Tento zmenený návrh, ktorý sa vzťahuje na každý druh predaja, sa zameriava na rovnaký cieľ a prispieva k nemu ešte viac, pretože obchodníci, ktorí predávajú alebo zvažujú osobný cezhraničný predaj sú takisto ovplyvnení neistotami a nákladmi vyplývajúcimi z rôznych vnútroštátnych systémov zmluvného práva, nižšími cezhraničnými predajmi, menším výberom a menej konkurenčnými cenami pre spotrebiteľov. Okrem toho sa týmto zmeneným návrhom zabraňuje negatívnym vplyvom na obchodníkov, ktorí predávajú na vnútroštátnej úrovni na diaľku, ako aj osobne, ktoré by vyplynuli z rozdielnych vnútroštátnych systémov zmluvného práva uplatňovaných na rôzne distribučné kanály. Z tohto dôvodu sa v návrhu zohľadňuje trend zvýšeného predaja prostredníctvom viacerých kanálov a reaguje sa na vývoj na trhu, a to pokiaľ ide o spotrebiteľov, ako aj podniky.

Z posúdenia vplyvu pôvodného návrhu vyplynuli problémy, ktorým čelia spotrebitelia aj podniky a ktoré pramenia v rozdieloch medzi jednotlivými vnútroštátnymi systémami zmluvného práva. V súlade s prístupom minimálnej harmonizácie zakotveným v smernici o predaji spotrebného tovaru a zárukách naň sa nepodporuje, aby spotrebitelia nakupovali tovar z iných krajín EÚ alebo aby podniky predávali do iných krajín EÚ, čo spotrebiteľom a podnikom bráni v plnom využívaní príležitostí na vnútornom trhu. V rámci hodnotenia kontroly vhodnosti sa potvrdila potreba zachovania súdržných pravidiel v tejto oblasti, a to tak pre predaj na diaľku, ako aj pre osobný predaj.

Cieľom tohto zmeneného návrhu je v súlade so závermi Európskej rady uľahčiť včasný pokrok v oblasti, ktorá je základom stratégií jednotného trhu: V júni 2016 Európska rada vyzvala na to, „aby sa rôzne stratégie jednotného trhu [...] dokončili a vykonali do roku 2018“. A v júni 2017 Európska rada zdôraznila, že „na dosiahnutie úrovne ambícií stanovenej v záveroch z júna 2016, pokiaľ ide o jednotný trh [...] musia EÚ a jej členské štáty vyvinúť ďalšie úsilie. [...] Rada predloží na zasadnutie Európskej rady v júni 2018 správu o pokroku v prehlbovaní, implementácii a presadzovaní jednotného trhu vo všetkých jeho aspektoch“.

Na neformálnom zasadnutí Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci, ktoré sa konalo 7. júla 2017, ako aj v rámci pracovnej skupiny Rady pre občianskoprávne záležitosti (zmluvné právo) veľká väčšina členských štátov vyjadrila výhrady týkajúce sa právnej roztrieštenosti, ktorá by vyplývala z rôznych režimov predaja tovaru na diaľku a osobného predaja, pričom uviedli, že pravidlá uplatniteľné na predaj tovaru musia byť rovnaké bez ohľadu na predajný kanál. Viaceré členské štáty následne vyjadrili názor, že Komisia by mala predložiť zmenený návrh s rozšírením rozsahu jeho pôsobnosti aj na osobné predaje.

Návrhom sa zároveň zavádza konzistentný právny základ pre koordinované opatrenia na presadzovanie práva podľa nariadenia o spolupráci medzi národnými orgánmi zodpovednými za vynucovanie právnych predpisov na ochranu spotrebiteľa, pričom opatrenia na presadzovanie právnych predpisov by sa do veľkej miery uľahčili na základe navrhovaných jednotných, plne harmonizovaných pravidiel. Tým by sa posilnilo presadzovanie právnych predpisov EÚ v prospech spotrebiteľov EÚ. Takýto výsledok sa dá dosiahnuť len prostredníctvom opatrení na úrovni EÚ.

Návrh je doplnením existujúcich horizontálnych právnych predpisov v oblasti ochrany spotrebiteľa, najmä smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov. Tieto dva nástroje by sa neprekrývali, fungovali by tak, že by sa vzájomne dopĺňali, keďže smernica 2011/83/EÚ obsahuje predovšetkým ustanovenia o požiadavkách na predzmluvné informácie, práve na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov a pravidlá týkajúce sa dodania tovaru a prechode rizika, zatiaľ čo v návrhu týkajúcom sa zmlúv o predaji tovaru sa stanovujú pravidlá týkajúce sa súladu tovaru so zmluvou, prostriedky nápravy dostupné spotrebiteľom v prípade nesúladu so zmluvou a spôsoby uplatnenia týchto prostriedkov nápravy. Návrh je zároveň v súlade s výsledkami kontroly vhodnosti spotrebiteľského a marketingového práva EÚ.

V pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktorý je pripojený k zmenenému návrhu, Komisia doplnila toto posúdenie vplyvu analýzou zistení a údajov zhromaždených v rámci kontroly vhodnosti a so zreteľom na posúdenie vplyvu vypracované výskumnou službou Európskeho parlamentu. Okrem toho Komisia zobrala do úvahy aj najnovšie údaje uverejnené v hodnotiacej tabuľke spotrebiteľských podmienok na rok 2017, ktorá vychádza zo špecializovaných reprezentatívnych prieskumov spotrebiteľov a maloobchodníkov vo všetkých krajinách EÚ. V pracovnom dokumente útvarov Komisie sa uvádza komplexný prehľad vplyvov plne harmonizovaných pravidiel týkajúcich sa zmlúv o predaji tovaru na podniky, spotrebiteľov a napokon členské štáty a digitálny a vnútorný trh EÚ.

Zainteresované strany opakovane zdôrazňovali potrebu zachovania súdržnosti medzi pravidlami spotrebiteľského zmluvného práva platnými pre predaj na diaľku a pre predaj za osobnej účasti. V rámci verejných konzultácií pred prijatím návrhov týkajúcich sa digitálnych zmlúv zúčastnené členské štáty, podnikateľské združenia a spotrebiteľské organizácie varovali pred negatívnymi účinkami možného nesúladu pravidiel platných pre predaj tovaru na diaľku a osobný predaj. V uvedenej štúdii, ktorá bola pripojená ku kontrole vhodnosti, sa takisto potvrdzuje, že vnútroštátne orgány, podnikateľské a spotrebiteľské organizácie výrazne podporujú zachovanie jednotného súboru pravidiel pre osobný predaj spotrebného tovaru a predaj spotrebného tovaru na diaľku. Domnievajú sa, že by sa tým zlepšila transparentnosť, znížila zložitosť a uľahčilo sa pochopenie systému pre spotrebiteľov a obchodníkov. Tým by sa uľahčilo nakupovanie a predaj cez hranice, posilnila sa hospodárska súťaž, znížili sa náklady na dodržiavanie právnych predpisov a znížili sa ceny pre spotrebiteľov.

V nadväznosti na prijatie pôvodného návrhu Komisia v priebehu kontroly vhodnosti uskutočnila ďalšie konzultácie so zainteresovanými stranami, ktoré sa týkali aj smernice o predaji spotrebného tovaru a zárukách naň, pričom zohľadnila stanoviská vyjadrené v návrhu o predaji tovaru online a iných predajoch tovaru na diaľku. Zainteresované strany boli zapojené prostredníctvom verejnej online konzultácie, ktorá prebiehala od mája do septembra 2016, niekoľkých cielených konzultačných činností vykonaných externými dodávateľmi v súvislosti s prípravou podporných štúdií v období od apríla 2016 do januára 2017, ako aj diskusií v rámci špecializovanej skupiny expertov zainteresovaných strán pozostávajúceho z hlavných európskych a vnútroštátnych spotrebiteľských a podnikateľských organizácií. Zistenia z týchto konzultácií sú uvedené v pracovnom dokumente útvarov Komisie SWD(2017) 209 final a v príslušnej podpornej štúdii o nákladoch a prínosoch minimálnej harmonizácie v rámci smernice o predaji spotrebného tovaru a zárukách naň a potenciálnej úplnej harmonizácie a zosúladenia pravidiel EÚ pre rôzne predajné kanály.

3.VÝSLEDKY EX POST HODNOTENÍ, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

Nariadenie by si vyžadovalo oveľa podrobnejší a komplexnejší režim než smernica, aby jeho účinky boli priamo uplatniteľné. To by malo za následok oveľa viac zásahov do vnútroštátnych právnych predpisov.

Súbor plne harmonizovaných pravidiel pre predaj tovaru na diaľku a osobný predaj tovaru zabezpečí plne harmonizovaný vysoký stupeň ochrany spotrebiteľov v celej EÚ v súlade s článkom 38 Charty základných práv, pretože spotrebiteľom poskytne jasné a konkrétne práva pri nákupe tovaru na domácom trhu alebo z iných členských štátov. Hoci sa týmito pravidlami nahradia súčasné vnútroštátne pravidlá pre tovar, čo by v jednom alebo dvoch bodoch mohlo znížiť úroveň ochrany spotrebiteľov v niekoľkých členských štátoch, je to vyvážené zvýšením ochrany spotrebiteľa v porovnaní s existujúcimi vnútroštátnymi právnymi predpismi v iných bodoch.

(16)Na účely právnej istoty obsahuje smernica by táto smernica mala obsahovať vymedzenie pojmu kúpna zmluva. Vo vymedzení tohto pojmu sa uvádza by sa malo uvádzať, že zmluvy, v prípade ktorých sa tovar ešte len musí zhotoviť alebo vyrobiť, okrem iného aj na základe špecifikácií spotrebiteľa, sú takisto zahrnuté do rozsahu pôsobnosti tejto smernice.

(15)Keď sa odkazuje na rovnaké koncepcie, pravidláPravidlá tejto smernice dopĺňajú by sa mali uplatňovať a vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s pravidlami pravidlá smernice 1999/44/ES a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ. Zatiaľ čo v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ sa uvádzajú najmä ustanovenia týkajúce sa požiadaviek na predzmluvné informácie, práva na odstúpenie od zmlúv uzatvorených na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov a pravidiel o dodaní a prechode rizika, táto smernica zavádza pravidlá týkajúce sa súladu tovaru, prostriedkov nápravy v prípade nesúladu tovaru so zmluvou a spôsobov uplatnenia týchto prostriedkov nápravy, ako sú interpretované judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie.

(14)Táto smernica by nemala mať vplyv na zmluvné právo členských štátov v oblastiach, ktoré táto smernica neupravuje. Členské štáty by okrem toho v určitých oblastiach, ktoré sú upravené v tejto smernici, takisto mali mať takisto možnosť stanoviť pravidlá podrobnejšie podmienky v súvislosti s tými aspektmi, ktoré nie sú upravené touto smernicou upravované, ale nie plne harmonizované: týka sa to premlčacích lehôt na uplatnenie práv spotrebiteľov, a obchodných záruk. Pokiaľ ide o, a práva právo na nápravu zo strany predávajúceho, členské štáty by mali mať možnosť stanoviť podrobnejšie pravidlá uplatňovania takéhoto práva.

(13)Táto smernica by sa nemala vzťahovať na tovar, ako sú DVD a CD nosiče obsahujúce digitálny obsah takým spôsobom, aby tovar fungoval len ako nosič digitálneho obsahu. Táto smernica by sa mala vzťahovať na digitálny obsah integrovaný do tovaru, ako sú domáce spotrebiče alebo hračky, pri ktorých tvorí digitálny obsah ich súčasť takým spôsobom, že jeho funkcie sú podriadené hlavným funkciám tovaru a tento digitálny obsah funguje ako neoddeliteľná súčasť tovaru.

(11)Táto smernica sa vzťahuje na pravidlá, ktoré sa uplatňujú na online a iné predaj tovaru na diaľku, len pokiaľ ide o kľúčové prvky zmluvy potrebné na prekonanie prekážok na vnútornom trhu súvisiacich so zmluvným právom v oblasti jednotného digitálneho trhu. Na tento účel by sa mali plne harmonizovať pravidlá týkajúce sa požiadaviek na súlad, prostriedkov nápravy dostupných pre spotrebiteľov v prípade nesúladu tovaru so zmluvou a spôsobov ich uplatnenia a mala by sa zvýšiť úroveň ochrany spotrebiteľa v porovnaní s úrovňou ochrany poskytovanou v smernici 1999/44/ES.

(10)Zvýšená konkurencia medzi maloobchodníkmi pravdepodobne vyústi do disponibility širšieho výberu pre spotrebiteľov za konkurencieschopnejšie ceny. Vďaka cieleným a plne harmonizovaným pravidlám budú spotrebitelia profitovať z vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa a vyššej prosperity. To zasa zvýši ich dôveru v cezhraničný obchod na diaľku, najmä v nakupovanie online. Spotrebitelia budú mať väčšiu dôveru k nákupom vykonávaným cezhranične na diaľku, keďže budú vedieť, že budú mať rovnaké práva v celej Únii.

(8)S cieľom napraviť tieto problémy spôsobené fragmentáciou vnútroštátnych pravidiel by podniky aj spotrebitelia mali mať možnosť opierať sa o plne harmonizované pravidlá cielene zamerané na online a iné predaj tovaruna diaľku. Sú potrebné jednotné pravidlá, pokiaľ ide o niektoré základné prvky spotrebiteľského zmluvného práva, ktoré v rámci súčasnej minimálnej harmonizácie viedli k vytvoreniu rozdielov a prekážok obchodu v celej Únii. Touto smernicou by sa preto mala zrušiť smernica 1999/44/ES o minimálnej harmonizácii a mali by sa zaviesť plne harmonizované pravidlá o zmluvách o predaji tovaru.

(7)Hoci online predaj tovaru predstavuje prevažnú väčšinu cezhraničného predaja Únii, rozdiely vo vnútroštátnych systémoch zmluvného práva sa dotýkajú maloobchodníkov využívajúcich kanály predaja na diaľku, ako aj maloobchodníkov realizujúcich osobný predaj, a bránia im v expanzii cez hranice. Táto smernica by sa mala vzťahovať na všetky predajné kanály, aby sa vytvorili rovnaké podmienky pre všetky podniky predávajúce tovar spotrebiteľom. Stanovením jednotných pravidiel vzťahujúcich sa na všetky predajné kanály by táto smernica mala zabrániť akýmkoľvek rozdielom, ktoré by vytvorili neprimeranú záťaž pre rastúci počet maloobchodníkov predávajúcich prostredníctvom viacerých kanálov v Únii. Potreba konzistentných pravidiel predaja a záruk pre všetky predajné kanály bola potvrdená v rámci kontroly vhodnosti spotrebiteľského a obchodného práva EÚ, ktorá sa takisto vzťahovala na smernicu 1999/44/ES.

(54)Pravidlá Únie vzťahujúce sa na online a iné predaj tovaru na diaľku sú naďalej fragmentované, hoci pravidlá týkajúce sa požiadaviek na predzmluvné informácie, práva na odstúpenie od zmluvy o predaji na diaľku a pravidlá týkajúce sa podmienok dodania boli v plnej miere harmonizované. Ďalšie kľúčové zmluvné prvky, ako sú napríklad kritériá súladu, prostriedky nápravy a spôsoby ich uplatnenia na tovar, ktorý nie je v súlade so zmluvou, sú v súčasnosti predmetom minimálnej harmonizácie v smernici Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES. Členským štátom sa umožnilo ísť nad rámec noriem Únie a zaviesť pravidlá, ktoré zaručujú ešte vyššiu úroveň ochrany spotrebiteľa. Pri zavádzaní týchto pravidiel riešili rôzne aspekty, a to v rôznom rozsahu. Vnútroštátne ustanovenia, ktorými sa transponujú právne predpisy Únie týkajúce sa spotrebiteľského zmluvného práva transponuje smernica 1999/44/ES, sa dnes do značnej miery líšia, pokiaľ ide o základné prvky kúpnej zmluvy, ako sú napríklad absencia alebo existencia hierarchie prostriedkov nápravy, zákonná záručná lehota, obdobie na presunutie dôkazného bremena, alebo oznámenie chyby tovaru predávajúcemu.

(17)V tejto smernici by sa mal vymedziť pojem zmluva s cieľom zabezpečiť pre predajcov a spotrebiteľov zrozumiteľnosť a istotu. Vymedzenie tohto pojmu vychádza by malo vychádzať zo spoločných tradícií všetkých členských štátov – pre existenciu zmluvy sa vyžaduje dohoda, z ktorej majú vyplynúť záväzky alebo ktorá má mať iné právne účinky.

(18)Aby sa požiadavka právnej istoty vyvážila primeranou flexibilitou právnych pravidiel, každý odkaz v tejto smernici na to, čo možno očakávať od osoby alebo čo môže osoba očakávať, by sa mal chápať ako odkaz na to, čo možno primerane očakávať. Štandardná primeranosť sa musí zaistiť objektívne so zreteľom na povahu a účel zmluvy, okolnosti prípadu a zvyklosti a prax zúčastnených zmluvných strán. Je potrebné objektívne zaistiť primeranú lehotu na vykonanie opravy alebo výmeny so zreteľom na povahu tovaru a nesúladu.

(19)Je potrebné plne harmonizovať pravidlá určenia súladu so zmluvou, aby sa ozrejmilo, čo môže spotrebiteľ očakávať od tovaru a za čo ručí predávajúci v prípade nesplnenia očakávaní. Použitím kombinácie objektívnych a subjektívnych kritérií by sa mali chrániť legitímne záujmy oboch strán kúpnej zmluvy. Súlad so zmluvou by sa mal posudzovať pri zohľadnení nielen požiadaviek, ktoré boli stanovené v zmluve, a v predzmluvných informáciách, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou zmluvy, ale aj určitých objektívnych požiadaviek, ktoré predstavujú bežne očakávaný štandard v prípade tovaru, najmä pokiaľ ide vhodnosť pre daný účel, balenie, návod na inštaláciu a bežné vlastnosti a výkonnostnú kapacitu.

(20)Veľké množstvo spotrebného tovaru je potrebné inštalovať pred tým, ako ho bude môcť spotrebiteľ účinne využiť. Každý nesúlad so zmluvou vyplývajúci z nesprávnej inštalácie tovaru by sa preto mal považovať za nesúlad tovaru so zmluvou v prípade, keď inštaláciu vykonal predávajúci, alebo keď sa tak dialo pod jeho kontrolou, ako aj v prípade, keď tovar inštaloval spotrebiteľ, ale nesprávna inštalácia bola dôsledkom nesprávneho návodu na inštaláciu.

(21)Súlad by sa mal vzťahovať na vecné aj právne nedostatky. Práva tretej strany a iné právne nedostatky môžu účinne zabrániť spotrebiteľovi vo využití tovaru v súlade so zmluvou, keď držiteľ práv od spotrebiteľa právom vyžaduje, aby prestal porušovať tieto práva. Predávajúci by mal preto zabezpečiť, aby sa na tovar nevzťahovali žiadne práva tretej strany, ktoré spotrebiteľovi bránia vo využití tovaru v súlade so zmluvou.

(22)Keďže je potrebné zaistiť zmluvnú slobodu so zreteľom na kritériá súladu so zmluvou, aby sa predišlo obchádzaniu zodpovednosti za nesúlad a aby sa zaistila vysoká úroveň ochrany spotrebiteľa, každá výnimka z obligatórnych pravidiel týkajúcich sa kritérií súladu a nesprávnej inštalácie, ktorá poškodzuje záujmy spotrebiteľa, by mala byť platná len vtedy, ak bol o nej spotrebiteľ výslovne informovaný a výslovne s ňou súhlasil pri uzatváraní zmluvy.

(23)Na účely dosiahnutia udržateľnejších modelov spotreby a obehového hospodárstva je potrebné zabezpečiť dlhšiu trvanlivosť spotrebného tovaru. Podobne je na účely zvýšenia dôvery v jednotný trh vo fungovanie vnútorného trhu potrebné, aby sa na trh Únie nedostávali nevyhovujúce výrobky a aby sa posilnil dohľad nad trhom a poskytli správne stimuly. Prijímanie právnych predpisov Únie zameraných na konkrétne výrobky je preto v tomto smere najvhodnejším postupom ako zaviesť požiadavky na trvanlivosť a iné požiadavky vzťahujúce sa na určité druhy alebo skupiny výrobkov pri využití upravených kritérií. Touto smernicou by sa preto mali doplniť ciele týchto odvetvových právnych predpisov uvedené v takýchto právnych predpisoch Únie zameraných na konkrétne výrobky. Pokiaľ sú v predzmluvnom vyhlásení, ktoré je súčasťou kúpnej zmluvy, uvedené osobitné informácie o trvanlivosti, spotrebiteľ by mal mať možnosť odvolávať sa na ne ako súčasť kritérií súladu.

(24)Posilnenie právnej istoty pre spotrebiteľov a predajcov si vyžaduje jasné určenie času, kedy sa má posudzovať súlad tovaru so zmluvou. Aby sa zabezpečil súlad medzi touto smernicou a smernicou 2011/83/EÚ, je vhodné zvoliť okamih prechodu rizika za čas pre posúdenie súladu tovaru so zmluvou. V prípadoch, keď tovar musí byť inštalovaný, by sa však tento relevantný čas mal prispôsobiť.

(25)Možnosť pre členské štáty zachovať oznamovaciu povinnosť pre spotrebiteľov by mohla spôsobiť, že spotrebitelia by v prípade oneskoreného oznámenia alebo neoznámenia mohli ľahko stratiť dobre odôvodnený nárok na prostriedky nápravy, a to najmä pri cezhraničných transakciách, pri ktorých sa uplatňuje právo iného členského štátu, a spotrebiteľ si nie je vedomý tejto oznamovacej povinnosti vyplývajúcej z práva iného členského štátu. Oznamovacia povinnosť pre spotrebiteľov by preto nemala byť stanovená. Takisto by sa malo zabrániť tomu, aby členské štáty zaviedli alebo zachovali požiadavku, podľa ktorej musí spotrebiteľ informovať predávajúceho o nesúlade v určitej lehote.

(26)S cieľom umožniť podnikom opierať sa o jednotný súbor pravidiel v rámci Únie je potrebná úplná harmonizácia obdobia, počas ktorého sa dôkazné bremeno v prípade nesúladu so zmluvou presunie v prospech spotrebiteľa. Aby sa dal využiť predpoklad nesúladu so zmluvou, spotrebiteľ by počas prvých dvoch rokov len preukázal, že tovar nie je v súlade so zmluvou bez toho, aby bolo potrebné aj preukazovať, že nesúlad existoval už v relevantnom čase pre stanovenie súladu so zmluvou. Malo by sa stanoviť plne harmonizované poradie, v akom možno uplatniť prostriedky nápravy, s cieľom zvýšiť právnu istotu vo vzťahu k prostriedkom nápravy disponibilným v prípade nesúladu so zmluvou a s cieľom odstrániť jednu z hlavných prekážok jednotného digitálneho na vnútornom trhu. Predovšetkým by mal mať spotrebiteľ možnosť vybrať si v rámci prvého prostriedku nápravy medzi opravou alebo výmenou tovaru, čo by malo pomôcť zachovať zmluvný vzťah a vzájomnú dôveru. Umožnenie spotrebiteľom požadovať opravu by malo podporiť udržateľnú spotrebu a mohlo by prispieť k väčšej trvanlivosť výrobkov.

(27)Voľba spotrebiteľa medzi opravou a výmenou by mala byť obmedzená len vtedy, ak by zvolená možnosť bola neprimeraná v porovnaní s inou disponibilnou možnosťou, nebola by možná alebo by bola protiprávna. Napríklad by mohlo byť neprimerané požadovať výmenu tovaru v dôsledku malého škrabanca, ak by takáto výmena tovaru mohla spôsobiť značné náklady a tento škrabanec by sa pritom dal ľahko opraviť.

(28)Ak predávajúci neodstráni nesúlad tovaru so zmluvou prostredníctvom opravy alebo výmeny bez spôsobenia závažných ťažkostí spotrebiteľovi a v primeranej lehote, spotrebiteľ by mal mať nárok aj na zníženie ceny alebo ukončenie zmluvy. Každá oprava alebo výmena sa musia by sa mali úspešne realizovať v rámci tejto primeranej lehoty. Dĺžka primeranej lehoty by sa mala objektívne stanoviť so zreteľom na povahu tovaru a nesúladu. Ak po uplynutí primeranej lehoty predávajúci nevykonal úspešne nápravu nesúladu so zmluvou, spotrebiteľ by nemal byť povinný akceptovať žiadne ďalšie pokusy predávajúceho týkajúce sa toho istého nesúladu.

(29)Berúc do úvahy, že právo ukončiť zmluvu z dôvodu nesúladu je dôležitým prostriedkom nápravy uplatniteľným v prípade, keď oprava alebo výmena nie sú uskutočniteľné alebo boli neúspešné, spotrebiteľ by mal mať právo ukončiť zmluvu aj v prípadoch, ak je nesúlad so zmluvou malého rozsahu. Poskytol by sa tak silný stimul, aby sa všetky prípady nesúladu vyriešili už v rannej fáze. Aby spotrebitelia mohli účinne uplatňovať právo ukončiť zmluvu, v situáciách, keď spotrebiteľ nadobudne viac tovarov, pričom niektoré z nich tvoria príslušenstvo k hlavnému predmetu, ktoré by spotrebiteľ bez tohto hlavného predmetu nekúpil, a nesúlad so zmluvou sa týka hlavného predmetu, spotrebiteľ by mal mať právo ukončiť zmluvu aj v prípade príslušenstva, aj keď je toto príslušenstvo v súlade so zmluvou.

(30)Keď spotrebiteľ ukončí zmluvu z dôvodu nesúladu, táto smernica stanovuje v tejto smernici by sa mali stanoviť len hlavné účinky práva na ukončenie zmluvy a spôsoby jeho uplatnenia, najmä povinnosť zmluvných strán vrátiť, čo dostali. Predávajúci je teda by teda mal byť povinný vrátiť sumu, ktorú spotrebiteľ uhradil ako cenu, a spotrebiteľ musí by mal vrátiť tovar.

(31)V záujme zabezpečenia efektívnosti práva na ukončenie zmluvy pre spotrebiteľov a zároveň aj zabránenia bezdôvodného obohacovania sa spotrebiteľa by sa povinnosť spotrebiteľa zaplatiť za zníženie hodnoty tovaru mala obmedziť na situácie, keď zníženie prekračuje zníženie hodnoty spôsobené bežným používaním. V každom prípade by spotrebiteľ nemal byť povinný zaplatiť sumu vyššiu, ako bola dohodnutá cena za tovar. V situáciách, keď vrátenie tovaru nie je možné vzhľadom na jeho zničenie alebo stratu, spotrebiteľ by mal zaplatiť peňažnú hodnotu tovaru, ktorý bol zničený. Spotrebiteľ by však nemal byť povinný uhradiť peňažnú hodnotu vtedy, keď uvedené zničenie alebo strata boli zapríčinené nesúladom tovaru so zmluvou.

(32)Aby sa zvýšila právna istota pre predávajúcich a celková dôvera spotrebiteľov v cezhraničné nakupovanie, je vhodné harmonizovať obdobie, počas ktorého je predávajúci zodpovedný za každý nesúlad so zmluvou, ktorý existoval v čase, keď spotrebiteľ získal tovar do fyzickej držby. Vzhľadom na to, že veľká väčšina členských štátov pri vykonávaní smernice 1999/44 stanovila obdobie 2 rokov a v praxi účastníci trhu považujú toto obdobie za primerané, malo by sa zachovať.

(33)S cieľom zabezpečiť lepšiu informovanosť spotrebiteľov a ľahšie presadzovanie pravidiel Únie týkajúcich sa práv spotrebiteľov v súvislosti s tovarom, ktorý nie je v súlade so zmluvou, táto smernica by mala zosúladiť obdobie, počas ktorého dochádza k presunu dôkazného bremena v prospech spotrebiteľa, s obdobím, v rámci ktorého je predávajúci zodpovedný za každý nesúlad so zmluvou.

(34)Aby sa zaistila transparentnosť, mali by sa stanoviť určité požiadavky na transparentnosť v prípade obchodných záruk. Okrem toho, aby sa posilnila právna istota a aby sa zabránilo zavádzaniu spotrebiteľov, v tejto smernici sa stanovuje by sa malo stanoviť, že keď podmienky obchodnej záruky obsiahnuté v reklame alebo predzmluvných informáciách sú pre spotrebiteľa výhodnejšie ako tie, ktoré sú uvedené v záručnom liste, uplatnia sa výhodnejšie podmienky. V tejto smernici by mali byť stanovené pravidlá o obsahu záručného listu a spôsobe, akým má byť sprístupnený spotrebiteľovi. Členské štáty by mali mať možnosť stanoviť pravidlá o iných aspektoch obchodných záruk, na ktoré sa táto smernica nevzťahuje, za predpokladu, že tieto pravidlá nezbavujú spotrebiteľov ochrany, ktorá im bola poskytnutá prostredníctvom plne harmonizovaných ustanovení tejto smernice týkajúcich sa oblasti obchodných záruk.

(35)Berúc do úvahy, že predávajúci nesie voči spotrebiteľovi zodpovednosť za akýkoľvek existujúci nesúlad tovaru so zmluvou, ktorý je dôsledkom konania alebo opomenutia predávajúceho alebo tretej strany, je opodstatnené, aby predávajúci mal možnosť uplatniť nárok na nápravu voči zodpovednej osobe v predchádzajúcich článkoch reťazca transakcií. Táto smernica by sa však nemala dotknúť zásady zmluvnej slobody medzi predávajúcim a ostatnými zmluvnými stranami v reťazci transakcií. Podrobnosti týkajúce sa uplatňovania tohto práva, najmä podrobnosti o tom, voči komu a akým spôsobom sa tieto prostriedky nápravy majú uplatňovať, by mali poskytnúť členské štáty.

(36)Osoby alebo organizácie, ktoré majú podľa vnútroštátnych právnych predpisov legitímny záujem na ochrane zmluvných práv spotrebiteľov, by mali mať právo podať návrh na začatie konania či už pred súdom, alebo správnym orgánom, ktorý má právomoc rozhodovať o sťažnostiach, alebo na začatie príslušného právneho konania.