[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 16.3.2011 KOM(2011) 121 v konečnom znení 2011/0058 (CNS) Návrh SMERNICA RADY o spoločnom konsolidovanom základe dane z príjmov právnických osôb (CCCTB) {SEK(2011) 315 v konečnom znení}{SEK(2011) 316 v konečnom znení} OBSAH DÔVODOVÁ SPRÁVA 4 1. KONTEXT NÁVRHU 4 2. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A HODNOTENIE VPLYVU 7 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU 7 4. VPLYV NA ROZPOČET 7 SMERNICA RADY o spoločnom konsolidovanom základe dane z príjmov právnických osôb (CCCTB) 7 KAPITOLA I ROZSAH PÔSOBNOSTI 7 KAPITOLA II ZÁKLADNÉ POJMY 7 KAPITOLA III ZVOLENIE SYSTÉMU USTANOVENÉHO V TEJTO SMERNICI 7 KAPITOLA IV VÝPOČET ZÁKLADU DANE 7 KAPITOLA V NAČASOVANIE A KVANTIFIKÁCIA 7 KAPITOLA VI ODPIS DLHODOBÉHO MAJETKU 7 KAPITOLA VII STRATY 7 KAPITOLA VIII USTANOVENIA O VSTUPE DO SYSTÉMU USTANOVENÉHO V TEJTO SMERNICI A VYSTÚPENÍ Z NEHO 7 KAPITOLA IX KONSOLIDÁCIA 7 KAPITOLA X VSTUP DO SKUPINY A VYSTÚPENIE Z NEJ 7 KAPITOLA XI REORGANIZÁCIA PODNIKATEĽSKEJ ČINNOSTI 7 KAPITOLA XII TRANSAKCIE A VZŤAHY MEDZI SKUPINOU A INÝMI SUBJEKTMI 7 KAPITOLA XIII TRANSAKCIE MEDZI PRIDRUŽENÝMI PODNIKMI 7 KAPITOLA XIV PRAVIDLÁ NA ZABRÁNENIE ZNEUŽITIA 7 KAPITOLA XV TRANSPARENTNÉ SUBJEKTY 7 KAPITOLA XVI PRISÚDENIE ZÁKLADU DANE 7 KAPITOLA XVII SPRÁVA A POSTUPY 7 KAPITOLA XVIII ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA 7 PRÍLOHY 7 PRÍLOHA I 7 PRÍLOHA II 7 PRÍLOHA III 7 LEGISLATÍVNY FINANČNÝ VÝKAZ PRE NÁVRHY 7 DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. KONTEXT NÁVRHU Cieľom spoločného konsolidovaného základu dane z príjmov právnických osôb (CCCTB) je ponúknuť riešenie niektorých hlavných daňových prekážok rastu na jednotnom trhu. Bez spoločných pravidiel dane z príjmov právnických osôb je často výsledkom súbežnej pôsobnosti vnútroštátnych daňových systémov nadmerné a dvojité zdaňovanie, veľká administratívna záťaž pre podniky a vysoké náklady na dodržiavanie daňových právnych predpisov. Táto situácia odrádza od investovania, a je teda v rozpore s prioritami vytýčenými v oznámení Európa 2020 - Stratégia na zabezpečenie inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu[1]. CCCTB je dôležitá iniciatíva v rámci úsilia o odstránenie prekážok dobudovania jednotného trhu[2] a v Ročnom prieskume rastu[3] sa označila ako iniciatíva podporujúca rast, ktorá má byť v záujme stimulovania rastu a vytvárania pracovných miest prioritou. Navrhovaným spoločným prístupom by sa zabezpečil súlad vnútroštátnych daňových systémov, ale neharmonizovali by sa sadzby dane. Spravodlivú hospodársku súťaž v oblasti sadzieb dane treba podporovať. Rozdiely medzi sadzbami umožňujú udržať na vnútornom trhu určitý stupeň daňovej súťaže, pričom spravodlivá súťaž v daňovej oblasti založená na sadzbách zabezpečuje viac transparentnosti a umožňuje členským štátom zohľadňovať pri stanovovaní svojich sadzieb dane jednak svoju konkurencieschopnosť na trhu a jednak svoje rozpočtové potreby. CCCTB je zlučiteľný s prehodnotením daňových systémov a prechodom na ekologickejšie zdaňovanie zvýhodňujúce rast tak, ako sa vyžaduje v stratégii Európa 2020. Jedným z kľúčových cieľov pri zostavovaní návrhu o spoločnom základe dane bola podpora výskumu a vývoja. V systéme CCCTB sú všetky náklady na výskum a vývoj odpočítateľné. Táto koncepcia bude motivovať spoločnosti, ktoré si zvolia systém, aby naďalej investovali do výskumu a vývoja. Konsolidácia znamená, že sa hospodárske straty vyrovnávajú cezhranične, preto môže v rámci CCCTB dochádzať k zmenšeniu spoločného základu dane. Vo všeobecnosti by ale spoločný základ dane mal za následok širší priemerný základ dane v celej EÚ, ako je súčasný, predovšetkým vďaka možnosti odpísania aktív. Kľúčovou prekážkou jednotného trhu sú v súčasnosti okrem iného vysoké náklady na dodržiavanie formalít transferového oceňovania podľa zásady trhového odstupu. Okrem toho sa na základe súčasných organizačných foriem pevne integrovaných skupín dá jednoznačne usúdiť, že oceňovanie jednotlivo pri každej transakcii podľa zásady trhového odstupu už pravdepodobne nie je najlepšia metóda prideľovania zisku. Možnosť cezhraničného vyrovnania strát je v EÚ dostupná len za obmedzeného počtu okolností, v dôsledku čoho dochádza k nadmernému zdaňovaniu spoločností vyvíjajúcich cezhraničnú činnosť. Primeranú možnosť odstrániť dvojité zdaňovanie na jednotnom trhu neponúka ani sieť dohovorov o zamedzení dvojitého zdaňovania, keďže je koncipovaná na fungovanie v bilaterálnych situáciách na medzinárodnej úrovni a nie v situáciách, keď sú spoločnosti v pevne integrovanom prostredí. CCCTB je systém spoločných pravidiel výpočtu základu dane pre spoločnosti, ktoré sú daňovými rezidentmi v EÚ a pre pobočky spoločností tretích krajín situované v EÚ. Konkrétne by spoločný daňový rámec mal zabezpečiť pravidlá výpočtu jednotlivých daňových výsledkov každej spoločnosti (alebo pobočky), konsolidáciu týchto výsledkov v prípade, ak je spoločnosť jedným z členov skupiny, a prisúdenie konsolidovaného základu dane medzi všetky oprávnené členské štáty. CCCTB bude k dispozícii všetkým spoločnostiam bez ohľadu na ich veľkosť. Pre nadnárodné podniky by sa odstránili niektoré daňové prekážky na jednotnom trhu a malým a stredným podnikom by vznikali menšie náklady na dodržiavanie právnych predpisov, ak by sa rozhodli rozšíriť svoju obchodnú činnosť do iného členského štátu. Systém je voliteľný. Keďže nie všetky podniky vyvíjajú cezhraničnú obchodnú činnosť, podniky, ktoré neplánujú expanziu za hranice svojho členského štátu, by v systéme CCCTB neboli nútené znášať náklady prechodu na nový daňový systém. Harmonizácia sa bude týkať len výpočtu základu dane a nedotkne sa finančných účtov. Členské štáty si preto ponechajú svoje vnútroštátne pravidlá finančného účtovníctva a v rámci systému CCCTB sa zavedú osobitné pravidlá výpočtu základu dane spoločností. Tieto pravidlá nebudú mať vplyv na vypracovanie ročnej účtovnej ani konsolidovanej závierky. S rozšírením harmonizácie aj na sadzby sa vôbec nepočíta. Každý členský štát bude na svoj podiel základu dane daňovníkov uplatňovať svoju vlastnú sadzbu. V rámci CCCTB by skupiny spoločností uplatňovali na celom území Únie jeden súbor daňových pravidiel a vybavovali záležitosti len s jednou daňovou správou (jednotné kontaktné miesto). Na spoločnosť, ktorá sa rozhodne uplatňovať CCCTB, sa prestanú vzťahovať vnútroštátne úpravy dane z príjmov právnických osôb vo všetkých aspektoch, ktoré sa budú riadiť spoločnými pravidlami. Na spoločnosti, ktoré nespĺňajú požiadavky na využívanie systému smernice o CCCTB, a na spoločnosti, ktoré sa rozhodnú tento systém neuplatňovať, sa naďalej budú vzťahovať vnútroštátne pravidlá zdaňovania príjmov právnických osôb, ktoré môžu obsahovať osobitné systémy daňových úľav v prospech výskumu a vývoja. Podniky vyvíjajúce cezhraničnú činnosť budú profitovať ako zo zavedenia cezhraničnej kompenzácie strát, tak aj zo zníženia tých nákladov na dodržiavanie právnych predpisov, ktoré súvisia s odvodom daní spoločnosti. Povolenie okamžitej konsolidácie ziskov a strát na výpočet základov dane za celé územie EÚ je ďalším krokom v úsilí o zníženie nadmerného zdaňovania v cezhraničných situáciách, a teda o zlepšenie podmienok daňovej neutrality medzi domácimi a cezhraničnými činnosťami, aby sa mohol lepšie využívať potenciál vnútorného trhu. Z výpočtov na základe vzorky nadnárodných spoločností EÚ vyplýva, že v priemere približne 50 % nefinančných a 17 % finančných nadnárodných skupín by mohlo profitovať z bezprostrednej cezhraničnej kompenzácie strát. Jednou z hlavných výhod zavedenia CCCTB bude zníženie nákladov spoločností na dodržiavanie právnych predpisov. Z poznatkov získaných v prieskume vyplýva, že náklady na dodržiavanie právnych predpisov pri opakujúcich sa úlohách v súvislosti s daňami by sa v systéme CCCTB znížili až o 7 %. Očakáva sa, že zníženie skutočných a vnímaných nákladov na dodržiavanie právnych prepisov bude mať zo stredno- a dlhodobého hľadiska výrazný vplyv na schopnosť a odhodlanie spoločností expandovať do zahraničia. Vďaka CCCTB sa v prípade, ak by materská spoločnosť zriaďovala novú pobočku v inom členskom štáte, dajú očakávať podstatné úspory vzhľadom na čas a náklady na dodržiavanie právnych predpisov. Daňoví odborníci, ktorí sa podieľali na štúdii, v priemere odhadovali, že náklady veľkého podniku pri zriaďovaní novej pobočky v inom ČŠ súvisiace s daňami sa pohybujú vo výške 140 000 EUR (0,23 % obratu). Vďaka CCCTB by sa tieto náklady znížili o 87 000 EUR alebo 62 %. Úspory stredne veľkého podniku by boli ešte podstatnejšie, keďže v takom prípade sa vychádza z poklesu nákladov zo 128 000 EUR (0,55 % obratu) na 42 000 EUR resp. z poklesu nákladov o 67 %. Návrh prinesie výhody všetkým spoločnostiam bez ohľadu na ich veľkosť, ale jeho mimoriadny význam spočíva v tom, že je súčasťou úsilia podporovať a podnietiť MSP, aby mohli profitovať z jednotného trhu, ako sa uvádza v preskúmaní iniciatívy „Small Business Act” pre Európu [4]. CCCTB posilňuje najmä snahu redukovať daňové prekážky a administratívnu záťaž, pretože v tomto systéme sa zjednodušuje a zlacňuje rozšírenie činností MSP na celom území EÚ. MSP, ktoré vyvíjajú cezhraničnú činnosť a zvolia si systém CCCTB, budú povinné počítať svoj základ dane z príjmov právnických osôb len na základe jedného súboru daňových pravidiel. CCCTB dopĺňa európsku súkromnú spoločnosť (ESS), o ktorej ešte prebiehajú diskusie v Rade. Spoločný rámec výpočtu základu dane pre spoločnosti v EÚ by bol mimoriadne praktický pre ESS s činnosťou vo viacerých členských štátoch. Účelom predmetného návrhu nie je ovplyvniť daňové príjmy. Vplyv rozdelenia základov dane medzi členské štáty EÚ bol predmetom analýzy. V skutočnosti bude vplyv na príjmy členských štátov v konečnom dôsledku závisieť od politických rozhodnutí na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa možného prispôsobenia kombinácie rozličných daňových nástrojov alebo uplatňovaných sadzieb dane. Z tohto hľadiska je náročné predpovedať presný dosah na každý členský štát. V tejto súvislosti a ako výnimka zo všeobecného pravidla platí, že ak výsledok prisúdenia základu dane medzi členské štáty primerane nezodpovedá rozsahu podnikateľských činností, ochranná doložka zabezpečuje použitie alternatívnej metódy. Okrem toho smernica obsahuje aj doložku o preskúmaní vplyvov päť rokov po nadobudnutí účinnosti smernice. Pre členské štáty bude zavedenie voliteľného systému samozrejme znamenať to, že daňové správy budú musieť riadiť dve odlišné daňové schémy (CCCTB a svoju vlastnú vnútroštátnu daň z príjmu právnických osôb). Na druhej strane systém CCCTB obmedzí možnosti daňového plánovania spoločností pomocou transferového oceňovania alebo využitím nezlučiteľnosti daňových systémov členských štátov. Bude dochádzať k menšiemu počtu sporov pred ESD alebo postupom vzájomnej dohody v rámci dohovorov o dvojitom zdanení. S cieľom pomáhať daňovým správam členských štátov v prípravách na zavedenie CCCTB sa plánuje mobilizácia programu EÚ FISCALIS na podporu členským štátom pri implementácii a správe CCCTB. Tento návrh obsahuje úplný súbor pravidiel zdaňovania spoločností. Ustanovujú sa v ňom podrobnosti o tom, kto si môže systém zvoliť, ako počítať základ dane, ako aj rozsah konsolidácie a jej fungovanie. Takisto sa v ňom ustanovujú pravidlá na zabránenie zneužitiu, vymedzuje spôsob, akým sa konsolidovaný základ rozdeľuje, a ako by členské štáty mali spravovať CCCTB vzhľadom na koncepciu „jednotného kontaktného miesta“. 2. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A HODNOTENIE VPLYVU a) Konzultácie Komisia po zverejnení Štúdie o zdaňovaní podnikov v roku 2001 otvorila širokú verejnú diskusiu a uskutočnila celú sériu konzultácií. Najdôležitejším krokom v tomto procese bolo vytvorenie pracovnej skupiny (CCCTB WG), ktorú tvorili experti z daňových správ všetkých členských štátov. CCCTB WG sa zriadila v novembri 2004 a do apríla 2008 sa stretla na trinástich plenárnych zasadnutiach. Okrem toho sa zriadilo aj šesť podskupín, ktorých úlohou bolo dôkladnejšie preskúmať konkrétne oblasti a podať správu CCCTB WG. Úloha národných expertov bola obmedzená na poskytovanie technickej pomoci a poradenstva útvarom Komisie. CCCTB WG sa trikrát (v decembri 2005, 2006 a 2007) stretla aj v rozšírenej podobe, aby všetci kľúčoví experti a zainteresované strany z obchodnej, podnikateľskej a profesijnej sféry a akademickej obce dostali príležitosť vyjadriť svoj názor. Komisia ďalej viedla neformálne bilaterálne konzultácie s niekoľkými združeniami podnikov a profesijnými združeniami. Niektoré z týchto záujmových skupín predložili svoje stanoviská oficiálne. Do úvah sa zahrnuli aj výsledky akademického výskumu. Komisia takto získala o rozličných aspektoch systému poznatky od popredných vedeckých pracovníkov. Popritom Komisia zorganizovala aj dve podujatia – v Bruseli (v apríli 2002) a v Ríme (v decembri 2003 spolu s talianskym predsedníctvom). Vo februári 2008 sa vo Viedni uskutočnila ďalšia konferencia, ktorú zorganizovala Komisia spolu s jednou akademickou inštitúciou a na ktorej sa podrobne prediskutovalo viacero aspektov CCCTB. A napokon 20. októbra 2010 Komisia viedla konzultácie s odborníkmi z členských štátov, obchodnej a podnikateľskej sféry, odborných kolégií a akademickej obce o určitých témach, ktoré jej útvary od posledného zasadnutia CCCTB WG v apríli 2008 prehodnotili a ďalej rozpracovali. b) Hodnotenie vplyvu Vypracovalo sa veľmi podrobné hodnotenie vplyvu. Zahŕňa výsledky týchto štúdií: i) European Tax Analyzer (ETA), ii) štúdiu spoločnosti Price Waterhouse Cooper (PWC), iii) databázy Amadeus a Orbis, iv) štúdiu spoločnosti Deloitte a v) štúdiu CORTAX. Správa vychádza z Usmernení Generálneho sekretariátu pre hodnotenie vplyvu a uvádza sa v nej teda: i) prehľad konzultácií, ii) opis aktuálnych problémov, iii) vymedzenie cieľov politík a (iv) porovnanie politických možností, ktoré by prichádzali do úvahy na dosiahnutie vytýčených cieľov. Predmetom analýzy je CCTB (spoločný základ dane bez konsolidácie) a CCCTB (spoločný základ dane s konsolidáciou), či už povinné alebo voliteľné, a porovnávajú sa ich hospodárske, sociálne a environmentálne vplyvy. Porovnanie politických možností V hodnotení vplyvu sa skúmajú rozličné spôsoby, ako zlepšiť postavenie európskych spoločností v hospodárskej súťaži tým, že budú môcť počítať zisky z celého územia EÚ na základe jedného súboru pravidiel, a teda vybrať si právne prostredie, ktoré najviac vyhovuje ich podnikateľským potrebám, vďaka čomu odpadnú daňové náklady súvisiace s existenciou 27 vnútroštátnych daňových systémov. V správe sa rozoberajú 4 hlavné politické scenáre, ktoré sa porovnávajú so scenárom „status quo“ (ak by sa neprijali žiadne opatrenia) – možnosť 1: i) Voliteľný spoločný základ dane z príjmov právnických osôb (voliteľný CCTB): Spoločnosti, ktoré sú rezidentmi v EÚ, (a stále prevádzkarne situované v EÚ) by mali možnosť počítať svoj základ dane na celom území EÚ podľa súboru spoločných pravidiel a nie podľa pravidiel niektorého z 27 vnútroštátnych daňových systémov. Systém by nezahŕňal konsolidáciu daňových výsledkov (možnosť 2), preto by sa vnútroskupinové transakcie naďalej „účtovali oddelene“ (t. j. oceňovalo by sa jednotlivo pri každej transakcii podľa zásady trhového odstupu). ii) Povinný spoločný základ dane z príjmov právnických osôb (povinný CCTB): všetky spôsobilé spoločnosti, ktoré sú rezidentmi v EÚ, (a stále prevádzkarne situované v EÚ) by boli povinné počítať svoj základ dane podľa jedného súboru spoločných pravidiel Únie. Nové pravidlá by nahradili súčasných 27 vnútroštátnych systémov dane z príjmov právnických osôb. Bez konsolidácie by sa zisky vo vnútroskupinových transakciách prideľovali na základe „oddeleného účtovníctva“ (možnosť 3). iii) Voliteľný spoločný konsolidovaný základ dane z príjmov právnických osôb (voliteľný CCCTB): súbor spoločných pravidiel, ktorým by sa ustanovil konsolidovaný základ dane platný pre celú EÚ, by bol alternatívou k súčasným 27 vnútroštátnym systémom dane z príjmov právnických osôb a k „oddelenému účtovníctvu“ pri prideľovaní príjmov medzi pridruženými podnikmi. Daňové výsledky každého člena skupiny (t. j. spoločnosť, ktorá je rezidentom v EÚ, alebo stála prevádzkareň situovaná v EÚ) by sa spočítali do jedného konsolidovaného základu dane a následne prerozdelili prostredníctvom vopred určeného mechanizmu rozdeľovania na základe stanoveného vzorca. Pri tomto scenári by spoločnosti, ktoré sú rezidentom v EÚ, a/alebo stále prevádzkarne situované v EÚ vo vlastníctve spoločností, ktoré nie sú rezidentom v EÚ, boli oprávnené využívať CCCTB, ak by spĺňali požiadavky na vytvorenie skupiny a všetci oprávnení členovia jednej skupiny by sa rozhodli uplatňovať spoločné pravidlá („všetci alebo nikto“) (možnosť 4). iv) Povinný spoločný konsolidovaný základ dane z príjmov právnických osôb (povinný CCCTB): Spoločnosti, ktoré sú rezidentom v EÚ, a/alebo stále prevádzkarne situované v EÚ vo vlastníctve spoločností, ktoré nie sú rezidentom v Únii, by museli povinne uplatňovať pravidlá CCCTB, ak by spĺňali požiadavky oprávnenosti na vytvorenie skupiny. Analýza vplyvu Z hospodárskych výsledkov hodnotenia vplyvu vyplýva, že podniky by bez identifikovaných prekážok súvisiacich s daňou z príjmov právnických osôb mohli robiť fundovanejšie hospodárske rozhodnutia a vďaka tomu zlepšiť aj celkovú efektívnosť hospodárstva. Obe možnosti, voliteľný aj povinný CCCTB budú mať za následok mierne zvýšenie prosperity. Voliteľný CCCTB je pre viacero dôvodov výhodnejší. V hodnotení vplyvu sa ako dva hlavné dôvody uvádzajú: i) priaznivejší odhadovaný vplyv na zamestnanosť a ii) skutočnosť, že spoločnosti v Únii (bez ohľadu na to, či pôsobia v jednom alebo viacerých členských štátoch) by neboli nútené prejsť na novú metódu výpočtu základu dane. Analyzované reformy by mohli z dlhodobého hľadiska vyvolať dôležité dynamické efekty. Hlavnou oblasťou, kde by sa tieto efekty prejavili, by bolo zníženie neistoty a nákladov (skutočných aj vnímaných), ktoré musia znášať spoločnosti pôsobiace vo viacerých právnych systémoch. Konečným dôsledkom by bola intenzívnejšia cezhraničná investičná aktivita v rámci Únie pochádzajúca ako z ďalšej expanzie európskych a zahraničných nadnárodných podnikov, tak aj zo skutočnosti, že čisto domáce spoločnosti by začali nanovo investovať v iných členských štátoch. Schopnosť spoločností expandovať aj za hranice by posilnila predovšetkým eliminácia dodatočných nákladov na dodržiavanie rôznych daňových právnych predpisov v celej Únii a vybavovanie záležitostí s viac ako jednou daňovou správou (princíp jednotného kontaktného miesta). Táto perspektíva by mala byť priaznivá predovšetkým pre malé a stredné podniky, ktoré sú v súčasnej situácii najviac zaťažené vysokými nákladmi na dodržiavanie rôznych právnych predpisov. Napriek tomu, že v hodnotení vplyvu sa zdôrazňuje, že konečný vplyv zavedenia CCCTB na celkové daňové príjmy závisí od vnútropolitických rozhodnutí členských štátov, je dôležité, aby členské štáty venovali zvýšenú pozornosť účinku na príjmy, predovšetkým vzhľadom na veľmi komplikovanú rozpočtovú situáciu v mnohých členských štátoch. Vo všeobecnosti by nové pravidlá spoločného základu dane mali za následok priemerný širší základ v EÚ, ako je súčasný. Konsolidácia znamená, že sa hospodárske straty vyrovnávajú cezhranične, preto môže v rámci CCCTB dochádzať k zmenšeniu spoločného základu dane. V skutočnosti bude vplyv na príjmy členských štátov v konečnom dôsledku závisieť od politických rozhodnutí na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa možného prispôsobenia kombinácie rozličných daňových nástrojov alebo uplatňovaných sadzieb dane. Z tohto hľadiska je náročné predpovedať presný dosah na každý členský štát. Smernica však obsahuje doložku o preskúmaní vplyvu po 5 rokoch. 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU a) Právny základ Právne predpisy o priamom zdaňovaní spadajú do rozsahu článku 115 Zmluvy o fungovaní EÚ (ZFEÚ). Stanovuje sa v ňom, že právne opatrenia aproximácie podľa predmetného článku majú právnu podobu smernice. b) Subsidiarita Návrh je v súlade so zásadou subsidiarity. Účelom systému CCCTB je odstrániť daňové prekážky, vyplývajúce predovšetkým zo skutočnosti, že v EÚ existuje 27 rozličných daňových systémov, ktorým musia čeliť podniky pri svojom pôsobení na jednotnom trhu. Nekoordinované kroky, ktoré by si naplánovali a realizovali jednotlivé členské štáty by opäť viedli k súčasnej situácii, pretože spoločnosti by naďalej museli vybavovať záležitosti s toľkými daňovými správami, koľko by bolo členských štátov, v ktorých by boli povinné platiť daň. Ak by každý členský štát uplatňoval svoj vlastný systém, pravidlá v tomto návrhu, ako napr. úľavy pri cezhraničných stratách a reorganizácie v rámci skupiny oslobodené od dane, by boli neúčinné a mohli by spôsobiť narušenie trhu, a to najmä dvojité zdanenie alebo nezdanenie. Rozličné vnútroštátne pravidlá rozdeľovania ziskov by nezlepšili ani súčasný – už beztak dosť komplikovaný – postup prideľovania obchodných ziskov v rámci pridružených podnikov. Podstata problematiky si vyžaduje spoločnú koncepciu. Vychádza sa z predpokladu, že jeden súbor pravidiel výpočtu, konsolidácie a rozdelenia základu dane pridružených podnikov v celej EÚ by mohol zmierniť narušenia trhu spôsobené aktuálnou súbežnou platnosťou 27 vnútroštátnych daňových systémov. Okrem toho by sa základné kamene systému, najmä úľavy pri cezhraničných stratách, vnútroskupinové prevody aktív oslobodené od dane a pridelenie základu dane v rámci skupiny na základe vzorca, mohli stať skutočnosťou len, ak sa vytvorí spoločný regulačný rámec. Rovnako by bolo potrebné zostaviť aj spoločné pravidlá administratívnych postupov, aby sa mohol uplatňovať princíp „jednotného kontaktného miesta“. Tento návrh sa týka výlučne odstránenia daňových prekážok spôsobených rozdielmi medzi vnútroštátnymi systémami vo výpočte základu dane medzi pridruženými podnikmi. Pri práci, ktorá nasledovala po zverejnení Štúdie o zdaňovaní podnikov, sa zistilo, že najlepšie výsledky pri odstraňovaní týchto prekážok by sa dosiahli, ak by sa spoločným rámcom reguloval výpočet základu dane z príjmov právnických osôb a dosiahla cezhraničná konsolidácia. Tieto otázky sa v skutočnosti môžu vyriešiť len prostredníctvom právnych predpisov na úrovni Únie, pretože sa týkajú prvotne cezhraničných situácií. Tento návrh je preto opodstatnený samotnou zásadou subsidiarity, pretože plánované výsledky nemožno dosiahnuť individuálnymi opatreniami jednotlivých členských štátov. c) Proporcionalita Tento návrh voliteľne koncipovaného systému predstavuje najprimeranejšiu odpoveď na zistené problémy. Neukladá spoločnostiam, ktoré neplánujú začať pôsobiť v zahraničí, povinnosť znášať zbytočné administratívne náklady na implementáciu spoločných pravidiel bez toho, aby im z nej plynuli hmatateľné výhody. Očakávaným dôsledkom tejto iniciatívy je pokles nákladov na dodržiavanie právnych predpisov, a teda priaznivejšie podmienky pre investície na jednotnom trhu. Okrem toho by sa mohli vytvoriť aj výrazné výhody pre podniky spojené so zrušením formalít transferového oceňovania, možnosťou prenesenia strát v jednej skupine cez štátne hranice, ako aj vnútroskupinových reorganizácií oslobodených od dane. Pozitívny vplyv by mal prevážiť nad prípadnými dodatočnými finančnými a administratívnymi nákladmi, ktoré by vnútroštátne daňové správy museli znášať v prvej fáze implementácie systému. Opatrenia ustanovené v tomto nariadení sú ako vhodné, tak potrebné na dosiahnutie vytýčeného cieľa (teda primerané). Týkajú sa konkrétne harmonizácie základu dane z príjmov právnických osôb, čo je podmienkou odstránenia zistených daňových prekážok a opravy prvkov, ktoré narúšajú jednotný trh. V tejto súvislosti treba takisto objasniť, že tento návrh neobsahuje harmonizáciu sadzieb dane (ani sa v ňom neustanovuje minimálna sadzba dane). Určovanie sadzieb dane úplne spadá do daňovej suverenity členských štátov a preto zostáva predmetom vnútroštátnych právnych predpisov. 4. VPLYV NA ROZPOČET Tento návrh smernice nemá žiaden vplyv na rozpočet Európskej únie.. 2011/0058 (CNS) Návrh SMERNICA RADY o spoločnom konsolidovanom základe dane z príjmov právnických osôb (CCCTB) RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 115, so zreteľom na návrh Komisie, po predložení návrhu legislatívneho aktu parlamentom jednotlivých štátov, so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu[5], so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[6], konajúc v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom, keďže: 1. Spoločnosti, ktoré chcú v rámci Únie vyvíjať cezhraničnú činnosť, narážajú na vážne prekážky a narušenia trhu vyplývajúce z existencie 27 rozličných systémov dane z príjmov právnických osôb. Tieto prekážky a narušenia bránia správnemu fungovaniu vnútorného trhu. Odrádzajú od investícií v Únii a sú v rozpore s prioritami ustanovenými v oznámení, ktoré Komisia prijala 3. marca 2010 pod názvom Európa 2020 - Stratégia na zabezpečenie inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu[7]. Rovnako sú v rozpore aj s požiadavkami veľmi konkurencieschopného sociálneho trhového hospodárstva. 2. Daňové prekážky cezhraničného obchodu majú mimoriadne nepriaznivý vplyv hlavne na malé a stredné podniky, ktorým často chýbajú prostriedky na to, aby zvládli situácie, keď trh nefunguje efektívne. 3. Sieť dohovorov o dvojitom zdaňovaní medzi členskými štátmi nepredstavuje primerané riešenie. Právne predpisy Únie, ktoré v súčasnosti platia v oblasti dane z príjmov právnických osôb, sa týkajú len malého okruhu konkrétnych problémov. 4. Systém, ktorý by na účely dane z príjmov právnických osôb umožnil spoločnostiam považovať Úniu za jednotný trh, by uľahčil cezhraničnú činnosť spoločnostiam, ktoré sú rezidentmi v Únii, a podporil by cieľ etablovať Úniu ako konkurencieschopnejšie miesto na investovanie v medzinárodnom meradle. Takýto systém by sa najjednoduchšie dosiahol, ak by sa skupinám spoločností zdaniteľných vo viacerých členských štátoch umožnilo riešiť svoje daňové záležitosti v Únii podľa jedného súboru pravidiel výpočtu základu dane a vybavovať ich len s jednou daňovou správou (jednotné kontaktné miesto). Tieto pravidlá by takisto mali byť prístupné pre subjekty, ktoré nie sú členom žiadnej skupiny a ktoré sú povinné odvádzať daň z príjmov právnických osôb v Únii. 5. Rozdielne daňové sadzby nie sú príčinou uvedených prekážok, a nie je teda potrebné, aby systém (spoločný konsolidovaný základ dane z príjmov právnických osôb, teda CCCTB) ovplyvnil právomoc členských štátov rozhodovať na základe vlastného uváženia o vnútroštátnych sadzbách zdaňovania spoločností. 6. Podstatným prvkom takého systému je konsolidácia, pretože hlavné daňové prekážky, ktorým spoločnosti v Únii čelia, sa dajú riešiť len týmto spôsobom. V dôsledku konsolidácie sa odstránia formality transferového oceňovania a vnútroskupinové dvojité zdaňovanie. Navyše straty jedného daňovníka sa automaticky vyrovnávajú ziskom, ktorý zaznamenal iný člen tej istej skupiny. 7. Konsolidácia nevyhnutne predpokladá pravidlá prisúdenia výsledku medzi členské štáty, v ktorých sú členovia skupiny usadení. 8. Keďže takýto systém je v prvom rade koncipovaný pre potreby spoločností, ktoré vyvíjajú cezhraničnú činnosť, mal by byť dobrovoľnou schémou a existujúce vnútroštátne systémy dane z príjmov právnických osôb by mal len dopĺňať. 9. Systém (spoločný konsolidovaný základ dane z príjmov právnických osôb, teda CCCTB) by mal pozostávať zo súboru spoločných pravidiel výpočtu základu dane pre spoločnosti bez ohľadu na pravidlá ustanovené v smernici Rady 78/660/EHS[8] a v smernici Rady 83/349/EHS[9] a na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 1606/2002/ES[10]. 10. Všetky príjmy by mali byť zdaniteľné, ale nie tie, ktoré sú od dane výslovne oslobodené. 11. Príjem pochádzajúci z dividend, výnosov z odpredaja podielov v spoločnosti, ktorá nepatrí do skupiny, a zisky zahraničných stálych prevádzkarní by mali byť oslobodené od dane. Väčšina členských štátov pri poskytovaní úľav z dvojitého zdanenia oslobodzuje dividendy a výnosy z odpredaja podielov, pretože sa tak vyhne potrebe výpočtu nároku daňovníka na odpočet dane zaplatenej v zahraničí, predovšetkým v prípadoch, keď sa takýto nárok musí zohľadniť v súvislosti s daňou z príjmov právnických osôb, ktorú je povinná zaplatiť spoločnosť vyplácajúca dividendy. Oslobodenie príjmu dosiahnutého v zahraničí od dane je rovnako dané potrebou na zjednodušenie. 12. Príjem pozostávajúci z úrokov a licenčných poplatkov by mal byť zdaniteľný, pričom by mal existovať nárok na odpočet zrážkovej dane zaplatenej z týchto platieb. Tento nárok nie je na rozdiel od dividend ťažké vypočítať. 13. Zdaniteľné príjmy by sa mali znížiť o obchodné výdavky a určité ďalšie položky. Medzi odpočítateľné obchodné výdavky by za bežných okolností mali patriť všetky náklady súvisiace s predajom a výdavky spojené s vytváraním, udržaním a zabezpečením príjmu. Rovnako by mali byť odpočítateľné náklady výskumu a vývoja a náklady, ktoré vznikli pri zvyšovaní vlastného imania alebo dlhu na účely podnikania. Okrem toho by sa mal zostaviť zoznam neodpočítateľných výdavkov. 14. Dlhodobý majetok by mal byť na daňové účely odpísateľný, s výhradou určitých výnimiek. Hmotný majetok s dlhou životnosťou a nehmotný majetok s dlhou životnosťou by sa mal odpisovať jednotlivo, iné by sa mali zoskupiť do súboru majetku. Odpis v rámci súboru majetku by predstavoval zjednodušenie ako pre daňové orgány, tak pre daňovníkov, pretože v takom prípade by nebolo už potrebné zostaviť a viesť zoznam každého druhu dlhodobého majetku a jeho doby použiteľnosti. 15. Daňovníci by mali mať možnosť preniesť straty do budúcich období bez časového obmedzenia, ale prenos strát do minulých období by sa im nemal umožniť. Keďže účelom prenosu strát do budúcich období je zabezpečiť, aby daňovník platil daň zo svojho skutočného príjmu, neexistuje dôvod určiť časové obmedzenie prenosu do budúcich období. Prenos strát do minulých období je v členských štátoch pomerne zriedkavou praxou a jeho dôsledkom je nadmerná zložitosť. 16. Oprávnenosť na konsolidáciu (členstvo v skupine) by sa mala určiť podľa dvojitého kritéria, na základe ktorého by sa posúdil i) rozsah ovládania (viac než 50 % hlasovacích práv) a ii) vlastníctvo (viac ako 75 % vlastného imania) alebo práva na zisky (viac než 75 % práv, na základe ktorých vzniká nárok na zisk). Takýmto kritériom sa zaručí vysoký stupeň hospodárskej integrácie medzi členmi skupiny, ako vyplýva z ovládacieho vzťahu a z vysokej miery účasti. Obe prahové hodnoty by sa mali dodržiavať počas celého daňového roka, v opačnom prípade by spoločnosť mala skupinu bezodkladne opustiť. Takisto by sa mala zaviesť požiadavka minimálne deväťmesačného členstva v skupine. 17. Mali by sa ustanoviť pravidlá reorganizácie podnikateľskej činnosti, aby sa vyváženým spôsobom ochránilo právo členských štátov vyberať daň. Ak spoločnosť vstúpi do skupiny, straty vzniknuté pred konsolidáciou by sa mali preniesť do budúcich období, aby sa mohli vyrovnať s prisúdeným podielom daňovníka na základe dane. Ak spoločnosť zo skupiny vystúpi, nemali by sa jej prideliť žiadne straty, ktoré vznikli počas obdobia konsolidácie. Úpravy sa môžu vykonať vzhľadom na kapitálové zisky v prípade, keď sa určité aktíva odpredajú v krátkom čase po vstupe spoločnosti do skupiny alebo vystúpení z nej. Nehmotné aktíva vytvorené vlastnou činnosťou by sa mali oceniť na základe vhodnej zástupnej hodnoty, napríklad nákladov na výskum a vývoj, marketing a reklamu za stanovené obdobie. 18. Keď sa z úrokov a licenčných poplatkov, ktoré uhrádza daňovník, vyberá zrážková daň, podiely na výnosoch z týchto daní by sa mali rozdeliť podľa vzorca platného v predmetnom daňovom roku. Keď sa zrážková daň vyberá z dividend, ktoré vypláca daňovník, podiely z výnosov z týchto daní by sa nemali rozdeliť, pretože na rozdiel od úrokov a licenčných poplatkov, dividendy nemali za následok predchádzajúci odpočet, ktorý sa týkal všetkých spoločností v skupine. 19. Pri transakciách medzi daňovníkom a pridruženým podnikom, ktorý nie je členom tej istej skupiny, by mali sa mali vykonať cenové úpravy podľa zásady trhového odstupu, ktorá je všeobecne platným kritériom. 20. Systém by mal zahŕňať všeobecné pravidlo zabraňujúce jeho zneužitiu a mali by ho doplniť opatrenia na obmedzenie konkrétnych typov zneužitia. K týmto opatreniam by mali patriť obmedzenia odpočítateľnosti úroku vyplateného pridruženým podnikom, ktoré sú na daňové účely rezidentom krajiny s nízkymi daňovými sadzbami mimo Únie, ktorá si s členským štátom platcu nevymieňa informácie na základe dohody zodpovedajúcej smernici Rady 2011/16/EÚ[11] týkajúcej sa vzájomnej pomoci príslušných úradov členských štátov v oblasti priamych daní a zdaňovania poistných prémií[12], ako aj pravidiel o ovládaných zahraničných spoločnostiach. 21. Vzorec na prisúdenie konsolidovaného základu dane by mal zahŕňať tri rovnako vážené faktory (práca, aktíva a obrat). Faktor práca by sa mal počítať na základe objemu miezd a počtu zamestnancov (každá položka predstavuje hodnotu s polovičnou váhou). Faktor aktíva by mal pozostávať z dlhodobého hmotného majetku. Nehmotný majetok a finančné aktíva by sa do vzorca nemali zahrnúť pre ich pohyblivú povahu a riziko obídenia systému. Prostredníctvom týchto troch faktorov sa primerane zohľadňujú záujmy členských štátov pôvodu. V neposlednom rade by sa mal zohľadniť obrat, aby sa zabezpečila primeraná účasť členského štátu určenia. Prostredníctvom týchto faktorov a ich váženia by sa malo zabezpečiť zdaňovanie ziskov tam, kde vznikajú. Výnimkou zo všeobecného pravidla sú prípady, ak výsledok prisúdenia základu dane členovi skupiny primerane nezodpovedá rozsahu jeho podnikateľských činností, keď je v ochrannej doložke zabezpečená alternatívna metóda. 22. Smernica Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov[13] sa vzťahuje na spracovanie osobných údajov vykonávané podľa tejto smernice. 23. Skupiny spoločností by mali mať možnosť vybavovať záležitosti len s jednou daňovou správou („hlavný daňový orgán“), pričom by malo ísť o daňovú správu toho členského štátu, ktorého rezidentom na daňové účely je materská spoločnosť skupiny („hlavný daňovník“). V tejto smernici by sa mali ustanoviť aj procesné pravidlá správy systému. Takisto by sa v nej mal ustanoviť mechanizmus predbežných rozhodnutí. Audity by mal začať a koordinovať hlavný daňový orgán, ale orgány ktoréhokoľvek členského štátu, v ktorom člen skupiny platí dane, môže o začatie auditu požiadať. Príslušný orgán členského štátu, ktorého je člen skupiny rezidentom alebo v ktorom je usadený, môže napadnúť rozhodnutie hlavného daňového orgánu o oznámení o zvolení systému alebo o zmenenom a doplnenom vymeraní daňovej povinnosti na súdoch členského štátu hlavného daňového orgánu. Spory medzi daňovníkom a daňovým orgánom by mal riešiť správny orgán, ktorý má právomoc zaoberať sa odvolaniami prvého stupňa podľa právnych predpisov členského štátnu hlavného daňového orgánu. 24. Komisia by mala dostať právomoc prijímať delegované akty v súlade s článkom 290 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, aby mohla prispôsobiť prílohy so zreteľom na zmeny právnych predpisov v členských štátoch týkajúce sa foriem spoločností a daní z príjmov právnických osôb a aktualizovať zoznamy neodpočítateľných daní, ako aj ustanoviť pravidlá vymedzení zákonného a ekonomického vlastníctva v súvislosti s majetkom, ktorý je predmetom lízingu, a výpočtom kapitálových a úrokových prvkov lízingových platieb a odpisovanej základne majetku, ktorý je predmetom lízingu. Na umožnenie prípadnej úpravy týchto pravidiel je potrebné preniesť právomoc na Komisiu na neobmedzený čas. 25. Na Komisiu by sa mali preniesť viaceré právomoci s cieľom zaistiť jednotné podmienky implementácie smernice, pokiaľ ide o každoročné prijatie zoznamu právnych foriem spoločností tretích krajín, ktoré spĺňajú požiadavky tejto smernice, ustanovovanie pravidiel výpočtu faktorov práca, aktíva a obrat, priraďovania zamestnancov a objemu miezd, aktív a obratu príslušnému faktoru, ako aj oceňovania majetku na účely faktoru aktíva, a prijatie štandardného formulára oznámenia o zvolení systému a pravidiel jeho podania elektronickým spôsobom, pravidiel formulára daňového priznania, formulára konsolidovaného daňového priznania a požadovanej podpornej dokumentácie. Táto právomoc by sa mala vykonávať v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 z 28. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie[14]. 26. Ciele tejto smernice sa nedajú dostatočne dosiahnuť prostredníctvom opatrení jednotlivých členských štátov pre nedostatočnú koordináciu medzi vnútroštátnymi daňovými systémami. Vzhľadom na skutočnosť, že nedostatky vnútorného trhu spôsobujú problémy predovšetkým cezhraničnej povahy, nápravné opatrenia sa musia prijať na úrovni Únie. Takýto prístup je v súlade so zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa, 27. Komisia by mala po piatich rokoch preskúmať uplatňovanie smernice a členské štáty by ju pri tejto úlohe mali podporovať a poskytovať jej potrebné informácie, PRIJALA TÚTO SMERNICU: KAPITOLA I ROZSAH PÔSOBNOSTI Článok 1 Rozsah Touto smernicou sa ustanovuje systém spoločného základu zdaňovania určitých spoločností a skupín spoločností a ustanovujú sa v nej pravidlá týkajúce sa výpočtu a využívania tohto základu. Článok 2 Oprávnené spoločnosti 1. Táto smernica sa vzťahuje na spoločnosti zriadené v súlade s právnymi predpismi členských štátov, ktoré spĺňajú obe tieto podmienky: a) spoločnosť má jednu z právnych foriem uvedených prílohe I, b) spoločnosť je povinná platiť jednu z daní z príjmov právnických osôb uvedených v prílohe II alebo podobnú daň, ktorá sa zaviedla neskôr. 2. Táto smernica sa vzťahuje na spoločnosti zriadené v súlade s právnymi predpismi tretej krajiny, ktoré spĺňajú obe tieto podmienky: a) spoločnosť má podobnú právnu formu ako jedna z právnych foriem uvedených prílohe I, b) spoločnosť je povinná platiť jednu z daní z príjmov právnických osôb uvedených v prílohe II. 3. Komisia môže v súlade s článkom 127 a pod podmienkami článkov 128, 129 a 130 prijímať delegované akty s cieľom zmeniť a doplniť prílohy I a II tak, aby sa v nich zohľadnili zmeny v právnych predpisoch členských štátov týkajúce sa právnych foriem spoločností a daní z príjmov právnických osôb. Článok 3 Oprávnené právne formy spoločností tretích krajín 1. Komisia každoročne prijíma zoznam právnych foriem spoločností tretích krajín, pri ktorých sa vychádza z predpokladu, že spĺňajú požiadavky ustanovené v článku 2 ods. 2 písm. a). Predmetný vykonávací akt sa prijme v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 131 ods. 2. 2. Skutočnosť, že určitá právna forma spoločnosti nie je zahrnutá do zoznamu právnych foriem spoločností v tretích krajinách uvedeného v odseku 1 automaticky nevylučuje uplatňovanie tejto smernice na predmetnú právnu formu. KAPITOLA IIZÁKLADNÉ POJMY Článok 4 Vymedzenia pojmov Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov: (1) „daňovník“ je spoločnosť, ktorá sa rozhodla uplatňovať systém ustanovený v tejto smernici, (2) „jednotlivý daňovník“ je daňovník, ktorý nespĺňa požiadavky na konsolidáciu, (3) „nedaňovník“ je spoločnosť, ktorá nie je oprávnená uplatňovať systém ustanovený v tejto smernici alebo sa rozhodla ho neuplatňovať, (4) „daňovník-rezident je daňovník, ktorý je na daňové účely rezidentom určitého členského štátu v súlade s článkom 6 ods. 3 a 4, (5) „daňovník-nerezident“ je daňovník, ktorý nie je na daňové účely rezidentom určitého členského štátu v súlade s článkom 6 ods. 3 a 4, (6) „hlavný daňovník“ je: a) daňovník-rezident, ktorý tvorí skupinu so svojimi dcérskymi spoločnosťami s kvalifikovanou podielovou účasťou, so svojimi stálymi prevádzkarňami nachádzajúcimi sa v iných členských štátoch alebo s jednou alebo viacerými stálymi prevádzkarňami dcérskej spoločnosti s kvalifikovanou podielovou účasťou, ktorá je rezidentom tretej krajiny, alebo b) daňovník-rezident, ktorého určila skupina pozostávajúca iba z dvoch alebo viacerých daňovníkov-rezidentov, ktorí sú bezprostrednými dcérskymi spoločnosťami s kvalifikovanou podielovou účasťou tej istej materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom tretej krajiny, alebo c) daňovník-rezident, ktorý je dcérskou spoločnosťou s kvalifikovanou podielovou účasťou materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom tretej krajiny, v prípade že tento daňovník-rezident tvorí skupinu s len jednou alebo viacerými stálymi prevádzkarňami svojej materskej spoločnosti alebo d) stála prevádzkareň, ktorú určil daňovník-nerezident a ktorá tvorí skupinu len vzhľadom na svoje stále prevádzkarne nachádzajúce sa v dvoch alebo viacerých členských štátoch. (7) „člen skupiny“ je každý daňovník patriaci do tej istej skupiny, ako sa vymedzuje v článkoch 54 a 55. Ak si daňovník udržiava jednu alebo viacero stálych prevádzkarní v členskom štáte inom ako je členský štát, kde má svoje ústredný riadiaci orgán a orgán kontroly, s každou stálou prevádzkarňou sa zaobchádza ako s členom skupiny. (8) „príjmy“ sú peňažné alebo nepeňažné výnosy z predaja alebo akýchkoľvek iných transakcií, bez dane z pridanej hodnoty a iných daní a poplatkov, ktoré sa vyberajú v mene štátnych orgánov vrátane výnosov z odpredaja majetku a práv, ako aj z úrokov, dividend a iných druhov rozdelenia ziskov, výnosov z likvidácie, licenčných poplatkov, subvencií a grantov, prijatých darov, odškodnení a dobrovoľných platieb. Príjmy zahŕňajú aj nepeňažné dary od daňovníkov. Príjmy nezahŕňajú vlastné imanie, ktoré daňovník nadobudol, ani dlhy, ktoré sa mu vrátili, (9) „zisk“ je prebytok príjmov nad odpočítateľnými výdavkami a ďalšími odpočítateľnými položkami v daňovom roku, (10) „strata“ je prebytok odpočítateľných výdavkov a ďalších odpočítateľných položiek nad príjmami v daňovom roku, (11) „konsolidovaný základ dane“ je výsledok sčítania základov dane všetkých členov skupiny, vypočítaných v súlade s článkom 10, (12) „prisúdený podiel“ je časť konsolidovaného základu dane skupiny, ktorý je pridelený členovi skupiny na základe vzorca uvedeného v článkoch 86 – 102, (13) „hodnota na daňové účely“ dlhodobého majetku alebo súboru majetku je odpisová základňa mínus celková doteraz odpočítaná suma odpisov. (14) „dlhodobý majetok“ je všetok hmotný majetok, ktorý daňovník spoplatnene nadobudol alebo vytvoril, a všetok nehmotný majetok, ktorý spoplatnene nadobudol, keď je možné ho jednotlivo oceniť a používa sa dlhšie ako 12 mesiacov na podnikateľské účely na dosiahnutie, udržanie alebo zabezpečenie príjmu, s výnimkou prípadu, keď sú náklady na jeho získanie, vytvorenie alebo zlepšenie nižšie ako 1 000 EUR. Dlhodobý majetok zahŕňa aj finančné aktíva, (15) „finančné aktíva“ sú podiely v prepojených podnikoch, pôžičky prepojeným podnikom, podielové účasti, pôžičky podnikom, s ktorými je spoločnosť spojená prostredníctvom podielových účastí, investície v držbe ako dlhodobý majetok, iné pôžičky a vlastné akcie do tej miery, do akej je možné ich podľa vnútroštátnych právnych predpisov vykázať v súvahe, (16) „dlhodobý hmotný majetok s dlhou životnosťou“ je dlhodobý hmotný majetok, ktorého doba použiteľnosti je aspoň 15 rokov. Budovy, lietadlá a lode sa považujú za dlhodobý hmotný majetok s dlhou životnosťou, (17) „použitý majetok“ je dlhodobý majetok, pri ktorom časť doby použiteľnosti v čase jeho nadobudnutia už uplynula a ktorý je vo svojom súčasnom stave alebo po oprave vhodný na používanie, (18) „náklady na zlepšenie“ sú akékoľvek dodatočné výdavky na dlhodobý majetok, ktoré podstatne rozširujú kapacitu tohto majetku alebo podstatne zlepšujú jeho fungovanie alebo predstavujú viac ako 10 % jeho pôvodnej odpisovej základne, (19) „zásoby a nedokončená výroba“ je majetok držaný na predaj, ktorý sa nachádza v procese výroby na účely predaja alebo má podobu surovín alebo materiálov a pomocných materiálov určených na spotrebu vo výrobnom procese alebo pri poskytovaní služieb, (20) „ekonomický vlastník“ je osoba, ktorej plynú všetky výhody a ktorá znáša všetky riziká spojené s dlhodobým majetkom, bez ohľadu na to, či táto osoba je zákonným vlastníkom. Daňovník, ktorý má právo vlastniť, používať a odpredávať dlhodobý majetok a znáša riziko jeho straty alebo zničenia, je v každom prípade považovaný za ekonomického vlastníka, (21) „príslušný orgán“ je orgán, ktorý členský štát určil na spravovanie všetkých záležitostí súvisiacich s implementáciou tejto smernice, (22) „hlavný daňový orgán“ je príslušný orgán členského štátu, ktorého je daňovník rezidentom, alebo v prípade stálej prevádzkarne daňovníka-nerezidenta, členský štát, kde sa nachádza, (23) „audit“ znamená vyšetrovania, inšpekcie alebo preverovania akéhokoľvek druhu, ktoré vykonáva príslušný orgán na účely overenia toho, či daňovník dodržiava ustanovenia tejto smernice. Článok 5 Stála prevádzkareň 1. Vychádza sa z predpokladu, že daňovník má „stálu prevádzkareň“ v inom štáte, ako je štát, kde sa nachádza jeho ústredný riadiaci orgán a orgán kontroly, keď má v tomto štáte pevné miesto podnikania , prostredníctvom ktorého sa čiastočne alebo úplne vykonáva podnikateľská činnosť, ide najmä o tieto zariadenia: a) miesto orgánu riadenia, b) pobočka, c) kancelária, d) továreň, e) dielňa, f) baňa, ropný alebo plynový vrt, lom alebo akékoľvek iné miesto ťažby prírodných zdrojov. 2. Stavenisko alebo stavba alebo montáž je stálou prevádzkarňou len v tom prípade, ak má trvanie dlhšie ako dvanásť mesiacov. 3. Bez ohľadu na odseky 1 a 2 sa za vznik stálej prevádzkarne nepovažujú tieto prípady: a) využívanie pracovných priestorov výlučne na skladovanie, vystavovanie alebo dodávky výrobkov alebo tovaru patriacich daňovníkovi, b) údržba zásob výrobkov alebo tovaru patriacich daňovníkov výlučne na účely skladovania, vystavovania alebo dodávok, c) údržba zásob výrobkov alebo tovaru patriacich daňovníkovi výlučne na účely spracovania inou osobou, d) udržiavanie pevného miesta podnikania výlučne na účely nákupu výrobkov alebo tovaru pre daňovníka alebo získavania informácií preňho, e) udržiavanie pevného miesta podnikania výlučne na účely vykonávania akejkoľvek inej činnosti prípravnej alebo pomocnej povahy pre daňovníka, f) udržiavanie pevného miesta podnikania výlučne na kombináciu činností uvedených v písmenách a) až e) za predpokladu, že celková činnosť vykonávaná v pevnom mieste podnikania vyplývajúca z tejto kombinácie má prípravnú alebo pomocnú povahu. 4. Bez ohľadu na odsek 1, ak určitá osoba – iná ako nezávislý zástupca, na ktorého sa vzťahuje odsek 5 – koná v mene daňovníka a má v niektorom štáte právomoc uzatvárať v mene daňovníka zmluvy a túto právomoc aj bežne vykonáva, s týmto daňovníkom sa zaobchádza tak, ako keby mal v danom štáte stálu prevádzkareň vzhľadom na činnosť, ktorú daná osoba pre neho vykonáva, s výnimkou, ak je činnosť tejto osoby obmedzená na činnosti uvedené v odseku 3, ktoré v prípade ich vykonávania v pevnom mieste podnikania nie sú dostatočné na to, aby sa predmetné pevné miesto podnikania podľa ustanovení uvedeného odseku považovalo za stálu prevádzkareň. 5. S daňovníkom sa nezaobchádza tak, ako keby mal stálu prevádzkareň len preto, že vykonáva podnikateľskú činnosť v určitom štáte prostredníctvom makléra, generálneho komisionára alebo iného nezávislého zástupcu, pod podmienkou, že takáto osoba koná v rámci svojej bežnej obchodnej činnosti. 6. Skutočnosť, že daňovník, ktorý je rezidentom jedného štátu, ovláda iného daňovníka alebo je ovládaný iným daňovníkom, ktorý je rezidentom iného štátu alebo v ňom vykonáva činnosť (či už prostredníctvom stálej prevádzkarne alebo inak), samotná nie je základom na to, aby bol jeden daňovník považovaný za stálu prevádzkareň druhého. KAPITOLA IIIZVOLENIE SYSTÉMU USTANOVENÉHO V TEJTO SMERNICI Článok 6 Zvolenie systému 1. Spoločnosť, na ktorú sa táto smernica vzťahuje a ktorá je na daňové účely rezidentom určitého členského štátu, si môže zvoliť systém ustanovený v tejto smernici pod podmienkami, ktoré sú v nej určené. 2. Spoločnosť, na ktorú sa táto smernica vzťahuje a ktorá nie je na daňové účely rezidentom určitého členského štátu, si môže zvoliť systém ustanovený v tejto smernici pod podmienkami, ktoré sú v nej určené, vzhľadom na stálu prevádzkareň, ktorú prevádzkuje v určitom členskom štáte. 3. Na účely odsekov 1 a 2, spoločnosť ktorá má svoje sídlo, miesto zápisu do obchodného registra alebo miesto skutočného riadiaceho orgánu v určitom členskom štáte a podľa podmienok dohody, ktorú dotknutý členský štát podpísal s treťou krajinou, sa nepovažuje za daňového rezidenta v predmetnej tretej krajine, sa na daňové účely považuje za rezidenta tohto členského štátu. 4. Spoločnosť, ktorá je podľa odseku 3, rezidentom viac ako jedného členského štátu, sa považuje za rezidenta toho členského štátu, kde sa nachádza jej miesto skutočného riadiaceho orgánu. 5. Ak člen skupiny vyvíjajúci činnosť v námornej doprave alebo vo vnútrozemskej vodnej doprave má svoje miesto skutočného riadiaceho orgánu na palube plavidla alebo lode, považuje sa toto miesto za miesto, ktoré sa nachádza v členskom štáte domovského prístavu plavidla alebo lode, alebo v prípade, že takýto domovský prístav neexistuje, v členskom štáte, kde má sídlo prevádzkovateľ plavidla alebo lode. 6. Spoločnosť so sídlom v členskom štáte, ktorá si zvolí systém ustanovený v tejto smernici, musí v rámci tohto systému odvádzať daň z príjmu právnických osôb zo všetkých príjmov zo všetkých zdrojov v členskom štáte, kde má sídlo, alebo mimo neho. 7. Spoločnosť so sídlom v tretej krajine, ktorá si zvolí systém ustanovený v tejto smernici, musí v rámci tohto systému odvádzať daň z príjmu právnických osôb zo všetkých činností, ktoré vykonáva prostredníctvom stálych prevádzkarní v členských štátoch. Článok 7 Platné právne predpisy V prípade, že je spoločnosť kvalifikovaná zaviesť systém ustanovený v tejto smernici a rozhodne sa tak urobiť, prestávajú sa na ňu vzťahovať vnútroštátne úpravy dane z príjmu právnických osôb vo všetkých záležitostiach, ktoré sú regulované touto smernicou, pokiaľ nie je uvedené inak. Článok 8 Smernica je nadradená dohodám medzi členskými štátmi Ustanovenia tejto smernice sa uplatňujú bez ohľadu na odporujúce ustanovenia v dohodách uzatvorených medzi členskými štátmi. KAPITOLA IVVÝPOČET ZÁKLADU DANE Článok 9 Všeobecné zásady 1. Pri výpočte základu dane sa zisky a straty zohľadňujú len vtedy, keď nastanú. 2. Transakcie a zdaniteľné udalosti sa posudzujú jednotlivo. 3. Výpočet základu dane sa vykonáva jednotným spôsobom, pokiaľ výnimočné okolnosti neopodstatnia zmenu. 4. Základ dane sa určuje za každý daňový rok, pokiaľ sa neustanoví inak. Daňový rok je akékoľvek dvanásťmesačné obdobie, pokiaľ sa neustanoví inak. Článok 10 Prvky základu dane Základ dane sa vypočítava ako príjmy mínus príjmy oslobodené od dane, odpočítateľné výdavky a ostatné odpočítateľné položky. Článok 11 Príjmy oslobodené od dane Od dane z príjmov právnických osôb sú oslobodené tieto príjmy: a) subvencie priamo súvisiace s nadobudnutím, výrobou alebo zlepšením dlhodobého majetku s výhradou odpisu v súlade s článkami 32 až 42, b) výnosy z odpredaja súboru majetku uvedených v článku 39 ods. 2 vrátane trhovej hodnoty nepeňažných darov, c) prijaté prisúdené zisky, d) výnosy z odpredaja podielov, e) príjem stálej prevádzkarne v tretej krajine. Článok 12 Odpočítateľné výdavky Odpočítateľné výdavky zahŕňajú všetky náklady na predaj a výdavky bez odpočítateľnej dane z pridanej hodnoty, ktoré daňovníkovi vznikli v súvislosti zo získavaním alebo zabezpečením príjmu, vrátane nákladov na výskum a vývoj a nákladov vzniknutých pri získavaní vlastného imania alebo dlhového kapitálu na účely podnikania. Odpočítateľné výdavky zahŕňajú aj dary charitatívnym organizáciám, ako sú vymedzené v článku 16, ktoré sú zriadené v členskom štáte alebo tretej krajine, ktorá uplatňuje dohodu o výmene informácií na požiadanie porovnateľnej s ustanoveniami smernice 2011/16/EÚ. Maximálny podiel odpočítateľných výdavkov na peňažné dary charitatívnym organizáciám je 0,5 % príjmu v daňovom roku. Článok 13 Ostatné odpočítateľné položky Primeraný odpočet sa môže vykonať vzhľadom na odpis dlhodobého majetku v súlade s článkami 32 až 42. Článok 14 Neodpočítateľné výdavky 1. Tieto výdavky sa považujú za neodpočítateľné: a) prisúdené zisky a vrátenie vlastného imania alebo dlhového kapitálu, b) 50 % nákladov na spoločenské podujatia, c) prevod zadržaných ziskov do rezervy, ktorá tvorí časť vlastného imania spoločnosti, d) daň z príjmu právnických osôb, e) úplatky, f) pokuty a sankcie uložené z dôvodu porušenia právnych predpisov, ktoré treba zaplatiť verejnému orgánu, g) náklady, ktoré spoločnosti vznikli pri dosahovaní príjmu, ktorý je oslobodený od dane podľa článku 11, takéto náklady sa paušálne ustanovujú na 5 % tohto príjmu, pokiaľ daňovník nedokáže preukázať, že mu vznikli nižšie náklady, h) peňažné dary iné ako dary pre charitatívne organizácie vymedzené v článku 16, i) bez toho, aby boli dotknuté články 13 a 20, náklady súvisiace s nadobudnutím, výrobou alebo zlepšením dlhodobého majetku s výnimkou dlhodobého majetku súvisiaceho s výskumom a vývojom, j) dane uvedené v prílohe III s výnimkou spotrebných daní uvalených na energetické výrobky, alkohol a alkoholické nápoje a spracovaný tabak. 2. Bez ohľadu na písm. j) odseku 1 môže členský štát ustanoviť odpočet jednej alebo viacerých daní uvedených v prílohe III. V prípade skupiny sa takýto odpočet uplatňuje na prisúdený podiel členov skupiny, ktorí sú rezidentmi daného členského štátu alebo sa v ňom nachádzajú. 3. Komisia môže prijať delegované akty v súlade s článkom 127 a s podmienkou dodržiavania podmienok článkov 128, 129 a 130 s cieľom zmeniť a doplniť prílohu III, ak je to potrebné na začlenenie všetkých podobných daní, ktoré predstavujú viac ako 20 % celkovej sumy dane z príjmu právnických osôb v členskom štáte, ktorý ich vyberá. Zmeny a doplnenia prílohy III platia pre daňovníkov od daňového roka, ktorý nasleduje po roku vykonania zmeny a doplnenia. Článok 15 Výdavky vzniknuté v prospech akcionárov Požitky poskytnuté akcionárovi, ktorý je fyzickou osobou, jeho manželkou/jej manželom, priamym predkom alebo potomkom alebo pridruženým podnikom a ktorý má priamy alebo nepriamy podiel na ovládaní, kapitále alebo riadení daňovníka, ako sa uvádza v článku 78, sa považujú za odpočítateľné výdavky do tej miery, do akej by sa takéto požitky neposkytli aj nezávislej tretej strane. Článok 16 Charitatívne organizácie Organizácia je považovaná za charitatívnu, ak spĺňa tieto podmienky: a) je právnickou osobou a štát, kde je usadená, ju podľa svojich právnych predpisov uznal ako charitatívnu organizáciu, b) jej jediným alebo hlavným účelom a činnosťou je verejný prospech, vzdelávací, sociálny, lekársky, kultúrny, vedecký, dobročinný, náboženský, environmentálny alebo športový účel sa považuje za verejný prospech, keď je vo všeobecnom záujme, c) jej majetok je neodvolateľne určený na podporu jej účelu, d) je povinná dodržiavať požiadavky poskytovania informácií týkajúcich sa jej účtovníctva a činností, e) nie je politickou stranou v zmysle, ako je tento pojem vymedzený v členskom štáte, kde je usadená. KAPITOLA VNAČASOVANIE A KVANTIFIKÁCIA Článok 17 Všeobecné zásady Príjmy, výdavky a všetky ostatné odpočítateľné položky sa zaznamenávajú v daňovom roku, v ktorom vznikli, pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak. Článok 18 Časové rozlíšenie príjmov Príjmy vznikajú vtedy, keď vzniká právo na ich získanie a možno ich vyčísliť s primeranou presnosťou, bez ohľadu na to, či sa skutočná platba uskutoční s časovým posunom. Článok 19 Vznik odpočítateľných nákladov Odpočítateľné náklady vznikajú vtedy, keď sú splnené tieto podmienky: a) vznikla povinnosť vykonať platbu, b) suma záväzku sa dá vyčísliť s primeranou presnosťou, c) v prípade obchodu s tovarom sa podstatné riziko a výhody vyplývajúce z vlastníctva tovaru preniesli na daňovníka a v prípade poskytovania služieb sa služby daňovníkovi poskytli. Článok 20 Náklady súvisiace s neodpísateľnými majetkom Náklady súvisiace s nadobudnutím, výrobou alebo zlepšením dlhodobého majetku, na ktorý sa nevzťahuje odpis podľa článku 40, sú odpočítateľné v daňovom roku, počas ktorého sa dlhodobý majetok odpredá, za predpokladu, že výnos z odpredaja je zahrnutý do základu dane. Článok 21 Zásoby a nedokončená výroba Celková suma odpočítateľných výdavkov za daňový rok sa zvyšuje o hodnotu zásob a nedokončenej výroby na začiatku daňového roka a znižuje o hodnotu zásob a nedokončenej výroby na konci toho istého daňového roka. Vzhľadom na zásoby a nedokončenú výrobu v rámci dlhodobých zmlúv sa nevykonávajú žiadne úpravy. Článok 22 Oceňovanie 1. Na účely výpočtu základu dane sa transakcie ohodnotia na základe: a) peňažnej protihodnoty za transakciu, ako je cena za tovar alebo služby, b) trhovej hodnoty v prípade, že celá protihodnota za transakciu alebo jej časť je nepeňažnej povahy, c) trhovej hodnoty v prípade nepeňažného daru, ktorý daňovník prijal, d) trhovej hodnoty v prípade nepeňažného daru, ktorý daňovník odovzdal, iného ako sú dary charitatívnym organizáciám, e) reálnej hodnoty finančných aktív a záväzkov, ktoré sú v držbe na účely obchodovania s nimi, f) hodnota na daňové účely v prípade nepeňažných darov charitatívnym organizáciám. 2. Základ dane, príjmy a výdavky sa počas daňového roka vyjadrujú v eurách alebo sa prepočítavajú na eurá v posledný deň daňového roka podľa priemerného ročného výmenného kurzu za kalendárny rok podľa údajov Európskej centrálnej banky alebo, ak sa daňový rok nezhoduje s kalendárnym rokom, podľa priemeru denne pozorovaných výmenných kurzov podľa údajov Európskej centrálnej banky počas daňového roka. Toto ustanovenie sa nevzťahuje na jednotlivých daňovníkov v členských štátoch, ktoré neprijali euro. Nevzťahuje sa ani na skupinu, ak sa všetci jej členovia nachádzajú v tom istom členskom štáte, ktorý neprijal euro. Článok 23 Finančné aktíva a záväzky, ktoré sú v držbe na účely obchodovania s nimi (obchodná kniha) 1. Finančné aktívum alebo záväzok sa klasifikujú ako finančné aktívum alebo záväzok v držbe na účely obchodovania, ak je splnená jedna z týchto podmienok: a) boli nadobudnuté alebo vznikli najmä s cieľom predaja alebo spätného odkúpenia v blízkej budúcnosti; b) sú súčasťou portfólia identifikovaných finančných nástrojov vrátane derivátov riadených spolu, pri ktorých sa v poslednom čase preukázal model krátkodobej realizácie zisku. 2. Bez ohľadu na články 18 a 19 sa do základu dane zahŕňajú všetky rozdiely medzi reálnou hodnotou finančných aktív alebo záväzkov v držbe na účely obchodovania na konci daňového roka a ich reálnou hodnotou na začiatku toho istého roka alebo ku dňu ich zakúpenia, ak ide o neskorší z týchto dvoch dátumov. 3. V prípade, že sa finančné aktívum alebo záväzok v držbe na účely obchodovania odpredá, výnos sa pripočíta k základu dane. Reálna hodnota na začiatku daňového roka alebo trhová hodnota ku dňu zakúpenia, ak ide o neskorší z týchto dvoch dátumov, sa odpočítava. Článok 24 Dlhodobé zmluvy 1. Dlhodobou zmluvou je zmluva, ktorá spĺňa tieto podmienky: a) uzatvára sa na účely výroby, inštalácie alebo výstavby alebo výkonu služieb, b) jej platnosť presahuje 12 mesiacov alebo sa očakáva, že presiahne 12 mesiacov. 2. Bez ohľadu na článok 18, sa príjmy vyplývajúce z dlhodobej zmluvy vykazujú na daňové účely v sume zodpovedajúcej tej časti zmluvy, ktorá sa splnila v príslušnom daňovom roku. Stupeň splnenia zmluvy sa určuje buď s odkazom na pomer nákladov v danom roku k odhadovaným celkovým nákladom alebo na základe odborného posúdenia štádia splnenia zmluvy ku koncu daňového roka. 3. Náklady súvisiace s dlhodobými zmluvami sa zohľadňujú v tom daňovom roku, v ktorom vznikli. Článok 25 Rezervy 1. Bez ohľadu na článok 19, ak sa na konci daňového roka potvrdí, že daňovníkovi vyplýva právna povinnosť alebo mu v budúcnosti pravdepodobne vyplynie právna povinnosť z činností alebo transakcií vykonaných v predmetnom roku alebo v predchádzajúcich daňových rokoch, suma vyplývajúca z tejto povinnosti, ktorá je možné spoľahlivo odhadnúť, sa považuje za odpočítateľnú za predpokladu, že konečné zaplatenie sumy by viedlo k odpočítateľným nákladom. Ak sa povinnosť týka činnosti alebo transakcie, ktorá bude pokračovať v budúcich daňových rokoch, odpočet sa rozdelí pomerne na odhadovanú dobu trvania činnosti alebo transakcie, a to vzhľadom na príjmy z nich získané. Sumy odpočítané podľa tohto článku sa preskúmajú a upravia na konci každého daňového roka. Pri výpočte základu dane v budúcich rokoch sa zohľadnia už odpočítané sumy. 2. Spoľahlivý odhad sú očakávané výdavky potrebné na splnenie predmetnej povinnosti na konci daňového roka za predpokladu, že odhad vychádza zo všetkých relevantných faktorov vrátane skúsenosti, ktoré v minulosti získala spoločnosť, skupina alebo hospodárske odvetvie. Pri odhade rezervy platia tieto zásady: a) zohľadňujú sa všetky riziká a neistoty. Neistota však neopodstatňuje vytváranie nadmerných rezerv, b) ak je doba vytvárania rezervy minimálne 12 mesiacov a neexistuje dohodnutá diskontná sadzba, rezerva sa diskontuje ročnou priemernou medzibankovou referenčnou úrokovou sadzbou (Euribor) pre záväzky so splatnosťou 12 mesiacov, ako ju zverejnila Európska centrálna banka, v tom kalendárnom roku, počas ktorého sa končí daňový rok, c) budúce udalosti sa zohľadnia, ak možno odôvodnene očakávať, že nastanú, d) zohľadňujú sa budúce požitky priamo súvisiace s udalosťami, ktoré sú dôvodom vzniku rezerv. Článok 26 Dôchodky V prípade dôchodkových rezerv sa na určenie spoľahlivého odhadu výšky dávok, ktoré si zamestnanci zarobili výmenou za svoju službu v bežnom období a predchádzajúcich obdobiach, používajú aktuárske metódy sumy. Dôchodková rezerva sa diskontuje na základe sadzby Euribor pre záväzky s dvanásťmesačnou splatnosťou, ktorú zverejňuje Európska centrálna banka. Výpočty sú založené na ročnom priemere tejto sadzby v kalendárnom roku, počas ktorého sa daňový rok končí. Článok 27 Odpočet nevymožiteľných pohľadávok 1. Odpočet nevymožiteľných pohľadávok je povolený, ak sú splnené tieto podmienky: a) daňovník ku koncu daňového roka prijal všetky primerané kroky s cieľom vymôcť pohľadávku a opodstatnene sa domnieva, že pohľadávka zostane sčasti alebo celkom nevymožiteľná, alebo daňovník má veľký počet rovnakých pohľadávok a je schopný na základe všetkých relevantných faktorov vrátane prípadných skúseností z minulosti spoľahlivo odhadnúť sumu nevymožiteľnej pohľadávky v percentách, b) dlžník nie je členom tej istej skupiny ako daňovník, c) v súvislosti s nevymožiteľnými pohľadávkami sa neuplatnil odpočet podľa článku 41, d) v prípadoch, keď nevymožiteľná pohľadávka súvisí s dodaním tovaru alebo poskytnutím služby, suma zodpovedajúca dlhu sa zahrnula ako príjem do základu dane. 2. Pri určovaní toho, či sa na dosiahnutie zaplatenia pohľadávky podnikli všetky primerané kroky, sa zohľadňujú tieto skutočnosti: a) či náklady na vymoženie sú vo vzťahu k dlhu neprimerané, b) či sa dá opodstatnene očakávať úspech pri vymáhaní dlhu, c) či je za daných okolností rozumné očakávať od spoločnosti, aby sa ďalej usilovala dlh vymôcť. 3. V prípade, ak sa pohľadávka v minulosti odpočítaná ako nevymožiteľná pohľadávka splatila, získaná suma sa pripočíta k základu dane v roku, keď sa dlh splatil. Článok 28 Zabezpečenie So ziskami a stratami zo zabezpečovacieho nástroja sa zaobchádza rovnako ako so zodpovedajúcimi ziskami a stratami zo zabezpečenej položky. V prípade daňovníkov, ktorí sú členmi skupiny, môžu mať zabezpečovací nástroj a zabezpečenú položku v držbe rozdielni členovia skupiny. Vzťah zabezpečenia existuje, ak sú splnené obe tieto podmienky: a) zabezpečovací vzťah sa formálne určil a dopredu zdokumentoval, b) vychádza sa z predpokladu, že zabezpečenie je vysoko účinné a túto účinnosť je možné spoľahlivo určiť. Článok 29 Zásoby a nedokončená výroba 1. Náklady na položky zásob a nedokončenú výrobu, ktoré sa za bežných okolností nedajú vzájomne vymeniť, a náklady vyrobeného tovaru alebo poskytnutých služieb, ktoré sa oddelili na špecifické projekty, sa určujú jednotlivo. Náklady na iné položky na sklade a nedokončené výrobky sa určujú metódou FIFO alebo metódou váženého priemeru nákladov. 2. Daňovník dôsledne používa rovnakú metódu oceňovania zásob na sklade a nedokončených výrobkov, ktoré sú podobnej povahy a sú určené na podobné použitie. Náklady na zásoby a nedokončenú výrobu by mali zahŕňať všetky obstarávacie náklady, priame náklady na premenu a ostatné priame náklady, ktoré vznikli pri premiestnení zásob na súčasné miesto a ich premene do súčasného stavu. Náklady sa vykazujú netto bez odpočítateľnej dane z pridanej hodnoty. Daňovník, ktorý pri oceňovaní zásob na sklade a nedokončených výrobkov zohľadňoval aj nepriame náklady pred tým, ako si zvolil systém ustanovený v tejto smernici, môže naďalej uplatňovať metódu nepriamych nákladov. 3. Oceňovanie zásob a nedokončenej výroby sa vykonáva jednotným spôsobom. 4. Zásoby a nedokončená výroby sa oceňujú posledný deň daňového roka nižšou cenou z týchto dvoch: obstarávacie prípadne výrobné náklady a čistá realizovateľná hodnota. Čistá realizovateľná hodnota je odhadovaná predajná cena v rámci bežného podnikania mínus odhadované náklady na dokončenie a odhadované náklady potrebné na uskutočnenie predaja. Článok 30 Poisťovacie spoločnosti Na poisťovacie spoločnosti, ktoré v súlade so smernicou Rady 73/239/EHS[15] o iných ako životných poisteniach, smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/83/ES[16] o životnom poistení a smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/68/ES[17] o zaistení získali oprávnenie vykonávať činnosť, sa vzťahujú tieto dodatočné pravidlá: a) základ dane zahŕňa rozdiel medzi trhovou hodnotou – určenou na konci a na začiatku toho istého daňového roka alebo pri predaji, ak nastal neskôr – majetku, do ktorého sa investuje v prospech majiteľa životnej poistky, ktorý znáša investičné riziko, b) základ dane zahŕňa rozdiel medzi trhovou hodnotou – určenou v čase odpredaja a na začiatku toho daňového roka alebo pri vykonaní nákupu, ak nastal neskôr – majetku, do ktorého sa investuje v prospech majiteľa životnej poistky, ktorý znáša investičné riziko, c) Technické rezervy poisťovacích spoločností zriadených v súlade so smernicou 91/674/EHS[18] sú odpočítateľné s výnimkou vyrovnávacích rezerv. Členský štát môže ustanoviť odpočítanie vyrovnávacích rezerv. V prípade skupiny sa takéto odpočítanie vyrovnávacích rezerv uplatní na prisúdený podiel základu dane člena skupiny, ktorý je rezidentom uvedeného členského štátu alebo sa v ňom nachádza. Odpočítané sumy sa preskúmajú a upravia na konci každého daňového roka. Pri výpočte základu dane v budúcich rokoch sa zohľadnia už odpočítané sumy. Článok 31 Prevody aktív do tretej krajiny 1. Prevod dlhodobého majetku daňovníka-rezidenta na jeho stálu prevádzkareň v tretej krajine sa na účely výpočtu základu dane daňovníka-rezidenta za daňový rok, keď sa prevod vykonal, považuje za odpredaj aktív. Prevod dlhodobého majetku daňovníka-nerezidenta z jeho stálej prevádzkarne v členskom štáte do tretej krajiny sa takisto považuje za odpredaj aktív. 2. Odsek 1 sa neuplatňuje v prípade, ak je tretia krajina členom Európskeho hospodárskeho priestoru a medzi predmetnou treťou krajinou a členským štátom daňovníka-rezidenta alebo stálej prevádzkarne existuje dohoda o výmene informácií podľa smernice 2011/16/EÚ. KAPITOLA VIODPIS DLHODOBÉHO MAJETKU Článok 32 Register dlhodobého majetku Náklady na nadobudnutie, výrobu alebo zlepšenie spolu s príslušným dátumom sa zaznamenávajú do registra dlhodobého majetku pre každý dlhodobý majetok osobitne. Článok 33 Odpisová základňa 1. Odpisová základňa pozostáva zo všetkých nákladov priamo spojených s nadobudnutím, výrobou alebo zlepšením dlhodobého majetku. Náklady nezahŕňajú odpočítateľnú daň z pridanej hodnoty. V prípade dlhodobého majetku, ktorý vyprodukoval daňovník, sa k odpisovej základni pripočítavajú aj nepriame náklady vzniknuté pri výrobe tohto dlhodobého majetku, ak nie sú inak odpočítateľné. 2. Odpisová základňa majetku prijatého ako dar je jeho trhová hodnota uvedená v príjmoch. 3. Odpisová základňa dlhodobého majetku, ktorý je možné odpísať, sa znižuje o všetky subvencie priamo spojené s nadobudnutím, výrobou alebo zlepšením tohto majetku, ako sa uvádza v článku 11 písm. a). Článok 34 Oprávnenie na odpis 1. S výhradou odseku 3 odpis odpočítava ekonomický vlastník. 2. V prípade lízingovej zmluvy, pri ktorej ekonomický vlastník nie je zároveň zákonným vlastníkom, ekonomický vlastník je oprávnený odpočítať úrokový prvok lízingových platieb zo svojho základu dane. Úrokový prvok lízingových platieb sa zahrnie do základu dane zákonného vlastníka. 3. Dlhodobý majetok smie súčasne odpísať len jeden daňovník. Ak sa ekonomický vlastník majetku nedá určiť, odpis je oprávnený odpočítať zákonný vlastník. V takom prípade sa úrokový prvok lízingových platieb nezahrnie do základu dane zákonného vlastníka. 4. Daňovník sa nemôže vzdať odpisovania. 5. Komisia môže prijať delegované akty v súlade s článkom 127 a za podmienok uvedených v článkoch 128, 129 a 130 s cieľom ustanoviť viacero podrobných pravidiel týkajúcich sa: a) vymedzenia zákonného a ekonomického vlastníctva predovšetkým v súvislosti s majetkom, ktorý je predmetom lízingu, b) výpočtu kapitálových a úrokových prvkov lízingových platieb, c) výpočtu odpisovej základne majetku, ktorý je predmetom lízingu. Článok 35 Odpis nákladov na zlepšenie Náklady na zlepšenie sa odpisujú v súlade s pravidlami o dlhodobom majetku, ktorý sa zlepšil, rovnako, ako keby vznikli pri novo nadobudnutom dlhodobom majetku. Článok 36 Jednotlivo odpísateľný majetok 1. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 2 a články 39 a 40, dlhodobý majetok sa odpisuje jednotlivo lineárne počas jeho doby použiteľnosti. Doba použiteľnosti dlhodobého majetku sa stanovuje takto: a) budovy: 40 rokov, b) hmotný majetok s dlhou životnosťou iný ako budovy: 15 rokov, c) nehmotný majetok s dlhou životnosťou: doba, počas ktorej sa na majetok vzťahuje právna ochrana alebo na ktorú sa udelili práva, ak sa uvedená doba nedá určiť, 15 rokov. 2. Použité budovy, použitý hmotný majetok s dlhou životnosťou a použitý nehmotný majetok s dlhou životnosťou sa odpisujú podľa týchto pravidiel: a) použitá budova sa odpisuje počas 40 rokov, pokiaľ daňovník nepreukáže, že odhadovaná zostávajúca doba použiteľnosti budovy je kratšia ako 40 rokov, v takom prípade sa budova odpisuje počas tejto kratšej doby, b) použitý dlhodobý hmotný majetok s dlhou životnosťou sa odpisuje počas 15 rokov, pokiaľ daňovník nepreukáže, že odhadovaná zostávajúca doba použiteľnosti aktíva je kratšia ako 15 rokov, v takom prípade sa majetok odpisuje počas tejto kratšej doby, c) použitý nehmotný majetok s dlhou životnosťou sa odpisuje počas 15 rokov, ak sa dá určiť zostávajúca doba, počas ktorej sa na majetok vzťahuje právna ochrana alebo na ktorú sa udelili práva, v takom prípade sa majetok odpisuje počas určenej doby. Článok 37 Čas vykonania odpisu 1. V roku nadobudnutia alebo začatia používania majetku, podľa toho, ktorá udalosť nastane neskôr, sa odpočíta suma odpisu za celý rok. V roku odpredaja majetku sa odpis neodpočítava. 2. V prípade, že sa majetok odpredá (dobrovoľne alebo nedobrovoľne) v určitom daňovom roku, jeho hodnota na daňové účely a hodnota na daňové účely prípadných nákladov na zlepšenie sa odpočíta od základu dane v predmetnom daňovom roku. Ak sa v prípade dlhodobého majetku vykonal výnimočný odpočet podľa článku 41, odpočet podľa článku 20 sa zníži tak, aby sa zohľadnil umožnený vykonaný výnimočný odpočet. Článok 38 Odloženie zdanenia pri náhradnom majetku 1. V prípade, že sa výnos z odpredaja jednotlivo odpísateľného majetku má investovať pred koncom druhého daňového roka po daňovom roku, keď sa uskutočnil odpredaj, do majetku používaného na rovnaké alebo podobné účely, suma, o ktorú výnos prevyšuje hodnotu majetku na daňové účely, sa odpočítava v roku odpredaja. Odpisová základňa náhradného majetku sa znižuje o rovnakú sumu. Majetok, ktorý sa odpredá dobrovoľne, musí pred odpredajom byť vo vlastníctve minimálne počas troch rokov. 2. Náhradný majetok sa môže zakúpiť v daňovom roku pred odpredajom. Ak sa náhradný majetok nezakúpi pred koncom druhého daňového roka po roku, keď nastal odpredaj majetku, suma odpočítaná v roku odpredaja, zvýšená o 10 %, sa pripočíta k základu dane v druhom daňovom roku po tom, ako nastal odpredaj. 3. Ak daňovník vystúpi zo skupiny, ktorej je členom, alebo prestane uplatňovať systém ustanovený v tejto smernici počas prvého roka, bez toho, aby bol zakúpil náhradný majetok, suma odpočítaná v roku odpredaja sa pripočíta k základu dane. Ak daňovník vystúpi zo skupiny alebo prestane uplatňovať systém v druhom roku, predmetná suma sa zvýši o 10 %. Článok 39 Súbor majetku 1. Dlhodobý majetok iný dlhodobý majetok uvedený v článkoch 36 a 40 sa odpočítava spolu v jednom súbore majetku s ročnou sadzbou 25 % odpisovej základne. 2. Odpisová základňa súboru majetku na konci daňového roka je jeho hodnota na daňové účely na konci predchádzajúceho roka, upravená o majetok, ktorý sa počas bežného roka do súboru majetku zahrnie alebo z neho vylúči. Úpravy sa vykonajú vzhľadom na náklady na nadobudnutie, výrobu alebo zlepšenie majetku (ktoré sa pripočítajú) a vzhľadom na výnosy z odpredaja majetku a akékoľvek prijaté odškodnenie za stratu alebo zničenie majetku (ktoré sa odpočítajú). 3. Ak odpisová základňa vypočítaná podľa odseku 2 je záporná suma, pripočíta sa taká suma, aby odpisová základňa bola nula. Rovnaká suma sa pripočíta k základu dane. Článok 40 Majetok, ktorý sa neodpisuje Neodpisujú sa tento majetok: a) dlhodobý hmotný majetok, ktorého hodnota sa neznižuje v dôsledku prirodzeného opotrebovania a starnutia, ako napríklad pozemky, umenie, starožitnosti alebo šperky, (b) finančné aktíva. Článok 41 Výnimočný odpis 1. Ak daňovník za mimoriadnych okolností preukáže, že sa hodnota dlhodobého majetku, ktorý sa neodpisuje, na konci daňového roka sa trvalo znižovala, môže odpočítať sumu zodpovedajúcu zníženiu hodnoty. Takýto odpočet sa však nemôže vykonať pri aktívach, pri ktorých sú výnosy z ich odpredaja oslobodené od dane. 2. Ak sa hodnota aktíva, pri ktorom sa vykonal takýto výnimočný odpis v predchádzajúcom daňovom roku, následne zvýši, suma zodpovedajúca zvýšeniu hodnoty sa pripočíta k základu dane v roku, keď toto zvýšenie hodnoty nastane. Suma z takéhoto pripočítania alebo všetkých pripočítaní však nesmie presiahnuť sumu pôvodne povoleného odpočtu. Článok 42 Spresnenie kategórií dlhodobého majetku Komisia môže prijať delegované akty v súlade s článkom 127 a za podmienok uvedených v článkoch 128, 129 a 130 s cieľom presnejšie vymedziť kategórie dlhodobého majetku uvedeného v tejto kapitole. KAPITOLA VIISTRATY Článok 43 Straty 1. Strata, ktorá vznikla daňovníkovi alebo stálej prevádzkarni daňovníka-nerezidenta v daňovom roku sa môže odpočítať v nasledujúcich daňových rokoch, pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak. 2. Zníženie základu dane z dôvodu strát z predchádzajúcich rokov nesmie mať za následok zápornú sumu. 3. Najstaršie straty sa uplatnia ako prvé. KAPITOLA VIIIUSTANOVENIA O VSTUPE DO SYSTÉMU USTANOVENÉHO V TEJTO SMERNICI A VYSTÚPENÍ Z NEHO Článok 44 Všeobecné pravidlá vykazovania a oceňovania majetku a záväzkov Ak sa daňovník rozhodne uplatňovať systém ustanovený v tejto smernici, všetok majetok a záväzky sa vykážu s hodnotou, ktorá sa vypočítala podľa vnútroštátnych daňových pravidiel bezprostredne pred dátumom, keď začne systém uplatňovať, pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak. Článok 45 Kvalifikácia dlhodobého majetku na účely odpisu 1. Dlhodobý majetok, ktorý sa zahŕňa do systému ustanoveného v tejto smernici, sa odpisuje v súlade s článkami 32 až 42. 2. Bez ohľadu na odsek 1 sa uplatňujú tieto pravidlá odpisu: a) dlhodobý majetok, ktorý je jednotlivo odpísateľný podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb, ktorá sa vzťahovala na daňovníka predtým, ako aj podľa pravidiel systému sa odpisujú podľa článku 36 ods.2, b) dlhodobý majetok, ktorý bol jednotlivo odpísateľný podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb, ktorá sa vzťahovala na daňovníka predtým, ale nie podľa pravidiel systému, sa začlení do súboru majetku ustanoveného v článku 39, c) dlhodobý majetok, ktorý bol zahrnutý do súboru majetku na účely odpisu podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb, ktorá sa vzťahovala na daňovníka predtým, sa v systéme začlení do súboru majetku ustanoveného v článku 39 aj v tom prípade, ak by bol podľa pravidiel systému odpísateľný jednotlivo, d) dlhodobý majetok, ktorý nebol odpísateľný alebo sa neodpísal v rámci vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb, ktorá sa vzťahovala na daňovníka predtým, ale je odpísateľný podľa pravidiel systému, sa odpisuje v súlade s článkom 36 ods. 1 alebo prípadne podľa článku 39. Článok 46 Dlhodobé zmluvy platné v čase vstupu do systému Príjmy a výdavky, ktoré sa podľa článku 24 ods. 2 a 3 dosiahli alebo vznikli pred tým, ako si daňovník zvolil systém ustanovený v tejto smernici, ale ktoré sa ešte nezahrnuli do základu dane podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb, ktorá sa vzťahovala na daňovníka predtým, sa pripočítajú k základu dane alebo od neho odpočítajú v súlade s pravidlami časovej postupnosti uvedenými vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Príjmy, ktoré sa zdaňovali podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb pred tým, ako si daňovník zvolil systém, vyššou sadzbou, ako keby boli zahrnuté v základe dane podľa článku 24 ods. 2, sa odpočítajú od základu dane. Článok 47 Rezervy a odpočty pri vstupe do systému 1. Rezervy, dôchodkové rezervy a odpočty nevymožiteľných pohľadávok ustanovené v článkoch 25, 26 a 27 sú odpočítateľné iba do tej miery, do akej plynú z činností alebo transakcií vykonaných po tom, ako si daňovník zvolil systém ustanovený v tejto smernici. 2. Výdavky, ktoré vznikli v súvislosti s činnosťami alebo transakciami vykonanými pred tým, ako si daňovník zvolil systém, ale v prípade ktorých sa odpočet nevykonal, sú odpočítateľné. 3. Sumy odpočítané pred vstupom do systému sa nemôžu odpočítať znovu. Článok 48 Straty vzniknuté pred vstupom do systému Ak daňovníkovi pred tým, ako si zvolil systém ustanovený v tejto smernici, vznikli straty, ktoré by sa podľa uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov dali preniesť do budúcich období, ale ešte sa nevyrovnali so zdaniteľnými ziskami, v takom prípade možno tieto straty odpočítať zo základu dane do miery ustanovenej vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Článok 49 Všeobecné pravidlo o vystúpení zo systému Ak daňovník vystúpi zo systému ustanoveného v tejto smernici, jeho aktíva a záväzky sa vykazujú v hodnote, ktorá sa vypočítala podľa pravidiel systému, pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak. Článok 50 Dlhodobý majetok odpísaný v súbore majetku Ak daňovník vystúpi zo systému ustanoveného v tejto smernici, jeho súbor majetku podľa systému ustanoveného v tejto smernici sa na účely vnútroštátnych daňových pravidiel, ktoré sa naň začnú vzťahovať po tom, ako vystúpi zo systému, vykazuje ako jeden súbor majetku, ktorý sa odpíše degresívnou metódou s ročnou sadzbou 25 %. Článok 51 Dlhodobé zmluvy platné v čase vystúpenia zo systému Po vystúpení daňovníka zo systému sa s príjmami a nákladmi vyplývajúcimi z dlhodobých zmlúv zaobchádza v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi o dani z príjmov právnických osôb, ktoré sa na daňovníka začnú vzťahovať po jeho vystúpení zo systému. Príjmy a výdavky zohľadnené na daňové účely v systéme ustanovenom v tejto smernici sa však už nanovo nezohľadnia. Článok 52 Rezervy a odpočty pri vystúpení zo systému Po vystúpení daňovníka zo systému ustanoveného v tejto smernici sa výdavky, ktoré sa už odpočítali v súlade s článkami 25 až 27, nemôžu znovu odpočítať. Článok 53 Straty pri vystúpení zo systému Straty, ktoré daňovníkovi vznikli a ktoré sa nevyrovnali so zdaniteľnými ziskami podľa pravidiel systému ustanoveného v tejto smernici, sa prenesú do budúcich období v súlade s vnútroštátnymi predpismi o dani z príjmu právnických osôb. KAPITOLA IXKONSOLIDÁCIA Článok 54 Dcérske spoločnosti s kvalifikovanou podielovou účasťou 1. Dcérskymi spoločnosťami s kvalifikovanou podielovou účasťou sú všetky bezprostredné dcérske spoločnosti a dcérske spoločnosti nižšej úrovne, v ktorých má materská spoločnosť tieto práva: a) právo vykonávať viac ako 50 % hlasovacích práv, b) vlastnícke právo, ktoré zodpovedá viac ako 75 % kapitálu spoločnosti alebo viac ako 75 % práv, na základe ktorých má nárok na zisk. 2. Na účely výpočtu prahov uvedených v odseku 1 pri spoločnostiach, ktoré nie sú bezprostrednými dcérskymi spoločnosťami, sa uplatňujú tieto pravidlá: a) keď sa dosiahne prahová hodnota hlasovacích práv pri dcérskych spoločnostiach a dcérskych spoločnostiach nižšej úrovne, považuje sa účasť materskej spoločnosti za 100 %, b) nárok na zisk a vlastníctvo kapitálu sa vypočítava vynásobením podielov v dcérskych spoločnostiach všetkých nižších úrovní. Vlastnícke právo zodpovedajúce 75 % alebo menej, ktoré má v držbe priamo alebo nepriamo materská spoločnosť vrátane práv v spoločnostiach, ktoré sú rezidentmi tretej krajiny, sa pri tomto výpočte takisto zohľadnia. Článok 55 Vytvorenie skupiny 1. Daňovník-rezident tvorí skupinu s/so: a) všetkými svojimi stálymi prevádzkarňami v iných členských štátoch, b) všetkými stálymi prevádzkarňami v členských štátoch svojich dcérskych spoločností s kvalifikovanou podielovou účasťou, ktoré sú rezidentmi tretej krajiny, c) všetkými svojimi dcérskymi spoločnosťami s kvalifikovanou podielovou účasťou, ktoré sú všetky rezidentom v jednom členskom štáte alebo sú rezidentmi viacerých členských štátov, d) inými daňovníkmi-rezidentmi, ktorí sú dcérske spoločnosti s kvalifikovanou podielovou účasťou tej istej materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom tretej krajiny a spĺňa podmienky uvedené v článku 2 ods. 2 písm. a). 2. Daňovník-nerezident vytvára skupinu vzhľadom na všetky svoje stále prevádzkarne v členských štátoch a všetky svoje dcérske spoločnosti s kvalifikovanou podielovou účasťou, ktoré sú všetky rezidentom v jednom členskom štáte alebo sú rezidentmi vo viacerých členských štátoch, vrátane stálych prevádzkarní svojich dcérskych spoločností s kvalifikovanou podielovou účasťou, ktoré sa nachádzajú v členských štátoch. Článok 56 Platobná neschopnosť Spoločnosť, ktorá je platobne neschopná alebo sa nachádza v likvidácii, sa nemôže stať členom skupiny. Daňovník, ktorý je vyhlásený za platobne neschopného alebo ktorý sa nachádza v likvidácii, musí skupinu bezodkladne opustiť. Článok 57 Rozsah konsolidácie 1. Konsoliduje sa daňový základ členov skupiny. 2. Ak je konsolidovaný základ dane záporný, strata sa prenesie do budúcich období a vyrovná s ďalším kladným konsolidovaným základom dane. Keď je konsolidovaný základ dane kladný, rozdelí sa v súlade s článkami 86 až 102. Článok 58 Časový plán 1. Prahová hodnota uvedená v článku 54 sa musí dodržiavať počas celého daňového roka. 2. Bez ohľadu na odsek 1, daňovník sa stáva členom skupiny v deň, keď sa dosiahne prahová hodnota uvedená v článku 54. Prahové hodnoty sa musia spĺňať minimálne počas deviatich po sebe nasledujúcich mesiacov, v opačnom prípade sa s daňovníkom zaobchádza tak, ako keby sa nebol stal členom skupiny. Článok 59 Zrušenie vnútroskupinových transakcií 1. Pri výpočte konsolidovaného základu dane sa neberú do úvahy zisky a straty vyplývajúce z transakcií vykonávaných priamo medzi členmi skupiny. 2. Na určenie toho, či ide o vnútroskupinovú transakciu, musia obe strany transakcie v čase, keď sa transakcia realizuje a vykazujú sa súvisiace príjmy a výdavky, byť členmi skupiny. 3. Skupiny na zaznamenávanie vnútroskupinových transakcií skupiny uplatňujú jednotnú a primerane zdokumentovanú metódu. Skupiny môžu zmeniť metódu len v prípade závažných hospodárskych dôvodov na začiatku daňového roka. 4. Metóda zaznamenávania vnútroskupinových transakcií musí umožňovať identifikáciu všetkých vnútroskupinových prevodov a predajov pri nižších nákladoch a nižšej hodnote na daňové účely. Článok 60 Zrážková daň a zdaňovanie pri zdroji Na transakcie medzi členmi skupiny sa neuvaľujú žiadne zrážkové dane ani zdaňovanie pri zdroji. KAPITOLA XVSTUP DO SKUPINY A VYSTÚPENIE Z NEJ Článok 61 Dlhodobý majetok pri vstupe do skupiny Ak je daňovník v deň svojho vstupu do skupiny ekonomickým vlastníkom neodpísateľného alebo jednotlivo odpísateľného dlhodobého majetku a jeden z členov skupiny do piatich rokov od predmetného dátumu čokoľvek z tohto majetku odpredá, v roku odpredania sa vykoná úprava prisúdeného podielu člena skupiny, ktorý mal v čase vstupu predmetný majetok vo svojom vlastníctve. K predmetnému podielu sa pripočítajú výnosy tohto odpredaja a náklady súvisiace s neodpísateľným majetkom a hodnota odpísateľného majetku na daňové účely sa odpočíta. Takáto úprava sa takisto vykoná pri finančných aktívach s výnimkou podielov v prepojených podnikoch, účasti a vlastných akcií. Ak v dôsledku reorganizácie podnikateľskej činnosti daňovník prestane existovať alebo už nemá stálu prevádzkareň v členskom štáte, ktorého bol rezidentom v deň svojho vstupu do skupiny, vychádza sa z predpokladu, že v danom členskom štáte má stálu prevádzkareň na účely uplatňovania tohto článku. Článok 62 Dlhodobé zmluvy platné v čase vstúpenia do skupiny Príjmy a výdavky vzniknuté podľa článku 24 ods. 2 a 3 pred tým, ako daňovník vstúpil do skupiny, ale zatiaľ nebol zahrnutý do výpočtu dane podľa uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov o dani z príjmov právnických osôb sa pripočítajú k prisúdenému podielu, prípadne sa od neho odpočítajú v súlade s pravidlami o časovom pláne vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Príjmy, ktoré sa zdaňovali podľa vnútroštátnej dane z príjmov právnických osôb pred tým, ako daňovník vstúpil do skupiny, vyššou sadzbou, ako keby sa zdaňovali podľa článku 24 ods. 2, sa odpočítajú od základu prisúdeného podielu. Článok 63 Rezervy a odpočty pri vstupe do skupiny Príjmy, na ktoré sa vzťahuje článok 25, 26 a 27, ktoré vznikli v súvislosti s činnosťami alebo transakciami vykonanými pred tým, ako daňovník vstúpil do skupiny, ale pri ktorých sa podľa uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov o dani z príjmov právnických osôb nevytvorila rezerva ani nevykonal odpočet, sú odpočítateľné len vzhľadom na prisúdený podiel daňovníka, pokiaľ nevznikli neskôr ako päť rokov po dni vstupu daňovníka do skupiny. Článok 64 Straty pri vstupe do skupiny Nevyrovnané straty, ktoré vznikli daňovníkovi alebo stálej prevádzkarni podľa pravidiel tejto smernice alebo podľa vnútroštátnych právnych predpisov o dani z príjmov právnických osôb pred vstupom do skupiny, sa nemôžu vyrovnať s konsolidovaným základom dane. Takéto straty sa prenesú do budúcich období a môžu sa vyrovnať s prisúdeným podielom v súlade s článkom 43 alebo s vnútroštátnymi právnymi predpismi o dani z príjmov právnických osôb, ktoré by sa na daňovníka vzťahovali bez systému ustanoveného v tejto smernici. Článok 65 Rozpustenie skupiny Ak sa skupina rozpustí, daňový rok považuje sa za ukončený. Konsolidovaný základ dane a všetky nevyrovnané straty skupiny sa rozdelia medzi všetkých členov skupiny v súlade s článkami 86 až 102 na základe faktorov prisúdenia uplatniteľnými na daňový rok, v ktorom sa skupina rozpustila. Článok 66 Straty po rozpustení skupiny Po rozpustení skupiny sa so stratami zaobchádza takto: a) ak daňovník zostáva v systéme ustanovenom v tejto smernici ale už nie ako člen skupiny, straty sa prenesú do budúcich období a vyrovnajú sa podľa článku 43, b) ak daňovník vstúpi do inej skupiny, straty sa prenesú do budúcich období a vyrovnajú sa s prisúdeným podielom, c) ak daňovník opustí systém, straty sa prenesú do budúcich období a vyrovnajú sa podľa vnútroštátnych právnych predpisov o dani z príjmov právnických osôb, ktoré sa stanú uplatniteľnými, ako keby boli vznikli v čase, keď by sa na daňovníka vzťahovali tieto právne predpisy. Článok 67 Dlhodobý majetok pri výstupe zo skupiny Ak sa neodpísateľný alebo jednotlivo odpísateľný dlhodobý majetok, s výnimkou toho, ktorý má za následok obmedzené oslobodenie od dane podľa článku 75, odpredá do troch rokov od toho, ako zo skupiny vystúpil daňovník, ktorý bol ekonomickým vlastníkom predmetného majetku, výnos sa pripočíta ku konsolidovanému základu dane skupiny v roku jeho odpredania a náklady súvisiace s neopísateľným majetkom a hodnota odpísateľného majetku na daňové účely sa odpočítajú. Rovnaké pravidlo platí pre finančné aktíva s výnimkou podielov v prepojených podnikoch, účasti a vlastných akcií. Ak sa výnosy z odpredaja pripočítajú ku konsolidovanému základu dane skupiny, nezdaňujú sa už iným spôsobom. Článok 68 Nehmotný majetok vytvorený vlastnou činnosťou Ak zo skupiny vystúpi daňovník, ktorý je ekonomickým vlastníkom nehmotného majetku vytvoreného vlastnou činnosťou, suma zodpovedajúca nákladom na výskum, vývoj, marketing a reklamu vzniknutým v súvislosti s týmito aktívami počas predchádzajúcich piatich rokov sa pripočíta ku konsolidovanému základu dane zostávajúcich členov skupiny. Pripočítaná suma však nesmie presiahnuť hodnotu majetku v čase, keď daňovník zo skupiny vystúpil. Náklady sa pripíšu daňovníkovi, ktorý zo skupiny vystupuje, a zaobchádza sa s nimi podľa vnútroštátnych právnych predpisov o dani z príjmov právnických osôb, ktoré sa na daňovníka začnú vzťahovať, alebo podľa pravidiel tejto smernice, ak daňovník ostane v systéme ustanovenom podľa tejto smernice. Článok 69 Straty pri vystúpení zo skupiny Členovi skupiny, ktorý z nej vystupuje, sa nepripíšu žiadne straty. KAPITOLA XIREORGANIZÁCIA PODNIKATEĽSKEJ ČINNOSTI Článok 70 Reorganizácia podnikateľskej činnosti v rámci skupiny 1. Reorganizácia podnikateľskej činnosti v rámci skupiny ani prenesenie registrovaného sídla daňovníka, ktorý je členom skupiny, nevedú na účely určenia konsolidovaného základu dane k ziskom ani stratám. Uplatňuje sa článok 59 ods. 3. 2. Bez ohľadu na odsek 1, v prípade, že sa v dôsledku reorganizácie podnikateľskej činnosti alebo série transakcií medzi členmi skupiny za obdobie dvoch rokov v podstate všetky aktíva daňovníka prevedú do iného členského štátu a faktor aktív sa podstatne zmení, uplatňujú sa tieto pravidlá: Počas piatich rokov po prevode sa prevedené aktíva priradia k faktoru aktív prevádzajúceho daňovníka, pokiaľ jeden člen skupiny zostáva ekonomickým vlastníkom aktív. Ak daňovník prestane existovať alebo už nemá stálu prevádzkareň v členskom štáte, z ktorého sa aktíva previedli, vychádza sa z predpokladu, že v danom členskom štáte stálu prevádzkareň má na účely uplatňovania tohto článku. Článok 71 Zaobchádzanie so stratami v prípade reorganizácie podnikateľskej činnosti medzi dvoma alebo viacerými skupinami 1. Ak sa v dôsledku reorganizácie podnikateľskej činnosti jedna alebo viaceré skupiny, alebo dvaja alebo viacerí členovia skupiny stanú členmi inej skupiny, všetky nevyrovnané straty bývalej skupiny alebo skupín sa rozdelia medzi všetkých členov bývalej skupiny v súlade s článkami 86 až 102 na základe faktorov uplatniteľných v daňovom roku, v ktorom prebehla reorganizácia podnikateľskej činnosti, a prenesú sa do budúcich období v nasledujúcich rokoch. 2. Ak sa dvaja alebo viacerí hlavní daňovníci zlúčia v zmysle článku 2 písm. a) body i) a ii) smernice Rady 2009/133/ES[19], nevyrovnané straty skupiny sa priradia jej členom v súlade s článkami 86 až 102 na základe faktorov uplatniteľných v daňovom roku, keď prebehlo zlúčenie a prenesú sa do budúcich období v nasledujúcich rokoch. KAPITOLA XIITRANSAKCIE A VZŤAHY MEDZI SKUPINOU A INÝMI SUBJEKTMI Článok 72 Oslobodenie s výhradou progresie Bez toho, aby bol dotknutý článok 75, príjmy oslobodené od dane podľa článku 11 písm. c), d) alebo e) sa môžu zohľadniť pri určovaní daňovej sadzby daňovníka. Článok 73 Doložka o prechode od metódy oslobodenia od dane k metóde započítania Článok 11 písm. c), d) alebo e) sa neuplatňuje v prípadoch, keď subjekt, ktorý zisky rozdelil, subjekt ktorého podiely v držbe iného subjektu sa odpredajú, alebo stála prevádzkareň podliehala v krajine, ktorej je subjekt rezidentom, alebo v krajine, kde sa nachádza stála prevádzkareň, buď: a) podľa všeobecného režimu danej tretej krajiny dani zo ziskov so zákonnou sadzbou dane z príjmov právnických osôb nižšou ako 40 % priemernej zákonnej sadzby dane z príjmov právnických osôb uplatniteľnej v členských štátoch, alebo b) osobitnému režimu v danej tretej krajine, ktorý umožňuje podstatne nižšie úrovne zdanenia než všeobecný režim. Komisia každoročne zverejňuje priemernú zákonnú sadzbu dane z príjmov právnických osôb uplatniteľnú v členských štátoch. Táto sadzba sa vypočítava ako aritmetický priemer. Na účely tohto článku a článkov 81 a 82, zmeny a doplnenia sadzby začínajú platiť pre daňovníkov v ich daňovom roku, ktorý sa začne po vykonaní zmeny a doplnenia. Článok 74 Výpočet príjmov zahraničnej stálej prevádzkarne Ak sa na príjem stálej prevádzkarne zriadenej v tretej krajine vzťahuje článok 73, jej príjmy, výdavky a iné odpočítateľné položky sa určujú podľa pravidiel systému ustanovených v tejto smernici. Článok 75 Neuznanie oslobodenia od dane v prípade odpredaja podielov Ak daňovník v dôsledku odpredaja podielov vystúpi zo skupiny, pričom v bežnom alebo uplynulom daňovom roku vo vnútroskupinovej transakcii získal dlhodobý majetok, iný ako je majetok odpísaný v súbore majetku, suma zodpovedajúca tomuto majetku sa vylúči z oslobodenia, pokiaľ sa nepreukáže, že sa vnútroskupinové transakcie vykonali z opodstatnených hospodárskych dôvodov. Suma vylúčená z oslobodenia zodpovedá trhovej hodnote majetku alebo majetku pri prevode mínus hodnota majetku na daňové účely alebo náklady uvedené v článku 20 v súvislosti s dlhodobým majetkom, ktorý sa neodpisuje. Ak je ekonomickým vlastníkom odpredaných podielov daňovník-nerezident alebo nedaňovník, vychádza sa z predpokladu, že daňovník, ktorý mal majetok v držbe pred vnútroskupinovou transakciou uvedenou v prvom odseku, dostal trhovú hodnotu majetku alebo majetku pri prevode mínus hodnota na daňové účely. Článok 76 Úroky a licenčné poplatky a všetky ostatné príjmy zdaňované pri zdroji 1. Ak má daňovník príjem, ktorý sa zdanil v inom členskom štáte alebo v tretej krajine, iný ako príjem oslobodený od dane podľa článku 11 písm. c), d) alebo e), v takom prípade je povolený odpočet z daňovej povinnosti daňovníka. 2. Odpočet sa rozdelí medzi členov skupiny podľa vzorca platného v danom daňovom roku podľa článkov 86 až 102. 3. Odpočet sa vypočíta oddelene pre každý členský štát alebo tretiu krajinu, ako aj pre každý druh príjmu. Nepresahuje sumu vyplývajúcu zo sadzby dane z príjmu právnických osôb, ktorú vyberá členský štát, ktorého je daňovník rezidentom alebo kde sa nachádza stála prevádzkareň, z príjmu daňovníka alebo stálej prevádzkarne. 4. Pri výpočte odpočtu sa suma príjmu zníži o súvisiace odpočítateľné náklady, výška týchto nákladov sa stanovuje na 2 %, pokiaľ daňovník nepreukáže inú sumu. 5. Odpočet za daňovú povinnosť v tretej krajine nemôže presiahnuť konečnú daňovú povinnosť z príjmu právnických osôb daňovníka, pokiaľ sa neustanovuje inak v dohode, ktorú uzatvoril členský štát, ktorého je daňovník rezidentom, a daná tretia krajina. Článok 77 Zrážková daň Na úroky a licenčné poplatky, ktoré daňovník platí príjemcovi mimo skupiny, sa môže vzťahovať zrážková daň v členskom štáte daňovníka podľa uplatniteľných pravidiel vnútroštátnych právnych predpisov a akéhokoľvek uplatniteľného dohovoru o dvojitom zdanení. Zrážková daň sa rozdelí medzi členov skupiny podľa vzorca platného v daňovom roku, keď sa daň vyberá, podľa článkov 86 až 102. KAPITOLA XIIITRANSAKCIE MEDZI PRIDRUŽENÝMI PODNIKMI Článok 78 Pridružené podniky 1. Ak sa daňovník podieľa priamo alebo nepriamo na riadení, ovládaní alebo kapitále nedaňovníka alebo daňovníka, ktorý nepatrí do rovnakej skupiny, tieto dva podniky sa považujú za pridružené podniky. Ak sa rovnaké osoby podieľajú priamo alebo nepriamo na riadení, ovládaní alebo kapitále daňovníka a nedaňovníka alebo daňovníkov, ktorí nepatria do rovnakej skupiny, všetky dotknuté podniky sa považujú za pridružené podniky. Daňovník sa považuje za podnik pridružený so svojou stálou prevádzkarňou v tretej krajine. Daňovník-nerezident sa považuje za podnik pridružený so svojimi stálymi prevádzkarňami v členskom štáte. 2. Na účely odseku 1 platia tieto pravidlá: a) účasť na ovládaní znamená vyše 20 % podiel hlasovacích práv, b) účasť na kapitále znamená vlastnícke právo na viac ako 20 % kapitálu, c) účasť na riadení znamená mať výrazný vplyv na riadenie pridruženého podniku, d) fyzická osoba, jeho manželka/jej manžel a priami predkovia alebo potomkovia sa považujú za jednu osobu. Pri nepriamej účasti sa spĺňanie podmienok v písm. a) a b) určuje vynásobením podielu účasti v dcérskych spoločnostiach nižších úrovní. Daňovník s viac ako 50 % hlasovacích práv sa považuje za držiteľa 100 % hlasovacích práv. Článok 79 Úprava cien vo vzťahoch medzi pridruženými podnikmi Ak sa vo vzťahoch medzi pridruženými podnikmi určia alebo uložia podmienky, ktoré sa líšia od podmienok, ktoré by platili medzi nezávislými podnikmi, v takom prípade sa každý príjem, ktorý by daňovníkovi bez týchto podmienok plynul, ale z dôvodu predmetných podmienok neplynie, zahrnie do príjmov daného daňovníka a zodpovedajúcim spôsobom zdaní. KAPITOLA XIVPRAVIDLÁ NA ZABRÁNENIE ZNEUŽITIA Článok 80 Všeobecné pravidlá na zabránenie zneužitia Umelé transakcie vykonané výlučne s cieľom vyhnúť sa zdaneniu sa na účely výpočtu daňového základu nezohľadňujú. Prvý odsek neplatí v prípade skutočných hospodárskych činností, keď si daňovník môže vybrať medzi dvoma alebo viacerými transakciami, ktoré majú rovnaký ekonomický výsledok ale pri ktorých vyplynú odlišné zdaniteľné sumy. Článok 81 Neuznanie odpočtu úrokov 1. Úroky vyplatené pridruženému podniku, ktorý je rezidentom tretej krajiny, nie sú odpočítateľné v prípade, ak neexistuje dohoda o výmene informácií porovnateľnej s výmenou informácií na požiadanie ustanovenou v smernici 2011/16/EÚ a ak je splnená jedna z týchto podmienok: a) podľa všeobecného režimu tretej krajiny je ustanovená daň zo ziskov so zákonnou sadzbou dane z príjmov právnických osôb nižšou než 40 % priemernej zákonnej sadzby dane z príjmov právnických osôb uplatniteľnej v členských štátoch, b) na pridružený podnik sa vzťahuje osobitný režim v danej tretej krajine, ktorý umožňuje podstatne nižšie úrovne zdanenia než všeobecný režim. 2. Pojem „úroky“ označuje príjem z pohľadávok každého druhu, bez ohľadu na to, či sú zabezpečené hypotékou alebo nie a či zahrňujú podiel na dlžníkových ziskoch alebo nie, a najmä príjem z cenných papierov a príjem z dlhopisov alebo obligácií, vrátane prémií a ziskov spojených s takýmito cennými papiermi, dlhopismi alebo obligáciami. Sankcie za oneskorené platby sa nepovažujú za úroky. 3. Bez ohľadu na odsek 1, úroky vyplatené subjektu, ktorý je rezidentom tretej krajiny, s ktorou nie je podpísaná žiadna dohoda o výmene informácií porovnateľnej s výmenou informácií na požiadanie ustanovenou v smernici 2011/16/EU, sú odpočítateľné až do výšky sumy, ktorá by nepresiahla sumu, ktorá by bola určená medzi nezávislými podnikmi, ak je splnená jedna z týchto podmienok: a) suma tohto úroku je zahrnutá v základe dane ako príjem pridruženého podniku v súlade s článkom 82, b) úroky sa vyplácajú spoločnosti, ktorej hlavný druh akcií sa pravidelne predáva na jednej alebo viacerých oficiálnych burzách cenných papierov, c) úroky sa vyplácajú subjektu, ktorý v krajine, ktorej je rezidentom, aktívne vykonáva obchodnú alebo podnikateľskú činnosť. V tomto prípade ide o nezávislý hospodársky podnik vykonávajúci činnosť s cieľom dosiahnuť zisk, v kontexte ktorého vedúci pracovníci a zamestnanci vykonávajú podstatné riadiace a prevádzkové činnosti. Článok 82 Ovládané zahraničné spoločnosti 1. Základ dane