Ako sa uvádza vyššie, politika súdržnosti a jednotný trh sa navzájom podporujú. Mechanizmom, ktorý sa má zriadiť podľa tohto nariadenia, by sa prispelo k cieľom oznámenia o pohraničných regiónoch a podporil by sa potenciál pohraničných regiónov, ktorý je čiastočne nevyužitý z dôvodu rozdielnych právnych systémov. V nedávnej štúdii, ktorú si zmluvne objednala Komisia, o hospodárskom vplyve prekážok v pohraničných regiónoch na HDP a úroveň zamestnanosti v pohraničných regiónoch s pozemnou hranicou vnútri Únie sa odhaduje, že aj keby sa odstránilo iba 20 % existujúcich prekážok, pohraničné regióny by zvýšili svoje HDP o 2 %. Mechanizmus na riešenie právnych prekážok v pohraničných regiónoch preto predstavuje nevyhnutný doplnok k fungovaniu vnútorného trhu, ktorý je hlavným cieľom Únie (článok 3 ZEÚ a článok 3 ods. 1 písm. b) ZFEÚ).

Jedna osobitná akcia uvedená v bode 9 oznámenia o pohraničných regiónoch sa týka iniciatívy, ktorá sa začala počas luxemburského predsedníctva v roku 2015: Viaceré členské štáty uvažujú o zavedení nového nástroja na zjednodušenie cezhraničných projektov, ktorý by na dobrovoľnom základe a po odsúhlasení príslušnými orgánmi umožnil uplatňovať pravidlá, ktoré platia v jednom členskom štáte, aj v susednom členskom štáte. Vzťahovalo by sa to na osobitný projekt alebo činnosť, ktoré sú obmedzené v čase a realizované v pohraničnom regióne a ktoré iniciujú miestne a/alebo regionálne orgány verejnej moci. Komisia túto prácu pozorne sleduje, súhlasí s touto koncepciou, a preto navrhuje dobrovoľný mechanizmus na riešenie právnych prekážok v pohraničných regiónoch.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU, ZÁKLADNÉ PRÁVA

Najúčinnejším nástrojom by nebola ani smernica, pretože je síce záväzná vo vzťahu k výsledku, ktorý sa má dosiahnuť, pre každý členský štát, ktorému je určená, vnútroštátnym orgánom však ponecháva voľbu formy a metód (pozri tretí odsek článku 288 ZFEÚ). Ako sa uvádza v oddiele 3.2 oznámenia o pohraničných regiónoch, transpozíciou smernice EÚ v dvoch susediacich členských štátoch sa môžu vytvoriť dva rozdielne systémy v rámci vnútorných hraníc. Výsledkom môže byť zložitosť – a niekedy aj právna neistota – a zvýšenie nákladov. Tento návrh je presne určený pre mechanizmus na zavedenie metódy na úrovni EÚ, pretože inú metódu si stanovilo len niekoľko členských štátov. Smernicou by sa preto v pohraničných regiónoch mohli vytvárať nové rozdiely.

Podmienky územnej spolupráce by sa mali vytvoriť v súlade so zásadou subsidiarity zakotvenou v článku 5 ods. 3 Zmluvy o Európskej únii (ďalej len „ZEÚ“). V záujme riešenia právnych prekážok v pohraničných regiónoch podnikli členské štáty individuálne, dvojstranné a dokonca mnohostranné iniciatívy. Uvedené mechanizmy však neexistujú vo všetkých členských štátoch alebo nie pre všetky hranice daného členského štátu. Financovanie (hlavne programy Interreg) a právne nástroje (najmä EZÚS) poskytované na úrovni EÚ zatiaľ nestačia na vyriešenie právnych prekážok v pohraničných regiónoch v celej EÚ. Ciele navrhovaného opatrenia teda členské štáty nemôžu dostatočne dosiahnuť na centrálnej úrovni ani na regionálnej a miestnej úrovni, ale z dôvodu rozsahu alebo účinkov navrhovaného opatrenia ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie. Preto je potrebné ďalšie opatrenie zo strany zákonodarcu Únie.

Komisia by mala v súlade s programom lepšej právnej regulácie zhodnotiť existujúce právne predpisy a posúdiť, či sa mechanizmus zriadený podľa navrhovaného nariadenia ukázal ako ďalší účinný nástroj na riešenie právnych prekážok v pohraničných regiónoch. Navrhuje sa preto, aby Komisia, podobne ako pri EZÚS, do 5 rokov od uplatňovania navrhovaného nariadenia predložila Európskemu parlamentu, Rade a Výboru regiónov správu o uplatňovaní navrhovaného nariadenia, v ktorej použije ukazovatele na hodnotenie jeho účinnosti, efektívnosti, relevantnosti, európskej pridanej hodnoty a priestoru na zjednodušenie.

Podobne ako pri akomkoľvek inom nariadení EÚ, navrhované nariadenie bude záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch. V článku 291 ods. 1 ZFEÚ sa od členských štátov vyžaduje, aby prijali všetky opatrenia vnútroštátneho práva potrebné na vykonanie právne záväzných aktov Únie. Ako je stanovené v oddiele 3.2 oznámenia o pohraničných regiónoch, dokonca aj keď existujú európske právne predpisy, majú členské štáty stále určitý stupeň pružnosti a diskrečnej právomoci, pokiaľ ide o spôsob, akým uplatňujú právne predpisy vo svojich vnútroštátnych systémoch, a o podrobné pravidlá vykonávania nariadení EÚ. Keď sa však v rámci vnútorných hraníc stretávajú dva rôzne systémy, výsledkom môže byť zložitosť – a niekedy dokonca k právnej neistote – a môže to zvýšiť náklady. Preto sú potrebné jednotné podmienky na vykonávanie právne záväzných aktov Únie. Podľa článku 291 ods. 2 ZFEÚ sa navrhovaným nariadením môžu Komisii zveriť vykonávacie právomoci. Podobne ako pri metóde na kontrolu vykonávania iných právnych nástrojov na úrovni EÚ sa tento návrh obmedzuje na to, že od členských štátov vyžaduje, aby Komisii oznámili svoje vnútroštátne vykonávacie pravidlá, a tým Komisii umožnili posúdiť, či sa týmito vnútroštátnymi pravidlami vykonáva toto nariadenie účinne.

Tento návrh sa týka právneho mechanizmu na riešenie právnych prekážok na hraniciach, a preto je určený hlavne orgánom členských štátov. Z dohodnutých riešení by mali mať prospech ľudia. Riešenie právnych prekážok v pohraničných regiónoch podľa tohto návrhu by malo pomôcť ľuďom, ktorí žijú v pohraničných regiónoch, využívať ich základné práva. Týka sa to predovšetkým práva na ochranu osobných údajov (článok 8), práva na vzdelanie vrátane prístupu k odbornej príprave a ďalšiemu vzdelávaniu (článok 14), slobody voľby povolania a práva na zamestnanie (článok 15), najmä slobody hľadať zamestnanie, pracovať, uplatňovať právo usadiť sa a poskytovať služby v ktoromkoľvek členskom štáte; slobody podnikania (článok 16); prístupu k sociálnemu zabezpečeniu a sociálnej pomoci (článok 34); prístupu k zdravotnej starostlivosti (článok 35) a prístupu k službám všeobecného hospodárskeho záujmu (článok 36).

Ak by sa vyriešilo 20 % existujúcich právnych a administratívnych prekážok zistených na vnútorných hraniciach, pohraničné regióny by zvýšili svoj HDP o 2 %. Záväzok k tomu prispieva tým, že poskytuje bezplatný právny rámec na zníženie nákladov a časovej prípravy určitých cezhraničných projektov.

Členské štáty by mali rozhodnúť, ktoré orgány budú monitorovať dodržiavanie daného záväzku a zmenených ustanovení prijatých podľa vyhlásenia (článok 20). Na základe administratívnych aktov by sa malo monitorovať dodržiavanie povinností a práv ich adresátov. Členské štáty by mali mať možnosť rozhodnúť, či sa takéto monitorovanie zverí orgánom členského štátu, ktorý preniesol svoje právne ustanovenia, pretože uvedené orgány sú lepšie oboznámené s uvedenými pravidlami, alebo sa zverí orgánom členského štátu, v ktorom sa uvedené predpisy uplatňujú, pretože uvedené orgány sú lepšie oboznámené so zvyšným právnym systémom zaväzujúcich členských štátov a právom, ktorým sa riadia adresáti.

Kľúčovými aktérmi v členských štátoch, ktoré požiadali o záväzky alebo vyhlásenie, sú príslušné národné alebo regionálne cezhraničné koordinačné miesta, ktoré budú spolupracovať so všetkými príslušnými orgánmi v členskom štáte a ich partnermi v susediacom členskom štáte (články 10 a 11). Cezhraničné koordinačné miesto musí v rámci určitej lehoty reagovať a rozhodnúť o tom, či začne postup vedúci k uzatvoreniu záväzku alebo vyhlásenia, či je právna prekážka „reálna“ a či sa pri jednej alebo viacerých právnych prekážkach našlo riešenie, ktoré by sa mohlo použiť. Od iniciátora sa môže vyžadovať revízia alebo doplnenie jeho dokumentu (článok 12).

Konkrétnejšie sa v článku 8 stanovuje, kto môže byť „iniciátorom“: a) verejný alebo súkromný orgán zodpovedný za iniciovanie spoločného projektu alebo za jeho iniciovanie aj realizáciu (napr. spoločnosť organizujúca verejnú dopravu v Štrasburgu, ktorá plánuje rozšíriť električkovú trať cez hranice do nemeckého mesta Kehl); alebo b) jeden alebo viaceré miestne alebo regionálne orgány nachádzajúce sa v danom cezhraničnom regióne alebo vykonávajúce verejnú moc v uvedenom cezhraničnom regióne (napríklad mesto Štrasburg alebo medzikomunitná štruktúra Strasbourg Eurométropole alebo mesta Kehl); alebo c) orgán s právnou subjektivitou alebo bez nej, zriadený pre cezhraničnú spoluprácu, ktorý sa nachádza v danom cezhraničnom regióne alebo ho aspoň čiastočne pokrýva vrátane európskych zoskupení územnej spolupráce podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1082/2006, euroregiónov, oblastí Euregio a podobných orgánov (napr. EZÚS Eurodištrikt Štrasburg-Ortenau); alebo d) organizácia zriadená v mene cezhraničných regiónov s cieľom presadzovať záujmy cezhraničných území a uľahčiť vytváranie sietí účastníkov a výmena skúseností, ako napríklad Združenie európskych pohraničných regiónov Mission Opérationnelle Transfrontalière alebo Stredoeurópska služba pre cezhraničné iniciatívy; alebo e) niekoľko subjektov uvedených v písmenách a) až d) spoločne.

Členské štáty sa na účely dodržania zásady subsidiarity môžu rozhodnúť pre mechanizmus zriadený podľa navrhovaného nariadenia alebo môžu pokračovať v používaní iných účinných mechanizmov na riešenie právnych prekážok, alebo sa v prípade niektorých hraníc môžu pripojiť k iným účinným mechanizmom (článok 4). Väčšina členských štátov bude pravdepodobne musieť najprv prijať právny predpis, ktorý umožní príslušným orgánom uzatvoriť záväzok, čím by sa na základe jeho uzatvorenia umožnilo členskému štátu „pretiahnuť cez hranice“ právne ustanovenia zo susediaceho členského štátu, čím by sa odchýlil od svojich „bežne“ platných vnútroštátnych pravidiel. Niektoré členské štáty môžu svojim príslušným orgánom umožniť iba to, aby podpísali vyhlásenie, ktorým by sa zaviazali k prijatiu právnej úpravy s cieľom odchýliť sa formálnym legislatívnym aktom od „bežne“ platných vnútroštátnych pravidiel. V prípade samovykonávacieho záväzku „bežne“ platné vnútroštátne pravidlá zostávajú, záväzkom sa však vytvorí výnimka. V prípade vyhlásenia sa „bežne“ platné vnútroštátne pravidlá formálne zmenia tak, aby umožňovali výslovnú výnimku.

Predmetom úpravy (článok 1) je mechanizmus uplatňovania právnych ustanovení zo susediaceho členského štátu, pokiaľ ide o spoločný cezhraničný región, v danom členskom štáte, ak by uplatňovanie jeho vlastných právnych predpisov predstavovalo právnu prekážku pre realizáciu spoločného projektu (čo by mohla byť časť infraštruktúry alebo akákoľvek služba všeobecného hospodárskeho záujmu).

S cieľom zabezpečiť jednotné podmienky vykonávania tohto nariadenia, najmä pokiaľ ide o výmenu informácií medzi cezhraničnými koordinačnými miestami a Komisiou prostredníctvom databázy, ktorú zriadila a vedie Komisia, by sa vykonávacie právomoci mali udeľovať v súlade s právnymi predpismi o postupe výboru. Na praktické a koordinačné účely to bude „Koordinačný výbor pre európske štrukturálne a investičné fondy“ (článok 23).

V prípade záväzkov aj vyhlásení sa právo susediaceho členského štátu uplatňuje v zaväzujúcom členskom štáte tak, ako je začlenené do jeho vlastných právnych predpisov, a právna ochrana by preto mala patriť pod súdy zaväzujúcich členských štátov, a to aj v prípade, keď majú osoby oprávnený pobyt v prenášajúcom členskom štáte. To isté by malo platiť pre právny prostriedok nápravy voči členskému štátu, ktorého administratívny akt je napadnutý (článok 21 ods. 2). Napríklad administratívny akt umožňujúci prevádzku električiek na nemeckom území podľa francúzskeho práva by mal byť napadnutý iba na nemeckých súdoch.

(1)V treťom odseku článku 175 zmluvy sa umožňuje rozhodnúť o osobitných opatreniach mimo fondov, na ktoré sa vzťahuje prvý pododsek uvedeného článku, a tým pomôcť dosiahnuť cieľ sociálnej a hospodárskej súdržnosti uvedený v zmluve. S harmonickým rozvojom celého územia Únie a posilnením hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti je spojené i posilnenie územnej spolupráce. Na tento účel je vhodné prijať opatrenia potrebné na zlepšenie podmienok vykonávania akcií územnej spolupráce.

(2)V článku 174 Zmluvy sa uznávajú výzvy, ktorým čelia pohraničné regióny, a stanovuje sa v ňom, že Únia by mala venovať osobitnú pozornosť týmto regiónom pri vytváraní a uskutočňovaní činností vedúcich k posilneniu hospodárskej, sociálnej a územnej súdržnosti v Únii. Vzhľadom na nárast počtu pozemných a námorných hraníc má Únia a štáty Európskeho združenia voľného obchodu (ďalej len „EZVO“), ktoré s ňou bezprostredne susedia, 40 vnútorných pozemných hraníc.

(3)Komisia vo svojom oznámení „Podpora rastu a súdržnosti v pohraničných regiónoch EÚ“ (ďalej len „oznámenie o pohraničných regiónoch“) uvádza, že v uplynulých desaťročiach pomohol európsky integračný proces pri premene pohraničných regiónov vnútri EÚ z prevažne periférnych oblastí na oblasti rastu a príležitostí. Dokončením jednotného trhu v roku 1992 sa zvýšila produktivita Únie a znížili sa náklady zrušením colných formalít, harmonizáciou alebo vzájomným uznávaním technických pravidiel a poklesom cien v dôsledku hospodárskej súťaže; obchod vo vnútri EÚ sa v priebehu 10 rokov zvýšil o 15 %; generoval sa dodatočný rast a vytvorilo sa ďalších približne 2,5 milióna pracovných miest.

(4)V oznámení o pohraničných regiónoch sa takisto preukázala skutočnosť, že v pohraničných regiónoch ešte stále existuje niekoľko právnych prekážok, najmä tých, ktoré sa týkajú zdravotníckych služieb, regulácie práce, daní, rozvoja podnikania a prekážok spojených s rozdielmi v administratívnych kultúrach a vnútroštátnych právnych rámcoch. Na riešenie týchto prekážok, ktoré sú skutočnými prekážkami účinnej spolupráce, však samotné financovanie v rámci Európskej územnej spolupráce ani inštitucionálna podpora spolupráce zo strany európskych zoskupení územnej spolupráce nestačia.

(5)Programami v rámci cieľa Európska územná spolupráca, známejšia ako „Interreg“, sa od roku 1990 podporujú programy cezhraničnej spolupráce v rámci pohraničných regiónov Únie vrátane regiónov susediacich s krajinami EZVO. Financovali sa z nej tisíce projektov a iniciatív, ktoré pomohli zlepšiť európsku integráciu. K hlavným úspechom programov Interreg patria zvýšená dôvera, lepšia prepojiteľnosť, zlepšenie životného prostredia, zlepšenie zdravia a hospodársky rast. Od projektov zameraných na kontakty medzi ľuďmi cez investície do infraštruktúry až po podporu iniciatív inštitucionálnej spolupráce prispeli programy Interreg k dosiahnutiu skutočného rozdielu v pohraničných regiónoch a k ich premene. V rámci iniciatívy Interreg sa takisto podporuje spolupráca na niektorých námorných hraniciach. Právne prekážky však predstavujú pre námorné pohraničné regióny oveľa menší problém z dôvodu fyzickej nemožnosti prekročiť hranicu denne alebo niekoľkokrát za týždeň za prácou, vzdelávaním a odbornou prípravou, nakupovaním, využívaním zariadení a služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo ich kombináciou, alebo z dôvodu rýchlych núdzových zásahov.

(6)Finančnú podporu zo strany iniciatívy Interreg pre cezhraničnú spoluprácu dopĺňali EZÚS zriadené od roku 2006 podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1082/2006. EZÚS však podľa článku 7 ods. 4 prvého pododseku nariadenia (ES) č. 1082/2006 nemôžu vykonávať regulačné právomoci na riešenie právnych a administratívnych prekážok v cezhraničnom kontexte.

(7)Komisia vo svojom oznámení o pohraničných regiónoch odkázala okrem iných opatrení na iniciatívu, ktorá sa začala počas luxemburského predsedníctva v roku 2015: Viaceré členské štáty uvažujú o zavedení nového nástroja na zjednodušenie cezhraničných projektov, ktorý by na dobrovoľnom základe a po odsúhlasení príslušnými orgánmi umožnil uplatňovať pravidlá, ktoré platia v jednom členskom štáte, aj v susediacom členskom štáte. Vzťahovalo by sa to na individuálny projekt alebo činnosť, ktoré sú obmedzené v čase a realizované v pohraničnom regióne a ktoré iniciujú miestne alebo regionálne orgány.

(8)Hoci v určitých regiónoch Únie už na medzivládnej, regionálnej a miestnej úrovni existujú viaceré účinné mechanizmy cezhraničnej spolupráce, nie sú v nich zahrnuté všetky pohraničné regióny v Únii. V záujme doplnenia existujúcich systémov je preto potrebné zriadiť dobrovoľný mechanizmus na riešenie právnych a administratívnych prekážok vo všetkých pohraničných regiónoch (ďalej len „mechanizmus“).

(9)Pri plnom rešpektovaní ústavného a inštitucionálneho usporiadania členských štátov by malo byť použitie mechanizmu dobrovoľné, pokiaľ ide o pohraničné regióny daného členského štátu, v ktorom existuje iný účinný mechanizmus, alebo ktorý by sa mohol zriadiť so susediacim členským štátom. Mal by pozostávať z dvoch opatrení: uzatvorenie európskeho cezhraničného záväzku (ďalej len „záväzok“) alebo uzatvorenie európskeho cezhraničného vyhlásenia (ďalej len „vyhlásenie“).

(10)Záväzok by mal byť samovykonávací, čo znamená, že na základe uzatvorenia záväzku majú určité právne ustanovenia jedného členského štátu platiť na území susediaceho členského štátu. Takisto by sa malo akceptovať, že členské štáty majú prijať legislatívny akt, ktorý by umožnil uzatvorenie záväzku, a tým zabrániť tomu, aby vnútroštátne právne predpisy, ktoré formálne prijal legislatívny orgán, boli odchýlené iným orgánom, ako je uvedený legislatívny orgán, a aby boli v rozpore s právnou zrozumiteľnosťou a transparentnosťou alebo oboma zásadami.

(11)Vyhlásenie by si stále vyžadovalo legislatívny postup v členskom štáte. Orgán, ktorý uzatvára vyhlásenie, by mal formálne vyhlásiť, že v rámci určitej lehoty začne legislatívny postup potrebný na zmenu bežne platného vnútroštátneho práva a na základe výslovnej výnimky bude uplatňovať právo susediaceho členského štátu.

(12)Právne prekážky pociťujú prevažne osoby uskutočňujúce interakcie na pozemných hraniciach, pretože ľudia prekračujú hranice denne alebo týždenne. Aby sa mohol účinok tohto nariadenia zamerať na regióny najbližšie k hranici a s najvyšším stupňom integrácie a interakcie medzi susediacimi členskými štátmi, malo by sa toto nariadenie vzťahovať na cezhraničné regióny v zmysle územia pokrytého susediacimi regiónmi s pozemnou hranicou v dvoch alebo viacerých členských štátoch v regiónoch úrovne NUTS 3. Toto by nemalo brániť členským štátom v tom, aby uplatňovali mechanizmus aj na námorné a vonkajšie hranice iné ako hranice s týmito krajinami EZVO.

(13)Aby bolo možné koordinovať úlohy rôznych orgánov, ku ktorým v niektorých členských štátoch patria vnútroštátne a regionálne legislatívne orgány, v rámci daného členského štátu a medzi orgánmi jedného alebo viacerých susediacich členských štátov, by mal byť každý členský štát, ktorý sa rozhodne pre tento mechanizmus, povinný zriadiť národné, prípadne regionálne cezhraničné koordinačné miesta a vymedziť ich úlohy a právomoci počas jednotlivých krokov mechanizmu zahŕňajúcich iniciovanie, uzatváranie, vykonávanie a monitorovanie záväzkov a vyhlásení.

(14)Komisia by mala zriadiť koordinačné miesto na úrovni Únie, ako bolo oznámené v oznámení o pohraničných regiónoch. Uvedené koordinačné miesto by malo spolupracovať s jednotlivými národnými, prípadne regionálnymi cezhraničnými koordinačnými miestami. Komisia by mala zriadiť a viesť databázu záväzkov a vyhlásení v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001.

(15)V tomto nariadení by sa mal stanoviť postup uzatvárania záväzku alebo vyhlásenia a mali by sa podrobne opísať jednotlivé kroky; príprava a predloženie dokumentu s iniciatívou, predbežná analýza zo strany členského štátu, ktorý má uplatňovať právne ustanovenia susediaceho členského štátu, príprava záväzku alebo vyhlásenia, ktorý sa má uzatvoriť, a napokon postup uzatvárania pre záväzok aj vyhlásenie. Zároveň by sa mali podrobne stanoviť prvky, ktoré sa majú zahrnúť do dokumentu s iniciatívou, návrhu a konečných záväzkov a vyhlásení, ako aj platné lehoty.

(16)Konkrétnejšie by sa v tomto nariadení malo vymedziť, kto môže byť iniciátorom spoločného projektu. Keďže mechanizmus by mal zlepšiť realizáciu spoločných cezhraničných projektov, prvou skupinou by mali byť subjekty, ktoré takýto spoločný projekt iniciujú, alebo iniciujú aj realizujú. Pojem projekt by sa mal chápať v širokom zmysle, a mal by zahŕňať konkrétnu časť infraštruktúry alebo niekoľko činností so zreteľom na určité územie, alebo oboje. Po druhé, miestny alebo regionálny orgán nachádzajúci sa v danom cezhraničnom regióne alebo vykonávajúci verejnú právomoc v tomto cezhraničnom regióne by mal mať právomoc prevziať iniciatívu s cieľom uplatňovať vnútroštátne právo, ktoré predstavuje prekážku, ale zmena alebo výnimka z tohto práva je mimo jeho inštitucionálnej právomoci. Po tretie, iniciátorom by mali byť subjekty zriadené na cezhraničnú spoluprácu, ktoré sa nachádzajú v danom cezhraničnom regióne alebo ho aspoň čiastočne pokrývajú, vrátane EZÚS, alebo podobné subjekty na organizovanie cezhraničného rozvoja štruktúrovaným spôsobom. A napokon, začať iniciatívu by sa malo umožniť aj subjektom špecializovaným na cezhraničnú spoluprácu, ktoré môžu byť takisto oboznámené s účinnými riešeniami pre porovnateľnú problematiku nájdenými inde v Únii. Mechanizmus môžu iniciovať všetky skupiny spoločne, aby sa vytvorila súčinnosť subjektov, ktorých sa prekážka priamo dotýka, a subjektov s odbornosťou na cezhraničnú spoluprácu vo všeobecnosti.

(17)Kľúčovým aktérom v členských štátoch, od ktorých sa žiada uzatvorenie záväzku alebo vyhlásenia, by mali byť príslušné národné alebo regionálne cezhraničné koordinačné miesta, ktoré majú spolupracovať so všetkými príslušnými orgánmi vo svojom členskom štáte a so svojím partnerom v susediacom členskom štáte. Takisto treba jasne určiť, že cezhraničné koordinačné miesto môže rozhodnúť, či sa začne postup vedúci k uzatvoreniu záväzku alebo vyhlásenia, alebo či sa pre jednu alebo viaceré právne prekážky už našlo riešenie, ktoré by sa mohlo použiť. Na druhej strane by sa malo takisto stanoviť, že členský štát, ktorého právne ustanovenia sa majú uplatňovať v inom členskom štáte, môže takéto uplatňovanie mimo svojho územia odmietnuť. Každé rozhodnutie treba odôvodniť a oznámiť.

(18)V tomto nariadení by sa mali stanoviť podrobné pravidlá vykonávania, uplatňovania a monitorovania záväzkov a vyhlásení, ktoré sa majú uzavrieť a podpísať.

(19)Vykonávanie samovykonávacieho záväzku by malo spočívať v uplatňovaní vnútroštátnych ustanovení iného členského štátu. To by malo znamenať buď zmenu právne záväzných administratívnych aktov, ktoré už boli prijaté v súlade s bežne platným vnútroštátnym právom, alebo, ak sa tak ešte nestalo, prijatie nových administratívnych aktov na základe právnych predpisov iného členského štátu. Ak je pre rôzne aspekty zložitej právnej prekážky príslušný každý z viacerých orgánov, k záväzku by sa mal doložiť časový harmonogram pre každý z týchto aspektov. Pri dodržiavaní zásady subsidiarity by sa prijatie a postúpenie týchto zmenených alebo nových administratívnych aktov malo riadiť vnútroštátnym právom o administratívnych postupoch.

(20)Vykonávanie vyhlásení by malo spočívať predovšetkým v príprave a predložení legislatívneho návrhu na zmenu existujúceho vnútroštátneho práva alebo na výnimku z tohto práva. Uvedené zmeny alebo výnimky by sa po ich prijatí mali zverejniť a následne vykonávať ako záväzky prostredníctvom zmeny a prijatia právne záväzných administratívnych aktov.