–Politické hľadiská

Hlavným cieľom navrhovanej zmeny je upraviť situácie, keď sa po tom, ako sa Únii podarí získať priaznivé rozhodnutie poroty WTO na urovnávanie sporov, tento proces zablokuje, pretože druhá strana podá odvolanie voči správe tejto poroty, ktoré je v danej situácii bezúčelné, pričom ale nesúhlasí s dočasným rozhodcovským konaním o odvolaní podľa článku 25 DSU. V takejto situácii sa nedosiahne žiadny záväzný výsledok postupu urovnávania sporov.

Okrem toho navrhovaná zmena upravuje obdobné situácie, ktoré môžu vzniknúť v rámci iných dohôd o medzinárodnom obchode, najmä v rámci regionálnych alebo dvojstranných dohôd, keď tretia krajina pri urovnávaní sporov nespolupracuje tak, ako je na fungovanie urovnávania sporov potrebné. Tretia krajina môže napríklad nevymenovať rozhodcu, pričom neexistuje žiadny záložný mechanizmus rozhodcovského konania, ktorým by sa napriek vzniknutej situácii zabezpečilo pokračovanie v postupe urovnávania sporu.

Návrh sa z dôvodu koherentnosti a účinnosti vzťahuje na obe takéto situácie. Obe takéto situácie majú totiž rovnaké základné príčiny a rovnaké negatívne dôsledky pre hospodárske záujmy Únie. Spoločným znakom je to, že Únia by mala byť schopná presadzovať svoje práva a že by sa to malo uskutočňovať v čo najväčšej možnej miere prostredníctvom nezávislého rozhodovania. Ak to nie je možné a druhá strana je zodpovedná za zablokovanie výkonu záväzného nezávislého rozhodovania, Únia by mala mať napriek tomu možnosť presadzovať svoje práva.

Týmto návrhom sa zabezpečuje, aby bola Únia vybavená potrebnými nástrojmi na ochranu svojich hospodárskych záujmov, ak sa to ukáže ako nevyhnutné. Postup je odrazom záväzku Únie k multilateralizmu a záväznému nezávislému rozhodovaniu.

Ak by sa Únia rozhodla neprijať toto opatrenie, dôsledkom v situáciách zablokovaného urovnávania sporov, ktoré sú opísané vyššie, by bolo, že Únia by nemohla včas chrániť svoje práva. Mohlo by to dokonca podnietiť tretie krajiny, aby marili rozhodovanie v situáciách, keď Únii prislúchajú práva na základe medzinárodnej dohody, ktorú tretia krajina porušuje.

Prispôsobenie existujúceho rámca vo forme nariadenia by zabezpečilo schopnosť Únie konať rýchlo. Rýchlosť konania zohráva zásadnú úlohu. Tento postup, ako aj logika samotného nariadenia, je preto preferovanou možnosťou v porovnaní s využívaním riadneho legislatívneho postupu na prijatie opatrení obchodnej politiky v každom jednotlivom prípade, v ktorom tretia krajina uplatňuje opatrenie takého typu, ktorý bežne vedie k postupu urovnávania sporov, pri ktorom však dochádza k blokovaniu rozhodovacieho konania.

Opatrenia obchodnej politiky prijaté na základe tohto nariadenia slúžia najmä na podnietenie tretej krajiny, aby ukončila porušovanie obchodnej dohody Únie po tom, ako Únia úspešne uplatní postup urovnávania sporov. Navrhovaná zmena vytvára pre Úniu možnosť uložiť opatrenia podľa tohto nariadenia, a to najmä s cieľom podnietiť ukončenie porušovania aj bez toho, aby sa v plnej miere uplatnil postup rozhodcovského konania na urovnanie sporu, ak tretia krajina tento postup blokuje.

Plánované opatrenia by boli zlučiteľné s medzinárodnými záväzkami Únie. Všeobecné medzinárodné právo verejné umožňuje za určitých podmienok, ako je proporcionalita a predbežné oznámenie, uloženie protiopatrení, t. j. opatrení, ktoré by inak boli v rozpore s medzinárodnými záväzkami poškodenej strany, voči krajine, ktorá je zodpovedná za porušenie medzinárodného práva, a ktoré sú zamerané na dosiahnutie ukončenia porušovania alebo jeho nápravu. Toto medzinárodné obyčajové právo kodifikovala Komisia pre medzinárodné právo, ktorá je orgánom Organizácie Spojených národov, vo svojom návrhu článkov o zodpovednosti štátov za konanie v rozpore s medzinárodným právom. Strana, ktorá prijíma protiopatrenia, v zásade nie je oslobodená od plnenia svojich záväzkov podľa akéhokoľvek uplatniteľného postupu urovnávania sporov. Uvedené ustanovenia predstavujú lex specialis vo vzťahu k ustanoveniam všeobecného medzinárodného práva o protiopatreniach. Ak však zodpovedná strana v rámci postupov na urovnávanie sporov nespolupracuje v dobrej viere, a tým poškodenej strane bráni v dokončení takýchto postupov, možnosť využiť protiopatrenia v súlade s požiadavkami všeobecného medzinárodného práva verejného je automaticky opäť uplatniteľná. Komisia pre medzinárodné právo poznamenáva, že táto možnosť sa stáva uplatniteľnou v momente, keď jedna zo zmluvných strán neimplementuje postupy na urovnanie sporu v dobrej viere alebo keď štát, ktorý je zmluvnou stranou, nespolupracuje pri zriaďovaní príslušného súdu. Ide o situácie, v ktorých by sa uplatnila aktuálna zmena.