OZNÁMENIE KOMISIE o európskej iniciatíve občanov „Voda a sanitácia sú ľudským právom! Voda je verejným statkom, nie komoditou!“ /* COM/2014/0177 final */





1. ÚVOD V rámci európskej iniciatívy občanov, zavedenej Lisabonskou zmluvou na podporu väčšieho demokratického zapojenia občanov do európskych záležitostí[1], môže jeden milión občanov Európskej únie (EÚ), ktorí pochádzajú minimálne zo siedmich členských štátov, vyzvať Európsku komisiu, aby predložila legislatívny návrh v oblastiach, v ktorých má EÚ právomoc prijímať právne predpisy. Ide o úplne prvý nástroj participatívnej demokracie na úrovni EÚ. Od jeho spustenia v apríli 2012 viac ako 5 miliónov občanov podporilo viac ako 20 rôznych iniciatív. „Right2Water“ (Právo na vodu) je prvá európska iniciatíva občanov, ktorá splnila požiadavky stanovené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady o iniciatíve občanov. Jej organizátori ju oficiálne predložili Komisii 20. decembra 2013, keď dostali podporu vyše 1,6 milióna občanov. V súlade s ustanoveniami nariadenia o iniciatíve občanov, Komisia má tri mesiace na to, aby predložila odpoveď na túto iniciatívu, t. j. uvedie v oznámení „svoje právne a politické závery o iniciatíve občanov, prípadné opatrenia, ktoré má v úmysle prijať, a odôvodnenie, prečo tieto opatrenia prijme alebo neprijme“[2]. Komisia 17. februára 2014 prijala organizátorov a v ten istý deň organizátori dostali možnosť predstaviť svoju iniciatívu na verejnom vypočutí organizovanom v Európskom parlamente. Príloha I poskytuje ďalšie informácie o procedurálnych otázkach tejto prvej iniciatívy občanov. Prostredníctvom iniciatívy Right2Water sa Európska komisia vyzýva, aby predložila návrh právneho predpisu, ktorým sa zavedie ľudské právo na vodu a sanitáciu tak, ako ho uznáva OSN, a ktorým sa bude presadzovať poskytovanie vody a sanitácie ako základných verejných služieb pre všetkých[3]. Prostredníctvom iniciatívy sa nalieha, aby: – „inštitúcie a členské štáty EÚ boli povinné zabezpečiť všetkým svojim obyvateľom právo na vodu a sanitáciu, – zásobovanie vodou a manažment vodných zdrojov nepodliehal „pravidlám vnútorného trhu“ a aby boli vodohospodárske služby vylúčené z liberalizácie, – EÚ zvyšovala snahy o dosiahnutie všeobecnej dostupnosti k vode a sanitácií“. Iniciatíva kladie prierezové otázky týkajúce sa celej škály politík na úrovni EÚ a členských štátov. Musí sa posúdiť v súlade s ustanoveniami Zmluvy o EÚ, a najmä so zásadou prenesenia právomocí, proporcionality a subsidiarity. 2. Súčasný stav Prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii je neoddeliteľne spätý s právom na život a ľudskou dôstojnosťou a s potrebou primeranej životnej úrovne. V poslednom desaťročí medzinárodné právo uznalo právo na bezpečnú pitnú vodu a sanitáciu, najmä na úrovni Organizácie Spojených národov (OSN)[4]. Rezolúcia Valného zhromaždenia OSN 64/292 uznáva „právo na bezpečnú a čistú pitnú vodu a sanitáciu ako ľudské právo, ktoré je podmienkou plnohodnotného života a uplatňovania všetkých ľudských práv“. Okrem toho v konečnom dokumente konferencie OSN z roku 2012 o udržateľnom rozvoji (Rio+20) hlavy štátov a vlád a zástupcovia na vysokej úrovni opätovne potvrdili svoje „záväzky týkajúce sa ľudského práva na bezpečnú pitnú vodu a sanitáciu , ktoré sa má postupne naplňovať v záujme [ich] občanov a to za plného rešpektovania národnej suverenity“[5]. Na európskej úrovni Parlamentné zhromaždenie Rady Európy vyhlásilo, že „prístup k vode musí byť uznaný za základné ľudské právo, pretože je nevyhnutný pre život na zemi a je zdrojom, ktorý náleží celému ľudstvu“[6]. EÚ takisto opätovne potvrdila, že „všetky štáty majú povinnosti v oblasti ľudských práv, pokiaľ ide o zabezpečenie prístupu k bezpečnej pitnej vode, ktorá musí byť fyzicky a cenovo dostupná a vyhovujúca“[7]. Tieto zásady takisto inšpirovali opatrenia EÚ. V rámcovej smernici EÚ o vode sa uznáva, že „voda nie je komerčný výrobok ako iné výrobky, ale skôr dedičstvo, ktoré treba chrániť, brániť a nakladať s ním ako takým“[8]. Určité práva a zásady stanovené v Charte základných práv EÚ sa môžu vykladať aj ako práva a zásady, ktoré majú priamy význam pre prístup k bezpečnej pitnej vode a lepšej sanitácii. Účinná ochrana základných práv, ako je právo na dôstojnosť (článok 1) alebo právo na život (článok 2), je jednoznačne poznačená nedostatočným prístupom k bezpečnej pitnej vode a sanitácii. Okrem toho by sa v tejto súvislosti mal zohľadniť aj záväzok EÚ k vysokej úrovni ochrany životného prostredia[9] (článok 37). Hoci sa charta uplatňuje na členské štáty len pri vykonávaní právnych predpisov EÚ, akékoľvek ustanovenie právnych predpisov EÚ musí byť v súlade s chartou. Preto všetky inštitúcie a orgány EÚ musia rešpektovať práva zakotvené v charte a zabezpečiť, aby všetky opatrenia prijaté na základe zmluvy boli v súlade s týmito právami. Toto je kontext, v ktorom Komisia analyzovala iniciatívu občanov s cieľom stanoviť svoje závery v súlade s článkom 10 nariadenia o iniciatíve občanov. Príspevok EÚ k lepšej a dostupnejšej vode Na zabezpečenie a zlepšenie prístupu k vode a sanitácii sú kľúčové tri prvky: kvalita, fyzická a cenová dostupnosť. EÚ prispela k zabezpečeniu prístupu k bezpečnej pitnej vode a sanitácii pre obyvateľov svojich členských štátov prostredníctvom dvoch hlavných druhov opatrení. Po prvé, EÚ stanovila ambiciózne normy kvality vody a zaručila vysokú úroveň ochrany verejného zdravia aj životného prostredia. Po druhé, EÚ poskytuje finančnú podporu na rozšírenie a zlepšenie vodohospodárskej infraštruktúry v členských štátoch, a tým pomáha zvýšiť kvalitu aj fyzickú prístupnosť vodohospodárskych služieb. V 70. rokoch minulého storočia EÚ zaviedla minimálne požiadavky na kvalitu vody a v priebehu posledných štyroch desaťročí postupne rozšírila svoje právne predpisy týkajúce sa vody. Rámcová smernica o vode[10], smernica o pitnej vode[11] a smernica o čistení komunálnych odpadových vôd[12] predstavujú kľúčové právne predpisy EÚ v tejto oblasti. Tieto právne predpisy predstavujú holistický prístup k vodnému hospodárstvu a zabezpečujú, že voda spĺňa prísne požiadavky, a teda je bezpečná, zdravá a čistá. Vykonávaním týchto predpisov EÚ v oblasti životného prostredia sa výrazne zlepšila kvalita pitnej vody EÚ, a to najmä vo východnej a strednej Európe. V rámci politiky súdržnosti EÚ sa dlhé roky intenzívne podporuje úsilie členských štátov v oblasti rozvoja a modernizácie infraštruktúry, ktorá poskytuje prístup k pitnej vode a službám čistenia odpadových vôd. Napríklad od roku 2007 sa vďaka finančnej podpore EÚ zlepšilo zásobovanie pitnou vodou v prípade viac ako 2,6 milióna ľudí v deviatich rôznych členských štátoch; ďalších 5,7 milióna ľudí žijúcich v 14 rôznych členských štátoch boli pripojených k lepšiemu systému čistenia odpadových vôd. Za posledných sedem rokov (2007 – 2013) EÚ investovala takmer 22 miliárd EUR do zásobovania pitnou vodou a do prác a infraštruktúry týkajúcich sa odpadových vôd. Cenová dostupnosť je takisto kľúčovým prvkom, keďže sa týka účinného prístupu k vodohospodárskym službám pre všetkých. EÚ nemá žiadnu úlohu pri stanovovaní cien vody a tieto sa stanovujú na vnútroštátnej úrovni. Právne predpisy EÚ v oblasti životného prostredia týkajúce sa vodného hospodárstva však uvádzajú niektoré základné zásady politiky stanovenia cien za vodu v členských štátoch. V rámcovej smernici o vode sa od členských štátov vyžaduje, aby zabezpečili, že ceny účtované spotrebiteľom vody odrážajú skutočné náklady využívania vody. Podporuje to udržateľné využívanie obmedzených vodných zdrojov. Politika EÚ v oblasti vodného hospodárstva je založená na zásade, že dostupnosť vodohospodárskych služieb je kritická. Vnútroštátne orgány sú zodpovedné za prijímanie konkrétnych podporných opatrení na ochranu znevýhodnených osôb a riešenie problémov súvisiacich s nedostatočným prístupom k vodným zdrojom (napr. prostredníctvom podpory pre domácnosti s nízkym príjmom alebo prostredníctvom zavedenia záväzku služby vo verejnom záujme). Poskytovanie vodohospodárskych služieb na vnútornom trhu V EÚ je rozhodnutie o tom, ako najlepšie poskytovať vodohospodárske služby, pevne v rukách verejných orgánov v členských štátoch. Poskytovanie vodohospodárskych služieb je vo všeobecnosti zodpovednosťou miestnych orgánov, ktoré sú najbližšie k občanom a najlepšie poznajú ich problémy. Verejné orgány môžu úplne slobodne vykonávať príslušné úlohy priamo prostredníctvom vlastných prostriedkov, alebo poveriť nimi právne odlišné, úplne verejné, interné subjekty. Môžu sa takisto rozhodnúť, že externalizujú vodohospodárske služby, čiastočne alebo úplne, na súkromnú alebo zmiešanú správu. Verejné orgány majú pritom plné právo stanoviť jasné povinnosti súkromných prevádzkovateľov s cieľom zabezpečiť, aby služby poskytované v rámci ich územnej zodpovednosti spĺňali stanovené normy. Úlohou EÚ je zabezpečiť dodržiavanie hlavných zásad zmluvy, akými sú transparentnosť a rovnaké zaobchádzanie. Zároveň sa v ustanoveniach zmluvy vyžaduje, aby EÚ zostala vo vzťahu k vnútroštátnym rozhodnutiam upravujúcim režim vlastníctva vodárenských podnikov neutrálna[13]. Pravidlá vnútorného trhu EÚ plne rešpektujú právomoc verejných orgánov zabezpečiť požadované normy kvality služieb, rozhodovať o platných sadzbách a uložiť akékoľvek relevantné záväzky služieb vo verejnom záujme (napr. chrániť znevýhodnených používateľov). Tieto pravidlá sú zamerané na zvýšenie transparentnosti, zabezpečenie nediskriminácie a umožnenie občanom, aby získavali čo najlepšiu hodnotu za peniaze, ktoré platia prostredníctvom poplatkov alebo daní. Napríklad pravidlá verejného obstarávania EÚ zabezpečujú, aby bol v prípade, že sa verejné orgány rozhodnú využiť na poskytovanie vodohospodárskych služieb externú spoločnosť, výberový proces transparentný a zabezpečoval, že používatelia získajú najvýhodnejšiu ponuku. Ak sa však verejné orgány rozhodnú poskytovať tieto služby prostredníctvom vzájomnej spolupráce medzi verejnými orgánmi, právne predpisy EÚ v oblasti verejného obstarávania slúžia takisto na to, aby poskytovali bezpečný a flexibilný právny rámec na spoluprácu. Pokiaľ ide o obavy vyjadrené iniciatívou občanov, že na zásobovanie vodou a manažment vodných zdrojov by sa nemali vzťahovať „pravidlá vnútorného trhu“ a že „vodohospodárske služby by mali byť vylúčené z liberalizácie“, Komisia potvrdzuje, že právne predpisy v oblasti verejného obstarávania sa neuplatňujú, keď sa miestne orgány rozhodnú poskytovať služby samy, a to prostredníctvom spoločného alebo prepojeného podniku[14]. Špecifickosť vodohospodárskych a sanitačných služieb a ich význam pri uspokojovaní základných potrieb obyvateľov boli v právnych predpisoch EÚ opakovane uznané. Koncesie v odvetví vodného hospodárstva sú často predmetom osobitných a komplexných dojednaní, ktoré si vyžadujú zvláštnu pozornosť vzhľadom na „význam vody ako verejného statku, ktorý predstavuje základnú hodnotu pre všetkých občanov Únie“[15]. Koncesie na pitnú vodu, ako aj niektoré koncesie na čistenie a likvidáciu odpadových vôd sú preto vylúčené z rozsahu pôsobnosti nových pravidiel EÚ o udeľovaní koncesií. Okrem toho distribúcia vody a zásobovanie vodou a služby nakladania s odpadovými vodami sú výslovne vyňaté z uplatňovania cezhraničného voľného poskytovania služieb, ako sa stanovuje v smernici o službách[16]. Dlhodobý záväzok EÚ na celosvetovej úrovni Znižovanie chudoby, inkluzívny rast a udržateľný rozvoj vo veľkej miere závisia od dostupnosti a kvality dodávok vody. Viac ako 2,6 miliardy ľudí na svete nemá prístup k lepšej sanitácii a takmer jedna miliarda ľudí naďalej pije neupravenú pitnú vodu. Pokrok v dosahovaní miléniových rozvojových cieľov, pokiaľ ide o bezpečnú pitnú vodu, pokračuje, avšak svet ďaleko zaostáva za dosiahnutím cieľa týkajúceho sa sanitácie, pričom ak vychádzame zo súčasného vývoja, týka sa to vyše jednej miliardy ľudí. EÚ sa dlhodobo snaží zabezpečovať prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii a podporovať integrovaný manažment vodných zdrojov v partnerských krajinách. Osobitný politický rámec bol zavedený od roku 2002 prostredníctvom „oznámenia o vodnom hospodárstve v rozvojových krajinách“[17]. Viedlo to k vzniku iniciatívy EÚ pre vodu[18], politického nástroja, ktorého cieľom je zlepšiť spoluprácu a zabezpečiť účinnejšiu rozvojovú pomoc prostredníctvom partnerstva a prístupu zapojenia viacerých zúčastnených strán. Ciele politík EÚ sa v poslednom desaťročí premietli do mnohých konkrétnych opatrení s významnou finančnou podporou vrátane vytvorenia facility AKT-EÚ pre vodu[19] v roku 2004. Ako priamy dôsledok pomoci EÚ viac ako 70 miliónov ľudí získalo medzi rokmi 2004 a 2013 lepší prístup k dodávkam vody a 24 miliónov ľudí k sanitačným zariadeniam. EÚ a jej členské štáty v súčasnosti poskytujú takmer 1,5 miliardy EUR ročne na programy zásobovania vodou, sanitáciu a hygienu (WASH) v rozvojových krajinách. To robí z Únie najväčšieho darcu v odvetví vodného hospodárstva. Od roku 2007 EÚ pridelila približne 2,5 miliardy EUR na opatrenia v oblasti vodného hospodárstva a sanitácie vo viac ako 60 partnerských krajinách[20]. Opatrenia EÚ v oblasti vodného hospodárstva a sanitácie spočívajú z veľkej časti v rozvoji infraštruktúry, ako sú napríklad vodné a kanalizačné siete, čističky pitnej vody a čistiarne odpadových vôd, zásobovanie vidieka v izolovaných oblastiach vodou a vidiecka sanitácia. EÚ je okrem toho najväčším darcom, pokiaľ ide o humanitárne opatrenia v oblasti zásobovania vodou, sanitácie a hygieny. Každý rok prispieva približne 200 miliónmi EUR na zabezpečenie včasného a dôstojného prístupu k dostatočným a bezpečným vodohospodárskym službám pre obyvateľov ohrozených prebiehajúcimi alebo bezprostredne hroziacimi humanitárnymi krízami. EÚ podporuje projekty partnerstva (medzi severnými a južnými krajinami a južnými krajinami navzájom), aby sa budovali kapacity v odvetví vodného hospodárstva a sanitácie odovzdávaním odborných znalostí a vedomostí zo strany podnikov poskytujúcich vodohospodárske a sanitačné služby, miestnych orgánov a iných subjektov vodného hospodárstva. Mnohé z doposiaľ vyčlenených prostriedkov pomáhajú vodárenským spoločnostiam, ktoré nemajú dostatočný kapitál, aby rozšírili zásobovanie vodou na najchudobnejšie vrstvy obyvateľstva. Okrem toho sa z regionálnych nástrojov EÚ na kombinované financovanie financovalo od roku 2007 približne 30 projektov v oblasti zásobovania vodou a sanitácie, čo mobilizovalo viac ako 2 miliardy EUR vo forme úverov a investícií. 3. OPATRENIA V SÚVISLOSTI S EURÓPSKOU INICIATÍVOU OBČANOV Uvedené minulé aj súčasné opatrenia EÚ sú prejavom jasného uznania významu vody ako verejného statku, ktorý je podmienkou plnohodnotného života a uplatňovania všetkých ľudských práv. V rozsahu svojich právomocí a pri plnom rešpektovaní subsidiarity EÚ neustále zohráva pozitívnu úlohu pri zabezpečovaní toho, aby sa prístup k bezpečnej pitnej vode a lepšej sanitácii stal skutočnosťou pre všetkých, a to v rámci Európy aj mimo nej. Na základe európskej iniciatívy občanov sa Komisia snažila identifikovať všetky zostávajúce nedostatky a oblasti, v ktorých je potrebné vyvinúť väčšie úsilie, a to buď na vnútroštátnej úrovni alebo na úrovni EÚ, aby sa vyriešili obavy, ktoré primäli občanov, aby vyzývali k prijatiu opatrení. Komisia sa zaviazala zabezpečiť, že rozmer ľudských práv na prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii, ktoré musia byť čo najvyššej kvality, fyzicky aj cenovo dostupné, bude i naďalej určovať jej budúce opatrenia. Zabezpečenie kvalitnejšej a dostupnejšej vody Úplné vykonávanie právnych predpisov EÚ o vode členskými štátmi je nevyhnutné na zabezpečenie prístupu k bezpečnej pitnej vode pre všetkých občanov EÚ. Napriek významnému pokroku, ktorý sa dosiahol v priebehu rokov, prístup ku kvalitnej vode a sanitácii možno stále zlepšovať, a to najmä pre občanov žijúcich v oblastiach s obmedzenejším zásobovaním vodou. V novom 7. environmentálnom akčnom programe[21] (EAP), ktorým sa riadi činnosť EÚ v oblasti životného prostredia, sa zdôrazňuje, že je potrebné lepšie vykonávanie pravidiel EÚ, aby do roku 2020 mohli všetci občania EÚ využívať bezpečnú pitnú vodu a vodu na kúpanie, ktoré majú vysokú kvalitu. Je potrebné vyvinúť ďalšie úsilie na: · zabezpečenie vyššej kvality pitnej vody pre malé dodávky (t. j. pre menej ako 5 000 osôb); pričom sa to týka približne 65 miliónov ľudí v EÚ, · zachovanie a obnovu existujúcej infraštruktúry, pričom sa osobitná pozornosť venuje inováciám, ktoré umožňujú zvýšiť účinnosť, a · vybudovanie chýbajúcej kanalizačnej infraštruktúry (zberné systémy a čistenie), najmä vo východoeurópskych členských štátoch. Všetko toto si vyžaduje dostatočnú dostupnosť finančných prostriedkov, vhodné stanovenie priorít a dobrú správu vecí verejných vrátane vnútroštátnej a miestnej administratívnej kapacity na plánovanie, koordináciu a realizáciu investícií. Na riešenie zistených nedostatkov budú obzvlášť dôležité rozhodnutia členských štátov, pokiaľ ide o ich priority v oblasti výdavkov EÚ[22]. Komisia sa bude snažiť zaistiť, aby členské štáty v plnom rozsahu využívali významné príležitosti na finančnú podporu EÚ v odvetví vodného hospodárstva stanovené v novom finančnom programovom období (2014 – 2020), a to najmä prostredníctvom investičnej priority konkrétne zameranej na vodné hospodárstvo. Komisia zintenzívni svoje úsilie o úplné vykonávanie právnych predpisov EÚ o vode zo strany členských štátov, pričom bude úzko spolupracovať s nimi aj so zainteresovanými stranami na vykonávaní návrhov predložených v koncepcii na ochranu vodných zdrojov z roku 2012[23], v ktorej už boli stanovené hlavné výzvy pre politiku EÚ v oblasti vodného hospodárstva. Komisia bude takisto pokračovať v preskúmavaní právnych predpisov EÚ týkajúcich sa vody. Pravidlá týkajúce sa prioritných látok vo vode[24] boli posilnené v roku 2013 a v súčasnosti sa aktualizuje smernica o podzemných vodách[25]. Podobne Komisia pracuje spolu s členskými štátmi a zainteresovanými stranami na tom, aby sa ustanovenia smernice o pitnej vode týkajúce sa monitorovania a analýzy prispôsobili vedeckému a technickému pokroku. Okrem toho, najmä ak sa zohľadnia obavy v súvislosti s malými zásobami pitnej vody, Komisia začne verejnú konzultáciu v rámci celej EÚ s cieľom posúdiť, či je potrebné zlepšenie, a zistiť, ako by sa mohlo dosiahnuť. Komisia takisto pripraví preskúmanie rámcovej smernice o vode a navrhne potrebné zmeny[26]. Pokiaľ ide o hlavný rozmer cenovej dostupnosti vody, rozhodujúcimi zostávajú opatrenia na vnútroštátnej úrovni. Takéto opatrenie je neoddeliteľnou súčasťou politiky členských štátov na zníženie chudoby a sociálneho vylúčenia, ktoré sú tiež podporované a doplňované na úrovni EÚ[27]. Vzhľadom na nárast problémov týkajúcich sa nedostatočného prístupu k vode počas hospodárskej krízy a neschopnosť niektorých ľudí platiť svoje účty nadobúdajú opatrenia na ochranu zraniteľných osôb na význame. Komisia preto vyzýva členské štáty, aby v rámci svojich právomocí v súlade s odporúčaniami Svetovej zdravotníckej organizácie[28] zabezpečili všetkým občanom prístup k minimálnym dodávkam vody a aby správne vykonávali rámcovú smernicu o vode. Zabezpečenie neutrality, pokiaľ ide o poskytovanie vodohospodárskych služieb Komisia bude aj naďalej v plnej miere zabezpečovať dôsledné dodržiavanie pravidiel zmluvy, ktorými sa požaduje, aby EÚ zostala neutrálna vo vzťahu k vnútroštátnym rozhodnutiam upravujúcim režim vlastníctva vodárenských podnikov[29], pričom bude dbať, aby kľúčové zásady zmluvy − ako sú zásady transparentnosti a rovnakého zaobchádzania − boli dodržané. Pokiaľ ide o obavy vyjadrené iniciatívou občanov, že na zásobovanie vodou a manažment vodných zdrojov by sa nemali vzťahovať „pravidlá vnútorného trhu“ a že „vodohospodárske služby by mali byť vylúčené z liberalizácie“, Komisia potvrdzuje, že nové právne predpisy v oblasti verejného obstarávania sa nebudú uplatňovať, keď sa miestne orgány rozhodnú poskytovať služby samy, a to prostredníctvom spoločného alebo prepojeného podniku.[30] Na medzinárodných obchodných rokovaniach Komisia bude aj naďalej aktívne spolupracovať s obchodnými partnermi, aby sa zabezpečilo, že rozhodnutia na národnej, regionálnej a miestnej úrovni týkajúce sa vodohospodárskych služieb sú dodržiavané a riadne chránené. Ako bolo uvedené, špecifickosť vodohospodárskych a sanitačných služieb a ich význam pri uspokojovaní základných potrieb obyvateľov boli opakovane uznané v právnych predpisoch EÚ týkajúcich sa vnútorného trhu. Nové pravidlá EÚ na udeľovanie koncesií, ktoré boli prijaté Európskym parlamentom a Radou 26. februára 2014, sú iba najnovším príkladom. Na základe verejných obáv vyjadrených počas legislatívneho procesu Komisia navrhla, aby sa koncesie na pitnú vodu, ako aj niektoré koncesie na čistenie odpadových vôd výslovne vylúčili z rozsahu pôsobnosti týchto pravidiel. Tým sa reagovalo aj na obavy, ktoré sa vzniesli v rámci iniciatívy Right2Water. Zvýšenie transparentnosti Transparentnosť môže zohrávať kľúčovú úlohu pri zlepšovaní prístupu občanov k vodohospodárskym a sanitačným službám, čo má vplyv na jeho tri hlavné rozmery (t. j. prístupnosť, cenovú dostupnosť a kvalitu). Potreba transparentnosti inšpirovala ustanovenia rámcovej smernice o vode. V článku 14 sa vyžaduje, aby európski občania boli počas procesu vedúceho k prijatiu plánov vodohospodárskeho manažmentu v povodí informovaní, aby sa s nimi konzultovalo a aby orgány vysvetlili, ako sa ich názory náležite zohľadnili. Okrem toho právne predpisy EÚ zaručujú právo na prístup k informáciám o životnom prostredí, ktoré majú verejné orgány k dispozícii alebo ktoré sú pre tieto orgány určené, a stanovujú základné podmienky a praktické opatrenia na ich vykonávanie, a tým prispievajú k väčšej transparentnosti politík[31]. Komisia súhlasí s tým, že by sa malo urobiť viac, aby sa zvýšila kvantita a kvalita informácií, ktoré sú k dispozícii občanom, pokiaľ ide o kvalitu vody a služieb. Lepšie informácie môžu posilniť postavenie občanov, keďže im umožňujú sledovať rozhodnutia týkajúce sa vodného hospodárstva, ktoré sa prijímajú prevažne na vnútroštátnej, regionálnej alebo miestnej úrovni, a aktívnejšie sa na nich podieľať. Komisia bude aj naďalej rozvíjať nové iniciatívy na zlepšovanie transparentnosti pre občanov. V zmysle smernice o čistení komunálnych odpadových vôd Komisia úzko spolupracuje s členskými štátmi, najmä so skupinou pilotných krajín, na zavedení nových informačných systémov, ktoré uľahčia prístup občanov ku kľúčovým informáciám o dodržiavaní predpisov online (štruktúrované vykonávacie a informačné rámce). Komisia vypracuje podobný prístup, aby sa zvýšila transparentnosť pre spotrebiteľov, pokiaľ ide o kvalitu pitnej vody. Podobne ako Komisia plní úlohu v prípade komunálnych odpadových vôd, mohla by pomôcť členským štátom určiť, ktoré informácie sú potrebné na vytvorenie porovnateľných informácií v celej EÚ. Existujúci európsky informačný systém o vode[32] by mohol poskytnúť jednotné kontaktné miesto pre takéto informácie. Okrem toho je Komisia pripravená preskúmať myšlienku referenčného porovnávania kvality vody ako spôsobu posilnenia postavenia občanov. Komisia je takisto pripravená podporovať štruktúrovanejší dialóg medzi zúčastnenými stranami, do ktorého by sa zapojili verejní aj súkromní poskytovatelia služieb, a spolupracovať s existujúcimi iniciatívami[33] s cieľom poskytnúť širší súbor ukazovateľov a referenčných hodnôt pre vodohospodárske služby. Tieto budú predstavovať prvý krok k výraznému zlepšeniu transparentnosti a zodpovednosti poskytovateľov vodohospodárskych služieb, keďže sa občanom poskytne prístup k porovnateľným údajom o kľúčových výkonnostných ukazovateľoch prevádzkovateľov v oblasti vodného hospodárstva z hľadiska ekonomického, technického a kvalitatívneho. Integrovanejší prístup v prípade rozvojovej pomoci Komisia sa zaviazala zabezpečiť, aby rozmer ľudských práv v prípade prístupu k bezpečnej pitnej vode a sanitácii zostal v centre jej rozvojovej politiky. EÚ chce aj naďalej pokračovať vo svojej snahe o dosiahnutie všeobecného prístupu k vode a sanitácii ako kľúčovej súčasti svojej rozvojovej politiky. Napriek dosiahnutému pokroku viac ako 4 000 detí vo veku do päť rokov zomiera na celom svete každý deň na choroby spojené s nedostatočným prístupom k bezpečnej pitnej vode. V programovom období 2014 – 2020 sa finančná pomoc EÚ bude zameriavať na cielený počet odvetví v každej partnerskej krajine, pričom sa budú uprednostňovať oblasti s najväčšími potrebami, aby sa zaistilo účinné vynaloženie pomoci s čo najlepšími výsledkami.[34]. Podpora odvetvia zásobovania vodou, sanitácie a hygieny bude lepšie zacielená na tie partnerské krajiny, ktoré pri vypracovávaní svojich národných indikatívnych programov označili vodné hospodárstvo a sanitáciu za prioritné odvetvia. Komisia bude koordinovať svoju činnosť s partnerskými krajinami, členskými štátmi a ďalšími rozvojovými partnermi, aby zabezpečila primerané pokrytie uvedených odvetví vo všetkých partnerských krajinách. Zároveň bude EÚ nasledovať integrovanejší prístup a vytvorenie synergie medzi vodným hospodárstvom, energetikou a potravinovou bezpečnosťou bude základnou zásadou pre budúce opatrenia, najmä na regionálnej úrovni. Keďže potravinová bezpečnosť predstavuje prioritnú oblasť pre viac ako 50 krajín, intervencie v odvetví zásobovania vodou, sanitácie a hygieny budú začlenené do programov potravinovej bezpečnosti, aby sa zmierňoval problém podvýživy v rozvojových krajinách. Podľa nového finančného rámca (2014 – 2020) sa vyše 3 miliardy EUR vyčlenia na vykonávanie intervencií zameraných na výživu, z ktorých odvetvie zásobovania vodou, sanitácie a hygieny patrí k najvýznamnejším. V rámci tematických nástrojov sa budú riešiť aj otázky týkajúce sa vody, a to prostredníctvom jej prepojení s poľnohospodárstvom, energetikou a bezpečnosťou. Tematický program zameraný na celosvetové verejné statky a problémy sa bude snažiť o posilnenie súdržnosti vonkajších akcií a ich prepojenie s inými politickými iniciatívami EÚ, ako sú politiky EÚ v oblasti klímy a energetiky, biodiverzita, životné prostredie, manažment vodných zdrojov a diplomacia v oblasti vody atď. Komisia sa bude naďalej výrazne angažovať v humanitárnej činnosti v odvetví zásobovania vodou, sanitácie a hygieny pre núdzové situácie a ich prevenciu. Uznáva sa tým zvyšujúce sa riziko konfliktu vyvolaného tlakom na vodné zdroje, ako aj rastúce humanitárne potreby súvisiace so zásobovaním vodou v mestskom prostredí. Komisia bude pokračovať vo svojom úsilí zvýšiť ešte viac včasnosť, efektívnosť a účinnosť humanitárnej pomoci prostredníctvom posilnených koordinačných mechanizmov medzi humanitárnymi partnermi. Podpora partnerstiev v rámci verejného sektora Stále viac sa uznáva potenciál neziskových partnerstiev v odvetví vodného hospodárstva. Za posledných desať rokov zohrávala v tejto súvislosti priekopnícku úlohu facilita AKT-EÚ pre vodu, a to prostredníctvom opatrení na rozvoj kapacít verejných orgánov v krajinách AKT. V roku 2013 sa objednalo hodnotenie facility pre vodu a jej vplyvu, ktoré v súčasnosti prebieha. Výsledky tohto hodnotenia sa riadne zohľadnia a začlenia do budúceho programového prístupu a rozhodnutí. Podpora partnerstiev v rámci verejného sektora sa bude poskytovať aj v rámci programov na podporu odvetvia zásobovania vodou, sanitácie a hygieny v partnerských krajinách, ktoré si zvolili vodné hospodárstvo ako ústredný sektor. Na základe skúseností z minulých a prebiehajúcich projektov sa Komisia bude snažiť nájsť nové príležitosti na partnerstvo (medzi severnými a južnými krajinami a južnými krajinami navzájom) na budovanie kapacít v odvetví vodného hospodárstva a sanitácie odovzdávaním odborných znalostí a vedomostí medzi podnikmi poskytujúcimi vodohospodárske a sanitačné služby, miestnymi orgánmi a inými subjektmi vodného hospodárstva. Nadväznosť na konferenciu Rio+20 EÚ sa bude naďalej usilovať dosiahnuť všeobecný prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii aj v nadväznosti na konferenciu OSN Rio+20 o trvalo udržateľnom rozvoji, na ktorej sa voda uznala za základ udržateľného rozvoja. Vo vyhlásení ministrov s názvom „Budúcnosť, akú chceme“[35] svetoví lídri potvrdili svoj záväzok rešpektovať ľudské právo na bezpečnú pitnú vodu a sanitáciu, postupne zabezpečiť prístup k bezpečnej a cenovo dostupnej pitnej vode a sanitácii pre všetkých (t. j. nad ciele stanovené v Johannesburgu a miléniové rozvojové ciele) a výrazne zlepšiť vykonávanie integrovaného manažmentu vodných zdrojov. V nedávnom oznámení „Dôstojný život pre všetkých – odstránenie chudoby a zabezpečenie trvalo udržateľnej budúcnosti pre celý svet“[36] Komisia vyzdvihuje vodné hospodárstvo ako jedno z odvetví, ktoré je potrebné riešiť integrovaným spôsobom, aby sa v programe rozvoja po roku 2015, ktorý má byť vypracovaný na úrovni OSN, dosiahol základný ľudský rozvoj a inkluzívny a udržateľný rast. V záveroch Rady z 25. júna 2013[37] sa uvádza, že rámec po roku 2015 by mal zahŕňať hospodárske, sociálne a environmentálne piliere udržateľného rozvoja vyváženým spôsobom, aby sa zabezpečili základné životné podmienky (vrátane vody a sanitácie), podporili hybné sily „zeleného hospodárstva“ a trvalo udržateľné využívanie, riadenie a ochrana prírodných zdrojov. V správe[38] o programe rozvoja po roku 2015 skupina odborníkov na vysokej úrovni OSN navrhla cieľ pre vodu a sanitáciu, čím sa stali novou prioritnou oblasťou pre rámec po roku 2015. Komisia pripravuje nadväzné oznámenie týkajúce sa rámca rozvoja po roku 2015[39], v ktorom sa stanovia prioritné ciele a v ktorom sa budú riešiť otázky týkajúce sa vody a sanitácie. Na medzinárodnej úrovni sa cieľmi zaoberá aj otvorená pracovná skupina pre ciele udržateľného rozvoja[40]. Táto skupina predloží svoj návrh Valnému zhromaždeniu OSN v septembri 2014 a výsledné znenie sa následne začlení do medzivládneho rokovania, ktoré bude viesť k záverečnému samitu, ktorý sa má konať v septembri 2015 a na ktorom budú EÚ a jej členské štáty zohrávať aj naďalej kľúčovú úlohu. 4. Závery Komisia víta mobilizáciu európskych občanov na podporu prístupu k bezpečnej pitnej vode a sanitácii, tak v Európe, ako aj na svetovej úrovni. Komisia zdôrazňuje dôležitosť prístupu k bezpečnej pitnej vode a sanitácii ako ľudského práva a bude naďalej zabezpečovať, aby tieto zásady zostali v centre jej politík. Na úrovni EÚ bude Komisia stavať na svojej predošlej práci a prostredníctvom politík životného prostredia a financovania infraštruktúry bude pokračovať vo zvyšovaní a zlepšovaní prístupu k bezpečnej pitnej vode a sanitácii pre všetkých obyvateľov. Komisia bude takisto naďalej zaisťovať neutralitu EÚ, pokiaľ ide o výber poskytovania vodohospodárskych služieb na vnútroštátnej, regionálnej a miestnej úrovni, pričom bude dávať pozor, aby sa dodržiavali kľúčové zásady zmluvy, ako sú zásada transparentnosti a rovnakého zaobchádzania. Komisia bude naďalej venovať pozornosť obavám verejnosti týkajúcim sa špecifickosti vodohospodárskych služieb, ako to robí v súvislosti s legislatívnym procesom schvaľovania pravidiel EÚ na udeľovanie koncesií. V budúcnosti bude EÚ v tejto oblasti zameriavať svoje úsilie na zvýšenie transparentnosti v prospech občanov EÚ. Cieľom je posilniť postavenie ľudí tým, že sa odstránia informačné medzery, ktoré im zabraňujú, aby sa viac zapájali do rozhodovacieho procesu v oblasti vodného hospodárstva na miestnej, regionálnej a vnútroštátnej úrovni. V celosvetovom meradle Únia zostáva odhodlaná prispievať k medzinárodného procesu vytvárania programu rozvoja po roku 2015 a stanovenia cieľov udržateľného rozvoja s univerzálnou platnosťou. Bude naďalej aktívne podporovať prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii a integrovaný manažment vodných zdrojov prostredníctvom svojej rozvojovej politiky, najmä prostredníctvom finančného záväzku vo výške viac ako 3 miliardy EUR na vykonávanie intervencií zameraných na výživu vrátane intervencií v oblasti vody a sanitácie (2014 – 2020). V reakcii na výzvu občanov na prijatie opatrenia sa Komisia zaviazala uskutočniť konkrétne kroky a vypracovať viaceré nové opatrenia v oblastiach, ktoré majú pre iniciatívu a jej ciele priamy význam. Komisia podnikne najmä tieto kroky: · posilní vykonávanie právnych predpisov o kvalite vody, pričom bude vychádzať zo záväzkov, ktoré boli predložené v 7. environmentálnom akčnom programe a v koncepcii na ochranu vodných zdrojov, · začne verejnú diskusiu na úrovni EÚ o smernici o pitnej vode, najmä s cieľom zlepšiť prístup ku kvalitnej vode v EÚ, · zlepší transparentnosť správy údajov týkajúcich sa komunálnych odpadových vôd a pitnej vody a preskúma myšlienku referenčného porovnávania kvality vody, · prinesie štruktúrovanejší dialóg medzi zainteresovanými stranami o transparentnosti v odvetví vodného hospodárstva, · bude spolupracovať s existujúcimi iniciatívami na zabezpečenie širšieho súboru kritérií pre vodohospodárske služby, · bude stimulovať inovatívne prístupy k rozvojovej pomoci (napr. podpora partnerstiev medzi vodohospodárskymi prevádzkovateľmi a partnerstiev v rámci verejného sektora), podporí výmenu osvedčených postupov medzi členskými štátmi (napr. nástroje solidarity) a identifikuje nové príležitosti na spoluprácu, · bude presadzovať univerzálny prístup k bezpečnej pitnej vode a sanitácii ako prioritnej oblasti pre budúce ciele udržateľného rozvoja. A napokon Komisia vyzýva členské štáty, ktoré konajú v rámci svojich právomocí, aby zohľadnili obavy, ktoré občania vyjadrili prostredníctvom tejto iniciatívy, a nabáda ich, aby zintenzívnili svoje úsilie na zabezpečenie poskytovania bezpečnej, čistej a cenovo dostupnej pitnej vody a sanitácie pre všetkých. V súlade s článkom 10 ods. 2 nariadenia o európskej iniciatíve občanov budú o existencii tohto oznámenia informovaní organizátori iniciatívy, ako aj Európsky parlament a Rada a oznámenie bude zverejnené. [1] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 211/2011 o iniciatíve občanov; Ú. v. EÚ L 65, 11.3.2011, s. 1. [2] V súlade s ustanoveniami článku 10 ods. 1 nariadenia o iniciatíve občanov. [3] http://ec.europa.eu/citizens-initiative/public/initiatives/finalised/details/2012/000003/sk. [4] Najmä rezolúcia Valného zhromaždenia OSN č. 64/292 z 3.8.2010 a rezolúcie Rady OSN pre ľudské práva 7/22 z 28.3.2008 a 15/9 zo 6.10.2010. [5] http://www.un.org/en/sustainablefuture/. [6] Rezolúcia Parlamentného zhromaždenia Rady Európy č. 1693/2009. [7] Vyhlásenie vysokej predstaviteľky Catherine Ashtonovej v mene EÚ pri príležitosti Svetového dňa vody, 22. marca 2010: http://register.consilium.europa.eu/ : doc 7810/10. [8] Prvé odôvodnenie rámcovej smernice EÚ o vode 2000/60/ES. [9] Článkom 191 ods. 2 ZFEÚ sa takisto zabezpečuje, že politika životného prostredia Únie sa zameriava na vysokú úroveň jeho ochrany, pričom prihliada na rozmanité situácie v jednotlivých regiónoch Únie. [10] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (Ú. v. ES L 327, 22.12.2000, s. 1 – 73). [11] Smernica Rady 98/83/ES z 3. novembra 1998 o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 330, 5.12.1998, s. 32–54). [12] Smernica Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (Ú. v. ES L 135, 30.5.1991, s. 40 – 52). [13] V súvislosti s pravidlami upravujúcimi systém vlastníctva majetku v členských štátoch sa v článku 345 Zmluvy o fungovaní EÚ jasne stanovuje „zásada neutrality“. EÚ preto nemôže prijímať právne akty, ktoré sa týkajú pravidiel upravujúcich systém vlastníctva majetku vrátane prípadov, ktoré sa týkajú vlastníctva podnikov poskytujúcich služby vo verejnom záujme, ako je dodávka vody. [14] Za určitých podmienok stanovených v článku 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (Ú. v. EÚ L 134, 30.4.2004). [15] Odôvodnenie 40 nedávno prijatej smernice Európskeho parlamentu a Rady o udeľovaní koncesií (PE‑CONS 73/13, bude čoskoro zverejnená v Ú. v. EÚ). [16] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu. [17] KOM(2002) 132 v konečnom znení. [18] www.euwi.net. [19] AKT: africké, karibské a tichomorské štáty. [20] Nezahŕňa to pomoc poskytovanú jednotlivými členskými štátmi. [21] Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 1386/2013/EÚ z 20. novembra 2013 o všeobecnom environmentálnom akčnom programe Únie do roku 2020 „Dobrý život v rámci možností našej planéty“. [22] Pre európske štrukturálne a investičné fondy sa priority v oblasti výdavkov pre jednotlivé krajiny EÚ v súčasnosti dokončujú v rámci partnerských dohôd a operačných programov, ktoré pripravili členské štáty a schválila Komisia. [23] COM(2012) 673 final. [24] Látky, ktoré predstavujú výrazné riziko pre vodné prostredie alebo prostredníctvom vodného prostredia; Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/39/EÚ z 12. augusta 2013, ktorou sa menia smernice 2000/60/ES a 2008/105/ES, pokiaľ ide o prioritné látky v oblasti vodnej politiky. [25] Smernica Rady 80/68/EHS zo 17. decembra 1979 o ochrane podzemných vôd pred znečistením niektorými nebezpečnými látkami (Ú. v. ES L 20, 26.1.1980, s. 43 – 48). [26] V súlade s požiadavkami článku 19 ods. 2 smernice. [27] Pozri najmä balík o sociálnych investíciách, ktorý Komisia zverejnila vo februári 2013 (http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=1044&&langId=sk). [28] Podľa WHO je na uspokojenie základných potrieb a obmedzenie množstva zdravotných problémov potrebných 50 až 100 litrov vody na osobu a deň. Prístup k 20 – 25 litrom na osobu a deň predstavuje minimum, ale toto množstvo zhoršuje zdravotné problémy, pretože nepostačuje na uspokojenie základných požiadaviek na hygienu a spotrebu. Pozri: http://www.ohchr.org/Documents/Publications/FactSheet35en.pdf. [29] V súvislosti s pravidlami upravujúcimi systém vlastníctva majetku v členských štátoch sa v článku 345 ZFEÚ jasne stanovuje „zásada neutrality“. EÚ preto nemôže prijímať právne akty, ktoré sa týkajú pravidiel upravujúcich systém vlastníctva majetku vrátane pravidiel, ktoré sa vzťahujú na vlastníctvo podnikov poskytujúcich služby vo verejnom záujme, ako je dodávanie vody. Podobne v zmluvách neexistuje žiadny právny základ, ktorý by umožňoval prijatie právneho aktu EÚ ukladajúceho spoločnostiam povinnosti, pokiaľ ide o opätovné investovanie ich ziskov alebo vlastnícku štruktúru. [30] Za určitých podmienok stanovených v článkoch 28, 29 a 30 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/XX/EÚ o obstarávaní vykonávanom subjektmi pôsobiacimi v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (prijatej Európskym parlamentom a Radou 26. februára 2014, zatiaľ nezverejnené). [31] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí, ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/313/EHS. [32] http://water.europa.eu/. [33] Napríklad: http://www.waterbenchmark.org. [34] Podľa oznámenia „Program zmien“, KOM(2011) 637. [35] http://www.un.org/en/sustainablefuture/. [36] COM(2013) 92. [37] http://www.eu-un.europa.eu/articles/en/article_13692_en.htm. [38] http://www.un.org/sg/management/pdf/HLP_P2015_Report.pdf. [39] Pracovný program Komisie na rok 2014, COM(2013) 739. [40] 30-členná otvorená pracovná skupina Valného zhromaždenia OSN bola na základe záverečného dokumentu Rio+20 poverená, aby pripravila návrh na ciele udržateľného rozvoja, aby ich posúdilo valné zhromaždenie na jeho 68. zasadnutí. PRÍLOHA Procedurálne otázky týkajúce sa iniciatívy občanov Right2water (Právo na vodu) V súlade s článkom 4 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 211/2011 bola táto iniciatíva zaregistrovaná 10. 5. 2012 a zverejnená v online registri Komisie na adrese: http://ec.europa.eu/citizens-initiative/public/initiatives/ongoing/details/2012/000003 Členovia výboru občanov zaregistrovaní u Komisie sú osoby s pobytom v týchto členských štátoch: Francúzsko, Belgicko, Nemecko, Švédsko, Bulharsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo. Táto iniciatíva bola zaregistrovaná v anglickom jazyku. Organizátori potom poskytli preklad názvu, predmetu a cieľov iniciatívy vo všetkých úradných jazykoch EÚ. V súlade s nariadením o iniciatíve občanov bol na formulároch, prostredníctvom ktorých občania vyjadrili iniciatíve svoju podporu, uvedený názov, predmet a ciele iniciatívy. Odkaz na online register Komisie (pozri vyššie) bol takisto k dispozícii na formulároch, čím sa občanom, ktorí o to mali záujem, umožnilo nájsť podrobnejšie informácie o iniciatíve, ktoré poskytli organizátori v prílohe k žiadosti o registráciu. Táto príloha bola k dispozícii iba v anglickom jazyku (organizátori neposkytli preklady tejto prílohy). Táto príloha nebola nevyhnutne konzultovaná so všetkými občanmi, ktorí podporili túto iniciatívu. Formálne 12-mesačné obdobie zberu vyhlásení o podpore tejto iniciatívy sa skončilo 10. mája 2013. Komisia však vyhlásenia o podpore tejto iniciatívy prijímala až do 1. novembra 2013 pre ťažkosti, ktoré mala väčšina organizátorov so zavádzaním svojho online systému zberu v počiatočnej fáze európskej iniciatívy občanov[1]. Potom, čo príslušné orgány členských štátov overili zozbierané vyhlásenia o podpore, organizátori v súlade s článkom 9 nariadenia predložili 20. decembra 2013 svoju iniciatívu Komisii, spolu s osvedčeniami vydanými orgánmi 25 členských štátov a informáciami o svojich zdrojoch financovania a podpory. Počet platných vyhlásení o podpore uvedený v osvedčeniach a informácie poskytnuté príslušnými orgánmi členských štátov sú uvedené ďalej v tabuľke. Tieto číselné údaje zohľadňujú dodatočné obdobie zberu vyhlásení do 1. novembra 2013. Členský štát || Počet signatárov || Minimálny počet signatárov požadovaný minimálne v siedmich členských štátoch Rakúsko || 57 643 || 14 250 Belgicko || 40 549 || 16 500 Bulharsko || 1 406 || 13 500 Cyprus || 2 924 || 4 500 Česká republika || 7 575 || 16 500 Estónsko || 516 || 4 500 Fínsko || 14 589 || 9 750 Nemecko || 1 236 455 || 74 250 Grécko || 33 220 || 16 500 Maďarsko || 18 245 || 16 500 Írsko || 2 513 || 9 000 Taliansko || 65 223 || 54 750 Lotyšsko || 393 || 6 750 Litva || 13 252 || 9 000 Luxembursko || 5 566 || 4 500 Malta || 1 635 || 4 500 Holandsko || 21 469 || 19 500 Poľsko || 3 962 || 38 250 Portugalsko || 13 964 || 16 500 Rumunsko || 3 176 || 24 750 Slovensko || 20 988 || 9 750 Slovinsko || 17 546 || 6 000 Španielsko || 58 051 || 40 500 Švédsko || 11 579 || 15 000 Spojené kráľovstvo || 7 104 || 54 750 Spolu || 1 659 543 || Prahová hodnota dosiahnutá v 13 členských štátoch V priebehu niekoľkých týždňov po predložení iniciatívy organizátori zaslali Komisii osvedčenia od dvoch ďalších orgánov členských štátov: • Francúzska: 17 247 platných vyhlásení o podpore • Dánska: 3 495 platných vyhlásení o podpore V súlade s článkom 10 nariadenia Komisia: – 20. decembra 2013 zverejnila príslušné informácie v registri na stránke: http://ec.europa.eu/citizens-initiative/public/initiatives/finalised/details/2012/000003, – 17. februára 2014 (ráno) prijala organizátorov. V ten istý deň v popoludňajších hodinách mali organizátori v súlade s článkom 11 nariadenia možnosť predstaviť svoju iniciatívu na verejnom vypočutí, ktoré zorganizoval Európsky parlament. Počas zasadnutia na Komisii a počas verejného vypočutia Komisiu zastupoval podpredseda Šefčovič ako aj úradníci z rôznych dotknutých útvarov. [1] Pozri tlačovú správu z 18. júla 2012: http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/sefcovic/headlines/press-releases/2012/07/2012_07_18_eci_en.htm.