Okrem toho návrh „nariadenia o službách cezhraničného doručovania zásielok“ je zameraný na zlepšenie transparentnosti cien a regulačného dohľadu nad touto oblasťou. Spotrebitelia a malé podniky uvádzajú, že problémy so službami doručovania zásielok, a najmä vysoké ceny, im bránia predávať viac do iných členských štátov a kupovať z nich. Návrh revidovaného nariadenia o spolupráci v oblasti ochrany spotrebiteľa je zameraný na zlepšenie spolupráce medzi vnútroštátnymi úradmi zodpovednými za ochranu spotrebiteľa a poskytnutie silnejších cezhraničných mechanizmov na presadzovanie nárokov spotrebiteľov. Uverejnenie obidvoch iniciatív je naplánované na 25. mája 2016. Cieľom iniciatívy zameranej na rozšírenie jednotného elektronického mechanizmu na registráciu pre DPH je výraznejšie zjednodušiť cezhraničný obchod tým, že sa obchodníkom zmenší administratívne zaťaženie súvisiace s registráciou pre DPH a jeho platbou.

Na základe zásady krajiny pôvodu uvedenej v smernici 2000/31/ES (ďalej len „smernica o elektronickom obchode“) môžu obchodníci so službami informačnej spoločnosti poskytovať svoje služby cezhranične a podľa pravidiel platných v krajine ich sídla. V smernici o službách sa navyše stanovujú práva prijímateľov služieb a v jej článku 20 sa tiež uvádza snaha o zabezpečenie toho, aby poskytovatelia služieb so sídlom v Únii nepristupovali k zákazníkom rozdielne, a to priamo či nepriamo, na základe štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska. V článku 20 sa však v dostatočnej miere nerieši diskriminácia zákazníkov ani sa ním neznižuje úroveň právnej neistoty. V dôsledku toho je ťažké presadiť dodržiavanie zásady nediskriminácie v praxi. V snahe predísť akýmkoľvek pochybnostiam sa týmto návrhom zabezpečí, že v prípade rozporu s ustanovením článku 20 ods. 2 smernice o službách sa uprednostnia ustanovenia tohto nariadenia.

Týmto návrhom sa zakazuje blokovať prístup k webovým sídlam a iným online rozhraniam a presmerovať zákazníkov z miestnej verzie webového sídla v jednej krajine na inú. Okrem toho sa ním zakazuje diskriminácia zákazníkov v štyroch konkrétnych prípadoch predaja tovaru a služieb a nedovoľuje sa obchádzať tento zákaz diskriminácie zmluvami o pasívnom predaji. Tieto praktiky majú dosah na zákazníkov aj podniky, ako aj na konečných spotrebiteľov tovaru a služieb, a zákazníci, podniky a koneční spotrebitelia by preto mali mať osoh z pravidiel stanovených v tomto návrhu. Tovar a služby, ktoré nakupujú podniky na účely ďalšieho predaja, by však mali byť z návrhu vylúčené, aby si obchodníci mohli vytvoriť vlastné distribučné systémy v súlade s európskymi právnymi predpismi v oblasti hospodárskej súťaže.

V konečnom posúdení vplyvu sa skúma päť možných scenárov a konštatujú sa tieto závery: Zvážila sa možnosť zvýšenia transparentnosti (možnosť 1), no iba zvýšením transparentnosti sa cieľ nedosiahne. Väčšia transparentnosť a zákaz blokovať prístup k webovým sídlam (možnosť 2) spolu s riešením na základe dohody zakazujúcim automatické presmerovanie boli posúdené ako výhodné, no vyriešila by sa tým iba malá časť celého problému. Uprednostňovanou možnosťou (možnosť 3) je skombinovať tieto dva prvky s vymedzením určitých konkrétnych situácií, v ktorých nemožno geografickú diskrimináciu odôvodniť (v prípade tovaru, ak nie je potrebné cezhraničné doručenie obchodníkom; v prípade elektronicky dodávaných služieb a v prípade služieb prijatých mimo členského štátu zákazníka). Ďalšou možnosťou bolo vytvoriť dodatočný zoznam odôvodnení s cieľom rozpracovať zásady článku 20 ods. 2 smernice o službách (možnosť 4), táto možnosť sa však pre svoju zložitosť zamietla. Posledná možnosť (možnosť 5), podľa ktorej by sa od obchodníkov vyžadovalo cezhraničné doručovanie hmotného tovaru, sa zamietla, lebo by v jej dôsledku vznikali podnikom neprimerané náklady.

Prevažná väčšina spotrebiteľov sa pri nakupovaní v inej krajine EÚ stretla s geografickým blokovaním alebo inými geograficky motivovanými obmedzeniami. Tovar a služby, na ktoré má geografické blokovanie najväčší vplyv, sú odevy, obuv a doplnky, fyzické médiá (knihy), počítačový hardvér a elektronika, letenky, prenájom automobilov, digitálny obsah, akým sú napríklad streamingové služby, počítačové hry a softvér, elektronické knihy a nahrávky vo formáte MP3. Väčšina spotrebiteľov a podnikov sa domnieva, že obchodníci by mali informovať zákazníkov o predajných obmedzeniach. Spotrebitelia vyjadrili podporu politickému riešeniu, ktoré bude od obchodníkov vyžadovať, aby prijímali cezhraničné obchodné transakcie, no bez povinnosti doručiť ich. Väčšina podnikov sa vyjadrila proti povinnosti predávať a doručovať v celej EÚ a poukázala na význam prispôsobenia cien jednotlivým vnútroštátnym trhom a zdôraznila, že je potrebné rešpektovať ich ekonomickú a zmluvnú slobodu. Výrazná väčšina všetkých skupín respondentov sa zhoduje v názore, že treba zlepšiť presadzovanie pravidiel a požiadavky súvisiace s informovaním.

Od 24. septembra do 28. decembra 2015 sa uskutočnila rozsiahla verejná konzultácia. Získavali sa stanoviská spotrebiteľov, podnikov, združení a členských štátov. Doručených bolo 433 odpovedí. Výsledky verejnej konzultácie boli uverejnené a sú tiež uvedené v posúdení vplyvu. Komisia okrem toho viedla na začiatku roka 2015 rozsiahle diskusie so zainteresovanými stranami (spotrebiteľmi, podnikmi, spotrebiteľskými združeniami a združeniami podnikov a vnútroštátnymi orgánmi) vrátane seminárov so zainteresovanými stranami, ktorých cieľom bolo posúdiť možnosti, ako by mohla EÚ zasiahnuť, a dosah takéhoto zásahu. Dňa 18. februára 2016 zorganizovala Komisia seminár v Amsterdame, na ktorom viedla diskusiu o výsledku verejnej konzultácie a možných smeroch vývoja.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Nezáväzný nástroj vo forme odporúčania alebo usmernení by síce mohol podporiť rozvoj na trhu v tejto oblasti, očakáva sa však, že účinnosť takéhoto nástroja by bola značne obmedzená. Usmernenia Komisie k uplatňovaniu článku 20 ods. 2 smernice o službách z 8. júna 2012 obsahujú aj vysvetlenie osobitných situácií, napríklad situácií uvedených v tomto návrhu. Členské štáty však neprispôsobili vnútroštátne právne predpisy tak, aby zákazníkom poskytli konkrétnejšie práva alebo lepšie presadzovanie, ani obchodníci nezmenili svoje praktiky.

Cieľom tohto návrhu je uľahčiť prístup k tovaru a službám v celej Únii a najmä sa ním pre obchodníkov stanovujú cielené povinnosti, aby za určitých okolností nediskriminovali zákazníkov na základe bydliska. Tieto povinnosti neprekračujú rámec toho, čo je potrebné na vyriešenie zistených problémov a vzťahujú sa iba na situácie uvedené v návrhu. Prijatím návrhu nadobudnú obchodníci väčšiu právnu istotu, lebo sa v ňom objasňujú platné povinnosti a konkrétne sa uvádza, kedy by sa malo so zákazníkmi zaobchádzať rovnako pri cezhraničných nákupoch. Okrem toho z návrhu nevznikajú obchodníkom nijaké neprimerané náklady. Náklady vyplývajúce z návrhu predstavujú najmä jednorazové náklady na prispôsobenie sa.

Článkom 10 sa upravujú dva pozmeňujúce návrhy k platným nástrojom, ktoré súvisia konkrétne s ochranou spotrebiteľov, a to nariadenie (ES) č. 2006/2004 a smernica 2009/22/ES. To by znamenalo, že sa toto nariadenie uvedie v prílohách k týmto právnym aktom, aby sa na jeho presadzovanie mohli použiť opatrenia uvedené v nariadení o spolupráci v oblasti ochrany spotrebiteľa, ako aj v smernici o súdnych príkazoch.

Článok 9 sa týka pravidelných preskúmaní uplatňovania tohto nariadenia, ktoré bude vykonávať Komisia. Tu sa podrobne stanovuje, že v prvom hodnotení by sa malo posúdiť najmä to, či by sa mal zákaz diskriminácie stanovený v článku 4 ods. 1 písm. b) rozšíriť aj na elektronicky dodávané služby, ktorých hlavnou charakteristickou črtou je poskytovanie prístupu k dielam chráneným autorským právom alebo iným chráneným predmetom úpravy a ich používanie, pod podmienkou, že obchodník má požadované práva na príslušných územiach.

V článku 1 sa vymedzuje predmet úpravy a rozsah pôsobnosti navrhovaného nariadenia. Vecná pôsobnosť návrhu je zosúladená s vecnou pôsobnosťou smernice 2006/123/ES v čo najväčšom možnom rozsahu s cieľom zabezpečiť súdržnosť a čo najväčšiu právnu istotu pre obchodníkov a zákazníkov. To znamená, že služby nehospodárskeho charakteru vo všeobecnom záujme, dopravné služby, audiovizuálne služby, činnosti súvisiace s hazardnými hrami, služby zdravotnej starostlivosti a niektoré sociálne služby sú vylúčené z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. Územný rozsah pôsobnosti je navrhnutý tak, aby v rovnakej miere zahŕňal obchodníkov so sídlom v EÚ, ako aj obchodníkov, ktorí majú sídlo v tretích krajinách, ale predávajú alebo chcú predávať tovar a služby zákazníkom v Únii. Článkom 1 obchodníci získavajú istotu, že dodržiavanie tohto nariadenia ako takého neznamená, že obchodník zameriava svoju činnosť na určitý členský štát na účely nariadenia (ES) č. 593/2008 a nariadenia (ES) č. 1215/2012, ktorými sa upravujú záležitosti súvisiace s rozhodným právom a súdnou právomocou.

(7)K diskriminácii môže tiež dochádzať v súvislosti so službami v oblasti dopravy, najmä pokiaľ ide o predaj cestovných lístkov pri preprave osôb. V tejto súvislosti je však už v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008, nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1177/2010 a nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 181/2011 obsiahnutý celý rad zákazov diskriminácie vzťahujúcich sa na všetky diskriminačné praktiky, ktorých riešenie je cieľom predkladaného nariadenia. Okrem toho sa na tento účel v blízkej budúcnosti plánuje zmena nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1371/2007. Z tohto dôvodu a v záujme zabezpečenia súladu s rozsahom pôsobnosti smernice 2006/123/ES by mali služby v oblasti dopravy zostať mimo rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia.

(6)Keďže v dôsledku vykonávania smernice 2006/123/ES došlo v určitých odvetviach služieb v celej Únii k odstráneniu niektorých regulačných a administratívnych prekážok pre obchodníkov, je potrebné z hľadiska vecnej pôsobnosti zabezpečiť súlad medzi týmto nariadením a smernicou 2006/123/ES. Ustanovenia tohto nariadenia by sa preto mali okrem iného uplatňovať aj na elektronicky dodávané neaudiovizuálne služby, ktorých hlavnou charakteristickou črtou je poskytovanie prístupu k dielam chráneným autorským právom alebo iným chráneným predmetom úpravy a ich používanie, no ktoré podliehajú konkrétnemu zákazu stanovenému v článku 4 a následnému hodnoteniu tohto zákazu stanovenému v článku 9. Z pôsobnosti tohto nariadenia sú vylúčené audiovizuálne služby vrátane služieb, ktorých hlavnou charakteristickou črtou je sprístupňovanie vysielania športových podujatí a ktoré sa poskytujú na základe výhradných územných licencií. Takisto by sa mal vylúčiť aj prístup k retailovým finančným službám vrátane platobných služieb, a to bez ohľadu na ustanovenia tohto nariadenia o nediskriminácii pri platbách.

(3)Podľa článku 20 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES členské štáty zabezpečia, aby poskytovatelia služieb so sídlom v Únii nezaobchádzali s príjemcami služieb rozdielne na základe ich štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska. Uvedené ustanovenie však nie je celkom účinné v boji proti diskriminácii a dostatočne neznížilo právnu neistotu, a to najmä preto, že umožňuje odôvodniť rozdielne zaobchádzanie, a z dôvodu následného zložitého presadzovania jeho dodržiavania v praxi. Okrem toho môže ku geografickému blokovaniu a iným formám diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, miesta bydliska alebo sídla dochádzať aj v dôsledku konania obchodníkov, ktorí majú sídlo v tretích krajinách, čo prekračuje rozsah pôsobnosti uvedenej smernice.

(2)Niektorí obchodníci týmto spôsobom umelo segmentujú vnútorný trh na vnútorných hraniciach a bránia voľnému pohybu tovaru a služieb, čím obmedzujú práva spotrebiteľov a neumožňujú im využívať väčší výber a najvýhodnejšie podmienky. Takéto diskriminačné praktiky sú významným faktorom, ktorý prispieva k pomerne nízkej úrovni cezhraničných obchodných transakcií v Únii vrátane odvetvia elektronického obchodu, čo neumožňuje dosiahnuť plný rastový potenciál vnútorného trhu. Vysvetlenie situácií, v ktorých takéto rozdielne zaobchádzanie nemožno odôvodniť, by malo priniesť jednoznačnosť a právnu istotu všetkým účastníkom cezhraničných transakcií a malo by sa ním zaručiť, že pravidlá nediskriminácie sa môžu skutočne uplatňovať a presadzovať na celom vnútornom trhu.

(1)Na dosiahnutie cieľa, ktorým je zabezpečenie dobrého fungovania vnútorného trhu ako priestoru bez vnútorných hraníc, v ktorom sa okrem iného zaručuje voľný pohyb tovaru a služieb, nestačí zrušiť, ako v prípade hraníc medzi členskými štátmi, iba prekážky štátneho pôvodu. Takéto rušenie môžu mariť súkromní účastníci trhu, ktorí vytvárajú prekážky v rozpore so slobodami na vnútornom trhu. Dochádza k tomu vtedy, keď obchodníci, ktorí podnikajú v jednom členskom štáte, blokujú alebo obmedzujú prístup zákazníkov z iných členských štátov, ktorí majú záujem o cezhraničné obchodné transakcie, k svojim online rozhraniam, akými sú webové sídla a aplikácie (prax známa ako geografické blokovanie). Stáva sa to aj pri inom konaní obchodníkov, a to vtedy, keď uplatňujú voči zákazníkom z iných členských štátov iné všeobecné podmienky prístupu k svojmu tovaru a službám online, ako aj offline. Kým v niektorých prípadoch možno takéto rozdielne zaobchádzanie odôvodniť objektívnymi príčinami, v iných prípadoch obchodníci odmietajú zákazníkom, ktorí majú záujem uskutočňovať cezhraničné obchodné transakcie, sprístupniť tovar alebo služby, alebo uplatňujú v tejto súvislosti iné podmienky výlučne z obchodných dôvodov.

(8)Toto nariadenie by sa malo uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté pravidlá, ktoré sa vzťahujú na oblasť daní, keďže v Zmluve o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa uvádzajú konkrétne opatrenia na úrovni Únie, pokiaľ ide o daňové záležitosti.

(9)Podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 voľba rozhodného práva pre zmluvy medzi spotrebiteľom a podnikateľom, ktorý vykonáva svoju obchodnú alebo odbornú činnosť v krajine, v ktorej má spotrebiteľ svoj obvyklý pobyt, alebo akýmkoľvek spôsobom zameriava svoje činnosti na túto krajinu alebo niekoľko krajín vrátane tejto krajiny, nesmie zbaviť spotrebiteľa ochrany, ktorú mu poskytujú ustanovenia, od ktorých sa nemožno odchýliť dohodou podľa práva krajiny, v ktorej má spotrebiteľ svoj obvyklý pobyt. Podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 1215/2012 vo veciach týkajúcich sa zmluvy medzi spotrebiteľom a podnikateľom, ktorý vykonáva obchodnú alebo odbornú činnosť v členskom štáte, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko, alebo akýmkoľvek spôsobom zameriava svoju činnosť na tento členský štát alebo niekoľko členských štátov vrátane tohto členského štátu, spotrebiteľ môže žalovať druhého účastníka na súdoch členského štátu, v ktorom má tento účastník bydlisko, a spotrebiteľa možno žalovať iba na týchto súdoch.

(10)Nariadenie by nemalo mať vplyv na akty práva Únie, ktoré sa týkajú justičnej spolupráce v občianskych veciach, najmä ustanovenia rozhodného práva pre zmluvné záväzky a právomoci uvedené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 a v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 vrátane uplatňovania týchto aktov a ustanovení v samostatných prípadoch. Konkrétne len skutočnosť, že obchodník koná v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia, by sa na účely takéhoto uplatňovania nemala vykladať tak, že to znamená, že zameriava svoje činnosti na členský štát spotrebiteľa.

(11)Diskriminačné praktiky, ktoré by sa mali týmto nariadením riešiť, sa zvyčajne uskutočňujú prostredníctvom všeobecných podmienok a iných informácií, ktoré určuje a uplatňuje konkrétny obchodník alebo ktoré sa určujú a vykonávajú v jeho mene, a sú nevyhnutným predpokladom na získanie prístupu k predmetnému tovaru alebo predmetným službám a sú dostupné širokej verejnosti. V takýchto všeobecných podmienkach prístupu sú okrem iného zahrnuté ceny, platobné podmienky a podmienky doručenia. Širokej verejnosti ich môže sprístupniť samotný obchodník alebo môžu byť uverejnené v jeho mene rôznymi prostriedkami, napríklad informáciami uverejnenými v reklame, na webových sídlach alebo v predzmluvných či zmluvných dokumentoch. Tieto podmienky platia v prípade, že nejestvuje individuálne prerokovaná dohoda, ktorá ustanovuje inak, uzavretá priamo medzi obchodníkom a zákazníkom. Podmienky, na ktorých sa obchodník a zákazník individuálne dohodnú, by sa na účely tohto nariadenia nemali považovať za všeobecné podmienky prístupu.

(12)Na účely tohto nariadenia by mala byť spotrebiteľom aj podnikom zabezpečená ochrana pred diskrimináciou z dôvodu ich štátnej príslušnosti, miesta bydliska alebo sídla, ak konajú ako zákazníci. Táto ochrana by sa však nemala vzťahovať na zákazníkov, ktorí kupujú tovar alebo službu na účely ďalšieho predaja, lebo by to mohlo mať značný vplyv na distribučné systémy medzi podnikmi v prostredí vzťahov medzi podnikmi, akými sú selektívna a výhradná distribúcia, v ktorom majú výrobcovia vo všeobecnosti možnosť vybrať si maloobchodných predajcov, pričom musia dodržiavať pravidlá hospodárskej súťaže.

(13)Účinky diskriminačného prístupu v súvislosti s obchodnými transakciami vznikajúcimi pri predaji tovaru alebo poskytovaní služieb v Únii pre zákazníkov a na vnútorný trh sú rovnaké bez ohľadu na to, či má obchodník sídlo v členskom štáte alebo v tretej krajine. Opatrenia uvedené v tomto nariadení by sa vzhľadom na to a s cieľom zabezpečiť, aby obchodníci zapojení do hospodárskej súťaže podliehali v tomto smere rovnakým požiadavkám, mali vzťahovať rovnako na všetkých obchodníkov, ktorí podnikajú v Únii.

(14)Na to, aby mali zákazníci väčšiu možnosť pristupovať k informáciám týkajúcim sa predaja tovaru a poskytovania služieb na vnútornom trhu, a na zvýšenie transparentnosti vrátane transparentnosti v oblasti cien by obchodníci nemali využívať technologické alebo iné opatrenia na odopieranie úplného a rovnakého prístupu zákazníkov k online rozhraniam na základe ich štátnej príslušnosti, miesta bydliska alebo sídla. Súčasťou týchto technologických opatrení môžu byť najmä technológie, ktoré sa používajú na určenie fyzickej polohy zákazníka vrátane technológií, ktoré zisťujú fyzickú polohu pomocou IP adresy, súradníc získaných z globálneho navigačného satelitného systému alebo údajov súvisiacich s platobnou transakciou. Zákaz diskriminácie, pokiaľ ide o prístup k online rozhraniam, by sa však nemal chápať ako ukladanie povinnosti obchodníkovi, aby sa zapájal do obchodných transakcií so zákazníkmi.

(15)Niektorí obchodníci prevádzkujú rôzne verzie svojich online rozhraní, lebo sa zameriavajú na zákazníkov z iných členských štátov. Túto možnosť by mali mať aj naďalej, no presmerovanie zákazníka z jednej verzie online rozhrania na inú verziu bez jeho výslovného súhlasu by sa malo zakázať. Zákazník by mal mať naďalej jednoduchý a nepretržitý prístup k všetkým verziám online rozhrania.

(16)V niektorých prípadoch môže byť potrebné zablokovať, obmedziť prístup alebo presmerovať zákazníka bez jeho súhlasu na inú verziu online rozhrania z dôvodov súvisiacich so štátnou príslušnosťou zákazníka, miestom bydliska alebo sídlom s cieľom zabezpečiť dodržanie zákonnej požiadavky podľa práva Únie alebo právnych predpisov členských štátov v súlade s právom Únie. Tieto právne predpisy môžu obmedziť prístup zákazníkov k určitému tovaru alebo určitým službám, napríklad sa nimi môže zakazovať zobrazovanie určitého obsahu v niektorých členských štátoch. Obchodníkom by sa nemalo brániť v tom, aby plnili tieto požiadavky, a preto by mali mať možnosť blokovať, obmedzovať prístup alebo presmerovať určitých zákazníkov alebo zákazníkov na určitých územiach na online rozhranie, pokiaľ je to z uvedeného dôvodu potrebné.

(17)V niekoľkých konkrétnych situáciách nemožno rozdiely v prístupe k zákazníkom pri uplatňovaní všeobecných podmienok prístupu vrátane priameho odmietnutia predať tovar alebo poskytnúť službu z dôvodov súvisiacich so štátnou príslušnosťou zákazníka, s miestom jeho bydliska alebo so sídlom objektívne odôvodniť. V uvedených situáciách by mali byť všetky formy tejto diskriminácie zakázané a zákazníci by mali byť následne oprávnení uskutočňovať, za konkrétnych podmienok ustanovených v tomto nariadení, obchodné transakcie za rovnakých podmienok ako miestny zákazník a mali by mať úplný a rovnaký prístup k všetkým ponúkaným tovarom alebo službám bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, miesto bydliska alebo sídlo. Ak je to teda potrebné, obchodníci by mali prijať opatrenia, ktorými sa zabezpečí dodržiavanie uvedeného zákazu diskriminácie, lebo v opačnom prípade by dotknutým zákazníkom znemožňovali takýto úplný a rovnaký prístup. Zákaz, ktorý sa vzťahuje na uvedené situácie, by sa však nemal chápať ako bránenie obchodníkom pri zameriavaní ich činností na rôzne členské štáty alebo určité skupiny zákazníkov s cielenými ponukami a odlišnými všeobecnými podmienkami, a to aj vytváraním osobitných online rozhraní podľa jednotlivých krajín.

(18)Prvou takouto situáciou je stav, keď obchodník predáva tovar, pričom neexistuje cezhraničné doručovanie tohto tovaru priamo obchodníkom alebo v jeho mene do členského štátu, kde zákazník býva. V tejto situácii by mal mať zákazník možnosť kúpiť tovar za úplne rovnakých podmienok vrátane ceny a podmienok týkajúcich sa doručenia tovaru ako podobní zákazníci s pobytom v členskom štáte obchodníka. To znamená, že zahraničný zákazník bude musieť prevziať tovar v tomto členskom štáte alebo v inom členskom štáte, do ktorého obchodník doručuje. V tejto situácii nie je potrebná registrácia pre daň z pridanej hodnoty (DPH) v členskom štáte zákazníka ani netreba zabezpečiť cezhraničné doručenie tovaru.

(19)V druhej situácii obchodník poskytuje elektronicky dodávané služby iné než služby, ktorých hlavnou charakteristickou črtou je poskytovanie prístupu k dielam chráneným autorským právom alebo iným chráneným predmetom úpravy a ich používanie, akými sú cloudové služby, služby uskladňovania údajov, webhosting a poskytovanie firewall ochrany. V tomto prípade sa nevyžaduje fyzické doručenie, keďže služby sa dodávajú elektronicky. Obchodník môže podať priznanie k DPH a zaplatiť ju zjednodušeným spôsobom v súlade s pravidlami o minimálnom režime jedného kontaktného miesta pre DPH stanovenými vo vykonávacom nariadení Rady (EÚ) č. 282/2011 .

(20)Napokon v situácii, keď obchodník poskytuje služby a tieto služby zákazník prijíma v priestoroch obchodníka alebo na mieste, ktoré zvolil obchodník, pričom sa tieto priestory alebo toto miesto nachádzajú inde ako v členskom štáte, ktorého štátnym príslušníkom je zákazník alebo v ktorom má zákazník miesto bydliska alebo sídlo, uplatňovanie odlišných všeobecných podmienok prístupu z dôvodov súvisiacich s uvedenými kritériami by tiež malo byť neoprávnené. Tieto situácie sa môžu týkať poskytovania služieb ako ubytovanie v hoteloch, športové podujatia, prenájom automobilov a vstupenky na hudobné festivaly alebo do zábavných parkov. V uvedených prípadoch sa obchodník nemusí registrovať pre DPH v inom členskom štáte ani zabezpečiť cezhraničné doručovanie tovaru.

(21)Vo všetkých týchto situáciách, podľa ustanovení rozhodného práva pre zmluvné záväzky a právomoci uvedené v nariadení (ES) č. 593/2008 a v nariadení (EÚ) 1215/2012, keď obchodník nevykonáva svoju činnosť v členskom štáte zákazníka alebo nezameriava svoju činnosť na tento členský štát alebo keď zákazník nie je spotrebiteľ, dodržiavaním tohto nariadenia obchodníkovi nevznikajú nijaké dodatočné náklady súvisiace s právomocou alebo rozdielmi v rozhodnom práve. Ak však obchodník skutočne vykonáva svoju činnosť v členskom štáte zákazníka alebo zameriava svoju činnosť na tento členský štát, obchodník preukázal zámer nadviazať obchodné vzťahy so spotrebiteľmi v tomto členskom štáte, a teda zohľadnil akékoľvek takéto náklady.

(22)Ochodníci, ktorí spadajú pod špeciálny režim stanovený v kapitole 1 hlavy XII nariadenia Rady 2006/112/ES, nemusia platiť DPH. V prípade týchto obchodníkov by zákaz uplatňovania odlišných všeobecných podmienok prístupu z dôvodov súvisiacich so štátnou príslušnosťou, s miestom bydliska alebo so sídlom zákazníka pri poskytovaní elektronicky dodávaných služieb znamenal požiadavku registrovať sa na účely DPH v iných členských štátoch a mohli by z neho vyplynúť dodatočné náklady, ktoré by boli neprimeranou záťažou vzhľadom na rozsah a charakteristické vlastnosti dotknutých obchodníkov. Títo obchodníci by preto mali mať z uvedeného zákazu výnimku na dobu, počas ktorej sa takýto režim uplatňuje.

(23)Vo všetkých uvedených situáciách sa môže stať, že obchodníkom v niektorých prípadoch nebude umožnené predávať tovar alebo poskytovať služby určitým zákazníkom alebo zákazníkom na určitých územiach z dôvodov súvisiacich so štátnou príslušnosťou, s miestom bydliska alebo so sídlom zákazníka ako dôsledok konkrétneho zákazu alebo požiadavky, ktoré sú stanovené v právnych predpisoch Únie alebo v právnych predpisoch členských štátov v súlade s právnymi predpismi Únie. V právnych predpisoch členských štátov sa v súlade s právnymi predpismi Únie môže od obchodníkov žiadať, aby dodržiavali určité pravidlá týkajúce sa stanovovania cien kníh. Obchodníkom by sa nemalo brániť v dodržiavaní týchto právnych predpisov, pokiaľ je to nevyhnutné.

(24)Podľa práva Únie sa obchodníci môžu v podstate slobodne rozhodnúť, ktoré spôsoby platby chcú prijímať vrátane značiek platobných kariet. Po prijatí tohto rozhodnutia však obchodníci nemajú z hľadiska platného právneho rámca pre platobné služby dôvod na to, aby diskriminovali zákazníkov v Únii odmietaním určitých obchodných transakcií alebo iným uplatňovaním niektorých odlišných platobných podmienok v súvislosti s týmito transakciami, a to z dôvodov súvisiacich so štátnou príslušnosťou, s miestom bydliska alebo so sídlom zákazníka. Konkrétne v tejto súvislosti by mal byť výslovne zakázaný aj bezdôvodne nerovnaký prístup k zákazníkom z dôvodov súvisiacich s miestom platobného účtu, so sídlom poskytovateľa platobných služieb alebo miestom vydania platobného prostriedku v Únii. Ďalej treba pripomenúť, že nariadením (EÚ) č. 260/2012 sa už všetkým príjemcom platieb vrátane obchodníkov zakazuje podmieňovať akceptovanie platby v eurách požiadavkou, aby sa bankové účty nachádzali v určitom členskom štáte.

(25)V smernici Európskeho parlamentu a Rady 2015/2366/EÚ sa zaviedli prísne bezpečnostné požiadavky na iniciovanie a spracúvanie elektronických platieb, ktorými sa znížilo riziko podvodu v prípade všetkých nových a tradičnejších spôsobov platieb, najmä online platieb. Poskytovatelia platobných služieb sú povinní uplatňovať tzv. silnú autentifikáciu zákazníka, t. j., postup autentifikácie, ktorým sa overuje totožnosť používateľa platobnej služby alebo platobnej transakcie. Pri transakciách na diaľku, ako napr. online platbách, sú bezpečnostné požiadavky ešte prísnejšie, pričom sa požaduje dynamické spojenie so sumou transakcie a účtom príjemcu platby, s cieľom dôkladnejšie chrániť používateľa minimalizovaním rizík v prípade chýb alebo podvodných útokov. V dôsledku týchto ustanovení sa vyrovnalo riziko platobného podvodu pri vnútroštátnych a cezhraničných nákupoch a nemalo by sa používať ako argument na odmietnutie alebo diskrimináciu akýchkoľvek obchodných transakcií v rámci Únie.

(26)Týmto nariadením by nemalo byť dotknuté uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže a najmä článkov 101 a 102 ZFEÚ. Dohody, ktoré obchodníkom ukladajú povinnosť nezapájať sa do pasívnych predajov v zmysle nariadenia Komisie (EÚ) č. 330/2010 určitým zákazníkom alebo zákazníkom na určitých územiach, sa vo všeobecnosti považujú za dohody obmedzujúce hospodársku súťaž a nemožno pri nich uplatniť výnimku zo zákazu uvedeného v článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Dokonca aj v prípade, že nepatria do pôsobnosti článku 101 ZFEÚ, v súvislosti s uplatňovaním tohto nariadenia narúšajú riadne fungovanie vnútorného trhu a môžu sa použiť na obchádzanie ustanovení tohto nariadenia. Príslušné ustanovenia takýchto dohôd a iných dohôd týkajúcich sa pasívnych predajov, ktorými sa od obchodníka vyžaduje, aby svojím konaním porušil toto nariadenie, by preto mali byť automaticky neplatné. Toto nariadenie, a najmä jeho ustanovenia o prístupe k tovaru a službám, by však nemalo ovplyvniť dohody, ktorými sa obmedzuje aktívny predaj v zmysle nariadenia (EÚ) č. 330/2010.