Pojem osobitných alebo výlučných práv je nevyhnutný na vymedzenie rozsahu pôsobnosti tejto smernice, keďže subjekty, ktoré nie sú obstarávateľmi podľa článku 4 ods. 1 bod 1 ani verejnými podnikmi, podliehajú jej ustanoveniam len v rozsahu, v ktorom vykonávajú jednu z činností, ktoré sú zahrnuté na základe týchto práv. Je preto vhodné objasniť, že práva, ktoré sa udelili na základe postupu, ktorý je založený na objektívnych kritériách, najmä podľa právnych predpisov Únie, a v ktorom sa zaistilo primerané uverejňovanie, nepredstavujú na účely tejto smerniceosobitné alebo výlučné práva. Medzi tieto právne predpisy by mala patriť smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/30/ES z 22. júna 1998 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom (1), smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/92/ES z 19. decembra 1996 o spoločnej právnej úprave vnútorného trhu s elektrickou energiou (2), smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (3), smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/22/ES z 20. mája 1994 o podmienkach udeľovania a používania povolení na vyhľadávanie, prieskum a ťažbu uhľovodíkov (4) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (5). Vzhľadom na čoraz rozmanitejšie formy opatrení verejných orgánov je preto potrebné jasnejšie vymedziť pojem samotného obstarávania. Pravidlá Únie týkajúce sa koncesií sa vzťahujú na nadobudnutie stavebných prác alebo služieb za protiplnenie spočívajúce vo využití týchto diel alebo služieb. Pojem nadobudnutie by sa mal chápať v širšom zmysle získania výhod vyplývajúcich z dotknutých diel alebo služieb, čo si vo všetkých prípadoch nevyžaduje prevod vlastníctva na verejných obstarávateľov alebo obstarávateľov. Navyše obyčajné financovanie činnosti, ktoré sa často spája s povinnosťou vrátiť prijatú sumu v prípade, že nebola použitá na zamýšľaný účel, obvykle nespadá do pôsobnosti tejto smernice.

Pojem osobitných alebo výlučných práv je nevyhnutný na vymedzenie rozsahu pôsobnosti tejto smernice, keďže subjekty, ktoré nie sú obstarávateľmi podľa článku 4 ods. 1 bod 1 ani verejnými podnikmi, podliehajú jej ustanoveniam len v rozsahu, v ktorom vykonávajú jednu z činností, ktoré sú zahrnuté na základe týchto práv. Je preto vhodné objasniť, že práva, ktoré sa udelili na základe postupu, ktorý je založený na objektívnych kritériách, najmä podľa právnych predpisov Únie, a v ktorom sa zaistilo primerané uverejňovanie, nepredstavujú na účely tejto smerniceosobitné alebo výlučné práva. Medzi tieto právne predpisy by mala patriť smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/30/ES z 22. júna 1998 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom (1), smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/92/ES z 19. decembra 1996 o spoločnej právnej úprave vnútorného trhu s elektrickou energiou (2), smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (3), smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/22/ES z 20. mája 1994 o podmienkach udeľovania a používania povolení na vyhľadávanie, prieskum a ťažbu uhľovodíkov (4) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (5). Vzhľadom na čoraz rozmanitejšie formy opatrení verejných orgánov je preto potrebné jasnejšie vymedziť pojem samotného obstarávania. Pravidlá Únie týkajúce sa koncesií sa vzťahujú na nadobudnutie stavebných prác alebo služieb za protiplnenie spočívajúce vo využití týchto diel alebo služieb. Pojem nadobudnutie by sa mal chápať v širšom zmysle získania výhod vyplývajúcich z dotknutých diel alebo služieb, čo si vo všetkých prípadoch nevyžaduje prevod vlastníctva na verejných obstarávateľov alebo obstarávateľov. Navyše obyčajné financovanie činnosti, ktoré sa často spája s povinnosťou vrátiť prijatú sumu v prípade, že nebola použitá na zamýšľaný účel, obvykle nespadá do pôsobnosti tejto smernice.