[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 28.1.2009 KOM(2009) 20 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE RADE Technologický vývoj v oblasti elektronickej fakturácie a opatrenia zamerané na ďalšie zjednodušenie, modernizáciu a harmonizáciu predpisov v oblasti fakturácie DPH OZNÁMENIE KOMISIE RADE Technologický vývoj v oblasti elektronickej fakturácie a opatrenia zamerané na ďalšie zjednodušenie, modernizáciu a harmonizáciu predpisov v oblasti fakturácie DPH 1. ÚVOD V článku 237 smernice 2006/112/ES[1] (ďalej len „smernica o DPH“) sa vyžaduje, aby Komisia najneskôr do 31. decembra 2008 predložila správu spolu s prípadným návrhom úpravy podmienok elektronickej fakturácie s cieľom zohľadniť vývoj technológie v tejto oblasti. Toto oznámenie dopĺňa návrh, ktorým sa menia a dopĺňajú podmienky elektronickej fakturácie. Oznámenie aj návrh presahujú rámec požiadavky uvedenej v článku 237. Je to opodstatnené, pretože sa uznalo, že smernica Rady 2001/115/ES[2] (ďalej len „smernica o fakturácii“), v súčasnosti začlenená do smernice o DPH, nespĺňa úplne svoj cieľ zameraný na zjednodušenie, modernizáciu a harmonizáciu predpisov v oblasti fakturovania DPH. Rôzne možnosti, ktoré majú členské štáty k dispozícii, a využívanie týchto možností umožňujú členským štátom zachovať si rôzne predpisy v oblasti fakturovania. Tieto rozdiely v predpisoch sú zjavné najmä v súvislosti s elektronickou fakturáciou a brzdia rozšírenie používania cezhraničnej elektronickej fakturácie. Takisto v ostatných oblastiach sú rozdielne predpisy ďalšou záťažou pre podniky a prekážajú alebo bránia im využívať možnosti ako vyhotovenie faktúr odberateľom, súhrnné faktúry a elektronické uchovávanie. 2. TECHNOLOGICKÝ VÝVOJ V OBLASTI ELEKTRONICKEJ FAKTURÁCIE Do štúdie o fakturácii, ktorú zadala Komisia, sa začlenila téma elektronickej fakturácie s cieľom splniť požiadavku predložiť správy o technologickom vývoji v oblasti elektronickej fakturácie. Výsledky uvedenej štúdie sú dostupné na internetovej stránke Komisie.[3] V osobitnom dokumente týkajúcom sa odporúčaní Fázy 3, ktoré štúdia obsahuje, s názvom „Príloha: Biela kniha o technologickom vývoji“, sa opisuje technológia elektronickej fakturácie. Uvedený dokument poskytuje prehľadnú správu o histórii a súčasnej situácii systémov s cieľom zabezpečiť hodnovernosť a správnosť údajov, ako sú napríklad faktúry posielané prostredníctvom elektronických prostriedkov. 2.1. Zistenia štúdie týkajúce sa nových technológií v oblasti elektronickej fakturácie V štúdii o fakturácii sa neuvádza žiadna osobitná technológia, ktorá by bola prioritným postupom na bezpečný prenos a príjem elektronických faktúr. Napríklad v súvislosti s elektronickým podpisom sa v štúdii uvádza, že na zabezpečenie hodnovernosti pôvodu a správnosti obsahu sa používajú rôzne podpisové systémy. Uvedené systémy majú rôzne výhody a nevýhody z hľadiska bezpečnosti, zložitosti a rýchlosti. Napríklad zakódovaný elektronický systém infraštruktúra verejného kľúča (Public Key Infrastructure – PKI) založená na asymetrických, ale dopĺňajúcich sa kľúčoch má vysokú úroveň bezpečnosti a používa sa v aplikáciách v bankovníctve, keďže je však prirodzene zložitá, nie je taká rýchla ako ostatné podpisové systémy. Takisto sa zdá zrejmé, že v súčasnosti v EÚ neexistuje žiadna technológia na podporu elektronickej fakturácie, ktorá je priaznivá pre podnikanie a uspokojila by veľké aj malé podniky a úplne by ju podporovali všetky daňové úrady. Navyše neexistujú žiadne vyhliadky, že by sa v niekoľkých nasledujúcich rokoch dospelo k vhodnému riešeniu založenému na technológii, ktoré by zahŕňalo potreby všetkých strán. Pri zefektívňovaní zavádzania a využívania elektronickej fakturácie je preto potrebné nespoliehať sa na technológiu. Z tohto dôvodu sa zdá, že vhodnejší bude odlišný prístup. V štúdii o fakturácii sa uvádza: „Namiesto hľadania nových technológií je potrebné riešiť otázky týkajúce sa súčasných technológií“. Okrem toho, expertná skupina pre elektronickú fakturáciu, zriadená rozhodnutím Komisie,[4] v otvorenom liste Komisii uvádza, že je potrebné, aby každé riešenie elektronickej fakturácie bolo zásadne technologicky neutrálne. Podobne podniky by privítali dostupnejšiu a zároveň stále bezpečnú elektronickú fakturáciu, ale orientovanú na ich potreby a zodpovedajúce už vykonávaným kontrolám s cieľom zabezpečiť všeobecný súlad faktúr. 3. DPH PREKÁžKOU PODPORY ELEKTRONICKEJ FAKTURÁCIE Keďže chýba jednoznačné technologické riešenie, nie je prekvapujúce, že smernica o DPH, založená na technologickom prístupe k elektronickej fakturácii, neviedla k rýchlemu zavádzaniu a využívaniu elektronickej fakturácie. Okrem toho, v prípadoch, keď technologický prístup poskytuje rôzne možnosti, členské štáty môžu predpisy týkajúce sa elektronickej fakturácie vykonávať rôznymi spôsobmi. Takto vznikla zmes predpisov v oblasti elektronickej fakturácie a pre podniky je problematické dodržiavať ich, najmä v súvislosti s cezhraničnou elektronickou fakturáciou. V rámci štúdie o fakturácii sa zmapovali predpisy v oblasti elektronickej fakturácie platné podľa vnútroštátnych právnych predpisov členských štátov. V súvislosti s elektronickou fakturáciou sa v štúdii potvrdzuje, že existuje celý rad rôznych interpretácií a využívania rôznych možností. Tak vznikla situácia, že pre podniky je problematické a nákladné vytvoriť európske, harmonizované riešenie elektronickej fakturácie. 3.1. Riešenia prekážok elektronickej fakturácie spojených s DPH Existuje mnoho možných spôsobov odstránenia prekážok elektronickej fakturácie spojených s DPH. Pre podniky by bol najvýhodnejší rovnaký prístup k elektronickej fakturácii a k faktúram na papieri. Ďalšia možnosť je vytvoriť vzorovú dohodu medzi stranami zúčastnenými na elektronickej fakturácii a tretia možnosť je používať elektronické podpisy a elektronickú výmenu údajov ako metódy prenosu, ale odstrániť problematické možnosti. Komisia uprednostňuje riešenie založené na rovnakom prístupe ku všetkým fakturáciám, posielaným na papieri alebo elektronickými prostriedkami, a teda zrušenie osobitných podmienok týkajúcich sa posielania elektronických podpisov alebo elektronickej výmeny údajov pre elektronickú fakturáciu dopredu. Na tomto základe vzniká technologicky neutrálne riešenie. Na elektronickej faktúre, rovnako ako na faktúrach na papieri, je potrebné overiť platnosť účtovných záznamov podniku, ako napríklad nákupnej objednávky, pripísania platby na účet a dodacieho listu. Správnosť faktúry sa bez výnimky určuje na základe kontrol podniku, a to bez ohľadu na spôsob prenosu faktúr. Riešenie nízkej úrovne využívania elektronickej fakturácie by sa malo zakladať aj na iných návrhoch: zásady, ktoré určila expertná skupina pre elektronickú fakturáciu, môžu byť užitočnými ukazovateľmi. Uvedená skupina podporuje rovnaký prístup k elektronickými faktúram a k faktúram na papieri. Takisto podporuje zachovanie základného prvku súčasných predpisov týkajúcich sa elektronickej fakturácie, t. j. že je potrebné technologicky neutrálne zabezpečiť hodnovernosť pôvodu a správnosť obsahu. Skupina plánuje použiť svoj súbor zásad na vytvorenie kódexu postupov pre elektronickú fakturáciu. Len čas však rozhodne, či tento prístup bude prijatý. Rozhodujúce je, že členské štáty sú odhodlané v súvislosti s DPH pristupovať k elektronickým aj papierovým faktúram rovnako a takisto sa dohodli na jednotnom prístupe k elektronickej fakturácii, aby harmonizovaný súbor predpisov založený na jednotných zásadách umožnil podnikom jednoducho a hospodárne prijať riešenia v oblasti elektronickej fakturácie. 4. OPATRENIA NA ďALšIE ZJEDNODUšENIE, MODERNIZÁCIU A HARMONIZÁCIU PREDPISOV FAKTURÁCIE DPH Ako sa už uviedlo, nevyhnutnosť ďalej zjednodušiť, modernizovať a harmonizovať predpisy týkajúce sa fakturácie znamená, že táto správa Rade zahŕňa viac aspektov ako pôvodne boli predmetom smernice o DPH. V nasledujúcich bodoch sa uvádzajú problémy, ktoré musia podniky riešiť v súvislosti so súčasnými predpismi v oblasti fakturácie, zvažujú sa v nich možné riešenia a predstavuje sa postup, ktorý Komisia podporuje. To sa analyzuje vzhľadom na vyhotovenie, obsah a uchovávanie faktúr a príslušných predpisov v oblasti fakturácie s cieľom podporiť opatrenia na boj proti podvodom. 4.1. Vyhotovenie faktúry 4.1.1. Problémy týkajúce sa vyhotovenia faktúry Ani v jednom článku smernice o DPH sa jasne neustanovuje, fakturačné predpisy ktorého členského štátu sa uplatňujú. Vo všeobecnosti sa vychádza z predpokladu, že sa uplatňujú fakturačné predpisy toho členského štátu, v ktorom vznikla daňová povinnosť, pretože uvedený členský štát kontroluje splatné dane a takisto sa ho týkajú aj uvedené rôzne možnosti. Táto všeobecná dohoda o tom, že smerodajné sú predpisy platné v mieste daňovej povinnosti, však predstavuje pre podniky určitý problém. Zdaniteľná osoba, ktorá realizuje dodávky, na ktoré sa v druhom členskom štáte uplatňuje daň, musí spĺňať jeho fakturačné podmienky. Ak uvedené dodávky podliehajú postupu prenesenia daňovej povinnosti, dodávateľ musí dodržiavať fakturačné predpisy, aj vtedy, ak nie je identifikovaný na účely DPH v členskom štáte, v ktorom vznikla daňová povinnosť. Vzhľadom na to, že v nedávno prijatom balíku opatrení v oblasti DPH[5] sa ako základné pravidlo uvádza, že miestom realizácie dodávky medzi podnikmi (business-to-business, B2B) je to miesto, kde má sídlo zákazník, tento problém sa môže byť ešte viac vyostriť. 4.1.2. Riešenia problémov týkajúcich sa vyhotovenia faktúry Existujú dva prístupy, pomocou ktorých sa podnikom zabezpečuje transparentnosť a právna istota pri faktúrach, ktoré vyhotovujú. Prvý spočíva v poskytnutí prostriedkov, na základe ktorých sú informácie o fakturačných predpisoch ľahko dostupné a požiadavky na dodržanie pravidiel jednoducho zrozumiteľné. Členské štáty si tak môžu zachovať svoje rôzne fakturačné predpisy. Avšak vzhľadom na mnoho rozdielov vo fakturačných predpisoch jednotlivých členských štátov by sa týmto postupom zaťaženie podnikov výrazne neznížilo. Alternatívou by bola snaha o harmonizované predpisy v oblasti fakturácie. 4.1.3. Názor Komisie na realizáciu dodávok medzi podnikmi Uprednostňované východisko je vytvoriť úplný súbor harmonizovaných predpisov, pričom zdaniteľná osoba, ktorá vyhotovuje faktúru na mieste, kde je identifikovaná na účely DPH, bude mať právnu istotu, že faktúra je platná v celej EÚ. Cieľ vytvoriť súbor harmonizovaných predpisov pre dodávky medzi podnikmi je možné dosiahnuť. Vďaka smernici o fakturácii sa už dosiahla harmonizácia v mnohých oblastiach, ale pri požiadavkách týkajúcich sa vyhotovenia faktúry naďalej existujú prípady neharmonizovaných predpisov: oslobodené dodávky, lehoty na vyhotovenie faktúry, súhrnné faktúry, vyhotovenie faktúry odberateľom a uskutočnenie fakturačných operácií treťou stranou mimo EÚ. 4.1.4. Oslobodené dodávky Smernica o DPH, v rámci zníženia zaťaženia podnikov, umožňuje členským štátom oslobodiť zdaniteľnú osobu od požiadavky vyhotoviť faktúry v prípade určitých oslobodených dodávok. Prístup jednotlivých členských štátov k tejto možnosti je rôzny: niektoré členské štáty ju využívajú, iné ju uplatňujú obmedzene a ďalšie ju neuplatňujú vôbec. Z toho vyplýva, že podniky musia často riešiť selektívne výnimky zo všeobecného pravidla, a teda aj vyššie správne zaťaženie. Na účely harmonizácie predpisov, s ohľadom na nevyhnutnosť vyvážiť zjednodušenie primeranou kontrolou, sa preto navrhuje, aby bola faktúra povinná v prípade oslobodených dodávok medzi podnikmi vo všetkých prípadoch, ale aby sa vyžadovala len zjednodušená faktúra, ak je zákazník v tom istom členskom štáte ako dodávateľ a dodávateľ nemá právo na odpočítanie na predchádzajúcom stupni. 4.1.5. Lehota na vyhotovenie faktúry Smernica o DPH umožňuje členským štátom určiť lehotu na vyhotovenie faktúry. To, prirodzene, vedie k rôznym predpisom v EÚ a možnosti rôznych dátumov vzniku daňovej povinnosti. Vznik daňových povinností v súvislosti s cezhraničným poskytovaním služieb mal za následok návrh zmeniť a doplniť predpisy tak, aby sa určil jednotný dátum vzniku daňovej povinnosti a tým zabezpečila presná výmena informácií o súhrnných výkazoch pre služby. Aby bolo možné určiť jednotný dátum vzniku daňovej povinnosti pri dodávkach tovaru a cezhraničnom poskytovaní služieb v rámci Spoločenstva, ktoré podliehajú postupu prenesenia daňovej povinnosti, je dôležité vyhotoviť faktúru včas s cieľom poskytnúť dôkaz o uvedených dodávkach. V uvedenom návrhu sa preto ustanovuje, že zdaniteľné osoby musia vyhotoviť faktúru najneskôr do 15 kalendárnych dní mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nastala zdaniteľná udalosť. Takto má dodávateľ aj zákazník dosť času na zaevidovanie dodávok v tom istom daňovom období. Ak budú mať členské štáty možnosť uplatňovať na domáce dodávky iné predpisy ako na cezhraničné dodávky, vznikne tak ďalšie zaťaženie pre obchod. Preto je lehota rovnaká pri všetkých faktúrach. 4.1.6. Súhrnné faktúry V smernici o DPH sa členským štátom umožňuje určiť podmienky týkajúce sa súhrnných faktúr, a tak v jednotlivých členských štátoch vznikajú rôzne podmienky. Cieľom návrhu je vytvoriť harmonizovaný prístup k súhrnným faktúram, aby podniky mohli využívať tento postup vo svoj prospech v celej EÚ. Preto budú súhrnné faktúry za kalendárny mesiac možné pod podmienkou, že budú obsahovať nevyhnutné podrobné údaje o jednotlivých dodávkach. Členské štáty nebudú môcť uložiť žiadne ďalšie podmienky týkajúce sa súhrnných faktúr. 4.1.7. Vyhotovenie faktúry odberateľom Podľa súčasných predpisov môže faktúru vyhotoviť dodávateľ, zákazník alebo tretia strana v mene dodávateľa. Uznáva sa, že je dôležité zachovať uvedené možnosti na obchodné účely. V jednotlivých členských štátoch sú však podmienky uplatňované v súvislosti s vyhotovovaním faktúry odberateľom rôzne. Cieľom návrhu je zrušiť možnosť členských štátov uložiť podmienky týkajúce sa faktúr vyhotovených odberateľom s cieľom dosiahnuť harmonizovanejší súbor pravidiel v EÚ. Zároveň na zjednodušenie kontroly faktúr vyhotovených odberateľom je odberateľ povinný na faktúre uviesť výraz „faktúra vyhotovená odberateľom“, aby bol dodávateľ a daňový úrad informovaný o osobe, ktorá faktúru vyhotovila. Na faktúre je nevyhnutné uviesť aj identifikačné číslo DPH zákazníka. 4.1.8. Uskutočnenie fakturačných operácií tretími stranami mimo EÚ Sektor obchodu aj členské štáty sa vo všeobecnosti domnievajú, že nie je nevyhnutné uvaliť osobitné podmienky tretím stranám mimo EÚ, ktoré vyhotovujú faktúry v mene zdaniteľných osôb realizujúcich dodávky v EÚ. Skutočne už existuje dostatok kontrolných opatrení, na základe ktorých sú zdaniteľné osoby povinné vyhotoviť príslušnú faktúru. Preto sa navrhuje, aby sa tretím stranám, ktoré vyhotovujú faktúry v mene zdaniteľnej osoby, neurčovali žiadne osobitné podmienky. Rušia sa súčasné podmienky uvedené v článkoch 225 a 235. 4.1.9. Názor Komisie týkajúci sa dodávok súkromným spotrebiteľom (Business to Consumer, B2C) Cieľ vytvoriť súbor harmonizovaných predpisov pre dodávky podnikov súkromným spotrebiteľom sa pravdepodobne krátkodobo nedosiahne. Predpisy v tejto oblasti sú menej harmonizované. Členské štáty môžu rozhodovať, či zdaniteľné osoby sú povinné vyhotoviť faktúru. Niektoré členské štáty využívajú túto možnosť vo veľkej miere, iné požadujú vyhotovenie faktúr pri určitých dodávkach, ako napríklad pri stavebných prácach, alebo ak hodnota presahuje určitú výšku, kým ďalšie členské štáty nevyžadujú faktúry súkromným spotrebiteľom. Všeobecne sa uznáva skutočnosť, že členské štáty potrebujú pružnosť, aby mohli kontrolovať daň. Zároveň je však dôležitý cieľ znížiť zaťaženie obchodu a zjednodušiť predpisy týkajúce sa fakturácie. Pri vyvážení uvedených potrieb je cieľom zachovať možnosť určiť zdaniteľným osobám povinnosť vyhotoviť faktúru pri dodávkach podnikov súkromným spotrebiteľom, ale požadovať pritom len zjednodušenú faktúru s obmedzeným množstvom informácií. Okrem toho je nevyhnutné zaobchádzať so zdaniteľnými osobami so sídlom v danej krajine rovnako ako so zdaniteľnými osobami bez sídla v nej. Rovnaké zaobchádzanie so zdaniteľnými osobami so sídlom v danej krajine a bez neho znamená, že osoby bez sídla v danej krajine môžu byť povinné vyhotoviť faktúry DPH len vtedy, ak je v prípade rovnakej dodávky povinná vyhotoviť faktúru zdaniteľná osoba so sídlom realizujúca dodávky spotrebiteľom (B2C). Táto skutočnosť, spolu s požiadavkou vyhotoviť len zjednodušené faktúry, by mala znížiť zaťaženie predajcov na diaľku. Osobitný režim pre elektronické služby a jeho široká pôsobnosť v rámci balíka opatrení v oblasti DPH si môže vyžadovať, aby podniky vyhotovovali faktúry v členských štátoch, v ktorých nie sú identifikované na účely DPH. Ako aj v prípade predajcov na diaľku je dôležité, aby predpisy boli transparentné a aby bolo možné ľahko ich dodržať. Túto skutočnosť je potrebné riešiť prostredníctvom požiadavky, aby členské štáty na webovej stránke sprístupnili podrobné informácie týkajúce sa fakturačných predpisov pri dodávkach súkromným spotrebiteľom. To je už ustanovené v návrhu „režimu jedného kontaktného miesta“ Komisie[6] a niečo podobné bude v každom prípade nevyhnutné pri „minimálnom režime jedného kontaktného miesta“. 4.1.10. Členské štáty, ktorých predpisy sa uplatňujú Na základe harmonizovaného súboru predpisov o fakturácii pri dodávkach medzi podnikmi by sa vytvorili predpoklady na to, aby sa v oblasti fakturácie uplatňovali predpisy toho členského štátu, kde je dodávateľ identifikovaný na účely DPH. Pritom by sa vychádzalo z koncepcie režimu jedného kontaktného miesta, kde sa povinnosti týkajúce sa DPH môžu splniť v členskom štáte, v ktorom má dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb sídlo, a nie v členskom štáte, v ktorom daňová povinnosť vznikla. Predpisy o dodávkach medzi podnikmi by sa mali orientovať aj podľa toho, kde je dodávateľ vykonávajúci dodávky identifikovaný na účely DPH, pretože všeobecne je registrácia povinná v členskom štáte zákazníka. 4.2. Fakturačné údaje 4.2.1. Problémy týkajúce sa povinných fakturačných údajov Vo všeobecnosti povinné fakturačné údaje spôsobujú obchodu menej problémov. Zdá sa, že údaje uvedené v článku 226 smernice o DPH spĺňajú potreby daňových úradov, bez toho, aby vytvárali príliš veľkú záťaž pre obchod. Je však potrebné poukázať na skutočnosť, že ak členské štáty vyžadujú vyhotovenie faktúr pri určitých dodávkach, zvyčajne medzi podnikmi (B2B), existujú zodpovedajúce rozdiely medzi obsahmi faktúr, keďže členské štáty sa môžu rozhodnúť vyžadovať menej údajov. To však neznamená vždy želaný prospech zo zníženia zaťaženia, pretože podnikom vznikajú náklady spojené s vytvorením fakturačných systémov a ich prispôsobením rôznym pravidlám. 4.2.2. Riešenia problémov týkajúcich sa fakturačných údajov Za ideálne riešenie by sa mohol považovať štandardný súbor fakturačných údajov vo všetkých prípadoch. Prijatie jediného zoznamu fakturačných údajov by však mohlo spôsobiť praktické problémy pri vytváraní rovnováhy medzi rôznymi druhmi dodávok, ako napríklad dodávok podnikov spotrebiteľom, medzi podnikmi alebo dodávok oslobodených od DPH. Potom by bolo možné, že štandardný súbor fakturačných položiek by obsahoval mnoho výnimiek s cieľom zohľadniť dotknuté obchodné postupy. V súčasných predpisoch sa ustanovuje harmonizovaný zoznam fakturačných údajov, pričom členským štátom sa umožňuje vyžadovať menej údajov pri určitých druhoch dodávok. Nedostatkom je, že členské štáty majú rôzny prístup k uplatňovaniu tejto možnosti a podniky ju potom často nemôžu využiť vo svoj prospech. Ďalším riešením by mohlo byť prepojenie medzi jediným zoznamom a mnohými výnimkami, ktoré uplatňujú členské štáty. 4.2.3. Názor Komisie Cieľom návrhu je vytvoriť dve kategórie faktúr: faktúry, pri ktorých je právo na odpočítanie pravdepodobné, a preto je povinná kontrola dodávateľa aj zákazníka, a faktúry, pri ktorých sa právo na odpočítanie pravdepodobné nie je a kontrola sa v podstate obmedzuje na dodávateľa. Prvá kategória sa uvádza ako úplná faktúra DPH, druhá ako zjednodušená faktúra DPH. Členské štáty nebudú môcť vyžadovať iný druh faktúr, ktorý by bol kompromisom medzi úplnými faktúrami DPH a zjednodušenými faktúrami DPH. Samozrejme, podniky budú naďalej môcť doplniť na faktúru ďalšie údaje. 4.2.4. Úplná faktúra DPH 4.2.4.1. Požiadavka vyhotoviť úplnú faktúru DPH Zachováva sa zásada, že zdaniteľná osoba je povinná vyhotoviť faktúru, ak je dodávka zdaniteľná na účely DPH a prijímateľ je zdaniteľná osoba alebo nezdaniteľná právnická osoba. Takéto faktúry musia obsahovať úplný súbor údajov. Existujú výnimky z tejto zásady, ktoré sa týkajú určitých oslobodených dodávok, ak je odberateľ v tom istom členskom štáte, dobropisov a faktúr na sumu do 200 EUR. V tomto prípade platia predpisy pre zjednodušené faktúry. 4.2.4.2. Informácie povinné na úplnej faktúre DPH V článku 226 smernice o DPH sa uvádza harmonizovaný zoznam informácií, ktoré sú povinné na faktúre. Nie je potrebné tento zoznam podstatne meniť. V súvislosti s pomocou pri kontrole daní a zjednodušení obchodných požiadaviek sa však navrhujú tri hlavné zmeny. Po prvé, dodávateľ je povinný uviesť na faktúre identifikačné číslo DPH zákazníka. Existuje na to niekoľko dôvodov. Pomôže to daňovým úradom lepšie kontrolovať dane, keďže im umožní overiť si, či sa identifikačné číslo DPH zákazníka na faktúre zhoduje s číslom, ktoré podnik uvádza pri uplatňovaní práva na odpočítanie. Harmonizuje fakturačné predpisy v celej EÚ, takže požiadavky sú rovnaké pri dodávkach zákazníkom v tom istom členskom štáte ako pri dodávkach zákazníkom v inom členskom štáte. Takisto to pomôže podnikom určiť, či je potrebná úplná faktúra DPH, keďže vzhľadom na dodávky súkromným zákazníkom zákazník nemá identifikačné číslo DPH. Okrem toho, keďže cieľom návrhu je prispieť k rozšíreniu používania elektronickej fakturácie, je čoraz dôležitejšie mať jedinečné číslo na identifikáciu zákazníka, najmä ak je pre poskytovateľa služieb potrebné vymieňať elektronické faktúry v mene svojich obchodných klientov. Identifikačné číslo DPH by sa mohlo používať ako jedinečné číslo, na základe ktorého sa vymieňajú elektronické faktúry, a ak by sa podľa plánov rozšírilo používanie elektronickej fakturácie, už sa bude používať jedinečné identifikačné číslo. Po druhé, dátum dodávky tovaru alebo poskytnutia služieb sa nahradí dátumom vzniku daňovej povinnosti. Keďže predpisy týkajúce sa času uplatnenia práva na odpočítanie závisia od dátumu vzniku daňovej povinnosti, je logické uvádzať na faktúre tento dátum. Zákazníkovi to uľahčí uplatniť si nárok na odpočítanie v prípade, keď dodávateľ uvádza DPH na potvrdení o platbe, čo je ďalšie opatrenie uvedené v návrhu. Po tretie, pri dodávkach s „prenesením daňovej povinnosti“, ak je zákazník v inom členskom štáte povinný platiť DPH, umožniť, aby dodávatelia mohli jednoduchšie nahradiť sadzbu DPH a splatnú sumu DPH, ako vyplýva z úplnej faktúry DPH, sumou za každý poskytovaný druh tovaru alebo služieb. 4.2.5. Zjednodušená faktúra DPH 4.2.5.1. Použitie zjednodušenej faktúry DPH Zjednodušené faktúry sa môžu použiť v dvoch prípadoch. Po prvé, členské štáty môžu vyžadovať použitie zjednodušenej faktúry, ale len od zdaniteľnej osoby, ktorá realizuje dodávky podniku zákazníkovi. Po druhé, zdaniteľná osoba môže vyhotoviť zjednodušenú faktúru namiesto úplnej faktúry DPH pri určitých dodávkach medzi podnikmi. V súvislosti s dodávkami podnikov súkromným zákazníkom je riziko podvodu najmä na strane dodávateľa, keďže je nepravdepodobné, že zákazník má právo na odpočítanie. Vo faktúre je potrebné uvádzať len povinné údaje, ktorými sa zabezpečí, že dodávateľ správne vyúčtuje daň, v dôsledku čoho je množstvo povinných údajov menšie ako v prípade, keď je možné uplatniť právo na odpočítanie. V súvislosti s dodávkami medzi podnikmi je možné použiť zjednodušené faktúry pri dodávkach vtedy, ak je riziko podvodu minimálne. V takýchto prípadoch by mal mať dodávateľ možnosť rozhodnúť sa pre vyhotovenie zjednodušenej faktúry, napríklad pri určitých oslobodených dodávkach, keďže neexistuje príslušné právo na odpočítanie, aj keď v prípade zákazníkov v inom členskom štáte je úplná faktúra nutná. V prípadoch, keď je fakturovaná suma nižšia ako 200 EUR a suma DPH, ktorú by bolo možné odpočítať, je rovnako nízka, ako aj výsledné riziko pre rozpočty členských štátov, sa dodávateľ môže rozhodnúť vyhotoviť zjednodušenú faktúru. To sa zakladá na konzultáciách Výboru pre DPH, na ktorých väčšina členských štátov požadovala použitie zjednodušenej fakturácie pri malých sumách. Ďalšou okolnosťou, keď dodávateľ môže vyhotoviť zjednodušenú faktúru je prípad, keď sa vyhotoví dobropis. V takom prípade originál faktúry uvedenej v dobropise obsahuje nevyhnutné údaje. 4.2.5.2. Obsah zjednodušenej faktúry DPH Údaje povinné na zjednodušenej faktúre sú uvedené v článku 238 smernice o DPH, podľa ktorého členské štáty môžu, po konzultácii Výboru pre DPH, v určitých prípadoch povoliť zjednodušené faktúry. Jediným doplnením je požiadavka zahrnúť hodnotu druhu dodávaného tovaru alebo poskytovaných služieb. 4.2.6. Používanie daňových referenčných čísiel Málo členských štátov využíva možnosť, uvedenú v článkoch 239 a 240 smernice o DPH, používať na identifikáciu dodávateľa na faktúre iné číslo ako identifikačné číslo DPH. Vzhľadom na túto situáciu sa táto možnosť ruší a namiesto toho sa na faktúre vo všetkých prípadoch musí uvádzať vnútroštátne identifikačné číslo DPH s cieľom dosiahnuť jednotný prístup. 4.3. Uchovávanie faktúr 4.3.1. Problémy týkajúce sa uchovávania faktúr Členské štáty majú možnosť vytvárať rôzne pravidlá uchovávania. Vznikajú tak prekážky nielen pre väčšie podniky, ktoré by privítali jednotné postupy uchovávania v EÚ, ale aj pre menšie podniky, ktorým môžu ustanovené podmienky prekážať pri dosahovaní úspor na základe účinnosti, napríklad na základe elektronického archivovania. 4.3.2. Riešenia problémov týkajúcich sa uchovávania faktúr Cieľom je znížiť zaťaženie obchodu a neoslabiť pritom schopnosť daňových úradov kontrolovať dane. V každom prípade podniky musia uchovávať faktúry na obchodné účely, ale chcú väčšiu pružnosť v súvislosti s prostriedkami a miestom uchovávania a, ak majú sídlo vo viac ako jednom členskom štáte, jednotné lehoty uchovávania. Pri každom riešení sa musí dosiahnuť rovnováha medzi zjednodušením a kontrolou. Cieľom má byť čo najväčšia harmonizácia predpisov bez narušenia schopnosti daňových úradov zabezpečiť vyberanie daní. 4.3.3. Názor Komisie Komisia sa domnieva, že jednotné predpisy je možné dosiahnuť v určitých oblastiach. Jednou z nich je harmonizovaná lehota uchovávania, ktorá sa na základe priemerných bežných lehôt uchovávania v členských štátoch môže byť stanoviť na 6 rokov. Na tomto základe by mala byť možná aj jednotná výmena faktúr medzi členskými štátmi, ktoré potrebujú overiť cezhraničné transakcie. Je potrebné zmeniť predpisy týkajúce sa uchovávania faktúr v elektronickej forme s cieľom umožniť podnikom plným právom používať uvedené médium. Podniky preto budú môcť transformovať papierové faktúry do elektronickej formy pod podmienkou, že faktúry budú prístupné bez nepatričného omeškania a je možné zaručiť, že obsah pôvodnej faktúry sa zhoduje s obsahom elektronicky uchovávanej faktúry. Takisto je potrebné v legislatíve jasne určiť, predpisy ktorého členského štátu sa majú uplatňovať na uchovávanie faktúr. Dodávateľ by sa mal riadiť predpismi toho členského štátu, v ktorom má sídlo na účely DPH. Zákazník by sa mal riadiť predpismi toho členského štátu, ktorého je príslušníkom. To by nemalo spôsobovať daňovým úradom žiadne problémy v súvislosti s kontrolou, keďže členský štát by mal mať naďalej prístup k faktúram, ak vznikla daňová povinnosť. Takisto je možné zrušiť určité ďalšie možnosti, napríklad: požiadavku, aby nezdaniteľné osoby uchovávali faktúry; uchovávanie faktúr v členských štátoch, v ktorých sídli zdaniteľná osoba; oznamovanie miesta uchovávania. 5. OPATRENIA PRISPIEVAJÚCE K RIEšENIU PODVODOV V SÚVISLOSTI S DPH 5.1. Vznik daňovej povinnosti v súvislosti s dodávkami tovaru a poskytovaním služieb v rámci Spoločenstva Komisia už navrhla skrátenie lehoty na predloženie súhrnných výkazov z troch mesiacov na jeden mesiac.[7] To už je krok k rýchlejšej výmene informácií medzi členskými štátmi, ktorá by mala prispieť k riešeniu podvodov. Predpisy týkajúce sa vzniku daňovej povinnosti v súvislosti s dodávkami v rámci Spoločenstva však umožňujú zdaniteľným osobám odložiť vznik daňovej povinnosti až do 15. dňa mesiaca nasledujúceho po zdaniteľnej udalosti. Napríklad, faktúrou vyhotovenou do 15. dňa mesiaca nasledujúceho po zdaniteľnej udalosti sa určí, kedy vzniká daňová povinnosť. Takže pri dodávke v rámci Spoločenstva, ktorá sa uskutočnila v januári a faktúra za ňu sa vyhotovila vo februári, ale pred 15. februárom, je možné predložiť súhrnné výkazy vo februári a nie v januári. Okrem toho členské štáty neuplatňujú predpisy jednotne. O tejto otázke už diskutoval Výbor pre DPH a nedospel k žiadnym záverom. Hlavný problém vzniká vtedy, keď sa faktúra vyhotoví pred dodaním tovaru, v niektorých členských štátoch sa to považuje za deň vzniku daňovej povinnosti, v iných nie. Vhodnejšie by bolo určiť jediný dátum vzniku daňovej povinnosti, teda dátum zdaniteľnej udalosti, ktorý je určený časom dodania. Na základe požiadavky vyhotoviť faktúru do 15. dňa mesiaca nasledujúceho po zdaniteľnej udalosti je faktúra aj naďalej hlavným dokumentom dokazujúcim dodávku v rámci Spoločenstva. Okrem toho je potrebné zmeniť dátum vzniku daňovej povinnosti týkajúcej sa nadobudnutia v rámci Spoločenstva tak, aby sa zhodoval s dodávkou v rámci Spoločenstva. 5.2. Právo na odpočítanie Vo väčšine prípadov zdaniteľná osoba uplatňujúca právo na odpočítanie musí mať faktúru DPH, ktorá bola vyhotovená v súlade s predpismi v smernici o DPH. Existujú však výnimky z uvedeného pravidla, najmä pri transakciách prenosu daňovej povinnosti. Vo veci Bockemühl[8] však súd vyhlásil, že mať faktúru DPH nie je formalita, ktorú môžu členské štáty vyžadovať od podnikov uplatňujúcich právo na odpočítanie v súvislosti s dodávkami podliehajúcimi preneseniu daňovej povinnosti. Napriek uvedeným výnimkám je zdaniteľná osoba realizujúca dodávky povinná vyhotoviť faktúru v súlade so smernicou o DPH. Z toho vyplývajú rozdiely medzi požiadavkou vyhotoviť faktúru ako dôkaz o dodávke a požiadavkou mať faktúru na uplatnenie práva na odpočítanie. V súvislosti s týmito požiadavkami je potrebný rovnaký prístup k dodávateľovi a zákazníkovi. Keď je dodávateľ povinný vyhotoviť faktúru na dôkaz dodávky, zároveň by mal byť odberateľ povinný mať uvedenú faktúru s cieľom uplatniť právo na odpočítanie. V súčasnosti môžu členské štáty povoliť právo na odpočítanie na základe ďalšieho dôkazu, ak nie je vyhotovená platná faktúra. 6. OSTATNÉ ZJEDNODUšUJÚCE OPATRENIA – HOTOVOSTNÉ ÚčTOVNÍCTVO NIEKTORÉ čLENSKÉ šTÁTY MAJÚ POVOLENIE na odchýlku[9] vzhľadom na čas, keď môže zdaniteľná osoba, priznávajúca DPH podľa dobrovoľného systému hotovostného účtovníctva, uplatniť právo na odpočítanie. Podľa tejto odchýlky sa odsúva právo zdaniteľných osôb na odpočítanie v systéme hotovostného účtovníctva, až kým sa nerealizuje platba ich dodávateľom. Navrhuje sa rozšíriť toto opatrenie zjednodušujúce hotovostné účtovníctvo na všetky členské štáty. Ak však dodávateľ účtuje DPH až po prijatí platby, je potrebné udeliť prijímateľovi uvedených dodávok povolenie uplatniť si okamžité právo na odpočítanie. Predmetný návrh pre členské štáty predstavuje právny základ ďalšej podpory podnikov, ktoré používajú systém hotovostného účtovníctva. 7. ZÁVER V súvislosti s elektronickou fakturáciou sa ruší základný prístup využívajúci technológie na zabezpečenie správnosti faktúry. Namiesto toho sa má pristupovať k papierovým a elektronickým faktúram rovnako, pričom spoľahlivosť fakturačných údajov bude zabezpečená rovnako, ako je to v súčasnosti v prípade papierových faktúr. V návrhu sa podstatne znižuje počet možností, ktoré sú dostupné členským štátom. Vznikne tak harmonizovanejší súbor európskych predpisov týkajúcich sa fakturácie, ktoré podnikom umožnia jednoduchšie splniť povinnosti v súvislosti s fakturáciou. Malo by sa znížiť zaťaženie najmä podnikov zúčastnených na cezhraničných transakciách a podnikov s identifikačným číslom DPH vo viacerých členských štátoch. Rozšírenie používania zjednodušených faktúr by malo byť priamym prínosom pre malé a stredné podniky, najmä v súvislosti s faktúrami na malú sumu. Okrem toho harmonizovanejší súbor európskych predpisov uľahčí zladenie a výhody cezhraničného obchodu budú dostupnejšie. Nakoniec, prijali sa opatrenia, ktoré členským štátom umožnia rýchlejšiu výmenu informácií o dodávkach tovaru v rámci Spoločenstva. To dopĺňa návrh Komisie skrátiť lehotu súhrnných výkazov a je kľúčovým prvkom riešenia podvodov DPH v rámci Spoločenstva. [1] Ú. v. EÚ L 347, 11.12.2006, s. 1. [2] Ú. v. ES L 15, 17.1.2002, s. 24. [3] http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/publications/studies/index_en.htm [4] 2007/717/ES (Ú. v. EÚ L 289, 7.11.2007, s. 38). [5] Ú. v. EÚ L 44, 20.2.2008, s. 11. [6] KOM(2004) 728 v konečnom znení, Ú. v. EÚ C 24, 29.1.2005, s. 8. [7] KOM(2008)147. [8] Ú. v. EÚ C 106, 30.4.2004, s. 7. [9] Rozhodnutie Rady 2006/659/ES, Ú. v. EÚ L 272, 3.10.2006, s. 15.