Táto správa predstavuje nadväzné hodnotenie európskeho rámca interoperability a posúdenie vplyvu posilnenej politiky európskej verejnej správy v oblasti interoperability.

1.Zameranie politiky a potreba konať

Interoperabilita sama osebe nie je cieľom. Je nástrojom, ktorý sa stal hlavným aspektom digitálnej tvorby a vykonávania politiky. Interoperabilita umožňuje organizáciám vzájomne komunikovať a vymieňať si informácie a vedomosti na všetkých úrovniach bezproblémovo prostredníctvom svojich informačných systémov. Ide nad rámec technických prostriedkov, vyžaduje si dohody medzi rôznymi organizáciami, dohodnuté opisy údajov, právne predpisy uľahčujúce výmenu údajov a kultúru spolupráce.

Interoperabilita je nevyhnutná pre čoraz viac digitalizovaný jednotný trh Európy. Zohráva úlohu v rámci odvetvových politík, najmä tých, ktoré majú silné prepojenie s verejným sektorom, ako sú spravodlivosť a vnútorné veci, dane a clá, doprava alebo zdravotníctvo, ako aj v rámci politík v oblasti regulácie obchodu a priemyslu. Interoperabilita je opakujúcou sa témou v rámci transeurópskych sietí a naprieč politikami v oblasti digitalizácie a údajov. Osobitná horizontálna politika EÚ pre interoperabilitu existuje viac ako 15 rokov s osobitným zameraním na verejný sektor. Komisia od roku 1995 realizuje programy na podporu interoperability, ktoré sú teraz súčasťou programu Digitálna Európa. Európsky rámec interoperability bol prvýkrát sformulovaný v roku 2004 a aktualizovaný v rokoch 2010 a 2017. V európskom rámci interoperability sa zdôrazňuje, že je dôležité zohľadniť všetky príslušné aspekty a vrstvy (technické, sémantické, organizačné a právne), ako aj prijať integrovaný prístup k správe vecí verejných.

Európsky rámec interoperability je dnes bežne akceptovaným koncepčným rámcom pre interoperabilitu v EÚ aj mimo nej. Naďalej je však úplne dobrovoľný a z toho dôvodu, ako vyplynulo z hodnotenia európskeho rámca interoperability, je využívanie jeho potenciálu znižovať administratívnu záťaž a zlepšovať vykonávanie politiky výrazne nedostatočné. V tejto súvislosti a vzhľadom na rastúce tempo digitálnej transformácie ministri členských štátov v oblasti transformácie verejného sektora a vedúci pracovníci pre oblasť informatiky čoraz viac volajú po posilnení európskej spolupráce v oblasti interoperability. Už pred pandémiou COVID-19 trvali na zovšeobecnení jeho uplatňovania. Táto požiadavka bola posilnená v dôsledku potreby zlepšiť cezhraničnú a medziodvetvovú digitálnu interakciu v čase reakcie na krízu.

Komisia uznala potrebu konať a zaviazala sa predstaviť posilnenú politiku interoperability do leta 2022.

2.Problém a ciele politiky

Z výsledkov hodnotenia európskeho rámca interoperability a posúdenia vplyvu vyplýva, že súčasné neformálne nastavenie politiky interoperability založené výlučne na dobrovoľných opatreniach nie je dostatočné na to, aby pomohlo odstrániť cezhraničné a medziodvetvové prekážky pre verejný sektor EÚ. Obmedzená interoperabilita služieb a údajov verejnej správy v EÚ vedie k obmedzeným digitálnym verejným službám, ktoré nie sú schopné dosiahnuť svoj úplný potenciál a splniť európsky cieľ, ktorým je digitálny jednotný trh. Zvyšuje náklady a znižuje efektívnosť na všetkých úrovniach verejnej správy v Európskej únii, zvyšuje administratívne zaťaženie občanov, podnikov aj samotných správnych orgánov, spôsobuje oneskorenie vykonávania európskych politík členskými štátmi a dosiahnutie digitálneho jednotného trhu, obmedzuje potenciál inovovať a bráni technologickej suverenite EÚ. Z posúdenia vplyvu vyplynuli tieto príčiny problémov:

·neúčinné riadenie úsilia v oblasti interoperability medzi politikami EÚ, Európskou komisiou a členskými štátmi v súvislosti so všetkými úrovňami verejnej správy (vnútroštátna, regionálna a miestna) a sektormi,

·chýbajúce minimálne spoločné špecifikácie, spoločné riešenia a normy v oblasti interoperability a

·chýbajúci prístup „interoperability už v štádiu návrhu“ pri plánovaní a vykonávaní politík EÚ.

Nový regulačný rámec a sprievodné oznámenie sú zamerané na posilnenie interoperability s cieľom zabezpečiť cezhraničné fungovanie digitálnych verejných služieb pre všetkých v Európe, a to podporovaním koherentného a na človeka zameraného prístupu k interoperabilite už v štádiu návrhu pri tvorbe aj vykonávaní politík v celej Európe, vytvorením jasnej verejnej správy a ekosystému riešení a špecifikácií.

Keby EÚ nekonala, pokiaľ ide o zlepšovanie interoperability, nielenže by premárnila príležitosť výrazne znížiť administratívnu záťaž, no malo by to aj nepriaznivý vplyv na odolnosť orgánov verejnej správy a ich schopnosť inovovať. Súčasný politický rámec dobrovoľnej spolupráce v oblasti interoperability sústredený okolo európskeho rámca interoperability nie je vhodný na posilnenie cezhraničnej interoperability. Chýba mu systémový prístup interoperability už v štádiu návrhu, pokiaľ ide o tvorbu politiky, spoločné zdroje vykonávania a spoločnú zodpovednosť.

3.Možnosti politiky, očakávaný vplyv a uprednostňovaná možnosť

V tomto posúdení vplyvu sa popri základnom scenári nekonať porovnávajú tri možnosti. Základný scenár a možnosť 1 predstavujú pokračovanie v súčasnom dobrovoľnom prístupe, pričom v rámci možnosti 1 sa požaduje postupný pokračujúci vývoj európskeho rámca interoperability. V rámci možností 2 a 3 sa navrhujú legislatívne opatrenia, pričom možnosť 2 sa zameriava na vytvorenie mechanizmu štruktúrovanej spolupráce s jasným mandátom na zabezpečenie postupného vývoja a udržiavania dohodnutých spoločných zdrojov interoperability, ako aj na rozhodnutie o spoločných experimentálnych a cielených projektoch na podporu politiky. Najďalej ide možnosť 3, ktorá sa zameriava na stanovenie priamo uplatniteľných minimálnych požiadaviek na interoperabilitu Európy v právnych predpisoch, ktoré sa budú aktualizovať vykonávacími rozhodnutiami.

Z posúdenia očakávaných vplyvov vyplýva, že základným scenárom a možnosťou 1 by sa slabé stránky zistené pri hodnotení európskeho rámca interoperability neriešili náležite, najmä z dôvodu obmedzených stimulov pre spoluprácu. Okrem toho žiadna z týchto možností by nenaplnila politické a prevádzkové očakávania členských štátov. Očakáva sa, že možnosť 3 bude účinná, hoci len v priebehu času a s vynaložením veľmi veľkého úsilia a nákladov na vykonávanie. Podľa očakávania bude menej účinná pri zabezpečovaní flexibilnej a nadčasovej reakcie na rýchlo sa vyvíjajúce technologické a politické potreby. Takisto je pravdepodobné, že možnosť 3 získa menšiu politickú podporu vzhľadom na jej ďalekosiahlu povahu a skutočnosť, že je veľmi citlivá z hľadiska subsidiarity (napr. pokiaľ ide o pôvodné systémy členských štátov).

Možnosť 2 je uprednostňovanou možnosťou. Očakáva sa, že rozhodnutie zaviesť mechanizmus štruktúrovanej spolupráce poskytne stabilitu a (právnu) istotu požadovanú členskými štátmi a zároveň zaistí potrebnú flexibilitu pre neustály vývoj spoločných zdrojov interoperability v reakcii na vyvíjajúce sa politické potreby. Namiesto stanovenia (minimálnych) požiadaviek na interoperabilitu priamo v právnom predpise (ako pri možnosti 3) sa možnosť 2 zameriava na stanovenie procesných požiadaviek, ktoré sú vhodnejšie pre rýchle technologické zmeny a primeranejšie vzhľadom na vplyv pôvodných systémov. Predpokladá sa, že spoločným riadením interoperability EÚ sa zabezpečí spolupráca zdola nahor a spoločná zodpovednosť kľúčových zainteresovaných strán v členským štátoch zhora nadol, čím sa vybuduje ekosystém spoločných riešení interoperability. To uľahčuje zapojenie do návrhu politiky a identifikácie potrieb spoločných investícií v počiatočnom štádiu a zlepšuje vykonávanie politiky. Z týchto dôvodov možnosť 2 nepredstavuje hrozbu, ale faktor, ktorý umožňuje subsidiaritu, pričom posilňuje odolnosť verejnej správy a technologickú suverenitu.

Vzhľadom na to, že interoperabilita svojím charakterom umožňuje vykonávanie politík, je ťažké vyčísliť jej priamy vplyv. V štúdii Spoločného výskumného centra Komisie (JRC) sa odhaduje pozoruhodný potenciál úspor alebo nákladov v prípade nekonania: občania by vďaka lepšej interoperabilite mohli ušetriť až 24 miliónov hodín ročne, čo predstavuje 543 miliónov EUR; podniky by mohli ušetriť 30 miliárd hodín alebo 568 miliárd EUR ročne. Odhadované úspory nákladov vyplývajúce z cezhraničnej interoperability sa v prípade občanov pohybujú od 5,5 do 6,3 milióna EUR a v prípade podnikov od 5,7 do 19,2 miliardy EUR.