EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli4. 4. 2019 SWD(2019) 111 final PRACOVNÝ DOKUMENT ÚTVAROV KOMISIE Preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov 2019: Politické východiská



































Sprievodný dokument K OZNÁMENIU KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV





Preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov 2019:

Európa, ktorá chráni svojich občanov a zlepšuje kvalitu života {COM(2019) 149 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



Politické východiská – preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov 2019 I.O preskúmaní vykonávania environmentálnych právnych predpisov Preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov za rok 2019 je druhé preskúmanie v rámci pravidelného cyklu analýzy, dialógu a spolupráce, ktoré bolo prvýkrát ohlásené v roku 2016 , a jeho cieľom je zlepšiť vykonávanie existujúcich environmentálnych politík a právnych predpisov EÚ. Prvé oznámenie týkajúce sa preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov a séria 28 správ o krajine boli uverejnené vo februári 2017 a tento súbor správ tvorí balík za rok 2019. Cieľom správ je podnietiť diskusiu o spoločných environmentálnych výzvach v EÚ a o najúčinnejších spôsoboch riešenia najnaliehavejších nedostatkov vo vykonávaní týchto politík v členských štátoch. Správy sa opierajú o podrobné správy o vykonávaní týchto politík v jednotlivých sektoroch zhromaždených alebo vypracovaných Komisiou podľa osobitných environmentálnych právnych predpisov, ako aj o správy o stave životného prostredia a iné správy Európskej environmentálnej agentúry. Tieto správy o preskúmaní vykonávania environmentálnych právnych predpisov nenahradia osobitné právne nástroje a dialóg na zabezpečenie dodržiavania záväzných pravidiel EÚ. Správy sa vo všeobecnosti riadia štruktúrou 7. environmentálneho akčného programu a odvolávajú sa na Agendu 2030 pre udržateľný rozvoj a na príslušné ciele trvalo udržateľného rozvoja v rozsahu, v akom odrážajú záväzky a politické ciele environmentálneho práva EÚ. V hlavných zistených problémoch sa zohľadňujú také faktory ako vplyv na kvalitu života občanov, pokrok dosiahnutý pri plnení environmentálnych cieľov EÚ a dôsledky pre zdroje. K správam o krajine je pripojené oznámenie s názvom „Preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov 2019: Európa, ktorá chráni svojich občanov a zlepšuje kvalitu ich života“. Poukazuje sa v ňom na spoločné problémy a uvádzajú sa predbežné závery o možných hlavných príčinách slabých výsledkov členských štátov. Na tomto základe sa v oznámení navrhujú štrukturálne možnosti vývoja s cieľom zabezpečiť lepšie výsledky, ako aj konkrétne prioritné opatrenia, ktoré sú uvedené v správach o krajine. Pre lepšiu orientáciu oznámenie obsahuje prílohu s navrhovanými opatreniami pre jednotlivé členské štáty. Hlavným spôsobom na zlepšenie výkonnosti je vybudovanie kapacít environmentálnych orgánov, konkrétne rozvíjanie zručností a odborných znalostí ich zamestnancov. Európska komisia s cieľom podporiť preskúmavanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov vytvorila program TAIEX-EIR PEER 2 PEER (P2P) , ktorého účelom je uľahčiť partnerskú výmenu medzi zamestnancami environmentálnych orgánov tak, aby mohli priamo využívať osvedčené postupy z iných krajín a regiónov. Program P2P je praktický nástroj, ktorý orgánom členských štátov vykonávajúcim environmentálne politiky a právne predpisy zabezpečuje podporu prispôsobenú ich potrebám. Komisia uvedený nástroj TAIEX (nástroj technickej pomoci a výmeny informácií) úspešne uplatňuje už vyše 20 rokov v rámci politiky rozširovania a európskej susedskej politiky a v nedávnom čase ho úspešne použila pri pomoci v oblasti politiky súdržnosti prostredníctvom programu TAIEX REGIO P2P. Tento nástroj, s ktorého pomocou sa v jeho prvom roku vykonávania (2018) realizovalo dvadsať environmentálnych projektov a do ktorého sa zapojili všetky členské štáty, plní potreby doplnkových nástrojov na zlepšenie odborných znalostí vykonávacích subjektov prostredníctvom výmeny skúseností medzi nimi. Preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov sa od preskúmaní výkonnosti environmentálnych politík OECD líši v tom, že sa pri ňom každé dva roky posudzuje realizácia kľúčových požiadaviek environmentálnych právnych predpisov a politík v každom členskom štáte EÚ. Výsledkom sú pomerne výstižné správy zabezpečujúce prehľad pokroku pri vykonávaní a porovnateľnosť medzi krajinami EÚ. Politické východiská Správy o preskúmaní vykonávania environmentálnych právnych predpisov nie sú určené iba pre odborníkov na životné prostredie, ale aj pre iné orgány a širšiu verejnosť, a preto by vysvetlenie politického kontextu mohlo byť užitočné na pochopenie informácií v správach týkajúcich sa jednotlivých krajín. V záujme zaistenia stručnosti správ o krajinách z preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov za rok 2019 sa však určité všeobecné informácie o každom tematickom sektore uvádzajú v tomto podkladovom dokumente, a nie v jednotlivých správach. Všeobecné ciele EÚ a príslušné ciele trvalo udržateľného rozvoja sa uvádzajú v modrých rámčekoch. V poznámkach pod čiarou ku každému oddielu sa uvádzajú aj hypertextové odkazy na webové sídla, na ktorých sa nachádzajú podrobné informácie. Podrobnejšie podkladové informácie o environmentálnych politikách a právnych predpisoch EÚ sa nachádzajú na webovom sídle Europa . Každá správa o krajine obsahuje podrobný prehľad hlavných výziev pri vykonávaní európskej environmentálnej politiky a právnych predpisov, ako aj osvedčené postupy a excelentné výsledky danej krajiny. Environmentálne orgány EÚ na všetkých úrovniach majú vo všeobecnosti značný potenciál zlepšiť svoju výkonnosť vzájomným učením sa. II.Tematické oblasti 1.Prechod EÚ na obehové, ekologické a konkurencieschopné nízkouhlíkové hospodárstvo efektívne využívajúce zdroje Opatrenia zamerané na obehové hospodárstvo V akčnom pláne EÚ pre obehové hospodárstvo sa zdôrazňuje potreba prechodu na obehové hospodárstvo založené na životnom cykle, pri ktorom sa čo najviac opätovne používajú zdroje a znižuje zvyškový odpad takmer na nulu. Tomu možno pomôcť vypracovaním inovatívnych finančných nástrojov a poskytnutím prístupu k nim, ako aj financovaním ekologických inovácií. S balíkom predpisov o obehovom hospodárstve súvisia tri ciele trvalo udržateľného rozvoja. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 8 sa podporuje stabilný, inkluzívny a udržateľný hospodársky rast. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 9 sa zdôrazňuje potreba vybudovať odolnú infraštruktúru, presadzovať inkluzívnu a udržateľnú industrializáciu a podporovať inovácie. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 12 sa krajiny vyzývajú, aby do roku 2030 dosiahli udržateľné hospodárenie s prírodnými zdrojmi a ich efektívne využívanie. Transformácia našich hospodárstiev z lineárnych na obehové je príležitosťou na ich pretvorenie tak, aby boli udržateľnejšie a konkurencieschopnejšie. Prechod povedie k podnieteniu investícií a ku krátkodobým aj dlhodobým prínosom pre hospodárstvo, životné prostredie a občanov.

Po prijatí akčného plánu EÚ pre obehové hospodárstvo v roku 2015 a zriadení súvisiacej platformy zainteresovaných strán v roku 2017 Európska komisia v januári 2018 prijala nový balík cieľov . Patria do neho dodatočné iniciatívy, ako je: i) stratégia EÚ pre plasty; ii) oznámenie o možnostiach riešenia interakcie medzi právnymi predpismi o chemikáliách; iii) správa o kritických surovinách a iv) rámec monitorovania pokroku v prechode na obehové hospodárstvo . Podpora obehovému hospodárstvu sa po roku 2016 stala aj opakujúcou sa prioritou v ročnom prieskume rastu európskeho semestra. V rámci monitorovania sa sledujú hlavné trendy a vzory, aby sme pochopili, ako sa jednotlivé prvky obehového hospodárstva vyvíjajú. Rámec tvorí súbor desiatich kľúčových ukazovateľov, ktoré sa vzťahujú na každú fázu, napr. na výrobu, spotrebu, nakladanie s odpadom a druhotné suroviny atď., ako aj hospodárske aspekty, ako sú investície, pracovné miesta, hrubá pridaná hodnota a inovácie. MSP a efektívne využívanie zdrojov Malé a stredné podniky dokážu premeniť environmentálne problémy na príležitosti, napríklad prostredníctvom prijatia opatrení v oblasti efektívneho využívania zdrojov, získania verejnej podpory a ponuky environmentálne vhodných výrobkov a služieb. Preskúmanie výkonnosti MSP je jeden z hlavných nástrojov, ktoré Komisia používa na monitorovanie a posudzovanie pokroku MSP v oblasti efektívneho využívania zdrojov a ďalších environmentálnych ukazovateľov. Ekologické inovácie Porovnávací prehľad ekologických inovácií (ECO-IS) , ktorý pre Komisiu vypracovalo stredisko pre sledovanie ekologických inovácií, poskytuje prehľad o výkonnosti členských štátov EÚ, pokiaľ ide o ekologické inovácie v piatich oblastiach: vstupy ekologických inovácií, činnosti súvisiace s ekologickými inováciami, výstupy ekologických inovácií, výsledky efektívneho využívania zdrojov a sociálno-ekonomické výsledky. Odpadové hospodárstvo Premene odpadu na zdroj pomáha: i) úplné vykonávanie právnych predpisov EÚ o odpadoch vrátane hierarchie odpadového hospodárstva, potreby zabezpečiť triedený zber odpadu, cieľov znižovania množstva biologicky odbúrateľného odpadu zo skládok atď.; ii) znižovanie vzniku odpadu a vzniku odpadu na obyvateľa v absolútnom vyjadrení a iii) obmedzenie energetického zhodnocovania na nerecyklovateľné materiály a postupné ukončovanie skládkovania recyklovateľného alebo zhodnotiteľného odpadu. V rámci už uvedeného cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 12 sa podporujú opatrenia v oblasti nakladania s odpadom. Prístup EÚ k nakladaniu s odpadom je založený na tzv. hierarchii odpadového hospodárstva vymedzenej v rámcovej smernici o odpadoch. Stanovuje sa v nej poradie priorít pri tvorbe politiky v oblasti odpadového hospodárstva. Hierarchia je takáto: prevencia, (príprava na) opätovné použitie, recyklácia, zhodnocovanie, a ako najmenej uprednostňovaná možnosť, zneškodňovanie odpadu (ktoré zahŕňa skládkovanie a spaľovanie bez energetického zhodnocovania). Pokrok pri dosahovaní cieľov recyklácie a zníženia objemu skládkovaného odpadu, ako aj prijatie náležitých programov odpadového hospodárstva/programov predchádzania vzniku odpadu sú popri ukazovateľoch vzniku odpadu a spôsobov spracovania odpadu aj naďalej kľúčovými prostriedkami na hodnotenie výsledkov členských štátov. Prijatie zmien právnych predpisov o odpadoch spoluzákonodarcami a nedávny návrh na zmenšenie vplyvu určitých plastov na životné prostredie sú príkladom spoločného úsilia o podporu obehového hospodárstva a o zlepšenie nakladania s odpadom na úrovni Európskej únie. V súlade s rozsahom preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov je však táto správa zameraná na blížiace sa ciele v oblasti recyklácie (50 % do roku 2020) a na nakladanie s komunálnym odpadom vo všeobecnosti. Vykonávanie nových pravidiel a cieľov sa bude posudzovať v ďalších cykloch preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov. Zmena klímy Európska únia sa ratifikáciou Parížskej dohody o zmene klímy 5. októbra 2016 zaviazala vykonávať ambiciózne opatrenia v oblasti klímy na medzinárodnej úrovni, ako aj v EÚ. Ciele EÚ sú zníženie emisií skleníkových plynov o 20 % do roku 2020 a najmenej o 40 % do roku 2030 v porovnaní s ich úrovňou v roku 1990. Jej dlhodobým cieľom je zníženie emisií o 80 – 95 % do roku 2050 ako súčasť úsilia, ktoré sa vyžaduje od rozvinutých krajín ako celku. Adaptácia na nepriaznivé účinky zmeny klímy je nevyhnutná na zmiernenie je účinkov, ktoré sa už prejavujú, a na zlepšenie pripravenosti na jej budúce následky a odolnosti proti nim. Cieľ trvalo udržateľného rozvoja č. 13 je zameraný na splnenie záväzkov vyplývajúcich z Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy a zavedenie Zeleného klimatického fondu do praxe. Jeho cieľom je zvýšiť odolnosť krajín a ich schopnosť prispôsobiť sa nebezpečenstvám súvisiacim s klímou a prírodnými katastrofami. Európska únia má potrebné právne predpisy, aby mohla splniť svoje ciele v oblasti zmeny klímy na roky 2020 a 2030. Systém EÚ na obchodovanie s emisiami (EU ETS) sa vzťahuje na všetky veľké zdroje emisií skleníkových plynov v odvetví priemyslu, energetiky a letectva EÚ. Tento systém predstavuje základný kameň politiky EÚ na boj proti zmene klímy a je kľúčovým nástrojom na znižovanie emisií skleníkových plynov nákladovo efektívnym spôsobom. Systém EÚ na obchodovanie s emisiami sa uplatňuje vo všetkých členských štátoch a má veľmi vysokú mieru dodržiavania. Každý rok prevádzky pokryjú približne 99 % svojich emisií požadovaným počtom kvót. Príslušné orgány vykonávajú rozličné kontroly súladu ročných správ o emisiách, ktoré tieto prevádzky predkladajú. Členské štáty majú v prípade emisií, na ktoré sa nevzťahuje systém EÚ na obchodovanie s emisiami, záväzné vnútroštátne ciele stanovené v právnych predpisoch o spoločnom úsilí .

Všetky krajiny EÚ musia monitorovať svoje emisie v rámci mechanizmu monitorovania skleníkových plynov EÚ, v ktorom sa stanovujú pravidlá interného predkladania správ v EÚ založené na medzinárodne dohodnutých povinnostiach. Hoci všetky členské štáty dodržali svoje povinnosti v oblasti podávania správ, prebieha úsilie o zlepšenie úplnosti a včasnosti predkladania správ. Transparentné a koordinované plánovanie pomôže EÚ splniť ciele určené na rok 2030 a nasledujúce obdobie. Členské štáty v súčasnosti pripravujú integrované národné plány v oblasti energetiky a klímy a dlhodobé stratégie v oblasti klímy a energetiky. Prvé národné plány v oblasti energetiky a klímy sa týkajú obdobia medzi rokmi 2021 až 2030 a budú vychádzať z iteratívneho procesu riadenia medzi členskými štátmi a Komisiou. Európska únia a jej členské štáty v súlade s Parížskou dohodou do roku 2020 vypracujú aj stratégie v oblasti klímy do polovice storočia. Európska únia prijala sektorové právne predpisy v oblasti klímy s cieľom podnietiť znižovanie emisií z dopravy, námorného odvetvia a emisií fluórovaných plynov používaných vo výrobkoch. Zo sektoru dopravy pochádza takmer štvrtina emisií skleníkových plynov v Európe a je hlavnou príčinou znečistenia ovzdušia v mestách. V sektore dopravy nedošlo po roku 1990 k rovnakému plynulému znižovaniu emisií skleníkových plynov ako v ostatných sektoroch. V právnych predpisoch EÚ sa stanovujú záväzné ciele znižovania emisií CO2 pre celý vozový park EÚ na roky 2020/2021 platné pre nové osobné automobily a ľahké úžitkové vozidlá. Na ich základe sa pre každého výrobcu vypočítavajú konkrétne cieľové hodnoty emisií. Ak výrobcovia prekročia svoj cieľ, musia zaplatiť poplatok za nadmerné emisie. Členské štáty preto musia každý rok monitorovať údaje o emisiách CO2 všetkých nových evidovaných vozidiel a nahlasovať ich Európskej environmentálnej agentúre. V právnych predpisoch EÚ sa takisto vyžaduje, aby členské štáty zabezpečili, že spotrebitelia budú dostávať relevantné informácie vrátane označenia palivovej úspornosti vozidla a jeho emisií CO2, aby sa podporilo používanie efektívnejších vozidiel. Kvalita paliva je ďalším dôležitým prvkom pri znižovaní emisií skleníkových plynov z dopravy. V právnych predpisoch EÚ sa vyžaduje zníženie intenzity skleníkových plynov z pohonných hmôt do roku 2020 až o 10 %. Od roku 2018 musia veľké lode, ktoré využívajú prístavy v EÚ, monitorovať a vykazovať svoje riadne overené ročné emisie a ďalšie relevantné informácie. Prvé správy o monitorovaní sa Komisii musia predložiť do 30. apríla 2019. Európska únia prijala niekoľko právnych predpisov, ktorých cieľom je kontrola emisií fluórovaných skleníkových plynov vrátane neúplne fluórovaných uhľovodíkov. Smernica o mobilných klimatizačných systémoch sa týka klimatizačných systémov používaných v malých motorových vozidlách a nariadenie o fluórovaných skleníkových plynoch sa vzťahuje na všetky hlavné účely, na ktoré sa fluórované skleníkové plyny používajú, a postupne znižuje množstvo fluórovaných uhľovodíkov, ktoré sa môžu uvádzať na trh v EÚ, aby sa tým obmedzil ich vplyv na klímu. V dôsledku nového nariadenia o fluórovaných skleníkových plynoch by sa ich emisie v EÚ mali do roku 2030 znížiť o dve tretiny v porovnaní s ich úrovňami v roku 2014. Nariadenie je priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch. Členské štáty museli zaviesť programy týkajúce sa odbornej prípravy a udeľovania osvedčení a pravidlá sankcií a do roku 2017 ich oznámiť Komisii. V ďalšom rozhodnutí EÚ sa stanovujú pravidlá započítavania emisií a záchytov skleníkových plynov vyplývajúce z činností súvisiacich s využívaním pôdy, so zmenami využívania pôdy a s lesným hospodárstvom ako prvý krok smerom k začleneniu týchto činností do záväzku EÚ týkajúceho sa zníženia emisií. Cieľom stratégie EÚ pre adaptáciu na zmenu klímy , prijatej v roku 2013, je zvýšiť odolnosť EÚ proti zmene klímy prostredníctvom podpory pozitívnych opatrení členských štátov, rozhodovania na základe lepšej informovanosti a podnecovania adaptácie v kľúčových zraniteľných sektoroch. V stratégií sa stanovuje dôsledný a dobre koordinovaný prístup na zlepšenie pripravenosti a schopnosti všetkých úrovní verejnej správy reagovať na účinky zmeny klímy.

2.Ochrana, zachovanie a zveľaďovanie prírodného kapitálu Príroda a biodiverzita Cieľom stratégie EÚ v oblasti biodiverzity je do roku 2020 zastaviť stratu biodiverzity v EÚ. Stratégia si vyžaduje úplné vykonanie smerníc o vtákoch a biotopoch v záujme dosiahnutia priaznivého stavu ochrany chránených druhov a biotopov. Vyžaduje si aj to, aby odvetvia poľnohospodárstva a lesného hospodárstva pomáhali pri zachovávaní a zvyšovaní biodiverzity. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 15 sú krajiny povinné chrániť a obnoviť suchozemské ekosystémy a presadzovať ich trvalo udržateľné využívanie, udržateľne hospodáriť s lesmi, bojovať proti dezertifikácii, zastaviť stratu biodiverzity a zastaviť a zvrátiť degradáciu pôdy. Smernica EÚ o biotopoch z roku 1992 a smernica o vtákoch z roku 1979 sú základom európskych právnych predpisov zameraných na ochranu voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín v EÚ. Natura 2000, najväčšia koordinovaná sieť chránených území na svete, je jedným z kľúčových nástrojov na plnenie zámerov týchto smerníc a na zabezpečenie dlhodobej ochrany, zachovania a prežitia najvzácnejších a najohrozenejších rastlinných a živočíšnych druhov a biotopov a ekosystémov v Európe, ktoré tieto smernice podporujú. Podľa smerníc o biotopoch a o vtákoch musia členské štáty vytvoriť súvislú vnútroštátnu sústavu lokalít Natura 2000. Komisia posudzuje dodržiavanie tejto požiadavky individuálne pri každom rastlinnom a živočíšnom druhu a type biotopov, ktoré sa vyskytujú na území členských štátov. Poslednú aktualizáciu tohto posúdenia Komisia vykonala za pomoci Európskej environmentálnej agentúry. Kľúčovým čiastkovým cieľom pri plnení cieľov smerníc je označenie lokalít sústavy Natura 2000 ako osobitných chránených území podľa smernice o biotopoch a ako osobitne chránených území podľa smernice o vtákoch na vnútroštátnej úrovni . Kľúčovým ukazovateľom na meranie výkonnosti členských štátov je ich pokrok pri: i) výbere najvhodnejších lokalít na vytvorenie súvislej sústavy Natura 2000; ii) právnom označení lokality na vnútroštátnej úrovni a iii) udržiavaní alebo zlepšení stavu ochrany rastlinných alebo živočíšnych druhov a biotopov s významom pre EÚ. Na základe dôkladného hodnotenia právnych predpisov EÚ na ochranu prírody Európska komisia v apríli 2017 prijala akčný plán na zlepšenie ich vykonávania a zvýšenie ich prínosu k dosiahnutiu cieľov EÚ v oblasti biodiverzity na rok 2020. Akčný plán EÚ pre ľudí, prírodu a hospodárstvo obsahuje návrhy 15 konkrétnych opatrení, ktoré sa majú vykonať v rokoch 2017 až 2019. Zachovanie a obnova ekosystémov a ich služieb Cieľom stratégie EÚ v oblasti biodiverzity je zachovanie a obnova ekosystémov a ich služieb prostredníctvom začlenenia zelenej infraštruktúry do priestorového plánovania a obnovenia aspoň 15 % poškodených ekosystémov do roku 2020. Stratégia EÚ v oblasti ekologickej infraštruktúry podporuje začlenenie zelenej infraštruktúry do súvisiacich plánov a programov. Zelená infraštruktúra zabezpečuje ekologické, ekonomické a spoločenské prínosy prostredníctvom prirodzených riešení, ktoré pomáhajú prekonávať fragmentáciu biotopov a zachovať alebo obnovovať ekologické prepojenie. Zlepšuje odolnosť ekosystémov, čím sa zabezpečuje nepretržité poskytovanie ekosystémových služieb. A nakoniec pomáha ľuďom porozumieť prínosom prírody a môže pomôcť aj pri mobilizácii investícií, ktoré tieto prínosy maximalizujú.

Odhad prírodného kapitálu V rámci stratégie EÚ v oblasti biodiverzity sa členské štáty vyzývajú, aby do roku 2014 zmapovali a posúdili stav ekosystémov a ich služieb na svojich územiach, do roku 2020 posúdili ekonomickú hodnotu takýchto služieb a začlenili tieto hodnoty do účtovných systémov a systémov vykazovania na úrovni EÚ a na vnútroštátnej úrovni. Platformy, siete a komunity odborníkov s praktickými skúsenosťami v oblasti podnikania a biodiverzity sú kľúčové nástroje na podporu a uľahčenie posudzovania prírodného kapitálu medzi podnikmi a poskytovateľmi finančných služieb, napríklad prostredníctvom protokolu iniciatívy Natural Capital Coalition (Koalícia pre prírodný kapitál) . Posúdenia prispievajú k stratégii EÚ v oblasti biodiverzity tým, že pomáhajú súkromným podnikom, aby lepšie porozumeli svojmu vplyvu na prírodu a svojej závislosti od nej a aby si ich viac cenili. Platformy pre biodiverzitu boli zriadené na úrovni EÚ a v niekoľkých členských štátoch.

Invázne nepôvodné druhy Stratégiou EÚ v oblasti biodiverzity sa do roku 2020 majú dosiahnuť tieto ciele: i) identifikácia inváznych nepôvodných druhov; ii) regulácia alebo eradikácia prioritných druhov a iii) riadenie prienikových ciest s cieľom zabrániť novým inváznym druhom narúšať biodiverzitu v Európe. Tieto ciele majú podporu v nariadení o inváznych nepôvodných druhoch, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2015. Invázne nepôvodné druhy sú živočíchy a rastliny, ktoré boli náhodne alebo úmyselne zavlečené do prírodného prostredia, v ktorom sa bežne nevyskytujú, čo môže mať pre nové prostredie nepriaznivé následky. Tieto druhy sú závažnou hrozbou pre pôvodné rastliny a živočíchy v Európe a každý rok môžu hospodárstvu EÚ spôsobiť škody vo výške miliárd eur. V nariadení o inváznych nepôvodných druhoch sa stanovuje postup na určenie inváznych nepôvodných druhov vzbudzujúcich obavy EÚ , ako aj vhodné opatrenia na kontrolu týchto druhov, ktoré sa majú prijať v celej EÚ. Tieto opatrenia súvisia s prevenciou, včasným zistením a rýchlou eradikáciou a riadením. Členské štáty aj Európska komisia môžu na základe posúdenia rizík navrhnúť druhy, ktoré sa majú zaradiť do zoznamu. Ochrana pôdy V tematickej stratégii EÚ na ochranu pôdy sa zdôrazňuje potreba zabezpečiť udržateľné využívanie pôdy, čo si vyžaduje predchádzanie ďalšej degradácii pôdy a zachovanie jej funkcií, ako aj obnovenie pôd postihnutých degradáciou. V Pláne pre Európu efektívne využívajúcu zdroje z roku 2011 sa stanovuje, že do roku 2020 sa v rámci politík EÚ musí zohľadniť ich priamy a nepriamy vplyv na využívanie pôdy. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 15 sú krajiny povinné bojovať proti dezertifikácii, obnovovať degradovanú pôdu vrátane území postihnutých dezertifikáciou, suchom či záplavami a snažiť sa do roku 2030 dosiahnuť svet, v ktorom už nedochádza k degradácii pôdy. Pôda predstavuje dôležitý zdroj pre život a hospodárstvo. Poskytuje potraviny, vlákninu a biomasu na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov, zabezpečuje sekvestráciu uhlíka, čistenie vody a reguláciu povodní, suroviny a stavebný materiál a omnoho viac. Pôda je krehkým a obmedzeným zdrojom, ktorý podlieha čoraz väčšej degradácii v EÚ. Súčasné spôsoby využívania pôdy takisto zvyšujú fragmentáciu biotopov. Ochranou pôdy sa nepriamo zaoberajú politiky EÚ v takých oblastiach, ako je poľnohospodárstvo, voda, odpad, chemické látky a prevencia priemyselného znečisťovania. Pôdna erózia spôsobovaná vodou je prírodný proces, ktorý môžu zhoršovať ľudské činnosti, napríklad nevhodné poľnohospodárske postupy, odlesňovanie, lesné požiare alebo výstavba. Organická hmota pôdy zohráva významnú úlohu v rámci kolobehu uhlíka a zmeny klímy. Pôda je po oceánoch druhý najväčší pohlcovač uhlíka na svete. Organická zložka pôdy, ktorá poskytuje rastlinám živiny a zvyšuje dostupnosť vody, je dôležitý ukazovateľ zdravia pôdy a biodiverzity. Medzi hlavné antropogénne faktory poklesu obsahu organického uhlíka v pôde patria zmeny vo využívaní pôdy (najmä premena trávnych porastov na ornú pôdu a odlesňovanie), odvodňovanie a úbytok mokradí a škodlivé poľnohospodárske postupy. Úbytok pôdnych organických látok môže zvyšovať riziko erózie a viesť k zhoršeniu štruktúry pôdy a jej kvality. Vo februári 2017 Komisia zverejnila aktualizovaný inventár a hodnotenie nástrojov politiky ochrany pôdy v krajinách EÚ v úzkej spolupráci s odborníkmi na pôdu, ktorých vymenovali členské štáty. Finančné nástroje EÚ môžu pri ochrane pôdy zohrať dôležitú úlohu. Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka môže pomôcť pri zvyšovaní obsahu organickej hmoty v pôde a pri znižovaní pôdnej erózie, kým z Európskeho fondu regionálneho rozvoja sa môže podporiť rekultivácia priemyselných lokalít a kontaminovaných plôch. Ochrana morského prostredia

V politikách a právnych predpisoch EÚ týkajúcich sa pobreží a morských oblastí sa vyžaduje, aby sa do roku 2020 zmiernil účinok vplyvov na morské vody s cieľom dosiahnuť alebo udržať dobrý environmentálny stav a zabezpečiť udržateľné riadenie pobrežných zón. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 14 sú krajiny povinné chrániť a udržateľne využívať oceány, moria a morské zdroje v záujme trvalo udržateľného rozvoja. Účelom rámcovej smernice o morskej stratégii je dosiahnutie dobrého environmentálneho stavu morských vôd EÚ do roku 2020. Členské štáty musia na tento účel vypracovať pre svoje morské vody morskú stratégiu a spolupracovať s krajinami EÚ v tom istom morskom regióne alebo subregióne. Smernica o námornom priestorovom plánovaní a odporúčanie EÚ o integrovanom manažmente pobrežnej zóny z roku 2002 viedli k rozhodnutiu Rady 2010/631/EÚ , ktorým sa zaviedol rámec pre tento typ plánovania. Okrem toho prebiehajúce pobrežné práce vyvolané rámcovou smernicou o vode poskytujú základ na využívanie námorného priestoru vrátane pobreží s cieľom zabezpečiť, že ľudské činnosti na mori budú prebiehať účinným, bezpečným a udržateľným spôsobom, ktorý je odolný proti zmene klímy. 3.Zabezpečenie zdravia a kvality života občanov Kvalita ovzdušia V politika EÚ čistého ovzdušia a právnych predpisoch v tejto oblasti sa vyžaduje zásadné zlepšenie kvality ovzdušia v EÚ, čím sa Únia priblíži k úrovniam odporúčaným Svetovou zdravotníckou organizáciou. Znečistenie ovzdušia a jeho vplyvy na ľudské zdravie, ekosystémy a biodiverzitu by sa mali ďalej znižovať v dlhodobom záujme neprekračovania kritického zaťaženia a úrovní. Preto je potrebné posilniť úsilie na dosiahnutie úplného súladu s právnymi predpismi EÚ v oblasti kvality ovzdušia a vymedziť strategické ciele a opatrenia po roku 2020. Európska únia vypracovala komplexný súbor právnych predpisov o kvalite ovzdušia , ktorými sa zavádzajú normy a ciele v súvislosti so zdravotným stavom pre celý rad látok znečisťujúcich ovzdušie. V rámci toho členské štáty musia zabezpečiť, aby sa aktuálne informácie o pozaďových koncentráciách rôznych znečisťujúcich látok na ich území bežne oznamovali Komisii a aby boli dostupné verejnosti. V smernici o národných emisných stropoch sa okrem toho stanovujú ciele na zníženie objemu emisií hlavných znečisťujúcich látok na vnútroštátnej úrovni. V posledných desaťročiach sa kvalita ovzdušia v Európskej únii (EÚ) vo všeobecnosti zlepšila, prevažne v dôsledku politík EÚ v oblasti kvality ovzdušia, ktorými sa podarilo úspešne obmedziť množstvo znečisťujúcich látok. Vo väčšine členských štátov sú však koncentračné limity znečistenia jednou alebo niekoľkými škodlivými látkami znečisťujúcimi ovzdušie stále vo veľkej miere prekračované. Situácia je obzvlášť závažná v mestských oblastiach, v ktorých žije väčšina Európanov. To má priamy vplyv na zdravie a kvalitu života a spôsobuje závažné choroby, ako napríklad astmu, srdcovo-cievne problémy a rakovinu pľúc. Znečistenie ovzdušia je naďalej hlavnou environmentálnou príčinou predčasných úmrtí v EÚ a odhadom má za následok vyše 400 000 predčasných úmrtí ročne . Spoločnosť zaň takisto platí vysokú cenu. Celkové externé náklady znečistenia ovzdušia spojené so zdravím sa odhadom pohybujú v rozpätí 330 až 940 mld. EUR ročne . Programom Čisté ovzdušie pre Európu [COM(2013) 918] sa opäť potvrdil celkový strategický cieľ čo najskôr v celej EÚ dosiahnuť úplný súlad s existujúcimi normami kvality ovzdušia. Členským štátom bola poskytnutá podpora a usmernenia v oblasti dosiahnutia súladu prostredníctvom predchádzajúceho preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov; prostredníctvom dialógov o čistom ovzduší a fóra pre čisté ovzdušie; prostredníctvom výboru odborníkov/expertnej skupiny pre kvalitu ovzdušia; prostredníctvom možností financovania (Európsky fond regionálneho rozvoja, Kohézny fond, programy LIFE); prostredníctvom programu na spoluprácu so sudcami. Priemyselné emisie Hlavnými cieľmi politiky EÚ týkajúcej sa priemyselných emisií je: i) ochrana ovzdušia, vody a pôdy; ii) predchádzanie vzniku odpadu a nakladanie s ním; iii) zvýšenie energetickej efektívnosti a efektívneho využívania zdrojov a iv) sanácia znečistených plôch. Na dosiahnutie týchto cieľov EÚ prijala integrovaný prístup k prevencii a kontrole bežných a náhodných priemyselných emisií. Základným kameňom politiky je smernica o priemyselných emisiách . Napriek tomu, že priemyselné činnosti sú pre hospodársky rozvoj dôležité, môžu mať značne škodlivý vplyv na životné prostredie.

Acquis Únie, a najmä smernica o priemyselných emisiách, je zamerané na predchádzanie vzniku škodlivých priemyselných emisií pri zdroji a na ich zníženie prostredníctvom systému povolení pre veľké prevádzky na základe používania najlepších dostupných techník, ktoré sú energeticky efektívne a ktoré efektívne využívajú zdroje. Takisto obsahujú sprísnené limitné hodnoty emisií pre spaľovacie zariadenia a časové obmedzenie niekoľkých možností flexibility na dodržanie limitných hodnôt emisií, ako aj vyspelý inšpekčný režim, ktorý potrebuje plány a programy založené na rizikách. Priemyselné odvetvia, o ktorých je známe, že sú zodpovedné za najväčšiu záťaž pre životné prostredie z hľadiska emisií do ovzdušia, sú: i) energetika; ii) kovy; a iii) „iné činnosti“ (väčšinou intenzívny chov hydiny alebo ošípaných a povrchové úpravy). Hluk V smernici o environmentálnom hluku je stanovený spoločný prístup na zabránenie, prevenciu a zníženie škodlivých vplyvov spôsobených vystavením environmentálnemu hluku. Nadmerný hluk, napríklad z lietadiel, železnice a cestných komunikácií, je hlavnou príčinou zdravotných problémov . Hluk môže spôsobovať srdcovo-cievne choroby vrátane ischemickej choroby srdca a infarktu a môže mať za následok predčasné úmrtie. Hluk môže takisto narúšať spánok, môže mať rušivé účinky na endokrinný systém, spôsobovať ľuďom ťažkosti a znižovať schopnosť učenia u detí. V EÚ je každý štvrtý občan vystavený úrovniam hluku, ktoré sú škodlivé pre jeho zdravie. Predbežným hodnotením sa zistilo, že počet predčasných úmrtí je minimálne 16 600 ročne . V záujme riešenia tohto problému sa v právnych predpisoch EÚ vyžaduje vyhodnotenie a zmapovanie vystavenia environmentálnemu hluku (hoci sa v nich nestanovujú limitné hodnoty pre hluk), a to na zabezpečenie poskytnutia informácií o hluku a jeho účinkoch verejnosti. Členské štáty takisto museli prijať akčné plány na predchádzanie vzniku environmentálneho hluku alebo na jeho zníženie a na ochranu prostredí, v ktorých je vhodná hladina hluku. Z prvej analýzy Európskej environmentálnej agentúry vyplýva, že v rokoch 2007 až 2012 sa vystavenie hluku z cestnej dopravy v mestách znížilo iba v 60 % prípadov. Kvalita vody a vodné hospodárstvo V právnych predpisoch a politikách EÚ sa vyžaduje, aby sa účinok vplyvov na brakické, pobrežné a sladké vody (vrátane povrchových a podzemných vôd) výrazne znížil. Dosiahnutím, zachovaním alebo zlepšením dobrého stavu vodných útvarov v zmysle rámcovej smernice o vode sa zabezpečí, aby občania Únie mali prospech z dobrej kvality a bezpečnosti pitnej vody a vody určenej na kúpanie. Navyše sa tým zabezpečí, že cyklus živín (dusíka a fosforu) bude riadený udržateľnejším spôsobom s efektívnejším využívaním zdrojov. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 6 musia krajiny zabezpečiť dostupnosť vody a sanitárnych opatrení pre všetkých prostredníctvom integrovaného hospodárenia s vodami. Medzi celkové ciele politiky a právnych predpisov EÚ v oblasti vodného hospodárstva patrí ochrana vodných zdrojov EÚ, ochrana ľudského zdravia a zmiernenie následkov povodní. Existujúcim súborom právnych predpisov EÚ v oblasti vodného hospodárstva sa zavádza ochranný rámec na zabezpečenie vysokých noriem pre všetky vodné útvary v EÚ a riešia sa ním konkrétne zdroje znečistenia (napríklad z poľnohospodárstva, mestských oblastí a priemyselných činností). Takisto sa v nich vyžaduje, aby sa predpokladané následky zmeny klímy začlenili do príslušných nástrojov plánovania (napr. do plánov manažmentu povodia a plánov manažmentu povodňových rizík). Plány manažmentu povodí v spojení s novými plánmi manažmentu povodňových rizík, ktoré sú požiadavkou rámcovej smernice o vode a smernice o povodniach, môžu byť prostriedkami na ochranu a zlepšenie vodného prostredia a na zabezpečenie udržateľného využívania vody v EÚ. Patria sem povrchové sladké vody, napríklad jazerá a rieky, podzemné vody, ústia riek a pobrežné vody do vzdialenosti jednej námornej míle. Chemický priemysel Cieľom EÚ je zabezpečiť, že chemické látky sa do roku 2020 budú vyrábať a používať spôsobmi, ktorými sa minimalizujú významné nepriaznivé účinky na ľudské zdravie a životné prostredie. V rámci cieľa trvalo udržateľného rozvoja č. 3.9 sa má do roku 2030 významne znížiť množstvo úmrtí a chorôb spôsobených nebezpečnými chemickými látkami a v dôsledku znečisťovania a kontaminácie ovzdušia, vody a pôdy. Vystavenie nebezpečným chemickým látkam môže vážne poškodiť životné prostredie a ľudské zdravie. Nakladanie s chemickými látkami environmentálne vhodným spôsobom a ich bezpečné používanie sú hlavným cieľom právnych predpisov EÚ v oblasti chemických látok. Tieto predpisy majú aj cieľ súvisiaci s jednotným trhom: právne predpisy zabezpečujú voľný obeh látok na vnútornom trhu, pričom sa súčasne zvyšuje konkurencieschopnosť a inovácie. Zmiernenie škodlivých účinkov chemických látok je takisto neoddeliteľnou súčasťou politík a práva Únie v oblasti vodného hospodárstva, kvality ovzdušia a odpadového hospodárstva. Horizontálne právne predpisy o chemických látkach [nariadenie REACH , nariadenie o klasifikácii, označovaní a balení (CLP) a právne predpisy týkajúce sa biocídnych výrobkov a prípravkov na ochranu rastlín ] poskytujú v celej EÚ základnú úroveň ochrany ľudského zdravia a životného prostredia a zabezpečujú stabilitu a predvídateľnosť pre hospodárske subjekty. Nariadenia REACH a CLP priamo uplatňujú členské štáty, ktoré musia o vykonávaní každých päť rokov podávať správy. Európska chemická agentúra (ECHA) v roku 2016 uverejnila správu o nariadení REACH a CLP , zatiaľ však neexistuje komplexný a reprezentatívny prehľad o tom, ako boli tieto právne predpisy vykonané v jednotlivých členských štátov. V rámci svojich činností presadzovania práva, ktoré sa stále vyvíjajú, väčšina členských štátov vykonáva činnosti na zvyšovanie informovanosti a podporuje využívanie alternatívnych testovacích metód (namiesto testovania na zvieratách). Členské štáty si prostredníctvom fóra na presadzovanie právnych predpisov agentúry ECHA vymieňajú svoje skúsenosti .

Fórum koordinuje rozličné iniciatívy na presadzovanie právnych predpisov, ako sú projekty REACH-EN-FORCE, ktorých cieľom je harmonizácia presadzovania právnych predpisov v každom členskom štáte a kontrola súčasnej úrovne súladu odvetvia s konkrétnymi povinnosťami. Legislatívne ustanovenia týkajúce sa endokrinných disruptorov boli zavedené do nariadenia REACH, ako aj do nariadení o biocídnych výrobkoch a prípravkoch na ochranu rastlín. Kritériá na určenie endokrinných disruptorov boli začlenené do obidvoch nariadení, nariadenia o prípravkoch na ochranu rastlín a o biocídnych výrobkoch, a začali platiť v roku 2017. Podľa Rotterdamského dohovoru sú chemické látky, na ktoré sa vzťahuje nariadenie o predbežnom súhlase po predchádzajúcom ohlásení (PIC) , takisto súčasťou činností fóra na presadzovanie právnych predpisov agentúry ECHA. Obmedzenie výroby, vývoz a dovoz, bezpečné nakladanie a environmentálne bezpečné zneškodňovanie perzistentných organických látok sa riadia nariadením o perzistentných organických látkach . Zvýšenie udržateľnosti miest Politika EÚ v oblasti mestského prostredia podnecuje mestá k tomu, aby zavádzali politiky týkajúce sa udržateľného mestského územného plánovania a projektovania. Medzi tieto politiky by mali patriť inovačné prístupy k mestskej verejnej doprave a mobilite, adaptácia na zmenu klímy a odolnosť proti nej, udržateľné budovy, energetická efektívnosť, sociálna inklúzia, zdravie a kvalita života občanov a zachovanie mestskej biodiverzity. Podstatou cieľa č. 11 je dosiahnuť, aby mestá a ľudské sídla boli inkluzívne, bezpečné, odolné a udržateľné. Približne 75 % obyvateľstva EÚ žije v mestských oblastiach. Mestské oblasti predstavujú osobitné problémy pre životné prostredie a zdravie ľudí, zároveň však poskytujú príležitosti a zvyšujú efektívnosť využívania zdrojov. Členské štáty, európske inštitúcie, mestá a zainteresované strany pripravili mestskú agendu EÚ (zahŕňajúcu iniciatívu v oblasti inteligentných miest) na riešenie týchto problémov komplexným spôsobom vrátane ich prepojenia na sociálne a ekonomické problémy. V rámci mestskej agendy sa vytvorí dvanásť partnerstiev pre určené mestské problémy, medzi ktoré patrí kvalita ovzdušia a bývanie, mestská mobilita, zmena energetického systému, adaptácia na zmenu klímy a udržateľné využívanie pôdy a riešenia inšpirované prírodou. V tejto súvislosti Európska komisia počas Zeleného týždňa v roku 2018 predstavila nový dobrovoľný nástroj pre mestá určený na posudzovanie a referenčné porovnávanie ich environmentálnych vlastností v súvislosti s ukazovateľmi v rámci ocenenia Európske hlavné zelené mesto (pozri ďalej). Nástroj Zelené mesto ponúka aj poradenstvo a príklady osvedčených postupov na ekologizáciu miest. Európska únia prostredníctvom cien a financovania povzbudzuje mestá, aby sa stali ekologickejšími a aby šírili pozitívny príklad. Medzi príklady patrí ocenenie Európske hlavné zelené mesto pre mestá s viac než 100 000 obyvateľmi a iniciatíva Zelený list zameraná na veľkomestá a mestá s 20 000 až 100 000 obyvateľmi. Prostredníctvom Dohovoru primátorov a starostov o klíme a energetike EÚ podnecuje miestne opatrenia v oblasti zmiernenia zmeny klímy, adaptácie na ňu a energetickej efektívnosti. Od predstavenia tohto záväzku v roku 2008 už vyše 7 300 miestnych orgánov v EÚ oznámilo svoj zámer znížiť svoje emisie skleníkových plynov. Svoj úmysel vypracovať stratégie týkajúce sa adaptácie na zmenu klímy vyhlásilo spolu 891 signatárov v EÚ. Prostredníctvom svojho rámcového programu pre výskum, programu Horizont 2020, EÚ do roku 2020 investuje vyše 200 miliónov EUR do vývoja a predstavenia riešení inšpirovaných prírodou v mestských oblastiach. Na doplnenie sa z fondu EFRR podporujú mestské inovačné opatrenia vykonávané v rokoch 2014 – 2020 na vyskúšanie nových a neosvedčených riešení mestských problémov. Iniciatíva mestských inovačných opatrení má v tomto období celkový rozpočet z EFRR vo výške 372 miliónov EUR.



III. Podporný rámec: vykonávacie nástroje 4.Ekologické zdaňovanie, zelené verejné obstarávanie, environmentálne financovanie a investície Ekologické zdaňovanie a environmentálne škodlivé subvencie Finančné stimuly, zdaňovanie a ďalšie hospodárske nástroje sú účinným a efektívnym spôsobom na dosahovanie cieľov environmentálnej politiky. V akčnom pláne EÚ pre obehové hospodárstvo sa ich použitie odporúča. Environmentálne škodlivé subvencie sa monitorujú v rámci európskeho semestra a procesu riadenia energetickej únie. Zdaňovanie znečisťovania a využívania zdrojov motivuje spotrebiteľov, aby uskutočňovali sociálne a environmentálne prínosný výber a navyše vytvára aj rozpočtové príjmy. Daňové systémy, ktoré uprednostňujú viac znečisťujúce technológie, vytvárajú nižší príjem z daní a majú vyššie náklady na zdravotnú starostlivosť a sanáciu škôd. Zelené verejné obstarávanie

Politika zeleného verejného obstarávania EÚ podnecuje členské štáty k prijímaniu ďalších opatrení na uplatňovanie kritérií zeleného verejného obstarávania aspoň v 50 % verejných zákaziek. Európska komisia pomáha zvyšovať mieru využívania verejného obstarávania ako strategického nástroja na podporu ochrany životného prostredia. Zelené verejné obstarávanie motivuje verejné orgány, aby obstarávali tovar a služby s nižším vplyvom na životné prostredie počas ich životného cyklu v porovnaní s tovarom a službami, ktoré by obstarali iným spôsobom. Kúpna sila verejného obstarávania v EÚ predstavuje približne 1,8 bilióna EUR (asi 14 % HDP). Podstatná časť týchto peňazí sa investuje do odvetví s vysokým environmentálnym vplyvom, napr. do stavebníctva alebo dopravy. Zelené verejné obstarávanie tak môže pomôcť významne znížiť negatívny vplyv verejných výdavkov na životné prostredie a podporiť udržateľné inovačné podniky. Komisia navrhla kritériá zeleného verejného obstarávania v EÚ .

Environmentálne financovanie a investície Podľa pravidiel týkajúcich sa európskych štrukturálnych a investičných fondov musia členské štáty vo svojich stratégiách a programoch financovania hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti, rozvoja vidieka a námornej politiky presadzovať životné prostredie a klímu. Na dosiahnutie cieľov udržateľnosti je potrebné uvoľniť verejné a súkromné zdroje financovania. Pokiaľ ide o Komisiu, v marci 2018 prijala akčný plán o financovaní udržateľného rastu . Správne využívanie európskych štrukturálnych a investičných fondov , nielen prostredníctvom vhodného plánovania, ale aj pri míňaní, je nevyhnutné na dosiahnutie environmentálnych cieľov a na ich integráciu do iných oblastí politiky. Investičný plán pre Európu predsedu Komisie Junckera, tzv. Junckerov plán, podporuje aj projekty v odvetví životného prostredia a efektívneho využívania zdrojov, a to najmä prostredníctvom Európskeho fondu pre strategické investície (EFSI), ktorý poskytuje záruku za prvotné straty, čo EIB umožňuje investovať do väčšieho množstva často riskantnejších projektov. Finančný nástroj pre životné prostredie LIFE+ môže poskytnúť finančnú podporu na prípravu vývoja inovatívnych projektov v oblasti životného prostredia a na získanie potrebného súkromného a verejného financovania.



5.Posilnenie správy v oblasti životného prostredia Cieľ trvalo udržateľného rozvoja č. 16 je zameraný na poskytnutie prístupu k spravodlivosti a vybudovanie efektívnych, zodpovedných a inkluzívnych inštitúcií na všetkých úrovniach. Cieľ trvalo udržateľného rozvoja č. 17 je zameraný na zlepšenie vykonávania, koordinácie politík a ich súdržnosti, podporovanie vedy, technológií a inovácií, vytváranie partnerstiev a rozvíjanie prostriedkov na meranie pokroku. Komisia vo svojom oznámení, ktoré bolo pripojené k správam o krajinách z preskúmania vykonávania environmentálnych právnych predpisov za rok 2017, zistila päť základných príčin, ktoré predstavujú výzvy pri ich vykonávaní vo všetkých členských štátoch EÚ: 1.neúčinná koordinácia medzi miestnymi, regionálnymi a vnútroštátnymi orgánmi; 2.chýbajúca administratívna kapacita a nedostatočné financovanie; 3.nedostatočné poznatky a údaje; 4.nedostatočné mechanizmy na zabezpečenie súladu a 5.nedostatočné začlenenie a súdržnosť politiky. Tieto otázky sa riešia v každej správe o krajine spoločne s platnými právnymi požiadavkami na správu v oblasti životného prostredia. Komisia prijala oznámenie o „opatreniach EÚ na zlepšenie environmentálneho súladu a správy životného prostredia“ a zriadila platformu na spoluprácu (Fórum pre environmentálny súlad a správu životného prostredia), aby členské štáty mohli spoločne pracovať na riešení týchto prierezových problémov. Komisia takisto začala projekt o rozvoji rámca posudzovania správy v oblasti životného prostredia. Dôkazy zhromaždené v rámci tohto projektu sa použili spoločne s ďalšími zdrojmi na podloženie tohto oddielu politických východísk. Informácie, účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti Občania môžu účinnejšie chrániť životné prostredie, ak sa môžu spoľahnúť na tri „piliere“ Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor):

i) prístup k informáciám; ii) účasť verejnosti na rozhodovacom procese a iii) prístup k spravodlivosti v otázkach životného prostredia. Pre verejné orgány, verejnosť a podniky je mimoriadne dôležité, aby výmena informácií o životnom prostredí medzi nimi prebiehala účinným a efektívnym spôsobom . Účasť verejnosti orgánom umožňuje prijímať rozhodnutia, ktoré zohľadňujú obavy verejnosti. Prístup k spravodlivosti je súbor záruk, ktoré umožňujú občanom a MVO obracať sa v záujme ochrany životného prostredia na vnútroštátne súdy. Tento prístup zahŕňa právo na podanie žaloby (tzv. vecnú legitimáciu). Občania môžu zohrávať účinnejšiu úlohy pri ochrane životného prostredia, ak sa môžu spoľahnúť na opísané tri piliere Aarhuského dohovoru. Rovnako väčšie zapojenie verejnosti pomôže zlepšiť príjem a súdržnosť rozličných rozvojových projektov, a tým zlepšiť podnikateľské a sociálne prostredie. Informácie o životnom prostredí Pre verejné orgány, širokú verejnosť a podniky je užitočné, že výmena informácií o životnom prostredí medzi nimi prebieha účinným a efektívnym spôsobom. Podniky a verejné orgány by teda mali vypracúvať správy o svojich činnostiach spojených so životným prostredím a aktívne tieto informácie zverejňovať, čoraz častejšie elektronicky. Účasť verejnosti Účasť verejnosti na rozhodovacom procese je dôležitým prvkom na zabezpečenie toho, aby príslušný orgán prijímal svoje rozhodnutia na najlepšom možnom základe. Prístup k spravodlivosti Prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia sa týka súboru záruk, ktoré umožňujú občanom a ich združeniam napadnúť pred súdom právne úkony alebo opomenutia príslušných orgánov verejnej správy. Ide o nástroj decentralizovaného vykonávania environmentálneho práva EÚ. V prvom kole preskúmavania vykonávania environmentálnych právnych predpisov sa posudzovanie zameriavalo na vecnú legitimáciu (čiže na schopnosť strany sporu preukázať dostatočné prepojenie a škodu vyplývajúcu z práva alebo napadnutého úkonu), ktorá je pre prístup k spravodlivosti a súvisiace náklady kľúčová. Okrem toho sa v posúdení prvýkrát systematicky analyzovala dostupnosť praktických informácií pre verejnosť Toto preskúmanie vykonávania environmentálnych právnych predpisov sa zameriava na to, ako dobre členské štáty verejnosti vysvetlia práva na prístup k spravodlivosti, a na vecnú legitimáciu a ďalšie hlavné prekážky pre podávanie žalôb týkajúcich sa znečisťovania prírody a ovzdušia.

Zabezpečovanie súladu Zabezpečenie súladu s predpismi v oblasti životného prostredia sa vzťahuje na všetky činnosti verejných orgánov, ktoré podnikli s cieľom zabezpečiť, aby priemyselné podniky poľnohospodári a ďalší plnili svoje povinnosti chrániť vodu, ovzdušie a prírodu a povinnosti pri nakladaní s odpadom. Jeho súčasťou sú opatrenia na podporu zabezpečované orgánmi, ako je: i) podpora súladu s predpismi; ii) inšpekcie a iné kontroly, ktoré orgány vykonávajú, t. j. monitorovanie súladu; a iii) kroky, ktoré prijímajú s cieľom zastaviť porušovanie, uložiť sankcie a vyžadovať nápravu škôd, t. j. presadzovanie. Občianska veda a ich sťažnosti orgánom umožňujú lepšie zamerať svoje úsilie. Environmentálnou zodpovednosťou sa zabezpečuje, že znečisťovateľ zaplatí náhradu za spôsobené škody. Povinnosti týkajúce sa súladu môžu mať podobu zákazov, všeobecne záväzných pravidiel, povolení a ďalších opatrení zavedených na ochranu životného prostredia, verejného zdravia a dlhodobých potrieb spoločnosti z hľadiska zdrojov. Vysvetlenie sa nachádza v oznámení o „opatreniach EÚ na zlepšenie environmentálneho súladu a správy životného prostredia“ . Podpora a monitorovanie súladu

Zabezpečenie súladu s predpismi v oblasti životného prostredia predstavuje všetky spôsoby, ktorými verejné orgány podporujú, monitorujú a presadzujú súlad s týmito definíciami: ·podporovať znamená pomáhať podnikom a iným subjektom dodržať predpisy, ·monitorovať znamená používať inšpekcie a iné kontroly na zhromažďovanie informácií o úrovniach súladu a poskytovanie spoľahlivých dôkazov na presadzovanie a ·presadzovať znamená zastaviť činnosť tých subjektov, ktoré porušujú predpisy, ukladať im sankcie a prinútiť ich, aby napravili škody. Podpora zahŕňa zvyšovanie informovanosti, usmernenia a poradenstvo. Súčasťou monitorovania sú bežné environmentálne inšpekcie, policajné vyšetrovanie a interné environmentálne audity verejnými audítorskými orgánmi. Zahŕňa aj prešetrenie sťažností predložených verejnosťou. Presadzovanie zahŕňa odporúčania auditu, oficiálne varovania, príkazy ukladajúce povinnosť zdržať sa určitého konania, správne pokuty, trestné stíhania a požiadavky na nápravné opatrenia. Opatrenia sa môžu líšiť podľa toho, čo funguje najlepšie. Občianska veda a spracúvanie sťažností Existujú dva druhy spracúvania sťažností: i) sťažnosti verejným orgánom o environmentálnych problémoch, v ktorých sa orgány žiadajú, aby tieto problémy riešili; a ii) sťažnosti o údajnom nesplnení úloh environmentálnych úloh zo strany verejných orgánov, ktoré sa často podávajú úradu vnútroštátneho ombudsmana. Transparentnosť, angažovanosť občanov, prístupnosť a jednoduchosť, dôvernosť, nezávislosť a zodpovednosť sú hlavné problémy, ktorými sa tento oddiel zaoberá. Presadzovanie Trestné činy proti životnému prostrediu zahŕňajú skutky, ktoré sú porušením právnych predpisov v oblasti životného prostredia a ktoré spôsobujú značnú škodu na životnom prostredí a ľudskom zdraví alebo pre ne predstavujú značné riziko. Medzi najznámejšie príklady trestných činov proti životnému prostrediu patria: i) nezákonné emisie alebo vypúšťanie látok do ovzdušia, vody alebo pôdy; ii) nezákonné obchodovanie s voľne žijúcimi druhmi; iii) nezákonné obchodovanie s látkami poškodzujúcimi ozónovú vrstvu iv) nezákonná preprava alebo vypúšťanie odpadu. V smernici 2008/99/ES o ochrane životného prostredia prostredníctvom trestného práva sa uvádza zoznam environmentálnych trestných činov, ktoré všetky členské štáty musia považovať za trestné činy, ak boli spáchané úmyselne alebo z hrubej nedbanlivosti. Integrita orgánov presadzovania práva je okrem toho zásadná na zabezpečenie riadnej správy v oblasti životného prostredia a zabránenie environmentálnej trestnej činnosti. Preverovanie a dohľad nad zamestnancami a odmeňovanie príkladného správania sú len niektoré z možných opatrení na riešenie týchto otázok. Environmentálna zodpovednosť Smernicou Európskeho parlamentu a Rady o environmentálnej zodpovednosti (2004/35/ES) sa stanovuje rámec na základe zásady „znečisťovateľ platí“ na účely prevencie a odstraňovania environmentálnych škôd. V druhom cykle preskúmavania vykonávania environmentálnych právnych predpisov neboli k dispozícii žiadne nové správy o smernici o environmentálnej zodpovednosti, v rámci viacročného pracovného programu s členskými štátmi však prebieha zhromažďovanie dôkazov. Účinnosť orgánov zodpovedných za správu životného prostredia Subjekty podieľajúce sa na vykonávaní environmentálnych právnych predpisov na úrovni Únie, na celoštátnej, regionálnej a miestnej úrovni musia mať znalosti, nástroje a schopnosti, aby sa zabezpečilo, že právne predpisy a riadenie procesu ich presadzovania budú mať zamýšľané prínosy. Administratívna kapacita a kvalita Mimoriadne dôležité je, aby všetky úrovne zamestnancov v príslušných orgánoch verejnej správy mali potrebné schopnosti, zručnosti, odbornú prípravu a prostriedky na plnenie svojich úloh a na účinnú spoluprácu a vzájomnú koordináciu v rámci systému viacúrovňového riadenia. Koordinácia a integrácia Integrácia environmentálnych aspektov znamená zaistiť, aby sa otázky životného prostredia plne zohľadňovali v rozhodnutiach a činnostiach ostatných sektorov. Trvalo udržateľný rozvoj si vyžaduje obnoviť dôraz na koordináciu a začlenenie politík.