosti udeleného povolenia by mala byť stanovená spôsobom, ktorý nebráni ani neobmedzuje voľnú hospodársku súťaž viac, ako je potrebné na umožnenie návratnosti investičných nákladov pre poskytovateľa a primeraný zisk z investovaného kapitálu. Toto ustanovenie by nemalo brániť členským štátom, aby obmedzili počet vydávaných povolení z iných dôvodov ako z nedostatku prírodných zdrojov alebo technickej kapacity. Tieto povolenia by v každom prípade mali i naďalej podliehať ostatným ustanoveniam tejto smernice, ktoré sa vzťahujú na systémy udeľovania povolení.

Ak neexistujú iná úprava a príslušný orgán na žiadosť neodpovedal v stanovenej lehote, povolenie by sa malo považovať za udelené. Vo vzťahu k určitým činnostiam sa však môžu zaviesť inú úpravu, ak je to objektívne opodstatnené závažnými dôvodmi týkajúcimi sa verejného záujmu vrátane oprávneného záujmu tretích strán. Táto iná úprava by mohla zahŕňať predpisy členských štátov, podľa ktorých v prípade, že príslušný orgán na žiadosť neodpovedal, sa žiadosť považuje za zamietnutú, pričom toto zamietnutie možno napadnúť súdnou cestou.

Na vytvorenie skutočného vnútorného trhu so službami je potrebné zrušiť všetky obmedzenia slobody usadiť sa a voľného pohybu služieb, ktoré sú stále zakotvené v zákonoch určitých členských štátov a ktoré nie sú v súlade s článkami 43 a 49 zmluvy. Obmedzenia, ktoré je potrebné zrušiť, ovplyvňujú najmä vnútorný trh so službami a mali by byť čo najskôr systematicky odstránené.

Sloboda usadiť sa založená najmä na zásade rovnakého zaobchádzania, ktorá spočíva nielen v zákaze akejkoľvek diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, ale aj akejkoľvek nepriamej diskriminácie z iných dôvodov s rovnakým dôsledkom. Z tohto dôvodu prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie v členskom štáte buď vo forme hlavnej, alebo vedľajšej činnosti by nemal podliehať splneniu kritérií, ako sú usadenie sa, bydlisko, trvalé bydlisko alebo hlavná prevádzka pre výkon činností v oblasti služieb. Tieto kritériá by však nemali zahŕňať požiadavky, na základe ktorých musí byť poskytovateľ alebo jeden z jeho zamestnancov alebo zástupca prítomný počas výkonu činnosti, ak je to opodstatnené závažnými dôvodmi týkajúcimi sa verejného záujmu. Okrem toho by členský štát nemal obmedziť spôsobilosť na právne úkony spoločností alebo právo spoločností založených podľa práva iného členského štátu, na území ktorého sa nachádza ich hlavná prevádzka, aby podali návrh na začatie súdneho konania. Členský štát by navyše nemal poskytovať výhody poskytovateľom, s ktorými má určité národné alebo miestne sociálno-ekonomické prepojenie, ani by nemal mať možnosť obmedzovať z dôvodu miesta usadenia sa slobodu poskytovateľa nadobúdať, užívať alebo nakladať s právami alebo tovarom, ani by nemal obmedzovať prístup poskytovateľa k rôznym formám úverov alebo umiestneniu, pokiaľ ich konkrétny výber je užitočný pre prístup k ich činnosti alebo pre jej efektívny výkon.

Prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie na území členského štátu by nemalo podliehať hospodárskemu testu. Zákaz používania ekonomických previerok ako predpokladu pre udelenie povolenia by sa mal vzťahovať na hospodárske testy ako také, ale nie na požiadavky, ktoré sú objektívne opodstatnené závažnými dôvodmi týkajúcimi sa verejného záujmu, ako napríklad ochrana mestského životného prostredia, ciele sociálnej politiky a verejného zdravia. Tento zákaz by nemal ovplyvniť výkon právomocí orgánov zodpovedných za uplatňovanie práva hospodárskej súťaže.

Na koordináciu modernizácie vnútroštátnych pravidiel a právnych predpisov v súlade s požiadavkami vnútorného trhu je potrebné zhodnotiť určité nediskriminačné vnútroštátne požiadavky, ktoré by svojou podstatou mohli v rámci slobody usadiť sa významne obmedziť alebo dokonca zabrániť prístupu k činnosti alebo jej výkonu. Tento proces hodnotenia by mal byť obmedzený na zlučiteľnosť týchto požiadaviek s kritériami pre slobodu usadiť sa ustanovenými Súdnym dvorom. Nemal by sa týkať sa uplatňovania právnych predpisov Spoločenstva o hospodárskej súťaži. Ak sú takéto požiadavky diskriminačné alebo nie sú objektívne opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu alebo ak sú neprimerané, musia sa zrušiť alebo zmeniť a doplniť. Výsledok tohto hodnotenia sa bude líšiť v závislosti od povahy činností a dotknutého verejného záujmu. Takéto požiadavky by mohli byť predovšetkým v plnej miere opodstatnené, ak sledujú ciele sociálnej politiky.

Na účely tejto smernice sa služby môžu považovať za služby všeobecného hospodárskeho záujmu v tejto smernici a bez toho, aby bol dotknutý článok 16 zmluvy, len ak sú poskytované pri vykonávaní osobitných úloh verejného záujmu, ktorými poveril príslušný členský štát poskytovateľa. Toto poverenie by sa malo vykonať prostredníctvom jedného alebo viacerých aktov, ktorých formu si určí každý členský štát, a malo by určiť presný charakter osobitnej úlohy.

Proces vzájomného hodnotenia stanovený v tejto smernici by nemal mať vplyv na slobodu členských štátov stanoviť vo svojich právnych predpisoch vysokú úroveň ochrany verejných záujmov, predovšetkým cieľov sociálnej politiky. Navyše je potrebné, aby postup vzájomného hodnotenia v plnej miere zohľadňoval osobitosť služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a im zverených osobitných úloh. Môžu byť dôvodom pre určité obmedzenia slobody usadiť sa, a to predovšetkým, ak cieľom týchto obmedzení je ochrana verejného zdravia a dosiahnutie cieľov sociálnej politiky a za predpokladu, že spĺňajú podmienky článku 15 ods. 3 písm. a) až c). Napríklad, pokiaľ ide o povinnosť mať na výkon určitých služieb v sociálnej oblasti určitú právnu formu, Súdny dvor už uznal, že môže byť opodstatnené požadovať od poskytovateľa charakter neziskovosti.

Služby všeobecného hospodárskeho záujmu majú dôležité úlohyv oblasti sociálnej a územnej súdržnosti. Výkonu týchto úloh by nemal brániť proces hodnotenia stanovený v tejto smernici. Tento proces by nemal mať vplyv na požiadavky, ktoré sú potrebné na splnenie týchto úloh, pričom sa súčasne musia riešiť neodôvodnené obmedzenia slobody usadiť sa.

K požiadavkam, ktoré sa majú preskúmať, patria vnútroštátne predpisy, ktoré z iného dôvodu ako odbornej kvalifikácie, vyhradzujú prístup k určitým činnostiam pre konkrétnych poskytovateľov. Tieto obmedzenia zahŕňajú aj povinnosti poskytovateľa mať určitú právnu formu, a to najmä, aby bol právnickou osobou, spoločnosťou s individuálnym vlastníctvom, neziskovou organizáciou alebo spoločnosťou vo výlučnom vlastníctve fyzických osôb, a požiadavky, ktoré sa týkajú vlastnenia podielov v spoločnosti, najmä povinností mať pri určitých činnostiach v oblasti služieb minimálnu výšku základného imania alebo mať osobitnú odbornú kvalifikáciu potrebnú na držanie podielu na základnom imaní určitých spoločností alebo riadenie určitých spoločností. Hodnotenie zlučiteľnosti stálych minimálnych a/alebo maximálnych sadzieb so slobodou usadiť sa týka len sadzieb uložených príslušnými orgánmi osobitne pre poskytovanie určitých služieb a nie napríklad všeobecných pravidiel o stanovovaní cien napríklad za prenájom nehnuteľností.

Proces vzájomného hodnotenia znamená, že členské štáty budú musieť počas transpozičnej lehoty najprv vykonať preskúmanie (screening) svojej legislatívy s cieľom určiť, či v ich právnych systémoch existujú vyššie uvedené požiadavky. Najneskôr do konca transpozičnej lehoty by členské štáty mali vypracovať správu o výsledkoch tohto preskúmania. Každá správa bude predložená všetkým ostatným členským štátom a zainteresovaným stranám. Členské štáty budú mať potom šesť mesiacov na odovzdanie svojich pripomienok k týmto správam. Komisia by mala najneskôr do jedného roka po dátume transpozície vypracovať súhrnnú správu, doplnenú, v prípade potreby, o návrhy ďalších iniciatív. Komisia by v prípade potreby v spolupráci s členskými štátmi mohla pomôcť členským štátom pri vytváraní spoločnej metodiky.

Ak prevádzkovateľ cestuje do iného členského štátu s cieľom vykonávať tam činnosť v oblasti služieb, malo by sa rozlišovať medzi situáciami, na ktoré sa vzťahuje sloboda usadiť sa a na ktoré sa vzťahuje v dôsledku dočasného charakteru dotknutých činností voľný pohyb služieb. Čo sa týka rozdielu medzi uplatňovaním slobody usadiť sa a voľného pohybu služieb, podľa judikatúry Súdneho dvora je hlavnou otázkou to, či hospodársky prevádzkovateľ je alebo nie je usadený v členskom štáte, v ktorom poskytuje dotknutú službu. Ak je usadený v členskom štáte, v ktorom poskytuje služby, mal by patriť do rozsahu pôsobnosti slobody usadiť sa. Naopak, ak hospodársky prevádzkovateľ nie je usadený v členskom štáte, v ktorom je poskytovaná služba, na jeho činnosti by sa mal vzťahovať voľný pohyb služieb. Podľa zhodných rozhodnutí Súdneho dvora by sa dočasný charakter dotknutých činností mal určiť nielen s prihliadnutím na trvanie poskytovania služby, ale aj na ich pravidelnosť, periodicitu a kontinuitu. V každom prípade by skutočnosť, že činnosť má dočasný charakter, nemal znamenať, že sa poskytovateľ nemôže vybaviť určitou formou infraštruktúry v hostiteľskom členskom štáte, ako sú napríklad kancelárske priestory, miestnosti alebo konzultačné priestory, pokiaľ je takáto infraštruktúra nevyhnutná na účely poskytovania dotknutej služby.

S cieľom zabezpečiť efektívnu realizáciu voľného pohybu služieb a zabezpečiť, aby mohli mať príjemcovia a poskytovatelia zo služieb úžitok a aby mali možnosť poskytovať služby v celom Spoločenstve bez ohľadu na hranice, je potrebné ujasniť, do akej miery môžu byť presadzované požiadavky členského štátu, v ktorom sa poskytujú služby. Je nevyhnutné zabezpečiť, aby ustanovenie o slobode poskytovať služby nezabraňovalo členským štátom, v ktorých sa služby poskytujú, presadzovať v súlade so zásadami stanovenými v článku 16 ods. 1 písm. a) až c) svoje osobitné požiadavky z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti alebo na ochranu verejného zdravia alebo životného prostredia.

Je potrebné zabezpečiť, aby poskytovatelia mohli so sebou vziať vybavenie, ktoré je nevyhnutné na poskytovanie ich služby, ak cestujú, aby poskytli služby v inom členskom štáte. Predovšetkým je dôležité vyhnúť sa prípadom, keď by službu bez vybavenia nebolo možné poskytnúť alebo situáciám, keď by poskytovateľom vznikali dodatočné náklady, napríklad prenájmom alebo kúpou iného vybavenia ako toho, ktoré obyčajne používajú alebo potrebou podstatne zmeniť zaužívaný spôsob vykonávania svojej činnosti.

Ustanovenia tejto smernice by nemali vylučovať uplatňovanie pravidiel o podmienkach zamestnania zo strany členských štátov. Pravidlá ustanovené zákonom, iným právnym predpisom alebo správnymi opatreniami by mali byť v súlade so zmluvou opodstatnené z dôvodov týkajúcich sa ochrany pracovníkov a podľa výkladu Súdneho dvora nediskriminačné, nevyhnutné a proporcionálne a v súlade s ostatnými príslušnými právnymi predpismi Spoločenstva.

Je potrebné zabezpečiť, aby sa od ustanovenia o slobode poskytovať služby bolo možné odchýliť iba v oblastiach, na ktoré sa vzťahujú odchýlky. Tieto odchýlky sú potrebné na zohľadnenie úrovne integrácie vnútorného trhu alebo určitých nástrojov Spoločenstva vzťahujúcich sa na služby, podľa ktorých poskytovateľ podlieha uplatňovaniu iného práva ako práva členského štátu usadenia. Prostredníctvom výnimky možno navyše v určitých prípadoch a za určitých prísnych procesných a vecných podmienok prijať opatrenia voči danému poskytovateľovi. Okrem toho by sa obmedzenie voľného pohybu služieb malo povoliť, prostredníctvom výnimiek, iba vtedy, ak je to v súlade so základnými právami, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou všeobecných právnych zásad obsiahnutých v právnom poriadku Spoločenstva.

Táto smernica by nemala mať vplyv na podmienky zamestnávania, ktoré sa podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (19) vzťahujú na pracovníkov vyslaných na účely poskytovania služby na územie iného členského štátu. V takých prípadoch smernica 96/71/ES stanovuje, že poskytovatelia musia dodržiavať podmienky zamestnávania v uvedenom počte oblastí, uplatniteľných v členskom štáte, v ktorom sa poskytuje služba. Ide o tieto podmienky: maximálna dĺžka pracovného času a minimálna doba odpočinku, minimálna dĺžka platenej dovolenky za rok, minimálna mzda vrátane sadzby za prácu nadčas, podmienky dočasného poskytnutia pracovníkov, najmä ochrana pracovníkov sprostredkovaných agentúrami na sprostredkovanie dočasného zamestnania, zdravie, bezpečnosť a hygiena pri práci, ochranné opatrenia, týkajúce sa podmienok zamestnávania tehotných žien alebo žien, ktoré nedávno porodili, detí a mladistvých, rovnaké zaobchádzanie s mužmi a ženami a iné nediskriminačné ustanovenia. Toto sa netýka len tých podmienok zamestnávania, ktoré sú ustanovené zákonom, ale aj tých, ktoré sú ustanovené v kolektívnych zmluvách alebo arbitrážnych nálezoch vyhlásených alebo de facto všeobecne uplatniteľných v zmysle smernice 96/71/ES. Okrem toho by táto smernica nemala brániť členským štátom uplatňovať podmienky zamestnávania vo veciach iných, než sú tie, ktoré sú uvedené v článku 3 ods. 1 smernice 96/71/ES v prípade ustanovení verejného poriadku.

Táto smernica by nemala ovplyvniť ani podmienky zamestnávania v prípadoch, keď je pracovník, ktorý je zamestnaný na účely poskytovania cezhraničnej služby, prijímaný do zamestnania v členskom štáte, v ktorom je služba poskytovaná. Táto smernica by nemala tiež ovplyvňovať právo členského štátu, v ktorom je služba poskytovaná, určiť existenciu zamestnaneckého vzťahu a rozdiel medzi samostatne zárobkovo činnými osobami a zamestnancami, vrátane „nepravých samostatne zárobkovo činných osôb“. Z tohto dôvodu by základnou vlastnosťou zamestnaneckého vzťahu v zmysle článku 39 zmluvy mala byť skutočnosť, že osoba po určitý čas poskytuje služby pre inú osobu a pod vedením inej osoby, za čo dostáva odmenu; akákoľvek činnosť, ktorú osoba vykonáva mimo vzťahu podriadenosti, musí byť klasifikovaná ako činnosť samostatne zárobkovo činnej osoby na účely článkov 43 a 49 zmluvy.

Zmluvné vzťahy medzi poskytovateľom a klientom, ako aj medzi zamestnávateľom a zamestnancom, by nemali podliehať tejto smernici. Právo uplatniteľné na zmluvné a mimozmluvné záväzky poskytovateľa by mali určovať pravidlá medzinárodného práva súkromného.

Obmedzenia voľného pohybu služieb v rozpore s touto smernicou môžu vzniknúť nielen z opatrení uplatnených na poskytovateľov, ale aj z mnohých prekážok využitia služieb príjemcami, najmä spotrebiteľmi. Táto smernica názorne uvádza určité typy obmedzenia uplatňovaného na príjemcu, ktorý chce využívať službu poskytovanú poskytovateľom usadeným v inom členskom štáte. To platí aj pre prípady, ak má príjemca služby povinnosť získať povolenie od príslušných orgánov alebo pred príslušným orgánom podať vyhlásenie, aby dostal službu od poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte. To sa netýka všeobecných systémov udeľovania povolení, ktoré sa uplatňujú aj na využitie služby, ktorú dodá poskytovateľ usadený v členskom štáte príjemcu.

V súlade s ustanoveniami zmluvy o voľnom pohybe služieb je zakázaná diskriminácia z dôvodu štátnej príslušnosti príjemcu alebo jeho vnútroštátneho či miestneho bydliska. Takáto diskriminácia by mohla mať formu povinnosti uloženej iba štátnym príslušníkom iného členského štátu, aby predkladali originály dokumentov, overené kópie, osvedčenia o štátnej príslušnosti alebo úradné preklady dokumentov s cieľom využiť službu alebo výhodnejšie podmienky alebo ceny. Zákaz diskriminačných požiadaviek by však nemal brániť výhrade výhod, najmä pokiaľ ide o sadzby, určitým príjemcom, ak sa takáto výhrada zakladá na oprávnených, objektívnych kritériách.

Zásada nediskriminácie v rámci vnútorného trhu znamená, že prístup príjemcu, a osobitne spotrebiteľa, k službe ponúkanej verejnosti nemožno zamietnuť alebo mu zabrániť uplatňovaním kritéria zahrnutého do všeobecných podmienok sprístupnených verejnosti, ktoré sa týka štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska príjemcu. Z toho však nevyplýva, že nezákonnou diskrimináciou je, keď sa v takýchto všeobecných podmienkach na poskytnutie služby stanovia rôzne sadzby a podmienky, ak sú tieto sadzby, ceny a podmienky opodstatnené objektívnymi dôvodmi, ktoré sa môžu v jednotlivých krajinách líšiť, napríklad skutočne dodatočnými nákladmi vzniknutými z dôvodu vzdialenosti alebo technickými vlastnosťami poskytovania služby alebo odlišnými trhovými podmienkami, akými sú zvýšený alebo znížený dopyt ovplyvnený sezónnosťou, rozličné prázdninové obdobia v členských štátoch a určovanie cien rôznymi konkurentmi, alebo osobitné riziká spojené s predpismi, ktoré sa líšia od predpisov v členskom štáte usadenia. Nevyplýva z toho ani skutočnosť, že by neposkytnutie služby spotrebiteľovi z dôvodu nedostatku požadovaných práv duševného vlastníctva na konkrétnom území predstavovalo nezákonnú diskrimináciu.

V tejto smernici je potrebné ustanoviť určité pravidlá o vysokej kvalite služieb, ktoré zabezpečia najmä splnenie požiadaviek na informovanosť a transparentnosť. Tieto pravidlá by sa mali uplatňovať v prípadoch cezhranične poskytovaných služieb medzi členskými štátmi, ako aj v prípadoch služieb poskytovaných v členskom štáte poskytovateľom usadeným v tomto členskom štáte bez toho, aby sa zbytočne zaťažovali MSP. Nijakým spôsobom by nemali brániť členským štátom uplatňovať v súlade s touto smernicou a inými právnymi predpismi Spoločenstva dodatočné alebo iné požiadavky na kvalitu.

Každý prevádzkovateľ, ktorý poskytuje služby týkajúce sa priamo a osobitne zdravia, bezpečnosti alebo finančného rizika príjemcu alebo tretej osoby by mal byť v zásade krytý vhodným poistením profesijnej zodpovednosti alebo inou formou záruky, ktorá je rovnocenná alebo porovnateľná, čo konkrétne znamená, že spravidla by mal mať vhodné poistné krytie služieb poskytovaných v jednom alebo vo viacerých členských štátoch, ktoré nie sú členským štátom usadenia.

Poistenie alebo záruka by mali byť primerané povahe a rozsahu rizika. Malo by preto byť nevyhnutné, aby poskytovatelia mali cezhraničné krytie iba vtedy, ak skutočne poskytujú služby v iných členských štátoch. Členské štáty by nemali stanoviť podrobnejšie pravidlá týkajúce sa poistného krytia a stanoviť napríklad minimálne prahy pre poistnú sumu alebo obmedzenia vyňatí z poistného krytia. Poskytovatelia a poisťovne by mali postupovať pružne pri dojednávaní poistiek, ktoré sú presne určené podľa povahy a miery rizika. Okrem toho nie je potrebné zákonom stanoviť povinnosť vhodného poistenia. Malo by postačovať, ak je povinnosť poistiť sa súčasťou etických predpisov stanovených profesijnými orgánmi. Poisťovne by nemali byť povinné poskytovať poistné krytie.

V záujme príjemcov, najmä spotrebiteľov, je potrebné zabezpečiť, aby poskytovatelia mali možnosť ponúkať viacodborové služby a aby boli obmedzenia v tomto ohľade obmedzené na to, čo je potrebné na zabezpečenie nestrannosti a nezávislosti a integrity regulovaných povolaní. Toto nemá vplyv na obmedzenia alebo zákazy výkonu konkrétnych činností, ktorých cieľom je zabezpečenie nezávislosti v prípadoch, v ktorých členský štát poverí poskytovateľa konkrétnou úlohou, najmä v oblasti mestského rozvoja, ani by to nemalo mať vplyv na uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže.

Je dôležité, aby v záujme zvýšenia transparentnosti a presadzovania hodnotenia na základe porovnateľných kritérií, pokiaľ ide o kvalitu služieb, ktoré sa ponúkajú alebo poskytujú príjemcom, boli informácie o význame značiek kvality a iných rozlišovacích označení súvisiacich s týmito službami ľahko dostupné. Tento záväzok k transparentnosti je mimoriadne dôležitý v oblastiach, akým je cestovný ruch, a to najmä hoteliérstvo, v ktorom je rozšírené používanie klasifikačného systému. Okrem toho je vhodné preskúmať mieru, do akej by európska normalizácia mohla uľahčiť zlučiteľnosť a kvalitu služieb. Európske normy vypracúvajú európske normalizačné orgány, Európsky výbor pre normalizáciu (CEN), Európsky výbor pre elektrotechnickú normalizáciu (CENELEC) a Európsky inštitút pre telekomunikačné normy (ETSI). Komisia môže v prípade potreby a v súlade s postupmi ustanovenými v smernici Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (20) , vydať mandát na vypracovanie osobitných európskych noriem.

Administratívna spolupráca je nevyhnutná pre riadne fungovanie vnútorného trhu so službami. Nedostatok spolupráce medzi členskými štátmi vedie k do rozširovaniu pravidiel uplatňovaných na poskytovateľov alebo k duplikácii kontroly cezhraničných činností, a môže byť tiež využitý podvodníkmi na účely vyhnutia sa dohľadu alebo na obídenie uplatniteľných vnútroštátnych predpisov o službách. Je preto nevyhnutné zabezpečiť jasné a právne záväzné povinnosti členských štátov, aby účinne spolupracovali.

Za bežných okolností by sa vzájomná pomoc mala uskutočňovať priamo medzi príslušnými orgánmi. Od kontaktných miest, určených členskými štátmi, by sa malo vyžadovať uľahčenie tohto procesu iba v takom prípade, ak sa vyskytnú ťažkosti, napríklad ak sa pomoc požaduje na účely určenia relevantného príslušného orgánu.

Určité záväzky vzájomnej pomoci by sa mali vzťahovať na všetky oblasti, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, vrátane tých, ktoré sa vzťahujú na prípady, ak sa poskytovateľ usadí v inom členskom štáte. Iné povinnosti vzájomnej pomoci by sa mali vzťahovať iba na prípady cezhraničného poskytovania služieb, kde sa uplatňuje ustanovenie o slobode poskytovať služby. Ďalší súbor záväzkov by sa mal vzťahovať na všetky prípady cezhraničného poskytovania služieb, vrátane oblastí, na ktoré sa nevzťahuje ustanovenie o slobode poskytovať služby. Cezhraničné poskytovanie služieb by malo zahŕňať prípady poskytovania služieb na diaľku a prípady, keď príjemca cestuje do členského štátu usadenia poskytovateľa s cieľom využiť služby.

Je potrebné ustanoviť, že členské štáty v spolupráci s Komisiou majú motivovať zainteresované strany, aby na úrovni Spoločenstva vypracovali kódexy správania zamerané najmä na presadzovanie kvality služieb a zohľadňovanie osobitnej povahy každej profesie. Tieto kódexy správania by mali byť v súlade s právom Spoločenstva, najmä s predpismi o hospodárskej súťaži. Mali by byť v súlade s právne záväznými pravidlami upravujúcimi profesijnú etiku a správanie v členských štátoch.

Členské štáty by mali podporiť vypracovanie kódexov správania, najmä profesijnými orgánmi, organizáciami a združeniami na úrovni Spoločenstva. Tieto kódexy správania by mali obsahovať, podľa osobitnej povahy každého povolania, pravidlá obchodnej komunikácie týkajúce sa regulovaných povolaní a pravidlá profesijnej etiky a správania pre regulované povolania, ktoré sa zamerajú najmä na zabezpečenie nezávislosti, nestrannosti a služobného tajomstva. Tieto kódexy správania by mali okrem toho obsahovať i podmienky, ktoré sa vzťahujú na činnosti realitných agentov. Členské štáty by mali prijať sprievodné opatrenia, aby podporili profesijné orgány, organizácie a združenia pri implementácii týchto kódexov správania na vnútroštátnej úrovni, prijatých na úrovni Spoločenstva.

Keďže ciele tejto smernice, a to odstránenie prekážok slobody poskytovateľov usadiť sa v členských štátoch a voľného poskytovania služieb medzi členskými štátmi, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale z dôvodov rozsahu akcie ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

PRIJALI TÚTO SMERNICU:

KAPITOLA I

VŠEOBECNÉ USTANOVENIA

Článok 1

Predmet úpravy

1. Táto smernica stanovuje všeobecné ustanovenia, ktoré uľahčujú výkon slobody poskytovateľov usadiť sa a voľný pohyb služieb, pričom sa zachová vysoká úroveň kvality služieb.

2. Táto smernica sa nezaoberá liberalizáciou služieb všeobecného hospodárskeho záujmu vyhradených pre verejné alebo súkromné subjekty, ani privatizáciou verejných subjektov poskytujúcich služby.

3. Táto smernica sa nezaoberá zrušením monopolov poskytujúcich služby, ani poskytovaním pomoci zo strany členských štátov, na ktoré sa vzťahujú predpisy Spoločenstva o hospodárskej súťaži.

Táto smernica neovplyvňuje slobodu členských štátov určiť v súlade s právom Spoločenstva, čo považujú za služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako by tieto služby mali byť organizované a financované v súlade s pravidlami o štátnej pomoci, a akým konkrétnym povinnostiam by mali podliehať.

4. Táto smernica neovplyvňuje opatrenia prijaté na úrovni Spoločenstva alebo na vnútroštátnej úrovni, v súlade s právom Spoločenstva, na ochranu alebo na podporu kultúrnej alebo jazykovej rôznorodosti či plurality médií.

5. Táto smernica neovplyvňuje predpisy členských štátov v oblasti trestného práva. Členské štáty však nesmú obmedzovať slobodu poskytovať služby uplatňovaním ustanovení trestného práva, ktoré špecificky upravujú alebo ovplyvňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie na účely obchádzania pravidiel ustanovených v tejto smernici.

6. Táto smernica neovplyvňuje pracovné právo, ktorým sú akékoľvek právne alebo zmluvné ustanovenia o podmienkach zamestnávania, pracovných podmienkach vrátane ochrany zdravia a bezpečnosti pri práci a vzťahy medzi zamestnávateľmi a pracovníkmi, ktoré členské štáty uplatňujú v súlade s vnútroštátnym právom, ktoré rešpektuje právo Spoločenstva. Táto smernica rovnako neovplyvňuje právne predpisy členských štátov o sociálnom zabezpečení.

7. Táto smernica neovplyvňuje výkon základných práv, ako ich uznávajú členské štáty a právo Spoločenstva. Neovplyvňuje ani právo vyjednávať, uzatvárať a uplatňovať kolektívne zmluvy a právo na protest v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a postupmi, ktoré rešpektujú právo Spoločenstva.

Článok 2

Rozsah pôsobnosti

1. Táto smernica sa vzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi, ktorí sú usadení v členskom štáte.

2. Táto smernica sa nevzťahuje na tieto činnosti:

3. Táto smernica sa nevzťahuje na oblasť daní.

Článok 3

Vzťah k iným ustanoveniam práva Spoločenstva

1. Ak existuje rozpor medzi ustanoveniami tejto smernice a ustanovením iného aktu Spoločenstva, ktorý upravuje osobitné aspekty prístupu k činnosti v oblasti služieb alebo jej výkonu v osobitných oblastiach alebo v osobitných povolaniach, má ustanovenie iného aktu Spoločenstva prednosť a uplatňuje sa na tieto osobitné oblasti alebo povolania. Patrí sem:

2. Táto smernica sa netýka pravidiel medzinárodného práva súkromného, najmä pravidiel, ktoré upravujú právo uplatniteľné na zmluvné a mimozmluvné záväzky, vrátane tých, ktoré zaručujú, že spotrebitelia majú prospech z ochrany, ktorú im poskytujú pravidlá ochrany spotrebiteľa ustanovené v právnych predpisoch o ochrane spotrebiteľa platných v ich členskom štáte.

3. Členské štáty uplatňujú ustanovenia tejto smernice v súlade s pravidlami zmluvy, ktoré sa týkajú práva usadiť sa a voľného pohybu služieb.

Článok 4

Vymedzenie pojmov

Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:

KAPITOLA II

ADMINISTRATÍVNE ZJEDNODUŠENIE

Článok 5

Zjednodušenie postupov

1. Členské štáty preskúmajú postupy a formálne náležitosti, ktoré sa vzťahujú na prístup k činnosti v rámci služieb a na jej výkon. Ak nie sú postupy a formálne náležitosti, ktoré sa preskúmajú podľa tohto odseku, dostatočne jednoduché, členské štáty ich zjednodušia.

2. Komisia môže zaviesť harmonizované formuláre na úrovni Spoločenstva v súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2. Tieto formuláre slúžia ako ekvivalent osvedčení, potvrdení a iných dokumentov požadovaných od poskytovateľa.

3. V prípadoch, keď členské štáty požadujú od poskytovateľa alebo príjemcu predloženie osvedčenia, potvrdenia alebo iného dokumentu potvrdzujúceho splnenie požiadavky, členské štáty uznajú každý dokument iného členského štátu používaný na rovnocenný účel, alebo z ktorého je jasné, že príslušná požiadavka bola splnená. Nemôžu požadovať predloženie originálu dokumentu z iného členského štátu alebo jeho overenú kópiu alebo overený preklad, okrem prípadov ustanovených v iných nástrojoch Spoločenstva, alebo ak je takáto požiadavka opodstatnená závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu vrátane verejného poriadku a bezpečnosti.

Prvý pododsek nemá vplyv na právo členských štátov požadovať neoverený preklad dokumentov do jedného z ich úradných jazykov.

4. Odsek 3 sa nevzťahuje na dokumenty uvedené v článku 7 ods. 2 a článku 50 smernice 2005/36/ES, v článku 45 ods. 3, v článkoch 46, 49 a 50 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (24), v článku 3 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/5/ES zo 16. februára 1998 o uľahčení trvalého výkonu právnického povolania v inom členskom štáte ako v tom, kde bola získaná kvalifikácia (25), v prvej smernici Rady 68/151/EHS z 9. marca 1968 o koordinácii ochranných opatrení, ktoré členské štáty vyžadujú od obchodných spoločností na ochranu záujmov spoločníkov a tretích osôb v zmysle druhého odseku článku 58 zmluvy s cieľom zabezpečiť rovnocennosť týchto ochranných opatrení v rámci celého Spoločenstva (26), a v jedenástej smernici Rady 89/666/EHS z 21. decembra 1989 o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (27).

Článok 6

Miesta jednotného kontaktu

1. Členské štáty zabezpečia, aby poskytovatelia mohli dokončiť nasledujúce postupy a formálne náležitosti na miestach jednotného kontaktu:

2. Zriadenie miest jednotného kontaktu sa nedotýka rozdelenia úloh a právomocí medzi orgánmi v rámci vnútroštátnych systémov.

Článok 7

Právo na informácie

1. Členské štáty zabezpečia, aby boli nasledujúce informácie ľahko dostupné pre poskytovateľov a príjemcov prostredníctvom miest jednotného kontaktu:

2. Členské štáty zabezpečia, aby bolo možné poskytovateľom a príjemcom poskytnúť na ich žiadosť pomoc zo strany príslušných orgánov pozostávajúcu z poskytovania informácií o spôsobe, ako sa požiadavky uvedené v odseku 1 písm. a) všeobecne vykladajú a uplatňujú. Toto poradenstvo v prípade potreby obsahuje aj jednoduché vysvetlenie jednotlivých krokov. Informácie sa poskytujú v jednoduchom a zrozumiteľnom jazyku.

3. Členské štáty zabezpečia, aby boli informácie a pomoc, uvedené v odsekoch 1 a 2, poskytované jasným a jednoznačným spôsobom, aby boli ľahko dostupné na diaľku a elektronickými prostriedkami a aby sa priebežne aktualizovali.

4. Členské štáty zabezpečia, aby miesta jednotného kontaktu a príslušné orgány čo najrýchlejšie reagovali na každú žiadosť o informácie alebo pomoc uvedenú v odsekoch 1 a 2 a bezodkladne informovali žiadateľa v prípade nesprávnej alebo neopodstatnenej žiadosti.

5. Členské štáty a Komisia prijímajú sprievodné opatrenia s cieľom podporiť miesta jednotného kontakt, aby sprístupňovali informácie uvedené v tomto článku aj v ostatných jazykoch Spoločenstva. Táto skutočnosť nemá vplyv na právne predpisy členských štátov o používaní jazykov.

6. Povinnosť príslušných orgánov poskytovať pomoc poskytovateľom a príjemcom ich nezaväzuje poskytovať právne poradenstvo v jednotlivých prípadoch, ale vzťahuje sa len na poskytovanie všeobecných informácií o spôsobe, ako sa požiadavky obvykle vykladajú alebo uplatňujú.

Článok 8

Postupy prostredníctvom elektronických prostriedkov

1. Členské štáty zabezpečia, aby bolo možné ľahko splniť všetky postupy a formálne náležitosti vzťahujúce sa na prístup k činnostiam v oblasti služieb a ich vykonávanie na diaľku a elektronickými prostriedkami prostredníctvom príslušného miesta jednotného kontaktu a u príslušných orgánov.

2. Odsek 1 sa nevzťahuje na inšpekcie priestorov, v ktorých sa poskytujú služby, alebo zariadení používaných poskytovateľom, ani na fyzické preskúmanie schopností alebo osobnej bezúhonnosti poskytovateľa či jeho zodpovedných zamestnancov.

3. V súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2 prijíma Komisia podrobné pravidlá na vykonávanie odseku 1 tohto článku s cieľom uľahčiť interoperabilitu informačných systémov a využívanie postupov prostredníctvom elektronických prostriedkov medzi členskými štátmi, pričom sa zohľadnia bežné normy vypracované na úrovni Spoločenstva.

KAPITOLA III

SLOBODA POSKYTOVATEĽOV USADIŤ SA

ODDIEL 1

Udeľovanie povolení

Článok 9

Systémy udeľovania povolení

1. Členské štáty nepodmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie systémom udeľovania povolení, pokiaľ nie sú splnené tieto podmienky:

2. Členské štáty vymedzia v správe uvedenej v článku 39 ods. 1 svoje systémy udeľovania povolení a udajú dôvody preukazujúce ich súlad s odsekom 1 tohto článku.

3. Tento oddiel sa nevzťahuje na tie aspekty systémov udeľovania povolení, ktoré sa priamo alebo nepriamo riadia inými nástrojmi Spoločenstva.

Článok 10

Podmienky pre udeľovanie povolení

1. Systémy udeľovania povolení sa zakladajú na kritériách, ktoré zabraňujú tomu, aby príslušné orgány vykonávali svoju hodnotiacu právomoc svojvoľným spôsobom.

2. Kritériá uvedené v odseku 1 musia byť:

3. Podmienky udeľovania povolení pre novú prevádzku nesmú duplikovať požiadavky a kontroly, ktoré sú s ohľadom na ich účel rovnocenné alebo v zásade porovnateľné a ktoré sa už na prevádzkovateľa vzťahujú v inom členskom štáte alebo v tom istom členskom štáte. Kontaktné miesta uvedené v článku 28 ods. 2 a poskytovateľ pomáhajú príslušnému orgánu tým, že mu poskytujú všetky potrebné informácie o týchto požiadavkách.

4. Povolenie umožňuje poskytovateľovi prístup k činnosti v oblasti služieb alebo vykonávanie tejto činnosti na celom území štátu, čo zahŕňa zakladanie obchodných zástupcov, dcérskych spoločností, pobočiek alebo kancelárií s výnimkou prípadov, v ktorých povolenie pre každú jednotlivú prevádzku alebo obmedzenie povolenia na určitú časť územia je opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu.

5. Povolenie sa udelí hneď, ako sa v rámci riadneho preskúmania zistí, že podmienky pre udelenie povolenia boli splnené.

6. Okrem prípadu udelenia povolenia musí existovať možnosť preskúmania každého rozhodnutia príslušných orgánov, ktoré musí byť riadne odôvodnené, súdom alebo inými odvolacími orgánmi.

7. Tento článok nespochybňuje rozdelenie právomocí orgánov členských štátov na miestnej alebo regionálnej úrovni, ktoré udeľujú povolenia.

Článok 11

Doba platnosti povolenia

1. Povolenie sa poskytovateľovi neudeľuje na dobu určitú okrem týchto prípadov:

2. Odsek 1 sa nevzťahuje na maximálne obdobie, pred uplynutím ktorého musí poskytovateľ po získaní povolenia skutočne začať vykonávať činnosť.

3. Členské štáty od poskytovateľa vyžadujú, aby informoval príslušné miesto jednotného kontaktu stanovené v článku 6 o týchto zmenách:

4. Tento článok sa nedotýka schopnosti členských štátov zrušiť povolenie, keď už nie sú splnené podmienky pre jeho udelenie.

Článok 12

Výberové konanie v prípade viacerých kandidátov

1. Tam, kde je počet povolení pre danú činnosť obmedzený z dôvodu nedostatku dostupných prírodných zdrojov alebo technickej kapacity, členské štáty uplatňujú u potenciálnych kandidátov také výberové konanie, ktoré poskytne v plnom rozsahu záruky nestrannosti a transparentnosti predovšetkým vrátane primeraného zverejnenia začatia konania, jeho priebehu a ukončenia.

2. V prípadoch uvedených v odseku 1 sa povolenie udeľuje na primeranú určitú dobu a nemôže byť automaticky obnovené, ani nemôže udeľovať žiadnu inú výhodu poskytovateľovi, ktorého platnosť povolenia práve uplynula, ani pre žiadnu osobu, ktorá má s týmto poskytovateľom spojenie.

3. Pokiaľ odsek 1 a články 9 a 10 neustanovujú inak, môžu členské štáty pri stanovovaní pravidiel výberových konaní v súlade s právom Spoločenstva zohľadniť faktory verejného zdravia, cieľov sociálnej politiky, ochrany zdravia a bezpečnosti zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činných osôb, ochrany životného prostredia, zachovania kultúrneho dedičstva a iné závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu.

Článok 13

Postupy pri udeľovaní povolení

1. Postupy a formálne náležitosti pri udeľovaní povolení sú jasné, vopred zverejnené a poskytujú žiadateľom záruku, že sa ich žiadosť bude posudzovať objektívne a nestranne.

2. Postupy a formálne náležitosti pri udeľovaní povolení nesmú byť odrádzajúce a nesmú neopodstatnene komplikovať alebo odkladať poskytovanie služby. Musia byť ľahko dostupné a všetky poplatky, ktoré môžu žiadateľom v dôsledku ich žiadosti vzniknúť, musia byť primerané a úmerné nákladom na predmetné postupy pri udeľovaní povolení a nesmú presiahnuť náklady takých postupov.

3. Postupy a formálne náležitosti pri udeľovaní povolení zaručujú žiadateľom, že ich žiadosti budú vybavené bez zbytočného odkladu, v každom prípade však v primeranej lehote, ktorá je vopred stanovená a zverejnená. Lehota začína plynúť až od predloženia úplnej dokumentácie. V prípadoch odôvodnených zložitosťou danej záležitosti môže príslušný orgán predĺžiť lehotu raz, a to na obmedzené obdobie. Predĺženie a jeho dĺžka musia byť riadne opodstatnené a oznámené žiadateľovi pred uplynutím pôvodnej lehoty.

4. Ak sa na žiadosť neodpovie v stanovenej alebo predĺženej lehote v súlade s odsekom 3, povolenie sa považuje za udelené. V prípadoch, ktoré sú opodstatnené závažnými dôvodmi týkajúcimi sa verejného záujmu vrátane oprávneného záujmu tretích strán, však možno zaviesť inú úpravu.

5. Ku všetkým žiadostiam o udelenie povolenia sa bez zbytočného odkladu v vyhotoví potvrdenie o prijatí. Potvrdenie o prijatí musí obsahovať:

6. Ak je žiadosť neúplná, musí byť žiadateľ čo najskôr informovaný o potrebe predložiť dodatočné dokumenty, ako aj o každom prípadnom vplyve na lehotu uvedenú v odseku 3.

7. Ak je žiadosť zamietnutá, pretože nie je v súlade s požadovanými postupmi alebo formálnymi náležitosťami, žiadateľ je o tomto zamietnutí čo najskôr informovaný.

ODDIEL 2

Zakázané požiadavky alebo požiadavky podliehajúce hodnoteniu

Článok 14

Zakázané požiadavky

Členské štáty nepodmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie na ich území splnením žiadnej z týchto požiadaviek:

Článok 15

Požiadavky podliehajúce hodnoteniu

1. Členské štáty skúmajú, či sa podľa ich právnych systémov uplatňujú niektoré z požiadaviek uvedených v odseku 2, a zabezpečujú, aby všetky takéto požiadavky boli zlučiteľné s podmienkami ustanovenými v odseku 3. Členské štáty prispôsobia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia tak, aby boli zlučiteľné s týmito podmienkami.

2. Členské štáty skúmajú, či ich právne systémy podmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie splnením niektorej z týchto nediskriminačných požiadaviek:

3. Členské štáty overujú, že požiadavky uvedené v odseku 2 spĺňajú tieto podmienky:

4. Odseky 1, 2 a 3 platia pre právne predpisy v oblasti služieb všeobecného hospodárskeho záujmu len do tej miery, pokiaľ uplatňovanie týchto odsekov nebráni, právne alebo fakticky, výkonu určitej úlohy, ktorá im bola zverená.

5. V správe o vzájomnom hodnotení ustanovenej v článku 39 ods. 1 členské štáty uvedú:

6. Od… (28) členské štáty nezavádzajú žiadne nové požiadavky takého charakteru, ako je uvedené v odseku 2, okrem prípadov, keď taká požiadavka spĺňa podmienky stanovené v odseku 3.

7. Členské štáty oznámia Komisii všetky nové zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia, ktoré ustanovujú požiadavky uvedené v odseku 6, spolu s odôvodnením týchto požiadaviek. Komisia tieto ustanovenia oznámi ostatným členským štátom. Toto oznámenie nebráni členským štátom prijať predmetné ustanovenia.

V lehote 3 mesiacov odo dňa prijatia oznámenia Komisia preskúma zlučiteľnosť každej novej požiadavky s právom Spoločenstva a tam, kde je to vhodné, prijme rozhodnutie, v ktorom požiada príslušný členský štát, aby tieto požiadavky neprijímal alebo ich zrušil.

Oznámením návrhu vnútroštátneho právneho predpisu v súlade so smernicou 98/34/ES sa splní oznamovacia povinnosť ustanovená v tejto smernici.

KAPITOLA IV

VOĽNÝ POHYB SLUŽIEB

ODDIEL 1

Sloboda poskytovať služby a súvisiace odchýlky

Článok 16

Sloboda poskytovať služby

1. Členské štáty rešpektujú právo poskytovateľov poskytovať služby v inom členskom štáte, než v tom, v ktorom sú usadení.

Členský štát, v ktorom sa poskytuje služba, zabezpečuje voľný prístup k činnosti v oblasti služieb a jej slobodné vykonávanie na svojom území.

Členské štáty nepodmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie na svojom území splnením požiadaviek, ktoré nedodržiavajú tieto zásady:

2. Členské štáty nesmú v prípade poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte obmedziť slobodu poskytovať služby uložením niektorej z týchto požiadaviek:

3. Členskému štátu, do ktorého sa poskytovateľ premiestni, sa nebráni stanoviť požiadavky na vykonávanie činnosti v oblasti služieb, ak sú opodstatnené dôvodom verejného poriadku, verejnej bezpečnosti, verejného zdravia alebo ochrany životného prostredia, a ak je to v súlade s odsekom 1. Členským štátom sa nebrámi uplatňovanať v súlade s právom Spoločenstva svoje pravidlá o podmienkach zamestnávania vrátane pravidiel ustanovených v kolektívnych zmluvách.

4. Do… (29) predloží Komisia po konzultácii s členskými štátmi a sociálnymi partnermi na úrovni Spoločenstva Európskemu parlamentu a Rade správu o uplatňovaní tohto článku, v ktorej zváži potrebu navrhnúť harmonizačné opatrenia, týkajúce sa činností v oblasti služieb, na ktoré sa vzťahuje táto smernica.

Článok 17

Dodatočné odchýlky od slobody poskytovať služby

Článok 16 sa nevzťahuje na:

Článok 18

Individuálna odchýlka

1. Odchylne od článku 16 a len vo výnimočných prípadoch môže členský štát, pokiaľ ide o poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte, prijať opatrenia súvisiace s bezpečnosťou služieb.

2. Opatrenia ustanovené v odseku 1 možno prijať, iba ak je splnený postup vzájomnej pomoci ustanovený v článku 35 a tieto podmienky:

3. Odseky 1 a 2 sa nedotýkajú ustanovení stanovených v nástrojoch Spoločenstva, ktoré zaručujú slobodu poskytovať služby alebo ktoré umožňujú odchýlky od tejto slobody.

ODDIEL 2

Práva príjemcov služieb

Článok 19

Zakázané požiadavky

Členské štáty nesmú na príjemcov klásť také požiadavky, ktoré obmedzujú použitie služby dodávanej poskytovateľom, ktorý je usadený v inom členskom štáte, a to najmä tieto požiadavky:

Článok 20

Nediskriminácia

1. Členské štáty zabezpečia, aby príjemca nepodliehal diskriminačným požiadavkám z dôvodu jeho štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska.

2. Členské štáty zabezpečia, aby všeobecné podmienky prístupu k službe, ktoré sú sprístupnené širokej verejnosti zo strany poskytovateľov, neobsahovali žiadne diskriminačné ustanovenia týkajúce sa štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska príjemcu, ale nevylučovali možnosť poskytnúť rozdielne podmienky prístupu, keď sú rozdiely priamo opodstatnené objektívnymi kritériami.

Článok 21

Pomoc pre príjemcov

1. Členské štáty zabezpečia, aby mohli príjemcovia v členskom štáte svojho bydliska získať tieto informácie:

V prípade potreby zahŕňa poradenstvo zo strany príslušných orgánov aj jednoduché vysvetlenie jednotlivých krokov. Informácie a pomoc sa poskytujú jasným a jednoznačným spôsobom, sú ľahko dostupné aj na diaľku, a to aj elektronickými prostriedkami, a sú aktualizované.

2. Členské štáty môžu delegovať zodpovednosť za úlohu uvedenú v odseku 1 na miesta jednotného kontaktu alebo na akékoľvek iné subjekty, napríklad na strediská Siete európskych spotrebiteľských stredísk, združenia spotrebiteľov alebo Euro Info centrá.

Členské štáty oznámia Komisii názvy a kontaktné údaje týchto určených subjektov. Komisia zašle tieto informácie všetkým členským štátom.

3. V rámci plnenia požiadaviek uvedených v odsekoch 1 a 2 príslušný subjekt oslovený príjemcom kontaktuje v prípade potreby príslušný orgán dotknutého členského štátu. Ten zašle požadované informácie čo najskôr žiadajúcemu subjektu, ktorý odovzdá informácie príjemcovi. Členské štáty zabezpečia, aby si tieto subjekty poskytli vzájomnú pomoc a prijmú všetky opatrenia na účinnú spoluprácu. Členské štáty zavedú spolu s Komisiou praktické postupy potrebné na vykonanie odseku 1.

4. Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2 prijme opatrenia na vykonanie odsekov 1, 2 a 3 tohto článku, ktoré špecifikujú technické prostriedky na výmenu informácií medzi subjektmi rôznych členských štátov, a najmä na interoperarabilitu informačných systémov, pričom zohľadní spoločné normy.

KAPITOLA V

KVALITA SLUŽIEB

Článok 22

Informácie o poskytovateľoch a ich službách

1. Členské štáty zabezpečia, aby poskytovatelia sprístupnili príjemcom tieto informácie:

2. Členské štáty zabezpečia, aby informácie uvedené v odseku 1 podľa preferencie poskytovateľa:

3. Členské štáty zabezpečia, aby poskytovatelia na žiadosť príjemcu dodali tieto doplňujúce informácie:

4. Členské štáty zabezpečia, aby boli tie informácie, ktoré je poskytovateľ povinný poskytnúť v súlade s touto kapitolou, dostupné alebo poskytnuté zrozumiteľným a jednoznačným spôsobom včas pred uzavretím zmluvy alebo v prípade, že neexistuje žiadna písomná zmluva, pred poskytnutím služby.

5. Požiadavky na informácie ustanovené v tejto kapitole dopĺňajú požiadavky, ktoré už stanovilo právo Spoločenstva, a nebránia členským štátom, aby uložili dodatočné požiadavky na informácie, ktoré sa vzťahujú na poskytovateľov usadených na ich území.

6. Komisia môže v súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2 spresniť obsah informácií stanovených v odsekoch 1 a 3 tohto článku podľa osobitnej povahy určitých činností a môže bližšie určiť praktické spôsoby vykonávania odseku 2 tohto článku.

Článok 23

Poistenie profesijnej zodpovednosti a záruky

1. Členské štáty môžu zabezpečiť, aby poskytovatelia, ktorých služby predstavujú priame a osobitné riziko pre zdravie alebo bezpečnosť príjemcu alebo tretej osoby alebo pre finančné zabezpečenie príjemcu, uzavreli poistenie profesijnej zodpovednosti primerané povahe a rozsahu rizika alebo poskytli záruku alebo podobné opatrenie, ktoré sú, pokiaľ ide o ich účel, v zásade porovnateľné.

2. Ak sa poskytovateľ usadí na území členského štátu, členský štát od neho nesmie požadovať poistenie profesijnej zodpovednosti alebo záruku, ak je poskytovateľ už krytý zárukou, ktorá je rovnocenná alebo v zásade porovnateľná, pokiaľ ide o jej účel a krytie, ktoré poskytuje vzhľadom na poistené riziko, poistnú sumu alebo strop záruky a možné výnimky z krytia v inom členskom štáte, v ktorom je poskytovateľ už usadený. Ak je rovnocennosť iba čiastočná, členské štáty môžu vyžadovať dodatočnú záruku na krytie tých aspektov, ktoré ešte nie sú kryté.

Keď členský štát požaduje od poskytovateľa usadeného na jeho území, aby uzavrel poistenie profesijnej zodpovednosti alebo aby poskytol inú záruku, tento členský štát akceptuje ako dostatočný dôkaz potvrdenia o takomto poistnom krytí, vydané úverovými inštitúciami a poisťovňami usadenými v iných členských štátoch.

3. Odseky 1 a 2 neovplyvňujú úpravu poistenia profesijnej zodpovednosti alebo záruky stanovenú v iných nástrojoch Spoločenstva.

4. Na vykonávanie odseku 1 môže Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2 vytvoriť zoznam služieb, pre ktoré sú charakteristické vlastnosti uvedené v odseku 1 tohto článku, a vytvoriť spoločné kritériá na vymedzenie toho, čo je primerané povahe a rozsahu rizika, na účely poistenia a záruk uvedených v uvedenom odseku.

5. Na účely tohto článku

Článok 24

Obchodná komunikácia v regulovaných povolaniach

1. Členské štáty odstránia všetky úplné zákazy obchodnej komunikácie v regulovaných povolaniach.

2. Členské štáty zabezpečia, aby bola obchodná komunikácia v regulovaných povolaniach v súlade s pravidlami výkonu povolania podľa práva Spoločenstva, ktoré sa vzťahujú najmä na nezávislosť, dôstojnosť a integritu povolania, ako aj na zachovanie mlčanlivosti spôsobom, ktorý je v súlade s osobitnou povahou každého povolania. Profesijné pravidlá o obchodnej komunikácii musia byť nediskriminačné, opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu a primerané.

Článok 25

Viacodborové činnosti

1. Členské štáty zabezpečia, aby sa na poskytovateľov nevzťahovali požiadavky, ktoré ich zaväzujú vykonávať výhradne danú konkrétnu činnosť alebo ktoré obmedzujú vykonávanie rôznych činností spoločne alebo v partnerstve.

Takéto požiadavky sa však môžu vzťahovať na týchto poskytovateľov:

regulované povolania, pokiaľ je to opodstatnené požiadavkou záruky súladu s pravidlami upravujúcimi profesijnú etiku a správanie, ktoré sa menia v závislosti od osobitnej povahy každého povolania a je to potrebné na zabezpečenie ich nezávislosti a nestrannosti;

2. Ak je udelené povolenie pre viacodborové činnosti medzi poskytovateľmi uvedenými v odseku 1 písm. a) a b), členské štáty zabezpečia, aby:

3. V správe uvedenej v článku 39 ods. 1 členské štáty uvedú, na ktorých poskytovateľov sa vzťahujú požiadavky ustanovené v odseku 1 tohto článku, obsah týchto požiadaviek a dôvody, pre ktoré ich považujú za opodstatnené.

Článok 26

Politika kvality služieb

1. Členské štáty prijmú v spolupráci s Komisiou sprievodné opatrenia, aby podporili poskytovateľov pri dobrovoľnej činnosti, ktorej cieľom je zabezpečiť kvalitu poskytovania služieb, najmä prostredníctvom jednej z týchto metód:

2. Členské štáty zabezpečia, aby mali poskytovatelia a príjemcovia ľahký prístup k informáciám o význame určitých označení a o kritériách na používanie označení a iných značiek kvality súvisiacich so službami.

3. Členské štáty v spolupráci s Komisiou prijmú sprievodné opatrenia, aby povzbudili profesijné orgány, ako aj obchodné komory a remeselnícke združenia a združenia spotrebiteľov na svojom území k spolupráci na úrovni Spoločenstva s cieľom podporiť kvalitu poskytovania služieb, najmä uľahčením posúdenia schopností poskytovateľa.

4. Členské štáty prijmú v spolupráci s Komisiou sprievodné opatrenia na podporu vývoja nezávislých hodnotení, predovšetkým združeniami spotrebiteľov, v súvislosti s kvalitou a nedostatkami poskytovania služieb, a najmä vývoja porovnávacích skúšok alebo testovania na úrovni Spoločenstva a oznamovania ich výsledkov.

5. Členské štáty podporia v spolupráci s Komisiou vývoj dobrovoľných európskych noriem s cieľom umožniť zlučiteľnosť služieb poskytovaných poskytovateľmi v rôznych členských štátoch, informácie príjemcom a kvalitu poskytovania služieb.

Článok 27

Urovnanie sporov

1. Členské štáty prijmú všeobecné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia poskytovali kontaktné údaje, najmä poštovú adresu, faxové číslo alebo e-mailovú adresu a telefónne číslo, kam môžu všetci príjemcovia vrátane tých, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, posielať sťažnosti alebo žiadosti o informácie o poskytovanej službe. Poskytovatelia poskytujú svoju oficiálnu adresu v prípade, ak táto adresa nie je rovnaká ako ich obvyklá adresa na účely zasielania korešpondencie.

Členské štáty prijmú všeobecné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia odpovedali na sťažnosti uvedené v prvom pododseku v čo najkratšom čase a aby sa nažili nájsť uspokojivé riešenia.

2. Členské štáty prijmú všeobecné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby boli poskytovatelia povinní preukázať splnenie povinností stanovených v tejto smernici týkajúcich sa poskytovania informácií a že tieto informácie sú presné.

3. V prípade, že je na dosiahnutie súladu so súdnym rozhodnutím potrebná finančná záruka, členské štáty uznávajú rovnocenné záruky predložené úverovej inštitúcii alebo poisťovateľovi usadenému v inom členskom štáte. Týmto úverovým inštitúciám musí byť v členskom štáte udelené povolenie v súlade so smernicou 2006/48/ES a týmto poisťovateľom, v prípade potreby, v súlade so prvou smernicou Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného poistenia (41) a smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/83/ES z 5. novembra 2002 o životnom poistení (42).

4. Členské štáty prijmú všeobecné opatrenia, ktoré stanovujú mimosúdne urovnanie sporov, a ktoré sú potrebné na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia, na ktorých sa vzťahuje kódex správania alebo sú členmi obchodného združenia alebo profesijného orgánu, o tom informovali príjemcu a uvádzali túto skutočnosť v každom dokumente, v ktorom sa podrobne opisujú ich služby, pričom sa uvedie ako sa dajú získať podrobné informácie o vlastnostiach a podmienkach použitia tohto mechanizmu.

KAPITOLA VI

ADMINISTRATÍVNA SPOLUPRÁCA

Článok 28

Vzájomná pomoc – všeobecné povinnosti

1. Členské štáty si navzájom poskytujú pomoc a zavádzajú opatrenia na účinnú vzájomnú spoluprácu s cieľom zabezpečiť dohľad nad poskytovateľmi a službami, ktoré poskytujú.

2. Na účely tejto kapitoly členské štáty určia jedno alebo viacero kontaktných miest, ktorých kontaktné údaje oznámia ostatným členským štátom a Komisii. Komisia uverejní a pravidelne aktualizuje zoznam kontaktných miest.

3. Žiadosti o informácie a žiadosti o vykonanie kontrol, inšpekcií a šetrení podľa tejto kapitoly musia byť riadne opodstatnené, najmä konkrétnym uvedením dôvodu žiadosti. Vymenené informácie sa používajú iba v súvislosti so záležitosťou, pre ktorú sa o tieto informácie žiadalo.

4. V prípade doručenia žiadosti o pomoc od príslušných orgánov v inom členskom štáte členské štáty zabezpečia, aby poskytovatelia usadení na ich území poskytli ich príslušným orgánom všetky informácie potrebné na dohľad nad ich činnosťami v súlade s ich vnútroštátnymi právnymi predpismi.

5. V prípade ťažkostí s vyhovením žiadosti o informácie alebo s vykonávaním kontrol, inšpekcií alebo šetrení dotknutý členský štát bezodkladne informuje žiadajúci členský štát s cieľom nájsť riešenie.

6. Členské štáty poskytujú informácie, požadované inými členskými štátmi alebo Komisiou, elektronickými prostriedkami a v čo najkratšom možnom čase.

7. Členské štáty zabezpečia, aby mohli do registrov, v ktorých sú zapísaní poskytovatelia a do ktorých môžu nahliadať príslušné orgány na ich území, nahliadať za rovnakých podmienok aj rovnocenné príslušné orgány iných členských štátov.

8. Členské štáty oznámia Komisii informácie o prípadoch, keď ostatné členské štáty neplnia svoju povinnosť vzájomnej pomoci. Komisia prijme, v prípade potreby, primerané kroky, vrátane konaní stanovených v článku 226 zmluvy s cieľom zabezpečiť, aby dotknuté členské štáty plnili svoju povinnosť vzájomnej pomoci. Komisia pravidelne informuje členské štáty o fungovaní ustanovení o vzájomnej pomoci.

Článok 29

Vzájomná pomoc – všeobecné povinnosti členského štátu usadenia

1. Vzhľadom na poskytovateľov poskytujúcich služby v inom členskom štáte, členský štát usadenia poskytuje informácie o poskytovateľoch usadených na jeho území, keď o ne požiada iný členský štát, a najmä potvrdenie o tom, že poskytovateľ je usadený na jeho území a pokiaľ je mu známe, nevykonáva svoje činnosti nezákonným spôsobom.

2. Členský štát usadenia vykonáva kontroly, inšpekcie a šetrenia požadované iným členským štátom a informuje tento členský štát o výsledkoch a v prípade potreby i o prijatých opatreniach. Príslušné orgány pritom konajú v rámci právomocí, ktoré im boli udelené v ich členskom štáte. Príslušné orgány môžu rozhodnúť o najvhodnejších opatreniach, ktoré sa prijmú v každom jednotlivom prípade s cieľom vyhovieť žiadosti iného členského štátu.

3. Hneď ako sa členský štát usadenia dozvie o akomkoľvek konaní alebo konkrétnych skutkoch poskytovateľa usadeného na jeho území, ktorý poskytuje služby v iných členských štátoch, ktorými by sa podľa jeho poznatkov mohla spôsobiť vážna ujma na zdraví alebo bezpečnosti osôb alebo na životnom prostredí, informuje o tom v čo najkratšom možnom čase všetky ostatné členské štáty a Komisiu.

Článok 30

Dohľad členského štátu usadenia v prípade dočasného premiestnenia sa poskytovateľa do iného členského štátu

1. Pokiaľ ide o prípady, na ktoré sa nevzťahuje článok 31 ods. 1, členský štát usadenia zabezpečí, aby sa dohľad nad dodržiavaním jeho požiadaviek vykonával v súlade s právomocami dohľadu stanovenými v jeho vnútroštátnych právnych predpisoch, najmä prostredníctvom opatrení dohľadu v mieste usadenia sa poskytovateľa.

2. Členský štát usadenia neupúšťa od prijatia opatrení dohľadu alebo opatrení na dodržiavanie predpisov na svojom území z toho dôvodu, že služba bola poskytnutá alebo spôsobila škodu v inom členskom štáte.

3. Povinnosť ustanovená v odseku 1 neznamená povinnosť členského štátu usadenia vykonávať faktické previerky a kontroly na území členského štátu, v ktorom sa poskytuje služba. Tieto previerky a kontroly vykonávajú orgány členského štátu, v ktorom poskytovateľ dočasne prevádzkuje svoju činnosť, na žiadosť orgánov členského štátu usadenia v súlade s článkom 31.

Článok 31

Dohľad členského štátu, v ktorom sa poskytuje služba, v prípade dočasného premiestnenia sa poskytovateľa

1. Pokiaľ ide o vnútroštátne požiadavky, ktoré možno uložiť podľa článkov 16 alebo 17, členský štát, v ktorom sa poskytuje služba, zodpovedá za dohľad nad činnosťou, ktorú poskytovateľ vykonáva na jeho území. V súlade s právom Spoločenstva členský štát, v ktorom sa poskytuje služba:

2. V súvislosti s požiadavkami inými ako tými, ktoré sú uvedené v odseku 1, ak sa poskytovateľ dočasne premiestni do iného členského štátu s cieľom poskytovať službu bez toho, aby tam bol usadený, príslušné orgány daného členského štátu sa v súlade s odsekmi 3 a 4 zúčastňujú na dohľade nad týmto poskytovateľom.

3. Na žiadosť členského štátu usadenia vykonávajú príslušné orgány členského štátu, v ktorom sa poskytujú služby, všetky kontroly, inšpekcie a šetrenia potrebné na zabezpečenie účinného dohľadu zo strany členského štátu usadenia. Príslušné orgány pritom konajú v rámci právomocí, ktoré im boli udelené v ich členskom štáte. Príslušné orgány môžu rozhodnúť o najvhodnejších opatreniach, ktoré sa majú prijať v každom jednotlivom prípade s cieľom vyhovieť žiadosti členského štátu usadenia.

4. Príslušné orgány členského štátu, v ktorom sa poskytuje služba, môžu z vlastnej iniciatívy vykonávať kontroly, inšpekcie a šetrenia na mieste, ak tieto kontroly, inšpekcie a šetrenia nie sú diskriminačné a nie sú motivované skutočnosťou, že poskytovateľ je usadený v inom členskom štáte, a ak sú primerané.

Článok 32

Výstražný mechanizmus

1. Ak členský štát zistí závažné konkrétne skutky alebo okolnosti týkajúce sa činnosti v oblasti služieb, ktoré by mohli spôsobiť vážnu ujmu na zdraví alebo bezpečnosti osôb alebo na životnom prostredí na jeho území alebo na území iného členského štátu, tento členský štát o tom informuje v čo najkratšom možnom čase členský štát usadenia, ostatné dotknuté členské štáty a Komisiu.

2. Komisia podporuje činnosť európskej siete orgánov členských štátov a zúčastňuje sa na nej s cieľom vykonať odsek 1.

3. Komisia prijíma a pravidelne aktualizuje v súlade s postupom ustanoveným v článku 40 ods. 2 podrobné pravidlá týkajúce sa riadenia siete uvedenej v odseku 2 tohto článku.

Článok 33

Informácie o dobrom mene poskytovateľov

1. Členské štáty poskytujú na žiadosť príslušného orgánu v inom členskom štáte a v súlade s ich vnútroštátnymi právnymi predpismi informácie o disciplinárnych alebo administratívnych opatreniach, trestných sankciách a rozhodnutiach týkajúcich sa platobnej neschopnosti alebo konkurzu v dôsledku podvodu, ktoré ich príslušné orgány prijali vo vzťahu k poskytovateľovi a ktoré sa priamo týkajú spôsobilosti poskytovateľa alebo profesijnej spoľahlivosti. Členský štát, ktorý poskytuje informácie, o tom informuje poskytovateľa.

Žiadosť podaná podľa prvého pododseku musí byť riadne odôvodnená, najmä pokiaľ ide o dôvody žiadosti o informácie.

2. Sankcie a opatrenia uvedené v odseku 1 sa oznamujú iba v prípade prijatia konečného rozhodnutia. Pokiaľ ide o iné vykonateľné rozhodnutia uvedené v odseku 1, členský štát, ktorý poskytuje informácie, uvádza, či je dané rozhodnutie právoplatné alebo či bol proti nemu podaný opravný prostriedok, pričom v takom prípade by mal príslušný členský štát uviesť dátum, kedy sa očakáva rozhodnutie o opravnom prostriedku.

Okrem toho členský štát uvádza ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých bol poskytovateľ uznaný vinným alebo mu bol udelený trest.

3. Vykonávanie odsekov 1 a 2 musí byť v súlade s pravidlami o poskytovaní osobných údajov a s právami zaručenými osobám, ktoré boli v dotknutých členských štátoch uznané vinnými alebo ktorým bol udelený trest, a to aj profesijnými orgánmi. Všetky príslušné informácie, ktoré sú verejné, sú sprístupnené spotrebiteľom.

Článok 34

Sprievodné opatrenia

1. Komisia zavedie v spolupráci s členskými štátmi elektronický systém na výmenu informácií medzi členskými štátmi, pričom zohľadní existujúce informačné systémy.

2. Členské štáty prijmú v spolupráci s Komisiou sprievodné opatrenia na uľahčenie výmeny úradníkov poverených vykonávaním vzájomnej pomoci a zavedením odborného vzdelávania týchto úradníkov vrátane jazykového a počítačového odborného vzdelávania.

3. Komisia zhodnotí, či je potrebné zaviesť viacročný program s cieľom organizovať príslušné výmeny úradníkov a odborné vzdelávanie.

Článok 35

Vzájomná pomoc v prípade individuálnych odchýlok

1. Ak má členský štát v úmysle prijať opatrenie podľa článku 18, uplatňuje sa postup ustanovený v odsekoch 2 až 6 tohto článku bez toho, aby boli dotknuté súdne konania vrátane predbežných konaní a úkonov vykonávaných v rámci vyšetrovania trestného činu.

2. Členský štát uvedený v odseku 1 požiada členský štát usadenia, aby prijal opatrenia týkajúce sa poskytovateľa, a poskytne všetky príslušné informácie o dotknutej službe a okolnostiach prípadu.

Členský štát usadenia v čo najkratšom možnom čase skontroluje, či poskytovateľ vykonáva svoju činnosť v súlade so zákonom a overí skutočnosti, na základe ktorých bola žiadosť podaná. V čo najkratšom možnom čase informuje žiadajúci členský štát o prijatých alebo plánovaných opatreniach alebo, v prípade potreby, o dôvodoch, prečo žiadne opatrenia neprijal.

3. Po oznámení členského štátu usadenia, ako je stanovené v odseku 2 druhý pododsek, žiadajúci členský štát oznámi Komisii a členskému štátu usadenia, že má v úmysle prijať opatrenia, pričom uvedie:

4. Opatrenia je možné prijať až po uplynutí pätnástich pracovných dní odo dňa oznámenia stanoveného v odseku 3.

5. Bez toho, aby bola dotknutá možnosť žiadajúceho členského štátu prijať príslušné opatrenia po uplynutí lehoty uvedenej v odseku 4, Komisia v čo najkratšom možnom čase preskúma zlučiteľnosť oznámených opatrení s právom Spoločenstva.

Ak má Komisia za to, že opatrenie nie je zlučiteľné s právom Spoločenstva, prijme rozhodnutie, v ktorom požiada dotknutý členský štát, aby upustil od prijatia navrhovaných opatrení alebo aby dané opatrenia bezodkladne ukončil.

6. V naliehavom prípade sa členský štát, ktorý má v úmysle prijať opatrenie, môže odchýliť od odsekov 2, 3 a 4. V takých prípadoch sa opatrenia v čo najkratšom možnom čase oznámia Komisii a členskému štátu usadenia s uvedením dôvodov, prečo ich členský štát pokladá za naliehavé.

Článok 36

Vykonávacie opatrenia

V súlade s postupom uvedeným v článku 40 ods. 2 prijme Komisia vykonávacie opatrenia potrebné na vykonanie tejto kapitoly s uvedením lehôt stanovených v článkoch 28 a 35 a praktickej úpravy výmeny informácií elektronickými prostriedkami medzi členskými štátmi, a najmä ustanovení o interoperabilite informačných systémov.

KAPITOLA VII

KONVERGENČNÝ PROGRAM

Článok 37

Kódexy správania na úrovni Spoločenstva

1. Členské štáty prijmú v súlade s právom Spoločenstva a v spolupráci s Komisiou sprievodné opatrenia, aby podporili vypracovanie kódexov správania na úrovni Spoločenstva, najmä zo strany profesijných orgánov, organizácií a združení, ktorých cieľom je uľahčiť poskytovanie služieb alebo usadenie sa poskytovateľa v inom členskom štáte.

2. Členské štáty zabezpečia, aby boli kódexy správania, uvedené v odseku 1, prístupné na diaľku prostredníctvom elektronických prostriedkov.

Článok 38

Dodatočná harmonizácia

Komisia do … (43) zhodnotí možnosť predloženia návrhov harmonizačných nástrojov týkajúcich sa týchto oblastí:

Článok 39

Vzájomné hodnotenie

1. Najneskôr do … (44) predložia členské štáty Komisii správu, ktorá bude obsahovať informácie uvedené v týchto ustanoveniach:

2. Komisia postúpi správy, uvedené v odseku 1, členským štátom, ktoré ku každej správe predložia do šiestich mesiacov od ich prijatia svoje pripomienky. V rovnakej lehote uskutoční Komisia o týchto správach konzultácie so zainteresovanými stranami.

3. Komisia predloží správy a pripomienky členských štátov výboru uvedenému v článku 40 ods. 1, ktorý ich môže pripomienkovať.

4. Na základe pripomienok uvedených v odsekoch 2 a 3 Komisia najneskôr do … (43) predloží Európskemu parlamentu a Rade súhrnnú správu, v prípade potreby doplnenú návrhmi na ďalšie iniciatívy.

5. Najneskôr do … (44) predložia členské štáty Komisii správu o vnútroštátnych požiadavkách, na uplatňovanie ktorých by sa mohol vzťahovať článok 16 ods. 1 tretí pododsek a článok 16 ods. 3 prvá veta, a uvedú dôvody, prečo sa domnievajú, že uplatňovanie týchto požiadaviek spĺňa kritériá uvedené v článku 16 ods. 1 tretí pododsek a v článku 16 ods. 3 prvá veta.

Potom členské štáty zašlú Komisii všetky zmeny svojich požiadaviek vrátane nových požiadaviek, ako je uvedené vyššie, spolu s ich odôvodnením.

Komisia tieto zaslané požiadavky oznámi ostatným členským štátom. Toto zaslanie nebráni prijatiu predmetných ustanovení členskými štátmi. Komisia potom každý rok vypracuje analýzy a usmernenia o uplatňovaní týchto ustanovení v kontexte tejto smernice.

Článok 40

Výbor

1. Komisii pomáha výbor.

2. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňujú sa články 5 a 7 rozhodnutia 1999/468/ES s ohľadom na ustanovenia jeho článku 8.

Lehota ustanovená v článku 5 ods. 6 rozhodnutia 1999/468/ES je tri mesiace.

3. Výbor prijme svoj rokovací poriadok.

Článok 41

Doložka o preskúmaní

Do … (45) a potom každé tri roky predloží Komisia Európskemu parlamentu a Rade súhrnnú správu o uplatňovaní tejto smernice. V súlade s článkom 16 ods. 4 sa táto správa bude zaoberať najmä uplatňovaním článku 16. Taktiež sa v nej zváži potreba dodatočných opatrení v prípade záležitostí vyňatých z rozsahu pôsobnosti tejto smernice. K správe sa v prípade potreby pripoja návrhy na zmenu a doplnenie tejto smernice zamerané na dokončenie vnútorného trhu so službami.

Článok 42

Zmena a doplnenie smernice 1998/27/ES

V prílohe k smernici Európskeho parlamentu a Rady 1998/27/ES z 19. mája 1998 o súdnych príkazoch na ochranu spotrebiteľských záujmov (46) sa dopĺňa tento bod:

Článok 43

Ochrana osobných údajov

Vykonávanie a uplatňovanie tejto smernice, a najmä ustanovení o dohľade, dodržiava pravidlá o ochrane osobných údajov ustanovené v smerniciach 95/46/ES a 2002/58/ES.

KAPITOLA VIII

ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA

Článok 44

Transpozícia

1. Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do … (47).

Znenie týchto opatrení oznámia bezodkladne Komisii.

Členské štáty uvedú priamo v prijatých opatreniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.

2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.

Článok 45

Nadobudnutie účinnosti

Táto smernica nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

Článok 46

Adresáti

Táto smernica je určená členským štátom.

(1) Ú. v. EÚ C 221, 8.9.2005, s. 113.

(2) Ú. v. EÚ C 43, 18.2.2005, s. 18.

(3) Stanovisko Európskeho parlamentu zo 16. februára 2006 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku), spoločná pozícia Rady z 24. júla 2006 a pozícia Európskeho parlamentu z … (zatiaľ neuverejnená v úradnom vestníku).

(4) Ú. v. EÚ L 177, 30.6.2006, s. 1.

(5) Ú. v. ES L 108, 24.4.2002, s. 7.

(6) Ú. v. ES L 108, 24.4.2002, s. 21.

(7) Ú. v. ES L 108, 24.4.2002, s. 33.

(8) Ú. v. ES L 108, 24.4.2002, s. 51.

(9) Ú. v. ES L 201, 31.7.2002, s. 37. Smernica zmenená a doplnená smernicou 2006/24/ES (Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 54).

(10) Ú. v. ES L 149, 5.7.1971, s. 2. Nariadenie naposledy zmenené a doplnené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 629/2006 (Ú. v. EÚ L 114, 27.4.2006, s. 1).

(11) Ú. v. EÚ L 255, 30.9.2005, s. 22.

(12) Ú. v. EÚ L 149, 11.6.2005, s. 22.

(13) Ú. v. EÚ L 364, 9.12.2004, s. 1. Nariadenie zmenené a doplnené smernicou 2005/29/ES.

(14) Ú. v. EÚ L 16, 23.1.2004, s. 44.

(15) Ú. v. EÚ L 124, 20.5.2003, s. 1.

(16) Ú. v. EÚ L 158, 30.4.2004, s. 77.

(17) Ú. v. ES L 13, 19.1.2000, s. 12.

(18) Ú. v. ES L 178, 17.7.2000, s. 1.

(19) Ú. v. ES L 18, 21.1.1997, s. 1.

(20) Ú. v. ES L 204, 21.7.1998, s. 37. Smernica naposledy zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 2003.

(21) Ú. v. ES L 184, 17.7.1999, s. 23.

(22) Ú. v. EÚ C 321, 31.12.2003, s. 1.

(23) Ú. v. ES L 298, 17.10.1989, s. 23. Smernica zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/36/ES (Ú. v. ES L 202, 30.7.1997, s. 60).

(24) Ú. v. EÚ L 134, 30.4.2004, s. 114. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením Komisie (ES) č. 2083/2005 (Ú. v. EÚ L 333, 20.12.2005, s. 28).

(25) Ú. v. ES L 77, 14.3.1998, s. 36. Smernica zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 2003.

(26) Ú. v. ES L 65, 14.3.1968, s. 8. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/58/ES (Ú. v. EÚ L 221, 4.9.2003, s. 13).

(27) Ú. v. ES L 395, 30.12.1989, s. 36.

(28) Deň nadobudnutia účinnosti tejto smernice.

(29) Päť rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice

(30) Ú. v. ES L 15, 21.1.1998, s. 14. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 1882/2003 (Ú. v. EÚ L 284, 31.10.2003, s. 1).

(31) Ú. v. EÚ L 176, 15.7.2003, s. 37. Smernica zmenená a doplnená smernicou Rady 2004/85/ES (Ú. v. EÚ L 236, 7.7.2004, s. 10).

(32) Ú. v. EÚ L 176, 15.7.2003, s. 57.

(33) Ú. v. ES L 281, 23.11.1995, s. 31. Smernica naposledy zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 1882/2003.

(34) Ú. v. ES L 78, 26.3.1977, s. 17. Smernica naposledy zmenená a doplnená Aktom o pristúpení z roku 2003.

(35) Ú. v. ES L 239, 22.9.2000, s. 19. Dohoda naposledy zmenená a doplnená nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1160/2005 (Ú. v. EÚ L 191, 22.7.2005, s. 18).

(36) Ú. v. ES L 30, 6.2.1993, s. 1. Nariadenie naposledy zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 2557/2001 (Ú. v. EÚ L 349, 31.12.2001, s. 1).

(37) Ú. v. ES L 24, 27.1.1987, s. 36.

(38) Ú. v. ES L 77, 27.3.1996, s. 20.

(39) Ú. v. EÚ L 157, 9.6.2006, s. 87.

(40) Ú. v. ES L 145, 13.6.1977, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 2006/18/ES (Ú. v. EÚ L 51, 22.2.2006, s. 12).

(41) Ú. v. ES L 228, 16.8.1973, s. 3. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/68/ES (Ú. v. EÚ L 323, 9.12.2005, s. 1).

(42) Ú. v. ES L 345, 19.12.2002, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 2005/68/ES.

(43) Štyroch rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice.

(44) Troch rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice.

(45) Piatich rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice.

(46) Ú. v. ES L 166, 11.6.1998, s. 51. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou 2005/29/ES.

(47) Troch rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice.

ODÔVODNENÉ STANOVISKO RADY

I. ÚVOD

1. Komisia prijala 13. januára 2004 pôvodný návrh (1), ktorého cieľom bolo zabezpečiť právny rámec na odstránenie prekážok, ktoré bránia plnému uplatňovaniu slobody usadiť sa zo strany poskytovateľov služieb a voľnému pohybu služieb medzi členskými štátmi, a poskytnúť poskytovateľom aj príjemcom služieb právnu istotu, ktorú potrebujú, aby mohli využívať tieto dve základné slobody ustanovené zmluvou. Rada a jej prípravné orgány počas za sebou nasledujúcich predsedníctiev tento návrh preskúmali a zoširoka prerokovali.

2. Výbor regiónov zaujal stanovisko 30. septembra 2004 (2).

3. Európsky hospodársky a sociálny výbor zaujal stanovisko 10. februára 2005 (3).

4. Európsky Parlament prijal stanovisko na prvom čítaní 16. februára 2006.

5. Komisia prijala zmenený a doplnený návrh 4. apríla 2006. Tento zmenený a doplnený návrh vychádza vo veľkej miere zo stanoviska Parlamentu a z rokovaní Rady.

6. Rada (konkurencieschopnosť) 29. mája 2006 dosiahla politickú dohodu o kompromisnom znení s cieľom prijať spoločnú pozíciu, pričom Belgicko a Litva sa zdržali hlasovania.

7. Rada prijala spoločnú pozíciu v súlade s článkom 251 Zmluvy o ES 24. júla 2006.

II. CIELE

Ciele tohto návrhu smernice sú:

— zlepšenie základu pre hospodársky rast a zamestnanosť v EÚ,

— vytvorenie skutočného vnútorného trhu so službami prostredníctvom odstránenia právnych a administratívnych prekážok v rozvoji a výkone činností v oblasti služieb,

— posilnenie práv príjemcov služieb,

— ustanovenie právne záväzných povinností v prospech účinnej administratívnej spolupráce medzi členskými štátmi.

III. SPOLOČNÁ POZÍCIA

Spoločná pozícia, ktorú Rada prijala, do značnej miery zohľadňuje stanovisko Európskeho parlamentu na prvom čítaní. Väčšina pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov Parlamentu sa už začlenila do zmeneného a doplneného návrhu Komisie, ktorého kľúčové prvky sa začlenili do spoločnej pozície. Podstatné množstvo pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov Parlamentu sa teda v spoločnej pozícii odrazilo úplne alebo sčasti. Spoločná pozícia obsahuje aj určitý počet nových ustanovení, ktoré Rada považuje za zásadné na zabezpečenie účinného vykonávania smernice a riadneho fungovania vnútorného trhu.

Všetky úpravy zmeneného a doplneného návrhu Komisie, ktoré urobila Rada vo svojej spoločnej pozícii, Komisia prijala.

Analýza spoločnej pozície

Všeobecné ustanovenia (články 1-4)

Osobitné oblasti práva (článok 1)

Pokiaľ ide o predmet úpravy smernice a jej vzťah k osobitným oblastiam práva (základné práva, pracovné právo, trestné právo, ochrana alebo podpora kultúrnej a jazykovej rôznorodosti a pluralita médií), spoločná pozícia vo veľkej miere zohľadňuje pozmeňujúce a doplňujúce návrhy Parlamentu (7, 8, 9, 290, 291, 297, 298, 299, podstatná časť návrhu 72) Doplnilo sa nové odôvodnenie 10 na vysvetlenie viacerých pravidiel všeobecnej povahy, ktoré nezávisia od prístupu k činnosti v oblasti služieb ani od jej výkonu. Cieľom mnohých drobných štylistických zmien v článku 1 je urobiť jeho obsah jasnejší a jednoznačnejší.

Rozsah pôsobnosti (článok 2)

Rada v spoločnej pozícii skonsolidovala a bližšie objasnila rozsah pôsobnosti smernice, pričom do veľkej miery zohľadnila pozmeňujúce a doplňujúce návrhy, ktoré prijal Parlament na prvom čítaní. Spoločná pozícia konkrétnejšie zohľadňuje obsah pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov Parlamentu (konkrétne pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov 10, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 44, 20, 70, 71, 73, 74, 78, 79, 80, 81, 82, 205, 206, 207, 208, 211, 212, 213, 232, 233, 252, 294, 295, 296, 300, 302/332, 302/333, 304, 305, 306, 403 a podstatných častí pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov 72 a 289).

Doplnenie slova „nehospodárskeho“ v článku 2 ods. 2 písm. a) slúži na vysvetlenie pojmu „služby všeobecného záujmu“, ktorý členské štáty nie vždy používajú jednotne. Cieľom ostatných zmenených formulácií článku 2 ods. 2 písm. c), f) a i) je vysvetliť a uspokojiť rôzne obavy vyjadrené zo strany členských štátov.

Pokiaľ ide o vylúčenie sociálnych služieb, spoločná pozícia v článku 2 ods. 2 písm. j) odkazuje na sociálne služby, ktoré súvisia so sociálnym bývaním, starostlivosťou o deti, podporou rodín a osôb v trvalej alebo prechodnej núdzi, ktoré poskytuje štát, poskytovatelia poverení štátom alebo charitatívne organizácie uznané ako také štátom. Rada tiež doplnila novú vetu do odôvodnenia 28 a zdôraznila tak, že smernica by nemala mať vplyv na zásadu univerzálnej služby v rámci sociálnych služieb členských štátov.

Rada nemôže prijať pozmeňujúci a doplňujúci návrh 75, keďže odôvodnenie 20 už obsahuje príslušné vysvetlenie o telekomunikačných službách. Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 77 o vylúčení právnych služieb sa nezohľadnil, pretože článok 3 už stanovuje, že v prípade rozporu medzi ustanoveniami smernice o službách a ustanovením iného nástroja Spoločenstva, ktorým sa riadia osobitné aspekty činnosti v oblasti služieb, má prednosť ustanovenie iného nástroja.

Vzťah k iným ustanoveniam práva Spoločenstva (článok 3)

Spoločná pozícia sleduje prístup pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov Parlamentu 21, 83, 219, 307 s výhradou drobného preformulovania s cieľom jasne uviesť, že v prípade rozporu s inými príslušnými nástrojmi Spoločenstva majú prednosť ustanovenia týchto iných nástrojov. Článok 3 ods. 1 obsahuje orientačný zoznam takýchto nástrojov Spoločenstva. Spoločná pozícia taktiež v článku 3 ods. 2 zdôrazňuje, že smernica sa netýka pravidiel medzinárodného práva súkromného, najmä tých pravidiel, ktoré zaručujú, že spotrebitelia majú výhody z ochrany, ktorú im poskytujú právne predpisy o ochrane spotrebiteľa platné v členských štátoch.

Vymedzenie pojmov (článok 4)

Spoločná pozícia zohľadňuje pozmeňujúce a doplňujúce návrhy 1-3, 5-6, 11, 23-26, 93-94 a 97-98 s výhradou drobného preformulovania, 39, 84, 88 až 90, 95 a 308 v zásade, ale preformulované s cieľom zosúladiť znenie s existujúcimi právnymi predpismi Spoločenstva alebo s rozsahom pôsobnosti tejto smernice.

Spoločná pozícia okrem toho dokončila odôvodnenia 37 a 40 a doplnila nové odôvodnenie 38. Rada neprijala pozmeňujúce a doplňujúce návrhy 4, 85 a 86 k vymedzeniam pojmov „služba“ a „záväzky služieb verejného záujmu“. Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 96 týkajúci sa vymedzenia pojmu „pracovník“ sa vo vzťahu k novovymedzenému rozsahu uplatňovania považuje za prebytočný, a preto sa do spoločnej pozície nezačlenil. Pozmeňujúci a doplňujúci návrh 92, pokiaľ ide o pojem „príslušné orgány“, a pozmeňujúci a doplňujúci návrh 87, pokiaľ ide o pojem „poskytovateľ“, neboli prijaté z dôvodu súdržnosti s ostatnými príslušnými právnymi predpismi Spoločenstva. Spoločná pozícia napokon neprijala ani pozmeňujúci a doplňujúci návrh 22, ktorý vypúšťa zoznam služieb obsiahnutých v smernici v odôvodnení 33, ktoré sa vrátilo do pôvodného stavu s drobnými štylistickými úpravami s cieľom zohľadniť zmenený a doplnený rozsah uplatňovania.

Administratívne zjednodušenie (články 5-8)

Spoločná pozícia vo veľkej miere zohľadňuje relevantné pozmeňujúce a doplňujúce návrhy Európskeho parlamentu (27, 29-30, 31, 32, 33, 99, podstatné časti pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov 100, 104, 105-106 a 108-111, 30