Oznámenie Komisie Rade a Európskemu Parlamentu - Verejné financie v HMÚ - 2005 {SEC(2005) 723} /* KOM/2005/0231 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 1.6.2005 KOM(2005) 231 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU Verejné financie v HMÚ - 2005 {SEC(2005) 723} OZNÁMENIE KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU Verejné financie v HMÚ – 2005. Toto oznámenie uvádza hlavné odkazy politiky obsiahnuté v správe o verejných financiách v HMÚ pre rok 2005 predloženej útvarmi Komisie[1]. Správa sa uverejňuje ročne od roku 2000. Predstavuje prehľad súčasného rozpočtového vývoja v EÚ, sleduje vývoj finančného dohľadu EÚ a vykonáva analýzu otázok fiškálnej politiky týkajúcich sa politickej debaty v rámci celej EÚ. V niektorých krajinách pretrváva značná rozpočtová nerovnováha ... Po troch po sebe nasledujúcich rokoch zhoršovania a pri zohľadnení značného rozsahu hospodárskeho spomalenia sa celkový deficit verejných financií eurozóny v roku 2004 znížil iba okrajovo (z 2,8 % HDP v roku 2003 na 2,7 % v roku 2004). Celkový deficit EÚ-25 sa takisto znížil (z 2,9 % na 2,6 % HDP) a to najmä v dôsledku značného zníženia deficitu v niekoľkých členských štátov, ktoré nedávno pristúpili k EÚ. Podľa predpovedí Komisie z jari roku 2005 založených na prognózach nezmenenej politiky, zostane deficit eurozóny a EÚ v roku 2005 a 2006 všeobecne stabilný. Naopak, v roku 2006 sa predpokladá nárast miery zadlženosti v rámci eurozóny, ako aj celej EÚ a táto dosiahne úroveň 71,9 a 64,2 % HDP v uvedenom poradí. Hodnoty celkového deficitu zastierajú pozoruhodné rozdiely medzi krajinami. V roku 2004 vykazovalo šesť krajín EÚ vrátane troch krajín eurozóny vyrovnaný alebo prebytkový stav rozpočtu. Na druhej strane dosahoval deficit v štyroch členských štátoch eurozóny (Grécko, Nemecko, Francúzsko, Taliansko) a v siedmich krajinách, ktoré nie sú súčasťou eurozóny (Česká republika, Cyprus, Maďarsko, Malta, Poľsko, Slovensko a Spojené kráľovstvo), vyššiu referenčnú hodnotu HDP ako 3 %. Zatiaľ čo sa v roku 2005 alebo 2006 predpokladá zníženie deficitu v niekoľkých krajinách, ktoré sú v súčasnosti predmetom postupu pri nadmernom deficite (Nemecko, Francúzsko, Cyprus, Malta), v Taliansku a Portugalsku sa v roku 2005 na základe ich súčasných politík predpokladá deficit, ktorého hodnota by mala byť vyššia ako 3 % stropu HDP. ... a v rámci postupu pri nadmernom deficite boli potrebné ďalšie opatrenia Od leta roku 2004 bolo predmetom postupu pri nadmernom deficite (EDP) desať krajín EÚ. V decembri 2004 Komisia a Rada objasnili na základe rozhodnutia Súdneho dvora z júla 2004 svoje pozície týkajúce sa EDP pokiaľ ide o Nemecko a Francúzsko. Keďže obe krajiny prijali opatrenia, ktoré mohli hodnoverne viesť ku korekcii nadmerného deficitu za rok 2005, dospelo sa k rozhodnutiu, že v tom čase neboli v rámci EDP potrebné žiadne ďalšie opatrenia. V prípade EDP pre Holandsko, dospela Rada v októbri 2004 k záveru, že vláda Holandska prijala účinné opatrenia. Komisia 18. mája 2005 na základe fiškálnych oznámení z marca 2005 o poklese deficitu Holandska v roku 2004 na 2,5 % HDP navrhla zrušiť rozhodnutie týkajúce sa existencie nadmerného deficitu. Rada prijala rozhodnutie, pokiaľ ide o Českú republiku, Cyprus, Maďarsko, Maltu, Poľsko a Slovensko po ich pristúpení k EÚ, o tom, že v každej uvedenej krajine existoval nadmerný deficit a následne sa na základe článku 104 ods. 7 Zmluvy rozhodla vydať odporúčania. Ďalšie odporúčanie na základe toho istého článku Zmluvy bolo adresované vo februári 2005 Maďarsku, ktorému sa na rozdiel od ďalších piatich nových členských štátov nepodarilo prijať účinné opatrenia vyplývajúce z prvého odporúčania. Po prvýkrát vo februári 2005 sa Rada rozhodla vydať oznámenie na základe článku 104 ods. 9 ako posledný krok pred uvalením sankcií. Toto oznámenie bolo adresované Grécku a bol v ňom uvedený termín týkajúci sa korekcie nadmerného deficitu odloženého o jeden rok, t. j. do roku 2006, z dôvodu dôkladnej revízie hodnôt deficitu. Pri príležitosti fiškálnych oznámení zo septembra 2004 a marca 2005 boli fiškálne údaje týkajúce sa Grécka podrobené neobvykle rozsiahlej revízii: miera deficitu z roku 1997 bola zrevidovaná vzostupne a deficit z roku 2003 a 2004 vzrástol na 5,2 % a 6,1 % HDP v uvedenom poradí. K neobvykle rozsiahlej revízii účtov verejných financií Grécka došlo v čase, keď sa kládol silnejší dôraz na zlepšenie štatistického riadenia v oblasti rozpočtu. Rada vyzvala Komisiu, aby zlepšila kontrolu kvality hlásených fiškálnych údajov a aby predložila návrhy určené na posilnenie štatistického riadenia EÚ. Komisia vo svojom oznámení z decembra 2004 „K európskej stratégii riadenia fiškálnej štatistiky“ s týmto cieľom navrhla tri línie opatrenia: i) vytvorenie právneho rámca, ii) zdokonalenie prevádzkovej kapacity Komisie, a iii) určenie európskych noriem týkajúcich sa nezávislosti štatistických inštitúcií. Komisia sa takisto ujala iniciatívy vykonávania týchto línií opatrenia. Komisia 2. marca 2005 prijala návrh na zmenu a doplnenie nariadenia Rady 3605/93, ktorým sa riadi hlásenie fiškálnych údajov s cieľom zlepšiť kvalitu štatistických údajov využívaných v EDP. Komisia okrem toho 25. mája 2005 prijala oznámenie s odporúčaním pre členské štáty, ktoré sa týka noriem v rámci EÚ o štatistických inštitúciách vrátane zásad týkajúcich sa, inter alia , profesionálnej nezávislosti, dôvernosti, spoľahlivosti a včasnosti údajov, ako aj primeranosti štatistických inštitúcií. Dobrý fiškálny rámec, ktorý však bolo potrebné vylepšiť: Reforma Paktu stability a rastu 2005 Fiškálny rámec EÚ priniesol za posledné desaťročie významné úspechy v podobe veľmi vysokých deficitov na začiatku deväťdesiatych rokov, ktoré sa podarilo dostať pod kontrolu, ako aj uspokojivých prebytkov, ktoré sa podarilo niekoľkým členským štátom dosiahnuť. Časom sa však dospelo k potrebe prehodnotiť niektoré prvky rámca s cieľom posilniť jeho účinnosť. Komisia začala postup kontroly vedúci k reforme Paktu stability a rastu (PSR) 2005 svojim oznámením „Posilnenie riadenia hospodárstva a objasnenie implementácie Paktu stability a rastu“[2]. V odpovedi na oznámenie Komisie sa Euroskupina, Rada ECOFIN a Komisia v niekoľkých kolách intenzívnych rokovaní s cieľom dosiahnuť konsenzus zaoberali rokovaniami, pri ktorých boli prospešné technické príspevky zo strany Komisie a členských štátov. Rokovania odhalili rozchádzajúce sa názory členských štátov pokiaľ ide o to, aký priestor je potrebný na rozhodovanie s cieľom riadne zohľadniť hospodársky vývoj pri hodnotení plnenia rozpočtu. Potreba miery posúdenia sa vyvažovala cieľmi týkajúcimi sa zachovania jednoduchých, transparentných pravidiel a zabezpečenia rovnakého zaobchádzania. Na mimoriadnom zasadnutí ECOFIN-u 20. marca 2005 prijala Rada správu s názvom „Zlepšenie implementácie Paktu stability a rastu“ s cieľom zlepšiť fiškálny rámec EÚ. Správou, ktorú následne Európska rada 22.-23. marca 2005 schválila, sa aktualizuje a dopĺňa existujúci právny rámec PSR. Dohoda uzavretá v správe ECOFIN-u ukladá zmeny vzťahujúce sa na preventívne, ako aj korekčné časti paktu a obsahuje odporúčania na zlepšenie fiškálneho a štatistického riadenia na vnútroštátnej úrovni, ako aj na úrovni EÚ. Preventívna časť paktu sa posilnila zabezpečením, že pri stanovení strednodobých rozpočtových cieľov sa kladie primeraná pozornosť na podstatu fiškálnej udržateľnosti. Záväzkom členských štátov sa ďalej podporuje aktívna konsolidácia verejných financií v prípade priaznivých hospodárskych podmienok a oprávnením Komisie priamo zasahovať do politických rozhodnutí prostredníctvom doporučení členským štátom v prípade, že takúto konsolidáciu nevykonávajú. Nová dohoda takisto zahŕňa podnety pre členské štáty na vykonávanie štrukturálnych reforiem s cieľom vytvoriť konzistentnejší fiškálny rámec s obnovenou lisabonskou stratégiou[3]. Obzvlášť dôsledky hlavných štrukturálnych reforiem, ktoré majú z dlhodobého hľadiska overiteľný pozitívny dopad na fiškálnu udržateľnosť, sa zohľadnia pri hodnotení rozpočtových politík. Hlavné úpravy korekčnej časti paktu sa týkajú definície „nadmerného deficitu“ a spôsobov jeho korekcie, ktoré v súčasnosti umožňujú komplexnejšie hospodárske hodnotenie rozpočtového vývoja pri implementovaní EDP. Obzvlášť nové pravidlá umožňujú predĺženie jednoročnej lehoty na korekciu nadmerného deficitu o ďalší rok (z hospodárskych dôvodov) a opakovanie určitých krokov v rámci EDP (v prípade, že sa vyskytnú neočakávané negatívne hospodárske udalosti a za predpokladu, že príslušný členský štát vykonal účinné opatrenia v súlade s odporúčaniami). Nová dohoda presne určuje rad „relevantných faktorov“, ktoré môžu Komisia a Rada zohľadniť pri rozhodovaní v rámci EDP. Tieto faktory zahŕňajú, inter alia , vývoj potenciálneho rastu a prevládajúce cyklické podmienky, ale takisto úvahy týkajúce sa udržateľnosti dlhu a implementácie politík nasmerovaných na splnenie cieľov lisabonskej agendy. Rozpočtová disciplína a okamžitá korekcia nadmerného deficitu sú zaručené. Krajiny s deficitom vyšším ako 3 % HDP, ktorý sa neblíži k referenčnej hodnote alebo ktorý nie je dočasný, sa považujú za krajiny v stave nadmerného deficitu. Od členských štátov v rámci EDP sa navyše požaduje vyvinúť minimálne fiškálne úsilie. Na záver, pri hodnotení toho, či bol nadmerný deficit opravený, Rada opatrne zváži prekročenie referenčnej hodnoty, ktorá odráža implementovanie dôchodkových reforiem naznačujúcich povinný čiastočný alebo celkový prechod z priebežného financovania na kapitálové krytie. S cieľom úplne obnoviť dôveryhodnosť paktu a posilniť vykonávanie rozpočtovej disciplíny obsahuje správa ECOFIN-u doplňujúce elementy na zlepšenie fiškálneho riadenia. Po prvé, Rada a Komisia sa so zreteľom na posilnenie vzájomnej podpory zaväzujú verejne objasniť svoje pozície na príslušných stupňoch fiškálneho dohľadu EÚ. Po druhé sa navrhuje, aby vnútroštátne pravidlá a inštitúcie zohrávali v rámci domáceho rozpočtového dohľadu významnejšiu úlohu, čím podporia a doplnia postupy dohľadu na úrovni EÚ. Po tretie, správa, s príslušným ohľadom na vnútroštátnu výsadu v tejto oblasti, vyzýva k väčšej zainteresovanosti národných parlamentov v postupe fiškálneho dohľadu EÚ aj prostredníctvom prerokovania programov stability a konvergenčných programov alebo opatrení prijatých ako odpoveď na odporúčania EDP. Na záver, dohoda podporuje začatú prácu, ktorá sa týka posilnenia riadenia fiškálnej štatistiky. Európska rada 22.-23. marca 2005 vyzvala Komisiu, aby predložila legislatívne návrhy s cieľom zosúladiť existujúce nariadenia s novou dohodou. Komisia 20. apríla prijala návrh na zmenu a doplnenie nariadení Rady 1466/97 a 1467/97[4]. Je potrebné, aby Rada tieto návrhy prijala po primeranej zaangažovanosti Európskeho parlamentu a Európskej centrálnej banky[5]. Vo všeobecnosti sa bude implementovanie PSR vyznačovať väčším priestorom pre hospodárske posúdenie v rámci postupu finančného dohľadu a pri hodnotení jednotlivých prípadov krajiny. Toto umožňuje konštruktívnejší a transparentnejší politický dialóg medzi Komisiou a Radou a medzi členskými štátmi, a napomôže tak k obnoveniu zodpovednosti jednotlivých členských štátov za uplatňovanie príslušných pravidiel. Dohoda bude v nasledujúcich mesiacoch a rokoch podrobená skúmaniu. Väčší priestor pre posúdenie zdôrazňuje dôležitosť zabezpečenia rovnakého zaobchádzania a účinného presadzovania pri implementovaní nového systému, čím kladie väčšiu zodpovednosť na Komisiu pri jej hodnotení rozpočtového vývoja a na Radu pri jej rozhodovaní pokiaľ ide o kroky, ktoré je potrebné prijať v rámci postupu dohľadu. Vývoj v rámci rozpočtového dohľadu v EÚ Správa o verejných financiách v HMÚ pravidelne poskytuje analýzu, ktorá je zameraná na zlepšenie pochopenia otázok verejných financií v EÚ a zlepšenie rozpočtového dohľadu. Tento rok správa poskytuje, okrem iných tém, analýzu, ktorá sa týka nesúladu medzi rozpočtovými plánmi v programoch stability a konvergenčných programoch a výsledkami, ako aj determinantov dynamiky dlhu a dlhodobej udržateľnosti verejných financií. Dosahovanie účinného rozpočtového plánovania a dohľadu Postup finančného dohľadu poskytol množstvo údajov týkajúcich sa rozpočtových plánov, výsledkov a hodnotení, ktoré sa použili na porovnanie skutočného rozpočtového vývoja súvisiaceho s plánmi a na vyhodnotenie toho, ako sa počas rokov vyvinulo hodnotenie Komisie týkajúce sa programov stability a konvergenčných programov. V prvom rade tieto údaje ukazujú, že sklz medzi rozpočtovými plánmi a výsledkami boli v niektorých rokoch časté a značné, napriek kontrolám so zreteľom na prekvapenia týkajúce sa rastu. Takýto sklz sa zdá byť spojený hlavne s rozdielmi medzi plánovanými a uskutočnenými podielmi výdavkov/HDP, pričom nesúlad v podiele príjmov hrá menšiu úlohu Takáto analýza zdôrazňuje dôležitosť hľadania spôsobov ako sa vyhnúť sklzom vo výdavkoch a lepšieho plánovania výdavkových schém tak, aby sa zvýšila ich kvalita - lepšie plnenie nových lisabonských cieľov - a takisto zabezpečila ich udržateľnosť. Komisia reagovala na nesúlad medzi rozpočtovými plánmi a výsledkami tým, že stále viac zameriavala svoje hodnotenie na spoľahlivosť postupu úpravy opísaného v programoch stability a konvergenčných programoch, ako aj ohodnotením fiškálnych politík členských štátov čoraz komplexnejším spôsobom, čím viac zohľadnila takisto aspekty týkajúce sa udržateľnosti a kvality verejných financií. Chápanie determinantov dynamiky dlhu Vo fiškálnom dohľade EÚ sa kladie väčší dôraz na vývoj dlhu. Dynamika podielu dlhu k HDP záleží na uskutočnenom salde rozpočtu, nominálnom raste a na takzvanom „kapitálovom vyrovnaní“ pričom sa dodržuje reziduálny rozdiel medzi zmenou pri nesplatenom dlhu a celkovom verejnom deficite, ako je stanovené v protokole k Maastrichtskej zmluve. Bežná analýza sa zameriava na deficit a nominálny rast, zatiaľ čo oveľa menej pozornosti sa venuje kapitálovému vyrovnaniu. Tento prvok však poskytuje príslušné informácie týkajúce sa vývoja vládnych aktív a pasív (napr. ako dôsledok privatizačných operácií) a nesúladu medzi hotovostným deficitom a deficitom na akruálnom základe. Správa o verejných financiách v HMÚ sa zameriava na vyplnenie tejto medzery tým, že analyzuje determinanty kapitálového vyrovnania pre členské štáty EÚ. Poukazuje na to, že kapitálové vyrovnanie bolo v posledných rokoch vo všeobecnosti pozitívne (čo v dôsledku prispelo k nárastu dlhu) a že v niektorých krajinách je kapitálové vyrovnanie čiastočne spojené s hotovostným deficitom, ktorý je systematicky vyšší ako „maastrichtský deficit“. Tento dôkaz ďalej potvrdzuje fakt, že je dôležité venovať pozornosť dynamike dlhu v rámci rozpočtového dohľadu. Stúpajúce zameranie sa na dlhodobú udržateľnosť verejných financií Objavujúce sa rozpočtové dopady starnúcej populácie a potreba financovania európskeho sociálneho modelu udržateľným spôsobom rozširujú zameranie riadenia verejných financií a rozpočtového dohľadu v EÚ s cieľom zahrnúť úvahy o dlhotrvajúcej udržateľnosti. Mnoho krajín implementovalo dôležité reformy súlade s obnovenou lisabonskou stratégiou a integrovanými usmerneniami pre rast a zamestnanosť[6] s cieľom posilniť udržateľnosť. Dopad týchto reforiem týkajúcich sa udržateľnosti však nie je ľahko merateľný a ani ho nie je možné jednoducho porovnávať v rámci krajín. Na úrovni EÚ vykonávajú útvary Komisie analýzu udržateľnosti od roku 2001 v kontexte hodnotenia programov stability a konvergenčných programov na základe poskytnutých údajov a odhadov výdavkov súvisiacich so starnutím obyvateľstva do roku 2050. Správa o verejných financiách v HMÚ – 2005 uvádza, že bez strednodobej rozpočtovej konsolidácie nedosiahne väčšina členských štátov udržateľnú pozíciu. Riziká udržateľnosti sú zaznamenané v desiatich členských štátoch (Belgicko, Česká republika, Nemecko, Grécko, Francúzsko, Taliansko, Cyprus, Maďarsko, Malta a Slovinsko). V správe sa ďalej uvádza súčasný prístup Komisie k vykonávaniu analýzy udržateľnosti, pojednáva sa v nej o spoľahlivosti prognóz dlhu a indikátorov udržateľnosti so zreteľom na hlavné predpoklady, z ktorých táto analýza vychádza, a uvádza takisto návrhy pre možné zlepšenia. Na základe balíka reforiem PSR pre rok 2005 sa v rámci rozpočtového dohľadu v EÚ bude dlhodobým úvahám klásť väčšia pozornosť. V tomto ohľade by zvýšená výmena informácií medzi členskými štátmi, ako aj medzi Komisiou, pokiaľ ide o vnútroštátne výdavkové prognózy súvisiace so starnúcim obyvateľstvom, zvýšila transparentnosť a viedla by k lepšiemu hodnoteniu dlhodobej udržateľnosti verejných financií a ich dopadov na stanovenie strednodobých cieľov[7]. Štrukturálne reformy a rozpočtové ciele Strednodobé hodnotenie Komisie týkajúce sa lisabonskej stratégie a integrovaného usmernenia pre rast a zamestnanosť sústredilo väčšiu pozornosť na hospodárske reformy, ktoré zvýšili rast a zamestnanosť prostredníctvom opatrení na makroúrovni, mikroúrovni a na úrovni zamestnanosti. V časti III správy o verejných financiách v HMÚ sa hodnotí a diskutuje o prepojení medzi implementovaním štrukturálnych reforiem a rozpočtov pri implementovaní rámca EÚ pre fiškálnu politiku. Aspekt, ktorý bol zanedbaný a od ktorého sa očakáva, že sa stane relevantným v rozpočtovom dohľade EÚ. Reformy môžu značne zlepšiť účty verejných financií či už v strednodobej alebo dlhodobej perspektíve. Napríklad reformy priamo zamerané na zníženie rastu určitých typov verejných výdavkov (napríklad dôchodkové reformy alebo zlepšenie účinnosti v sektore zdravotníckej starostlivosti, umožňujúc účinnejšiu odpoveď na tlaky súvisiace so starnúcim obyvateľstvom) môžu mať dopad na budúci vývoj verejných rozpočtov a dlhu[8]. Reformy, ktoré zlepšujú produkciu a rast (napríklad vrátane reforiem pracovného trhu a trhu výroby) môžu mať takisto nepriame pozitívne účinky. Často sa tvrdí, že numerické pravidlá na obmedzenie deficitu môžu odradiť od štrukturálnych reforiem. Prvým z dôvodov, podľa ktorého by mohol existovať kompromis medzi reformami a rozpočtovými cieľmi, je prítomnosť krátkodobých priamych rozpočtových nákladov reforiem (napr. dôchodkové reformy, ktorými sa zavádza kapitalizačný pilier mimovládneho sektoru alebo verejné investície do vzdelávania a odborného vzdelávania, ktoré prinesú dlhodobé výhody, ktoré môžu viac než kompenzovať počiatočné náklady). Druhý z dôvodov súvisí so skutočnosťou, že reformy môžu byť pre určité skupiny spoločnosti nákladné, a tak bude možno potrebné zníženie daní alebo vládny transfer, aby došlo k prekonaniu rezistencie voči ich zavedeniu. Analýza obsiahnutá v správe o verejných financiách v HMÚ zvažuje reformy týkajúce sa práce a trhu výroby, ako aj dôchodkové reformy (nezvažuje projekty podporujúce rast s počiatočnými rozpočtovými nákladmi ako napríklad rozvoj fyzickej infraštruktúry, vzdelávanie a odborné vzdelávanie alebo výskum a vývoj) a sústreďuje sa na dve otázky. Po prvé, aký dopad majú reformy na rozpočty z krátkodobého hľadiska? Po druhé, existuje dôkaz o tom, že fiškálne konsolidácie bránia reformám? Napriek obmedzeniam súvisiacim s kvalitou a dostupnosťou údajov o štrukturálnych reformách poskytuje analýza zaujímavé výsledky. Očakávanie, že reformy sú menej časté počas rokov, v ktorých sa uskutočňuje rozpočtová konsolidácia, sa nezdá byť údajmi veľmi potvrdené. Po doznení reforiem však vo všeobecnosti existuje v rozpočtovom salde nepatrné zhoršenie. Výsledky sa líšia od typu posudzovaných reforiem a od spôsobu akými sú reformy navrhnuté. Analýza poskytuje indikácie o tom, že reforma PSR bola vykonaná správne, aj o tom, že je potrebné byť opatrný pokiaľ ide o spôsob akým sa majú posudzovať štrukturálne reformy pri implementovaní PSR. Vzhľadom na vysoký nesúlad výsledkov by sa malo vyhnúť mechanickému, plošnému prístupu, kedy sa všetky reformy alebo všetky reformy patriace do širších kategórií posudzujú rovnakým spôsobom. To znamená, že každý jednotlivý prípad je potrebné pozorne posúdiť a tiež zvážiť príslušné charakteristiky predmetných špecifických reforiem. Balík reforiem PSR pre rok 2005 zahŕňa ustanovenia zamerané na zabezpečenie toho, aby nedošlo ku kolízii medzi rozpočtovými cieľmi fiškálneho rámca EÚ a štrukturálnymi reformami, ktoré môžu prispieť k zdravým verejným financiám a k zvýšeniu rastu zo strednodobého až dlhodobého hľadiska. Ich príslušným uplatňovaním by sa mohol podporiť účinný príspevok verejných financií pre udržateľnú lisabonskú stratégiu. Fiškálne výzvy počas konvergencie v členských štátoch, ktoré nedávno pristúpili k EÚ Pristúpením k EÚ v roku 2004 dosiahlo desať členských štátov významný krok v procese integrácie do EÚ. Pokračovanie hospodárskej integrácie sa však očakáva aj naďalej, až pokiaľ členské štáty nedosiahnu úroveň príjmov ostatných členských štátov a do predpokladaného prijatia eura za ich národnú menu. V tomto procese týchto krajín môže byť fiškálna politika prostredníctvom účinnej a udržateľnej daňovej a výdavkovej politiky a podporovaním stabilného rozvoja hospodárstva kľúčovým príspevkom. Z dlhodobého hľadiska sa tieto dve úlohy navzájom dopĺňajú. Silný rast zvyšuje finančnú kapacitu hospodárstva, zatiaľ čo stabilita je veľmi dôležitá pre súkromné investície a udržateľný proces dosiahnutia úrovne ostatných členských štátov. Z krátkodobého hľadiska je však pre niektoré členské štáty možno potrebné urobiť neľahké rozhodnutie: vyššie výdavky na infraštruktúru, odborné vzdelávanie alebo výskum a vývoj môžu sťažiť tlmenie rozpočtových deficitov a daňové a dôchodkové reformy, ktorými sa zavádza kapitalizačný pilier mimo vládneho sektoru, môžu viesť k počiatočným rozpočtovým nákladom. V časti IV správy o verejných financiách v HMÚ pre rok 2005 sa diskutuje o hlavných výzvach riadenia fiškálnej politiky, ktorej môžu členské štáty čeliť v nastávajúcich rokoch. Nové členské štáty majú určité výhody, ktoré im umožňujú financovať časť ich potrieb: vysoký potenciálny rast a, v niektorých prípadoch, nízky verejný dlh. Môžu však aj naďalej zaznamenávať stupeň nestálosti vo verejných financiách, čo súvisí s rozbehnutou transformáciou finančného sektoru v skutočnom hospodárstve v Pobaltí a v strednej Európe. Navyše je stav podmienených záväzkov v mnohých členských štátoch, ktoré nedávno pristúpili k EÚ, relatívne vysoký a toto vytvára riziko neočakávaného nárastu dlhu v prípade, že sa faktory, ktoré so sebou prinášajú uskutočnenie verejných platieb súvisiacich s explicitnými alebo implicitnými zárukami, presadia. Skúsenosť v iných členských štátoch poukazuje na dôležitosť využívania období silného rastu na dosiahnutie rozpočtového zlepšenia a tým zabezpečiť primeraný priestor pre stabilizáciu hospodárstva počas poklesu konjunktúry. Toto ponaučenie je veľmi dôležité pre členské štáty, ktoré nedávno pristúpili k EÚ. Vzhľadom na možnosť výskytu prudkého vzostupu cien kreditov a aktív v týchto krajinách bude dôležité, aby pri stanovovaní cieľov fiškálnej politiky nedošlo k žiadnemu nadhodnoteniu potenciálneho rastu a aby boli prechodné elementy pri hodnotení dynamiky daňových príjmov riadne stanovené. V čase pred prijatím eura je navyše obzvlášť dôležitá hodnovernosť rozpočtových plánov a vyrovnaný pomer príslušných politík. Tieto faktory požadujú opatrnosť pri stanovení strednodobých fiškálnych cieľov. Zatiaľ čo v krajinách, ktoré si ponechávajú národnú menu počas rozšíreného obdobia, je potrebná opatrnosť pokiaľ ide o vytvorenie súvahy rizík súvisiacich s nezabezpečenými pôžičkami v cudzích menách. Počas potvrdenia rozdielov medzi nimi, disponujú tvorcovia politiky v nových členských štátoch pri uskutočňovaní cieľov rastu a stability priestorom na dosiahnutie synergických účinkov. Po prvé, existuje priestor na reštrukturalizáciu existujúcich výdavkových programov a na zvýšenie daňových základov spôsobmi, ktoré snáď už aj krátkodobo posilnia ich verejné financie a zlepšia podnet pre rast. Po druhé, fiškálne inštitúcie je možné zlepšiť a to prostredníctvom zvýšenia transparentnosti rozpočtových postupov a účinných rámcov pre viacročné rozpočtové plánovanie a výdavkovú kontrolu. Po tretie, dobre koncipované politiky dohľadu by zlepšili rizikové riadenie v súkromnom sektore, čím by sa tlmili verejné podmienené záväzky, a dobre navrhnuté finančné politiky by riadili očakávania trhu k stabilite. * * * Uskutočnená analýza vo všeobecnosti ukazuje, že zatiaľ čo rámec pre hospodársky a rozpočtový dohľad v HMÚ poskytol pozitívne výsledky pokiaľ ide o rozpočtové úspechy a reformy, ktoré už väčšina členských štátov podnikla, je potrebné urobiť viac, aby sa dosiahli očakávané výsledky. Reforma Paktu stability a rastu paralelne s opätovným spustením lisabonskej stratégie posilnili súhlas pravidiel a postupov riadenia s hospodárskou skutočnosťou a potrebami Európy a jej členských štátov. Synergie medzi makroekonomickou stabilitou a tvorbou rastu a zamestnanosti by sa teraz mali využiť prostredníctvom dôležitých reforiem hospodárstva. Pokiaľ ide o obnovenú lisabonskú stratégiu, zreformovaný Pakt stability a rastu sa v najbližších mesiacoch a rokoch podrobí testu. Spôsob, akým sa nový rámec bude od začiatku uplatňovať, bude významný pre jeho spoľahlivosť a celkový úspech ambiciózneho prístupu, ktorý sa Európa rozhodla prijať. Všetkým členským štátom EÚ sa dôrazne odporúča, aby túto stratégiu uplatňovali a tým zvýšili kvalitu a zabezpečili udržateľnosť ich verejných financií. [1] Dostupné na: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/publicfinance_en.htm [2]KOM(2004) 581 z 3. septembra 2004. [3] Oznámenie Komisie Európskej rade „Spoločne pracujeme na hospodárskom raste a zamestnanosti. Nový začiatok lisabonskej stratégie“, KOM (2005) 24, 2. februára 2005. [4] KOM(2005) 154 a KOM(2005) 155 z 20. apríla 2005. [5] Zmluva vyžaduje použitie spolurozhodovacieho procesu ohľadom nariadenia Rady 1466/97 a vykonanie konzultácií ohľadom nariadenia Rady 1467/97. [6] KOM(2005) 141, 12. apríl 2005. [7] Komisia podá do konca roku 2006 správu o dosiahnutom pokroku v tejto oblasti. [8] Efektívne zisky predstavujú kľúčový faktor pre pozitívny dlhodobý účinok štrukturálnych reforiem na stav verejných financií. Zlepšenie praktík v oblasti verejného obstarávania by mohlo prispieť k dosiahnutiu takýchto ziskov.