Správa Komisie Európskemu parlamentu a Rade o vykonávaní a fungovaní režimu malého pohraničného styku zavedeného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1931/2006, ktorým sa ustanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov /* KOM/2009/0383 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 24.7.2009 KOM(2009) 383 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní a fungovaní režimu malého pohraničného styku zavedeného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1931/2006, ktorým sa ustanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní a fungovaní režimu malého pohraničného styku zavedeného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1931/2006, ktorým sa ustanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov Úvod Európsky parlament a Rada prijali 20. decembra 2006 nariadenie (ES) č. 1931/2006, ktorým sa ustanovujú pravidlá malého pohraničného styku na vonkajších pozemných hraniciach členských štátov (nariadenie o MPS)[1]. Toto nariadenie umožňuje členským štátom udeliť osobám žijúcim v pohraničnej oblasti výnimku zo všeobecných pravidiel hraničných kontrol, ktoré sú stanovené v Kódexe schengenských hraníc[2], aby sa zabránilo vytvoreniu prekážok obchodu, spoločenskej a kultúrnej výmeny alebo regionálnej spolupráce so susedmi. Pri vykonávaní režimu malého pohraničného styku môžu členské štáty uzatvoriť so susednými krajinami dvojstranné dohody, ktoré sú zamerané na riešenie osobitných potrieb týkajúcich sa ich príslušných susedov, keďže tieto potreby sa môžu líšiť v dôsledku rôznych miestnych, geografických, sociálnych a hospodárskych pomerov. Tieto dvojstranné dohody by mali byť úplne v súlade s parametrami stanovenými pre režimy malého pohraničného styku v nariadení o MPS. Tieto parametre, a najmä vymedzenie oblasti malého pohraničného styku, sa stanovili po náročných rokovaniach v Rade a považujú sa za parametre, ktoré predstavujú citlivú, primeranú rovnováhu medzi zjednodušením prekračovania hraníc tým, ktorí žijú v pohraničnej oblasti a často potrebujú prechádzať cez hranice, a bezpečnostnými požiadavkami celého schengenského priestoru. Podľa podmienok článku 13 nariadenia o MPS sa členské štáty pred uzatvorením akejkoľvek dvojstrannej dohody o malom pohraničnom styku musia poradiť s Komisiou, aby skontrolovala jej zlučiteľnosť s nariadením. Ak Komisia považuje dohodu za nezlučiteľnú s týmto nariadením, upovedomí o tom dotknutý členský štát. Tento členský štát prijme všetky potrebné kroky na zmenu a doplnenie návrhu dohody v primeranom čase a takým spôsobom, aby sa takéto zistené rozpory odstránili. Rovnaké zásady pre konzultácie medzi členskými štátmi a Komisiou sa vzťahujú na dvojstranné dohody, ktoré časovo predchádzajú nadobudnutiu účinnosti nariadenia o MPS a musia sa prispôsobiť uvedenému nariadeniu. Je potrebné zdôrazniť, že Spoločenstvo po vydaní zákona v konkrétnej oblasti získava výlučnú vonkajšiu právomoc v oblasti, na ktorú sa vzťahujú právne predpisy. V dôsledku toho členské štáty strácajú právomoc rokovať o dohodách s tretími krajinami v oblasti, na ktorú sa vzťahujú príslušné právne predpisy (doktrína ERTA). Udeliť výnimku z tejto zásady je možné vtedy, ak právny nástroj Spoločenstva, na základe ktorého sa získava vonkajšia právomoc, osobitne povoľuje členským štátom, aby uzatvorili takéto dohody. Takéto povolenie pôsobí ako opätovné prenesenie právomocí, ktoré sa v podstate stratili v prospech Spoločenstva, a ako také sa musí vykladať obmedzene. Podľa článku 18 nariadenia o MPS je Komisia povinná predložiť Európskemu parlamentu a Rade dva roky po nadobudnutí účinnosti nariadenia správu o vykonávaní a fungovaní režimu malého pohraničného styku. Predložením tejto správy sa plní táto povinnosť. Zjednodušujúce opatrenia stanovené v nariadení o MPS V nariadení o MPS je stanovených niekoľko opatrení na zjednodušenie záležitostí obyvateľov pohraničia v porovnaní so štandardnými postupmi a kontrolami, ktoré sa vzťahujú na prekračovanie vonkajších hraníc a ktoré sú vymedzené v Kódexe schengenských hraníc. Medzi zjednodušujúce opatrenia patria: - oslobodenie od podmienok vstupu stanovených v Kódexe schengenských hraníc, vrátane oslobodenia od vízovej požiadavky. Držitelia povolenia na malý pohraničný styk sú oslobodení od i) vízovej povinnosti (ak takáto povinnosť existuje) a ii) potreby mať dostatočné finančné prostriedky na živobytie počas trvania zamýšľaného pobytu aj pre návrat. Na hraničnom priechode sa nesmú vyžadovať podporné dokumenty na preukázanie účelu pobytu. - 90 dní neprerušeného pobytu. Držitelia povolení na malý pohraničný styk sa môžu zdržiavať na území príslušnej susednej krajiny bez časového obmedzenia, až na to, že každý neprerušený pobyt nesmie presiahnuť 90 dní. To je výnimka zo štandardného pravidla Kódexu schengenských hraníc, ktorou sa obmedzuje krátkodobý pobyt na maximálne 90 dní počas obdobia 180 dní. - Povolenia na malý pohraničný styk sa môžu vydávať bezplatne. - Povolenia sa môžu vydať na obdobie platnosti v rozmedzí 1 rok až 5 rokov. - Pre malý pohraničný styk by sa mohli zriadiť osobitné hraničné priechody. - Na bežných hraničných priechodoch by mali byť vyhradené osobitné pruhy pre obyvateľov pohraničia. - Osoby, ktoré pravidelne prekračujú vonkajšie pozemné hranice a ktoré z dôvodu častého prekračovania hranice sú dobre známe príslušníkom pohraničnej stráže, podliehajú iba náhodným kontrolám. - Držitelia povolenia na malý pohraničný styk sú pri prekračovaní hranice oslobodené od povinnosti označovania cestovného dokladu pečiatkou. - Aby obyvatelia pohraničnej oblasti mohli využívať režim malého pohraničného styku, musia spĺňať niekoľko podmienok, vrátane: - požiadavky byť obyvateľom pohraničnej oblasti minimálne 1 rok; - vlastníctva platného cestovného dokladu; - podmienky, že nie sú predmetom zápisu v schengenskom informačnom systéme; - predloženia dôkazu o ich postavení obyvateľa pohraničnej oblasti a uvedenia dôvodov na časté prekračovanie hranice; - podmienky, že nepredstavujú hrozbu pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť, verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy ktoréhokoľvek z členských štátov. Konzultácie na základe článku 13 nariadenia o MPS. Súčasný stav. Od mája 2007 (kedy bola predložená prvá požiadavka na konzultáciu) sa Komisia zapojila do konzultácií s mnohými členskými štátmi. Tieto konzultácie si vyžadujú výmenu informácií a neformálne poradenstvo, odborné stretnutia medzi úradníkmi členských štátov a Komisie, ako aj formálnu výmenu korešpondencie o zlučiteľnosti návrhu dvojstranných dohôd s nariadením o MPS. Predmetom konzultácií boli tieto dvojstranné dohody: - Maďarsko – Ukrajina Maďarsko bolo prvým členským štátom, ktorý v máji 2007 zaslal Komisii návrh dohody s cieľom konzultácie. Komisia uviedla, že vymedzenie pohraničnej oblasti v návrhu dohody je nezlučiteľné s nariadením o MPS (pohraničná oblasť sa rozšírila na viac ako 50 kilometrov). Maďarsko bolo požiadané, aby zmenilo a doplnilo tento návrh. Maďarsko informovalo Komisiu o tom, že dohoda nadobudla platnosť 11. januára 2008. Po nadobudnutí jej platnosti bolo konečné znenie dohody zaslané Komisii bez toho, aby v nej boli zahrnuté požadované zmeny, a rokovania s Komisiou pokračovali ďalej. V januári 2009 Maďarsko informovalo Komisiu, že maďarské misie na Ukrajine vydali odo dňa uplatňovania dohody 34 000 povolení na malý pohraničný styk a že malý pohraničný styk funguje bez problémov. Približne 80 % žiadateľov o povolenie na malý pohraničný styk vlastnilo predtým maďarské víza. Podľa informácií poskytnutých Komisii maďarskou vládou a zakladajúcich sa na sčítaní ľudu z roku 2001 maďarská menšina na Ukrajine pozostáva zo 156 600 osôb, ktoré sú vo väčšine sústredené v Zakarpatskej oblasti na hranici s Maďarskom a Rumunskom. To vyplýva z historických dôvodov súvisiacich s opätovným stanovením maďarských hraníc v minulom storočí. 84 % obyvateľstva tejto maďarskej menšiny je sústredených v blízkosti maďarsko-ukrajinských hraníc a žije vo vzdialenosti do 20 km od tejto hranice a 95 % tohto obyvateľstva žije vo vzdialenosti do 50 km. Dotknuté osoby sa oboznámili s možnosťami povolenia na malý pohraničný styk a v značnej miere ho využívajú na zjednodušenie každodenného života. Väčšina z nich má rodinných príslušníkov žijúcich v Maďarsku a preto potrebuje často do Maďarska vycestovať s cieľom podieľať sa na drobnom podnikaní alebo získať vyššie vzdelanie. Zaznamenaný bol iba jeden prípad zneužitia povolenia na malý pohraničný styk. - Poľsko – Ukrajina V januári 2008 Poľsko zaslalo Komisii prvý návrh dvojstrannej dohody s cieľom konzultácie. Počas konzultačného procesu sa zistili dva rozpory: rozsah pohraničnej oblasti (50 km namiesto 30 km) a požiadavka byť vlastníkom cestovného zdravotného poistenia uložená osobám, ktoré využívajú režim malého pohraničného styku. Poľsko bolo požiadané, aby zmenilo a doplnilo príslušné časti dohody skôr, ako nadobudne platnosť. Vo februári 2009 Poľsko informovalo Komisiu o úpravách začlenených do dohody. Pokiaľ ide o rozsah pohraničnej oblasti, Poľsko upravilo dohodu v súlade s požiadavkou Komisie. Táto dohoda však nebola upravená, pokiaľ ide o požiadavku na vlastnenie cestovného zdravotného poistenia. V marci 2009 Komisia vyzvala poľské orgány, aby zmenili a doplnili príslušné časti dohody. Dohoda bez požadovaných zmien a doplnení nadobudla platnosť 1. júla 2009. - Litva – Bielorusko V januári 2008 bol Komisii zaslaný návrh dohody medzi Litvou a Bieloruskom s cieľom konzultácie. Komisia zistila nezlučiteľnosť týkajúcu sa požiadavky vlastniť cestovné zdravotné poistenie (podobne ako v prípade dohody medzi Poľskom a Ukrajinou). Od Litvy sa požadovalo, aby upravila túto časť dohody. - Litva – Ruská federácia V apríli 2009 bol Komisii zaslaný návrh dohody medzi Litvou a Ruskou federáciou s cieľom konzultácie. Litve boli určené iba menšie odporúčania týkajúce sa zabezpečenia úplného súladu návrhu dohody s nariadením o MPS. Po výmene praktických aspektov vykonávania návrhu dohody v budúcnosti Komisia dospela k záveru, že návrh dohody bude úplne zlučiteľný s nariadením o MPS, ak sa bude vykonávať v súlade s ďalšími informáciami, ktoré poskytli litovské orgány. - Lotyšsko – Ruská federácia V januári 2008 bol s cieľom konzultácie zaslaný návrh dohody medzi Lotyšskom a Ruskou federáciou. Lotyšsko bolo následne požiadané, aby vysvetlilo proces vydávania povolení na malý pohraničný styk Ruskou federáciou vo forme víz. V júni 2009 Lotyšsko predložilo revidovaný návrh, ktorý zavádza osobitné povolenie na malý pohraničný styk zohľadňujúce pripomienky k formátu víz. Upravený návrh však zahŕňa požiadavku súvisiacu s vlastnením cestovného zdravotného poistenia. Okrem toho pohraničná oblasť zahŕňa administratívne jednotky na ruskom území, ktoré presahujú rozsah miestnej pohraničnej oblasti. Lotyšsko bolo požiadané, aby tieto body upravilo. - Slovensko – Ukrajina V marci 2008 Slovensko zaslalo Komisii prvý návrh dvojstrannej dohody s cieľom konzultácie. Počas tohto procesu bola Komisia toho názoru, že tento návrh dohody nebol zlučiteľný s nariadením o MPS, pretože oblasť malého pohraničného styku presiahla oblasť, ktorú povoľuje nariadenie o MPS. Slovensko upravilo dohodu, ktorá nadobudla platnosť 27. septembra 2008. Následne v novembri 2008 slovenské orgány poskytli Komisii mapu tejto pohraničnej oblasti. Hoci je z mapy zrejmé, že pohraničná oblasť bola upravená, počiatočné hodnotenie Komisie je také, že zmeny vykonané slovenskými orgánmi v konečnom znení dohody sú pravdepodobne stále nedostatočné, aby táto dvojstranná dohoda bola úplne zlučiteľná s nariadením o MPS, pokiaľ ide o rozsah pohraničnej oblasti. Do júna 2009 bolo vydaných 466 povolení na malý pohraničný styk a 54 žiadostí bolo zamietnutých. - Poľsko – Bielorusko V apríli 2008 bol Komisii s cieľom konzultácie zaslaný aj návrh dohody medzi Poľskom a Bieloruskom. Keďže táto dohoda bola prakticky rovnaká ako zmluva medzi Poľskom a Ukrajinou, zistili sa tiež dva rovnaké rozpory: rozsah pohraničnej oblasti (50 km namiesto 30 km) a požiadavka byť vlastníkom cestovného zdravotného poistenia uložená osobám, ktoré využívajú režim malého pohraničného styku. Aj v tomto prípade bolo Poľsko požiadané, aby zmenilo a upravilo príslušné časti dohody. Koncom apríla 2009 Poľsko zaslalo upravený návrh dohody, ktorá zohľadnila pripomienky týkajúce sa pohraničnej oblasti a zároveň zachovala požiadavku týkajúcu sa cestovného zdravotného poistenia. Koncom júna 2009 bolo Poľsko požiadané, aby dohodu zodpovedajúcim spôsobom zmenilo a doplnilo. - Bulharsko – Srbsko V júli 2008 bol Komisii zaslaný prvý návrh dohody medzi Bulharskom a Srbskom. Komisia poskytla Bulharsku prvý súbor pripomienok týkajúcich sa niekoľkých aspektov, najmä: vymedzenia pojmu obyvatelia pohraničnej oblasti a postavenia štátnych príslušníkov EÚ v pohraničnej oblasti, podmienok vstupu pre obyvateľov pohraničnej oblasti, rozsahu povolenia na MPS, bezpečnostných prvkov a technických požiadaviek. - Bulharsko – Bývalá juhoslovanská republika Macedónsko (FYROM) V júli 2008 bol Komisii zaslaný prvý návrh dohody medzi Bulharskom a FYROM. Komisia poskytla Bulharsku prvý súbor pripomienok týkajúcich sa tých istých aspektov, ako v prípade návrhu dohody medzi Bulharskom a Srbskom. - Rumunsko – Ukrajina V auguste 2008 bol Komisii zaslaný prvý návrh dohody medzi Rumunskom a Ukrajinou. Komisia poskytla Rumunsku prvý súbor pripomienok týkajúcich sa niekoľkých aspektov, napríklad, statusu rieky Dunaj v dohodách o malom pohraničnom styku, obmedzenia pohraničnej zóny, možnosti uložiť poplatky za vydanie povolení, atď. V marci 2009 Rumunsko predložilo upravenú dohodu, ktorá je podľa Komisie v súlade s nariadením o MPS. Existujúce dvojstranné dohody, ktoré časovo predchádzajú nadobudnutiu účinnosti nariadenia o MPS - Slovinsko – Chorvátsko V decembri 2007 Slovinsko oficiálne zaslalo dvojstrannú dohodu o spolupráci v oblasti malého pohraničného styku medzi Slovinskom a Chorvátskom, ktorá je platná od roku 2001. V procese posudzovania Komisia zistila niekoľko rozporov, najmä: zmluva sa obmedzuje iba na štátnych príslušníkov zmluvných strán, nevzťahuje sa na iných štátnych príslušníkov EÚ a osoby využívajúce právo Spoločenstva na voľný pohyb; chýba požiadavka na minimálne obdobie pobytu v pohraničnej oblasti; chýbajú príslušné bezpečnostné prvky; obdobie platnosti je neprimerané, podmienky na vydávanie povolení sú nejasné, chýba jasný zákaz vstupu osôb, ktoré sú zapísané v databázach. Taktiež nebolo možné jasne stanoviť oblasť malého pohraničného styku a jej zlučiteľnosť s nariadením o MPS. V marci 2008 bolo Slovinsko požiadané, aby zmenilo a doplnilo túto dohodu tak, aby bola v súlade s nariadením o MPS. Koncom novembra 2008 Slovinsko potvrdilo, že je skutočne potrebné upraviť niekoľko ustanovení jeho dvojstrannej dohody. Pokiaľ ide o pohraničnú oblasť, Slovinsko vysvetlilo, že pohraničná oblasť zahŕňa oblasť približne 10 km od samotnej hranice. Po analýze máp, ktoré predložilo Slovinsko, Komisia stanovila, že sa zdá, že pohraničná oblasť je v súlade s nariadením o MPS. Slovinsko informovalo, že sa obrátilo na Chorvátsko vo veci potreby upraviť dohodu na stretnutí v decembri 2007. Neuviedli sa však žiadne jasné informácie o harmonograme úprav. V apríli 2009 bolo teda Slovinsko požiadané, aby poskytlo Komisii harmonogram vykonania úprav týkajúcich sa otázok, ktoré zostávajú naďalej nezlučiteľné s nariadením o MPS, napríklad zavedenie bezpečnostných prvkov do vydaných povolení alebo udeľovanie práv na získanie povolení na MPS oprávnenými štátnymi príslušníkmi, ktorí nie sú Chorvátmi a Slovincami. Zjednodušujúce opatrenia uplatňované členskými štátmi Členské štáty uplatňovali zjednodušujúce opatrenia stanovené v nariadení o MPS v odlišnej miere. V žiadnej z dvojstranných dohôd, ktoré boli predmetom konzultácií, sa nevyužilo celé spektrum zjednodušujúcich opatrení. Väčšina členských štátov uplatňuje prísnejšie požiadavky, ako sú požiadavky stanovené v nariadení o MPS. Nasledujúce skutočnosti sa týkajú dohôd, ktoré nadobudli platnosť, ako aj návrhov dohôd uvedených v predchádzajúcom oddiele. - 90 dní nepretržitého pobytu Vo všetkých dohodách, až na jednu výnimku, sú stanovené ďalšie obmedzenia týkajúce sa obdobia pobytu v pohraničnej oblasti, t. j. 90 dní počas obdobia 180 dní. V jednom prípade príslušný členský štát skrátil aj obdobie neprerušeného pobytu na 30 dní. Bez ohľadu na okolnosti však nie je jasné, ako tieto členské štáty v skutočnosti overujú dĺžku pobytu, ak zohľadníme skutočnosť, že cestovné pasy sa pri prekračovaní hranice neoznačujú pečiatkou. - Obdobie pobytu v pohraničnej oblasti stanovené na 1 rok Vo všetkých dohodách je minimálne obdobie pobytu stanovené na dlhšie ako jeden rok, ktorý vyžaduje nariadenie o MPS. V piatich dohodách je požadované minimálne obdobie pobytu v pohraničnej oblasti stanovené na tri roky. - Povolenia na malý pohraničný styk vydané bezplatne Iba v jednej dohode sa stanovuje, že všetky povolenia na malý pohraničný styk sa budú vydávať bezplatne, ako to povoľuje nariadenie o MPS. Poplatok za vydanie povolenia v ostatných dohodách sa pohybuje od 20 do 35 EUR. - povolenia na MPS sa môžu vydávať na obdobie platnosti do piatich rokov. Vo všetkých dohodách, až na jednu výnimku, je stanovená možnosť vydať povolenia na obdobie až 5 rokov. PROBLÉMY ZISTENÉ PRI ANALÝZE NÁVRHOV DVOJSTRANNÝCH DOHÔD Počas konzultácií s členskými štátmi sa zistili tieto hlavné problémy týkajúce sa výkladu nariadenia o MPS: - Vymedzenie oblasti malého pohraničného styku Podľa článku 3 ods. 2 nariadenia o MPS: „pohraničná oblasť“ je oblasť, ktorá nepresahuje 30 kilometrov od hranice. Dotknuté štáty určia vo svojich dvojstranných dohodách, uvedených v článku 13, miestne administratívne jednotky, ktoré sa považujú za pohraničnú oblasť. Ak sa nachádza časť takejto administratívnej jednotky vo vzdialenosti viac ako 30 kilometrov, ale menej ako 50 kilometrov od hraničnej čiary, považuje sa napriek tomu za súčasť pohraničnej oblasti.“ V určitých dohodách (ako je uvedené v oddiele 3) je oblasť malého pohraničného styku opísaná tak, že pohraničná oblasť je v skutočnosti stanovená na 50 kilometrov od hranice (nie 30 km, ako to vyžaduje nariadenie o MPS). Príslušné členské štáty tvrdia, že prinajmenšom v anglickom znení nariadenia o MPS je nejasnosť, či slovo „it“ sa týka vybranej jednotky alebo časti jednotky v rámci 50-kilometrovej hranice. Ak toto slovo znamená vybranú jednotku, mohlo by sa tvrdiť, že za predpokladu, že prinajmenšom časť jednotky je v zóne medzi 30 a 50 kilometrami, sa celá zóna do 50 km môže považovať za časť pohraničnej oblasti. Komisia však nepodporuje takýto výklad. Po prvé, francúzske znenie – „toute partie d'une de ces communes située à plus de 30 mais à moins de 50 kilomètres de la ligne frontalière est néanmoins considérée comme appartenant à la zone frontalière“ – objasňuje, že za časť pohraničnej oblasti sa môže považovať iba časť jednotky v rámci 50 kilometrov od hranice. Po druhé, z článku 3 ods. 2 je vo všeobecnosti zrejmé, že zámerom zákonodarcu bolo v podstate obmedziť pohraničnú oblasť na 30 kilometrov. Preto by administratívne jednotky, ktoré sa majú zohľadniť v prípade režimu malého pohraničného styku, mali mať miestnu administratívnu štruktúru, ktorá zostáva v rámci 30-kilometrovej zóny a nie regionálnu, subštátnu štruktúru, ako „départements“, „provinces“ alebo „województwa“, ktoré (svojou povahou) výrazne presahujú 50 km a vo všetkých prípadoch by teda umožnili pokryť celú 50-kilometrovú zónu pozdĺž celej hranice. To by bolo očividne nezlučiteľné s kompromisom, ktorý sa dosiahol v Európskom parlamente a Rade, ktorým sa obmedzila táto oblasť na 30 kilometrov. Účelom výnimky udelenej v poslednej vete – vzťahujúcej sa na časti miestnych jednotiek nachádzajúcich sa medzi 30 a 50 km – je zabrániť situácii, aby časť administratívnej jednotky bola čiastočne v rámci a čiastočne mimo tejto pohraničnej oblasti. Miestne rozšírenia na pohraničnú oblasť sú preto povolené v prípade, že príslušná administratívna jednotka presahuje 30-kilometrovú hraničnú čiaru s tým, že sa čiastočne táto jednotka nachádza v rámci 30-kilometrovej zóny a čiastočne v rámci zóny medzi 30 a 50 kilometrami od hranice. Toto pravidlo zase znamená, že členský štát, ktorý chce uzatvoriť dvojstrannú dohodu, musí vybrať administratívne jednotky, ktoré sú aspoň čiastočne v rámci 30-kilometrovej zóny a ktoré nepresahujú 50-kilometrovú zónu, čím sa zabezpečuje, že sa celá jednotka môže označiť za pohraničnú oblasť. V dôsledku toho sa akákoľvek administratívna jednotka, ktorá sa začína na hranici, ale presahuje 50 km, automaticky vylučuje. Ďalším dôležitým bodom, ktorý je potrebné uviesť, je to, že vo vzťahu k určitým tretím krajinám, t. j. Ruskej federácii a Ukrajine, existuje aj ďalší nástroj, ktorý by sa mal využívať a uplatňovať v prípade osôb, ktoré potrebujú často prekračovať hranicu a ktoré žijú mimo oblasti malého pohraničného styku. Tento nástroj, konkrétne dohoda o uľahčení postupu pri vydávaní víz, umožňuje, aby niektorým kategóriám osôb boli bezplatne vydané víza na opakovaný vstup platné až 5 rokov. - Požiadavka na cestovné zdravotné poistenie Určité členské štáty (ktoré sú uvedené v oddiele 3) pridali ustanovenie vyžadujúce, aby držitelia povolenia na malý pohraničný styk predložili pri prekračovaní hranice dôkaz o cestovnom zdravotnom poistení. Príslušné členské štáty tvrdia, že takéto poistenie je potrebné na ochranu inštitúcií verejného zdravia (najmä nemocníc) v pohraničnej oblasti pred potenciálnym zvýšením nákladov na lekársku starostlivosť poskytovanú štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí využívajú režim malého pohraničného styku. Je možné, že v pohraničnej oblasti môže dôjsť k finančnému zaťaženiu v prípade, že štátnym príslušníkom zo susedných tretích krajín bude potrebné poskytnúť pohotovostné lekárske ošetrenie a títo potom odídu bez zaplatenia (tento problém neexistuje v prípade „bežnej“ lekárskej starostlivosti, pretože takáto starostlivosť sa poskytuje iba vtedy, ak je platba zaručená prostredníctvom zdravotného poistenia alebo iných prostriedkov). Tento problém by sa však mohol vyriešiť iným spôsobom, napríklad, prostredníctvom dohody medzi zdravotníckymi orgánmi príslušných krajín, ako je to v prípade dohody medzi Maďarskom a Ukrajinou. Zavedenie cestovného zdravotného poistenia ako požiadavky na vydanie povolenia na malý pohraničný styk vyvoláva obavy z týchto dôvodov: článok 13 nariadenia o MPS povoľuje členským štátom uzatvoriť dvojstranné dohody. Toto povolenie sa môže vykladať iba ako povolenie na uzatvorenie dohody, ktorá je prísne v súlade s tým, čo jasne povoľuje nariadenie. V článku 4 ani článku 9, ktoré sa zameriavajú na zjednodušenie cestovania zjednodušením podmienok vstupu a podmienok na vydanie povolenia na malý pohraničný styk, a najmä na vylúčenie potreby poskytnúť dôkazy o prostriedkoch na živobytie, sa neuvádza možnosť vyžadovať cestovné zdravotné poistenie. Teda zavedenie takejto požiadavky do príslušnej dvojstrannej dohody by bolo v rozpore s nariadením o MPS. Okrem toho držitelia povolenia na malý pohraničný styk sú jednoznačne oslobodení od vízovej povinnosti a v Spoločných konzulárnych pokynoch sa stanovuje, že pre túto kategóriu štátnych príslušníkov tretích krajín sa nemôže zaviesť povinnosť mať cestovné zdravotné poistenie. Závery Na základe dostupných informácií a uvedenej analýzy Komisia dospela k týmto záverom: - Súčasné znenie nariadenia bolo výsledkom intenzívnych rokovaní medzi inštitúciami a považovalo sa za znenie, ktorým sa dosiahla citlivá, primeraná rovnováha medzi zjednodušením osobných kontaktov v pohraničnej oblasti a udržaním vysokej úrovne bezpečnosti. - Členské štáty by sa mali vyzvať, aby plne využili ďalšie dostupné nástroje na zjednodušenie cezhraničných kontaktov. Napríklad, v prípade Ukrajiny a Ruskej federácie existuje dohoda o zjednodušení postupu pri vydávaní víz, ktorá umožňuje určitým kategóriám osôb, ktoré musia často cestovať, získať víza na opakovaný vstup s platnosťou až 5 rokov. - Mechanizmus konzultácií sa zaviedol s cieľom zabezpečiť úplnú zlučiteľnosť dvojstranných dohôd o malom pohraničnom styku s parametrami stanovenými v nariadení o MPS. Konzultácie s členskými štátmi boli pomerne intenzívne. Výsledky týchto konzultácií však nie sú vždy uspokojivé, pretože niektoré členské štáty zanedbávajú poslednú fázu tohto postupu, t. j. „opravu“ ustanovení nezlučiteľných s nariadením o MPS pred podpísaním dvojstranných dohôd. - Iba tri dvojstranné dohody o malom pohraničnom styku nadobudli platnosť po prijatí nariadenia o MPS, a to dohoda medzi Maďarskom a Ukrajinou (od 11. januára 2008), dohoda medzi Slovenskom a Ukrajinou (od 27. septembra 2008) a dohoda medzi Poľskom a Ukrajinou (od 1. júla 2009). Preto je na základe takýchto obmedzených dôkazov ťažké dospieť k praktickým záverom, najmä pokiaľ ide o počet ľudí, ktorí využívajú tento režim, alebo dozvedieť sa, či sa príslušné zjednodušujúce opatrenia alebo podmienky ukázali ako problematické. Členské štáty však nehlásili, že by dochádzalo k rozsiahlemu zneužívaniu zo strany držiteľov povolenia na malý pohraničný styk alebo, že by dohody spôsobovali bezpečnostné riziká pre schengenský priestor. - Komisia je v podstate toho názoru, že táto správa prichádza príliš skoro, aby bolo možné opätovne posúdiť nariadenie č. 1931/2006, pokiaľ ide o parametre stanovené v dvojstranných dohodách. - Pokiaľ ide o cestovné zdravotné poistenie, je možné, že v pohraničnej oblasti môže dôjsť k finančnému zaťaženiu v prípade, že štátnym príslušníkom zo susednej krajiny sa bude musieť poskytnúť pohotovostné lekárske ošetrenie a tí potom odídu bez zaplatenia (tento problém neexistuje v prípade „bežnej“ lekárskej starostlivosti, pretože takáto starostlivosť sa poskytuje iba vtedy, ak je platba zaručená prostredníctvom zdravotného poistenia alebo inými prostriedkami). Tento problém by sa však mohol vyriešiť iným spôsobom (napríklad, prostredníctvom dohody medzi zdravotníckymi orgánmi príslušných krajín). Ďalšie skúsenosti pri vykonávaní dohôd založených na súčasnom nariadení o MPS pomôžu pri posudzovaní potenciálnej závažnosti problému. - Pokiaľ ide o pohraničnú oblasť, Komisia je v tomto štádiu pripravená zvážiť možnosť povoliť určitú flexibilitu, pokiaľ ide o vymedzenie pohraničnej oblasti v dvojstrannej dohode, ak by vymedzenie stanovené v nariadení o MPS malo viesť k individuálnym prípadom situácií, ktoré sú proti duchu nariadenia, v ktorom sa stanovuje výnimočné rozšírenie pohraničnej oblasti, aby nedošlo k umelému rozdeleniu spoločenstva. Okrem toho Komisia pri monitorovaní uplatňovania nariadenia o MPS bude venovať osobitnú pozornosť parametrom na vymedzenie oblasti malého pohraničného styku. Komisia by preto uvítala diskusiu s členskými štátmi o tom, či sa nariadenie považuje za dostatočne flexibilné, aby sa bolo možné prispôsobiť osobitným situáciám vznikajúcim v osobitných pohraničných regiónoch, a je pripravená posúdiť potrebu navrhnutia zmien a doplnení nariadenia z hľadiska uvedenej diskusie. - Komplexnejšie informácie sa postupne sprístupnia po tom, ako sa v praxi bude vykonávať stále viac dohôd. Komisia je pripravená predložiť Európskemu parlamentu a Rade novú správu o vykonávaní a fungovaní režimu malého pohraničného styku v druhej polovici roka 2010. [1] Ú. v. EÚ L 29, 3.2.2007, s. 3. [2] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc); Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1.