[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 12.5.2010 KOM(2010) 239 v konečnom znení 2010/0135 (NLE) Návrh na ROZHODNUTIE RADY o prijatí eura Estónskom od 1. januára 2011 DÔVODOVÁ SPRÁVA KONTEXT NÁVRHU Rada 3. mája 1998 rozhodla, že Belgicko, Nemecko, Španielsko, Francúzsko, Írsko, Taliansko, Luxembursko, Holandsko, Portugalsko, Rakúsko a Fínsko splnili potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 1999. Dánsko a Spojené kráľovstvo využili doložky o možnosti neúčasti, preto ich Rada neposudzovala. Grécko a Švédsko posudzovala Rada ako členské štáty, pre ktoré platí výnimka. Rada 19. júna 2000 rozhodla, že Grécko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2001. Štáty, ktoré pristúpili k Európskej únii 1. mája 2004 (Česká republika, Estónsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Poľsko, Slovinsko a Slovensko) sa stali členskými štátmi, pre ktoré platí výnimka v súlade s článkom 4 príslušného aktu o pristúpení. Rada 11. júla 2006 rozhodla, že Slovinsko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2007. Bulharsko a Rumunsko, ktoré pristúpili k Európskej únii od 1. januára 2007, sa stali členskými štátmi, pre ktoré platí výnimka v súlade s článkom 5 príslušného aktu o pristúpení. Rada 10. júla 2007 rozhodla, že Cyprus a Malta splnili potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2008. Rada 8. júla 2008 rozhodla, že Slovensko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2009. V článku 140 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „zmluva“) sa ustanovuje, že Komisia a Európska centrálna banka musia minimálne raz za dva roky alebo na požiadanie členského štátu, pre ktorý platí výnimka, predložiť Rade správu o pokroku, ktorý členské štáty, pre ktoré platí výnimka, dosiahli pri plnení záväzkov týkajúcich sa uskutočnenia hospodárskej a menovej únie. Na základe vlastnej správy a správy ECB môže Komisia predložiť Rade návrh na rozhodnutie Rady v súlade s postupom stanoveným v článku 140 ods. 2 zmluvy o zrušení výnimky členských štátov, ktoré spĺňajú potrebné podmienky. Predchádzajúce pravidelné konvergenčné správy Komisie a ECB boli prijaté v máji 2008. Dánsko a Spojené kráľovstvo nevyslovili želanie prijať euro. Preto konvergenčná správa za rok 2010 zahŕňa týchto deväť členských štátov, pre ktoré platí výnimka: Bulharsko, Českú republiku, Estónsko, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Poľsko, Rumunsko a Švédsko. Konvergenčnú správu Komisie za rok 2010 prijalo kolégium 12. mája 2010. ECB prijala svoju správu 12. mája. Správy obsahujú preskúmanie zlučiteľnosti vnútroštátnych predpisov, najmä štatútu každej národnej centrálnej banky, s článkami 130 a 131 zmluvy a so štatútom ESCB a ECB. V správach sa takisto posudzuje dosiahnutie vysokého stupňa stálosti konvergencie odkazom na plnenie konvergenčných kritérií a zohľadňuje sa v nich niekoľko ďalších faktorov, ktoré sú uvedené v záverečnom pododseku článku 140 ods. 1 zmluvy. Vo svojej konvergenčnej správe Komisia konštatuje, že spomedzi posudzovaných členských štátov iba Estónsko spĺňa podmienky na prijatie eura. Na základe svojej správy a správy ECB Komisia prijala pripojený návrh na rozhodnutie Rady na zrušenie výnimky Estónska s platnosťou od 1. januára 2011. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A HODNOTENIE VPLYVU Rokovania s členskými štátmi o problémoch hospodárskej politiky v členských štátoch sa z rôznych hľadísk pravidelne uskutočňujú na pôde Hospodárskeho a finančného výboru a ECOFIN/euroskupiny. Zahŕňajú neformálne diskusie o záležitostiach, ktoré majú osobitný význam pre prípravu prípadného vstupu do eurozóny (vrátane devízovej politiky). Dialóg s členmi akademickej obce a inými záujmovými skupinami sa príležitostne uskutočňuje v rámci konferencií a seminárov. Ekonomický vývoj v eurozóne a v členských štátoch sa vyhodnocuje v rámci rôznych procedúr koordinácie hospodárskej politiky a dohľadu (najmä podľa článku. 121 zmluvy), ako aj v kontexte pravidelného monitorovania a analýzy vývoja jednotlivých členských štátov aj v rámci celej zóny (vrátane predpovedí, pravidelných sérií publikácií, príspevkov pre EFC a ECOFIN/euroskupinu). V súlade s princípom proporcionality a v súlade s minulými skúsenosťami Komisia navrhuje nevypracovávať formálne posúdenie vplyvu. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU Právny základ Právnym základom tohto návrhu je článok 140 ods. 2 zmluvy, v ktorom sa stanovuje postup pre rozhodnutie Rady pri zavedení eura a pre zrušenie výnimky v danom členskom štáte. Rada koná na návrh Komisie po konzultácii s Európskym parlamentom, po diskusii v Európskej rade a po prijatí odporúčania kvalifikovanej väčšiny členských štátov, ktorých menou je euro. Subsidiarita a proporcionalita Návrh patrí do výlučnej právomoci Únie. Zásada subsidiarity sa preto neuplatňuje. Predložená iniciatíva neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie jej cieľa, a preto je v súlade so zásadou proporcionality. Výber právneho nástroja Rozhodnutie je jediný vhodný právny nástroj podľa článku 140 ods. 2 zmluvy. VPLYV NA ROZPOČET Návrh nemá žiadny vplyv na rozpočet Únie. 2010/0135 (NLE) Návrh na ROZHODNUTIE RADY o prijatí eura Estónskom od 1. januára 2011 RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 140 ods. 2, so zreteľom na návrh Komisie, so zreteľom na správu Komisie[1], so zreteľom na správu Európskej centrálnej banky[2], so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu, so zreteľom na rokovania Európskej rady, so zreteľom na odporúčanie členov Rady zastupujúcich členské štáty, ktorých menou je euro, keďže: (1) Tretia etapa hospodárskej a menovej únie (ďalej len „HMÚ“) sa začala 1. januára 1999. Rada na svojom zasadnutí v Bruseli 3. mája 1998 v zložení hláv štátov alebo predsedov vlád rozhodla, že Belgicko, Nemecko, Španielsko, Francúzsko, Írsko, Taliansko, Luxembursko, Holandsko, Rakúsko, Portugalsko a Fínsko splnili potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 1999[3]. (2) Rozhodnutím 2000/427/ES[4] Rada rozhodla, že Grécko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2007. Rozhodnutím 2006/495/ES[5] Rada rozhodla, že Slovinsko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2001. Rozhodnutím 2007/503/ES[6] a 2007/504/ES[7] Rada rozhodla, že Cyprus a Malta splnili potrebné podmienky na prijatie eura od 1. januára 2008. Rozhodnutím 2008/608/ES[8] Rada rozhodla, že Slovensko splnilo potrebné podmienky na prijatie eura. (3) V súlade s odsekom 1 protokolu o určitých ustanoveniach vzťahujúcich sa na Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska pripojeného k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva (ďalej len „Zmluva o ES“), Spojené kráľovstvo Rade oznámilo, že nemá v úmysle 1. januára 1999 prejsť do tretej etapy HMÚ. Toto oznámenie sa nezmenilo. V súlade s odsekom 1 protokolu o určitých ustanoveniach vzťahujúcich sa na Dánsko pripojeného k Zmluve o ES a rozhodnutia, ktoré prijali hlavy štátov alebo predsedovia vlád v Edinburgu v decembri 1992, Dánsko oznámilo Rade, že sa nezúčastní tretej etapy HMÚ. Dánsko nepožiadalo o začatie postupu uvedeného v článku 140 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „zmluva“). (4) Na základe rozhodnutia 98/317/ES má Švédsko výnimku vymedzenú v článku 139 ods. 1 zmluvy. V súlade s článkom 4 Aktu o pristúpení[9] z roku 2003 Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko a Slovensko majú výnimku vymedzenú v článku 139 ods. 1 zmluvy. V súlade s článkom 5 Aktu o pristúpení[10] z roku 2005 majú Bulharsko a Rumunsko výnimku vymedzenú v článku 139 ods. 1 zmluvy. (5) Európska centrálna banka (ďalej len „ECB“) bola založená1. júla 1998. Európsky menový systém bol nahradený mechanizmom výmenných kurzov, na založení ktorého sa dohodlo 16. júna 1997[11] uznesením Európskej rady o zavedení mechanizmu výmenných kurzov v tretej etape hospodárskej a menovej únie. Postupy mechanizmu výmenného kurzu v tretej etape hospodárskej a menovej únie (ERM II) boli stanovené v dohode zo 16. marca 2006 medzi Európskou centrálnou bankou a národnými centrálnymi bankami členských štátov mimo eurozóny, ktorou sa stanovujú prevádzkové postupy mechanizmu výmenných kurzov v tretej etape hospodárskej a menovej únie[12]. (6) V článku 140 ods. 2 zmluvy sa stanovujú postupy na zrušenie výnimky príslušných členských štátov. Minimálne raz za dva roky alebo na žiadosť členského štátu, pre ktorý platí výnimka, podá Komisia a ECB Rade správu v súlade s postupom uvedeným v článku 140 ods. 1 zmluvy. Posledné pravidelné konvergenčné správy Komisie a ECB boli prijaté v máji 2010. (7) Vnútroštátne právne predpisy členských štátov vrátane štatútov národných centrálnych bánk sa musia prispôsobiť v súlade s cieľom zabezpečiť zlučiteľnosť s článkami 130 a 131 zmluvy a so štatútom Európskeho systému centrálnych bánk a Európskej centrálnej banky, ďalej len „štatút ESCB a ECB“. Správy Komisie a ECB poskytujú podrobné vyhodnotenie zlučiteľnosti právnych predpisov Estónska s článkami 130 a 131 zmluvy a štatútom ESCB a ECB. (8) Podľa článku 1 protokolu č. 13 o konvergenčných kritériách uvedených v článku 140 zmluvy, kritérium cenovej stability uvedené v prvej zarážke článku 140 ods. 1 zmluvy znamená, že členský štát má trvalú stabilitu cien a počas posledného roka pred preskúmaním vykazuje priemernú mieru inflácie, ktorá nie je vyššia ako jeden a pol percentuálneho bodu miery inflácie najviac troch členských štátov, ktoré v oblasti stability cien dosiahli najlepšie výsledky. Na účely kritéria cenovej stability sa inflácia meria podľa harmonizovaných indexov spotrebiteľských cien (HISC) stanovených v nariadení Rady (ES) č. 2494/95 z 23. októbra 1995 o harmonizovaných indexoch spotrebiteľských cien[13]. Na posúdenie kritéria cenovej stability sa inflácia v členskom štáte merala pomocou percentuálnej zmeny aritmetického priemeru 12 mesačných indexov vo vzťahu k aritmetickému priemeru 12 mesačných indexov za predchádzajúce obdobie. V správach Komisie a ECB sa posudzovala referenčná hodnota vypočítaná ako jednoduchý aritmetický priemer inflačných mier troch členských štátov s najlepšou stabilitou cien plus 1,5 percentuálneho bodu. Za jednoročné obdobie končiace v marci 2010 bola referenčná hodnota inflácie stanovená na 1,0 percenta, tri členské štáty s najlepšou stabilitou cien boli Portugalsko, Estónsko a Belgicko s mierami inflácie – 0,8 percenta, – 0,7 percenta a – 0,1 percenta. V súčasnej ekonomickej situácii charakterizovanej veľkým spoločným nepriaznivým šokom, v ktorej podstatné množstvo krajín čelí prípadom negatívnych mier inflácie, sa zdá byť oprávnené vylúčiť spomedzi najlepších tie krajiny, ktorých priemerná miera inflácie je veľmi vzdialená priemernej inflácii eurozóny (0,3% v marci 2010) - v súlade s precedensom z konvergenčnej správy 2004 – keďže tieto extrémne odchýlky nemôžu byť primerane hodnotené ako najlepšie v rámci cenovej stability a ich zahrnutie by vážne ovplyvnilo referenčnú hodnotu a teda aj férovosť kritéria. V marci 2010 toto viedlo k vylúčeniu Írska, jedinej krajiny, ktorej priemerná hodnota inflácie za posledných 12 mesiacov (na úrovni –2,3 % v marci 2010) sa veľmi vzdialila od eurozóny a ostatných členských štátov, odzrkadľujúc najmä prudký hospodársky pokles[14]. (9) V súlade s článkom 2 protokolu č. 13 o konvergenčných kritériách, ktorý je priložený k zmluve, kritérium rozpočtovej pozície verejnej správy uvedené v druhej zarážke článku 140 ods. 1 zmluvy znamená, že v čase skúmania sa na členský štát nevzťahuje rozhodnutie Rady podľa článku 126 ods. 6 zmluvy o existencii nadmerného deficitu. (10) Podľa článku 3 protokolu č. 13 o konvergenčných kritériách, ktorý je priložený k zmluve, kritérium účasti na mechanizme výmenných kurzov Európskeho menového systému uvedené v tretej zarážke článku 140 ods. 1 zmluvy znamená, že členský štát dodržiava normálne fluktuačné rozpätie, ktoré je ustanovené mechanizmom výmenných kurzov (MVK) Európskeho menového systému bez toho, aby bol výmenný kurz vystavený silným tlakom minimálne počas dvoch posledných rokov pred preskúmaním. Konkrétne členský štát nesmel v rovnakom období z vlastného podnetu devalvovať dvojstranný stredný kurz svojej meny voči euru. Od 1. januára 1999 ERM II poskytuje rámec na posudzovanie plnenia kritéria výmenného kurzu. Pri posudzovaní plnenia tohto kritéria Komisia a ECB vo svojich správach skúmali dvojročné obdobie, ktoré sa skončilo 23. apríla 2010. (11) Podľa článku 4 protokolu č. 13 o konvergenčných kritériách, ktorý je priložený k zmluve, konvergenčné kritérium úrokových sadzieb uvedené v štvrtej zarážke článku 140 ods. 1 zmluvy znamená, že priemerná dlhodobá nominálna úroková sadzba členského štátu, sledovaná v období jedného roka pred preskúmaním, nepresahuje o viac než dva percentuálne body úrokové sadzby najviac troch členských štátov, ktoré v oblasti stability cien dosiahli najlepšie výsledky. Na účely konvergenčných kritérií úrokových sadzieb boli použité porovnateľné úrokové sadzby dlhodobých štátnych dlhopisov s 10-ročnou splatnosťou. Estónsko, ktoré bolo jedným z najlepších členských štátov v oblasti cenovej stability v marci 2010, nemá žiadne reprezentatívne dlhodobé štátne dlhopisy alebo porovnateľné cenné papiere, ktoré by sa mohli použiť na výpočet referenčnej hodnoty. Preto sa v súlade so znením protokolu (odkazujúc na „najviac tri členské štáty s najlepšími výsledkami“) s cieľom posúdiť plnenie kritéria úrokovej sadzby v správach Komisie a ECB zohľadňovala referenčná hodnota vypočítaná ako jednoduchý aritmetický priemer nominálnych dlhodobých úrokových sadzieb dvoch ďalších členských štátov s najlepšou stabilitou cien plus dva percentuálne body. Na tomto základe bola vypočítaná referenčná hodnota 6,0 percent za jednoročné obdobie, ktoré sa skončilo v marci 2010, ako priemer úrokových sadzieb v Portugalsku (4,2%) a Belgicku (3,8%) plus dva percentuálne body. (12) V súlade s článkom 5 protokolu č. 13 o konvergenčných kritériách, ktorý je priložený k zmluve, Komisia poskytla údaje, ktoré sa použili v súčasnom posúdení plnenia konvergenčných kritérií. Komisia poskytla údaje na prípravu tohto návrhu. Komisia poskytla rozpočtové údaje po tom, čo členské štáty predložili do 1. apríla 2010 svoje správy v súlade s nariadením Rady (ES) č. 479/2009 z 25. mája 2009 o uplatňovaní Protokolu o postupe pri nadmernom schodku, ktorý tvorí prílohu Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. (13) Na základe správ, ktoré predložila Komisia a ECB o pokroku, ktorý Estónsko dosiahlo pri plnení záväzkov týkajúcich sa dosiahnutia hospodárskej a menovej únie, Komisia dospela k záveru, že: (a) V Estónsku sú vnútroštátne právne predpisy, vrátane štatútu národnej centrálnej banky, zlučiteľné s článkami 130 a 131 zmluvy a so štatútom ESCB/ECB. (b) Pokiaľ ide o plnenie konvergenčných kritérií uvedených v štyroch zarážkach článku 140 ods. 1 zmluvy zo strany Estónska: - priemerná miera inflácie v Estónsku za rok končiaci v marci 2010 bola – 0,7 %, čo je dostatočne pod úrovňou referenčnej hodnoty a pravdepodobne pod ňou zostane aj v nasledujúcich mesiacoch; - rozpočtový deficit v Estónsku vo výške 1,7% HDP v 2009 nepodlieha rozhodnutiu Rady o existencii nadmerného deficitu; - Estónsko je od 28. júna 2004 členom ERM II; počas dvojročného obdobia, ktoré sa skončilo 23. apríla 2010, nebola estónska koruna vystavená závažným tlakom a neodchýlila sa od centrálnej parity ERM II odkedy bola jeho súčasťou; - V dôsledku veľmi nízkej úrovne hrubého verejného dlhu Estónska nie sú k dispozícii reprezentatívne dlhodobé štátne dlhopisy alebo iné vhodné cenné papiere, aby bolo možné posúdiť stálosť konvergencie prejavujúcej sa v dlhodobých úrokových mierach. Zatiaľ čo vnímanie rizika finančných trhov voči Estónsku sa zvýšilo vďaka kríze, jeho vývoj počas referenčného obdobia, ako aj širšie vyhodnotenie stálosti konvergencie, vrátane pokračujúcej rozvážnej politiky Estónska, by podporoval kladné hodnotenie Estónska v plnení kritéria dlhodobých úrokových sadzieb. (c) Na základe posúdenia právnej zlučiteľnosti a plnenia konvergenčných kritérií, ako aj ďalších faktorov, Estónsko spĺňa potrebné podmienky na prijatie eura, PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Estónsko spĺňa potrebné podmienky na prijatie eura. Výnimka v prospech Estónska uvedená v článku 4 Aktu o pristúpení z roku 2003 sa zrušuje s platnosťou od 1. januára 2011. Článok 2 Toto rozhodnutie je určené členským štátom. Článok 3 Toto rozhodnutie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie . V Bruseli Za Radu predseda [1] [2] [3] Rozhodnutie 1998/317/ES (Ú. v. ES L 139, 11.5.1998, s. 30). [4] Ú. v. ES L 167, 7.7.2000, s. 19. [5] Ú. v. EÚ L 195, 15.7.2006, s. 25. [6] Ú. v. EÚ L 186, 18.7.2007, s. 29. [7] Ú. v. EÚ L 186, 18.7.2007, s. 32. [8] Ú. v. EÚ L 195, 24.7.2008, s. 24. [9] Ú. v. EÚ L 236, 23.9.2003, s. 33. [10] Ú. v. EÚ L 157, 21.6.2005, s. 203. [11] Ú. v. ES C 236, 2.8.1997, s. 5. [12] Ú. v. EÚ C 73, 25.3.2006, s. 21. Dohoda zmenená a doplnená dohodou zo 14. decembra 2007 (Ú. v. EÚ C 319, 29.12.2007, s. 7). [13] Ú. v. ES L 257, 27.10.1995, s. 1. Nariadenie zmenené a doplnené nariadením (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 1882/2003 (Ú. v. EÚ L 284, 31.10.2003, s. 1) a nariadením (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 596/2009. [14] Svojim dôsledkom je toto úsilie tiež v súlade s tým, čo sa uskutočnilo v roku 2004, keď priemerná 12-mesačná inflácia Litvy bola 2,3 percenta pod priemerom 12-mesačnej inflácie euro oblasti.