[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel 21.2.2006 KOM(2006) 72, konečné znenie SPRÁVA KOMISIE Druhá správa Komisie na základe článku 6 rámcového rozhodnutia Rady z 26. júna 2001 o praní špinavých peňazí, identifikácii, vyhľadávaní, zmrazení, zaistení a konfiškácii prostriedkov a príjmov z trestnej činnosti {SEK(2006) 219} ÚVOD Týmto druhým hodnotením sa rozširuje správa Komisie z 5. apríla 2004[1] vypracovaná na základe článku 6 rámcového rozhodnutia Rady z 26. júna 2001[2] o praní špinavých peňazí, identifikácii, vyhľadávaní, zmrazení, zaistení a konfiškácii prostriedkov a príjmov z trestnej činnosti. Rada počas svojho zasadnutia 25. a 26. októbra 2004 vzala na vedomie správu vypracovanú Komisiou a vyzvala členské štáty, ktoré ešte nespĺňali všetky požiadavky rámcového rozhodnutia, aby tak urobili čo najrýchlejšie a poskytli informácie o dosiahnutom pokroku. Vyjadrila sa v prospech druhej hodnotiacej správy a požiadala nové členské štáty, ktoré samozrejme neboli predmetom prvej hodnotiacej správy, aby zaslali príslušné informácie, týkajúce sa transpozície tohto právneho nástroja do ich vnútroštátnych právnych predpisov. Napriek lehote na zaslanie informácií stanovenej na 31. decembra 2004, neboli všetky členské štáty spôsobilé odpovedať v určenej lehote. Komisia zaslala upomienku datovanú 4. marca 2005 a v júni formou elektronickej pošty poslednú upomienku, nakoľko ku koncu júla 2005 iba jeden nový členský štát (MT) nezaslal Komisii informácie. Jediné dva členské štáty (AT a PT), ktoré v prípade prvého hodnotenia nezaslali žiadnu informáciu včas, postúpili podstatné informácie v stanovenom čase. Je však poľutovaniahodné, že niektoré členské štáty, ktorých právne predpisy boli v čiastočnom súlade so znením rámcového rozhodnutia alebo ktoré neposkytli dostatočné množstvo informácií umožňujúcich Komisii dokončenie jej analýzy, tak ešte stále neurobili. Informácie poskytnuté GR sú osobitne nedostatočné. Iba DE, IT, SE a UK poskytli doplňujúce vysvetlenia vychádzajúce z poznámok v prvej správe. Táto druhá správa sa v podstatnej miere týka tých členských štátov, ktoré neboli predmetom prvej správy. Správa poskytuje konsolidovaný pohľad na situáciu v tých členských štátoch, ktoré boli predmetom prvej správy, ale od vtedy oznámili ďalšie vysvetlenia. Zohľadnili sa iba tie odpovede, ktoré boli doručené Komisii pred 30. júlom 2005. Z dôvodu maximálneho rozsahu dokumentov, ktoré môžu byť preložené do všetkých oficiálnych jazykov Európskej únie, je v tomto dokumente[3] uvedené iba zhrnutie odpovedí postúpených v zmysle článkov 2, 3 a 4. ANALÝZA VNÚTROŠTÁTNYCH OPATRENÍ PRIJATÝCH NA DOSIAHNUTIE SÚLADU S RÁMCOVÝM ROZHODNUTÍM Článok 1: Výhrady vo vzťahu k dohovoru z roku 1990 Článok 1 písm. a): Výhrady k článku 2 dohovoru z roku 1990 V prvom hodnotení bolo zdôraznené, že tri štáty (GR, LU a SE) nedosiahli súlad s článkom 1 písm. a). SE zaslalo doplňujúce informácie listami z 30. augusta 2004 a 29. júna 2005. Zákon z 19. mája 2005, ktorý nadobudol účinnosť 1. júla 2005 a týka sa zmeny a doplnenia Trestného zákona, rozširuje uplatňovanie konfiškácie v prípade iných trestných činov, za ktoré je ustanovený trest v trvaní najmenej jedného roka. Výhrada sa aj naďalej uplatňuje na konfiškáciu príjmov z daňovej trestnej činnosti, ale rámcovým rozhodnutím sa umožňuje takáto výnimka. Pokiaľ ide o desať nových členských štátov, deväť z nich dosiahlo súlad s ustanoveniami článku 1 ods. a). MT obmedzila uplatňovanie článku 2 na trestné činy, ktoré sú podľa maltských zákonov považované za závažné trestné činy, vyhlásením predloženým 19. novembra 1999. Článok 1 písm. b): Výhrady k článku 6 dohovoru z roku 1990 Výhrady, ktoré predložili štyri členské štáty (AT, GR, LU a PT) posudzované v prvom hodnotení, neboli podľa tohto hodnotenia v súlade s článkom 1 písm. b). PT informovalo, že v zmene a doplnení jeho trestného zákona je ustanovené, že medzi menej závažné trestné činy sa zahŕňajú všetky trestné činy, za ktoré sa ukladá trest v trvaní najmenej šiestich mesiacov alebo najviac piatich rokov. AT výhradou obmedzuje rozsah menej závažných trestných činov, na trestné činy, za ktoré rakúsky trestný zákon ustanovuje trest v trvaní viac ako tri roky. AT sa domnieva, že dosiahlo súlad so znením článku 1 ods. b), nakoľko sa považuje za štát so systémom minimálnych trestov. Tieto minimálne tresty existujú na základe trestných činov, za ktoré je ustanovený trest odňatia slobody v trvaní najmenej piatich rokov. Rovnako tiež existujú trestné činy, za ktoré sa ukladajú tresty v trvaní troch rokov a menej (ale viac ako jeden rok), za ktoré sa však neukladajú minimálne tresty. Takéto trestné činy nie sú v súčasnosti zahrnuté v článku 6 Dohovoru z roku 1990 z dôvodu výhrady, ktorú uskutočnilo Rakúsko, a tým nedosiahlo súlad so znením článku 1 ods. b). GR vyhlásilo, že návrhom zákona, ktorý je v súčasnosti predložený na prejednanie, by sa mali zrušiť výhrady k článkom 2 a 6, ktoré sú uvedené v zákone č. 2655/1998. Týmto návrhom zákona by sa mali vytvoriť tri kategórie trestných činov, ktoré predchádzajú praniu špinavých peňazí. Okrem špeciálneho zoznamu trestných činov, by sa mala návrhom zákona doplniť definícia menej závažného trestného činu, zahrnutím trestných činov, za ktoré sa ukladá trest odňatia slobody (ktorého výška trestnej sadzby musí byť ešte určená) a trestných činov, za ktoré je ustanovený trest odňatia slobody, ktorého výška trestnej sadzby musí byť rovnako určená a ktoré viedli k získaniu príjmov, ktorých výška prevyšuje sumu, ktorá nie je v súčasnosti stanovená. V tomto štádiu nie je možné určiť, či sa týmto návrhom zákona definitívne odstránia námietky, ktoré boli predložené v prvej správe. V prípade, ak LU nepredloží doplňujúce informácie, nie je možné zohľadniť, či nedostatky, ktorých sa týkali poznámky, ktoré mu boli adresované na základe prvého hodnotenia, boli odstránené. Pokiaľ ide o desať nových členských štátov zdá sa, že osem z nich dosiahlo súlad s ustanoveniami článku 1 ods. b). MT však obmedzila uplatňovanie článku 6 ods. 1 na trestné činy, ktoré sú podľa maltských zákonov považované za závažné trestné činy, vyhlásením predloženým 19. novembra 1999. HU obmedzilo uplatňovanie článku 6 ods. 1 na menej závažné trestné činy, ktoré sú uvedené v jeho trestnom zákone, vyhlásením predloženým 2. marca 2000. Článok 2: Tresty V prvom hodnotení bolo poznamenané, že jedenásť štátov, ktoré zaslali informácie, dosiahli súlad s článkom 2. V právnych predpisoch DK, FI a SE sa však stanovil trest v súlade s ustanoveniami článku 2 iba v prípade závažného alebo závažnejšieho trestného činu prania špinavých peňazí. Základné trestné činy zostali aj naďalej postihované trestom menším ako je trestná sadzba uvedená v rámcovom rozhodnutí. SE si želalo upresniť, že medzi jeho vnútroštátnym systémom a tým, ktorý je účinný vo väčšine ostatných štátov, neboli skutočné rozdiely, pretože sa tresty systematicky ukladajú podľa závažnosti trestného činu, bez ohľadu na to, či vzťah medzi závažnosťou trestného činu a trestom bude explicitne vyjadrený, ako v prípade Švédska, alebo nebude, ako v prípade ostatných európskych trestných systémov, kde môže sudca prihliadajúc viac na vlastnú úvahu uložiť trest primeraný spáchaným skutkom. Švédsko teda vo svojej odpovedi poskytuje doplňujúce vysvetlenia na podporu tvrdenia, podľa ktorého SE spĺňa ustanovenia článku 2. Nezávisle od uverejneného systému sankcií v jednotlivých štátoch, iba dôkladnou analýzou súdnych rozhodnutí bude možné porovnať skutočný stupeň prísnosti jednotlivých európskych súdnych systémov v prípade prania špinavých peňazí, čo však nie je predmetom tohto hodnotenia. AT sa tiež dovolávalo potreby zohľadniť koherentnosť právnych systémov na zdôvodnenie jeho systému sankcií inšpirovaného podobnými úvahami. Výška trestov však môže mať neočakávané a nežiadúce účinky na vykonávanie rámcového rozhodnutia 2005/212/SVV. V prípade trestných činov prania špinavých peňazí sa uplatňujú posilnené právomoci konfiškácie uvedené v článku 3, ak je trestný čin spáchaný v rámci zločineckej skupiny, a ak je zaň stanovený trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej štyri roky. Bolo by preto vhodné zabezpečiť, aby pranie špinavých peňazí v rámci organizovanej skupiny bolo systematicky považované za pranie špinavých peňazí „osobitne závažné alebo opakované“ (DK) alebo „rozsiahle a profesionálne“ (FI)[4]. Všeobecnejšie tu vzniká otázka, či trestný čin prania špinavých peňazí (menej závažný) sa odlišuje od závažnejšieho trestného činu[5] na účely uplatňovania ustanovení rámcového rozhodnutia 2005/212/SVV. GR neposkytlo písomné informácie, ktoré by umožnili zhodnotiť vykonávanie článku 2. Z deviatich nových členských štátov, ktoré poskytli informácie: - v maďarských právnych predpisoch sa z úradnej moci ustanovuje výnimka pre trestné stíhanie každej osoby, ktorá odhalí skutky týkajúce sa prania špinavých peňazí policajným orgánom alebo pristúpi k takémuto odhaleniu. Táto výnimka sa javí nadmerná, pretože, ako sa zdá, môže byť tiež na prospech osobe, ktorá uskutočňuje pranie špinavých peňazí „nečestnej osobe“, t.j. takej osobe, ktorá by odhalila svoje činnosti prania špinavých peňazí polícii len preto, aby jej takáto výnimka mohla byť udelená. Rovnako treba poznamenať, že v zmysle maďarských právnych predpisov osoba môže spáchať trestný čin prania špinavých peňazí iba v súvislosti so svojimi profesionálnymi aktivitami. Takáto definícia sa javí ako nenáležite úzka, - návrhom zákona, ktorý bol prijatý 9. júna 2004 vládou Českej republiky, sa zvyšuje horná hranica trestnej sadzby tohto trestného činu z dvoch na štyri roky, ale zavádza sa ním ustanovenie, podľa ktorého sa uplatňuje v prípade úhrnného trestu sankcia, ktorá je ustanovená za menej závažný trestný čin, ak je sankcia ustanovená pre menej závažný trestný čin miernejšia ako sankcia ustanovená za trestný čin prania špinavých peňazí. Aj keď je ťažké zhodnotiť skutočný vplyv tohto opatrenia zdá sa, že by Česká republika mala upraviť tento detail svojho návrhu zákona, aby jej nasledujúce právne predpisy boli úplne v súlade s týmto právnym nástrojom Spoločenstva. Článok 3: Konfiškácia náhrady hodnoty V prvom hodnotení sa dospelo k záveru, že konfiškáciu náhrady hodnoty bolo možné uskutočniť na viacerých stupňoch, ale minimálne ako alternatívne opatrenie (aj keď jej uplatňovanie je niekedy obmedzené na osobitné prípady alebo na niektoré druhy trestných činov alebo majetku), vo vnútroštátnych konaniach jedenástich členských štátov (BE, DK, DE, FR, IE, IT, LU, NL, FI, SE a UK) a v minimálne deviatich členských štátoch (BE, DK, FR, IE, IT, NL, FI, SE a UK a pravdepodobne DE) pokiaľ ide o žiadosti iných štátov. LU a ES oznámili v čase prvého hodnotenia, že pripravujú zákony doplňujúce ich príslušné vnútroštátne ustanovenia na dosiahnutie súladu s článkom 3, ale neposkytli informácie týkajúce sa pokroku dosiahnutého v rámci ich legislatívnych prác. GR oznámilo, že jeho právne predpisy sú v súlade s článkom 3, bez toho aby poskytlo ich znenie. Vnútroštátne konania Informácie zhromaždené v priebehu druhého hodnotenia poukazujú na skutočnosť, že postup konfiškácie náhrady hodnoty je značne uplatňovaný minimálne v prípadoch, kde je nemožné pristúpiť ku konfiškácii príjmov z trestnej činnosti. Preto ako sa zdá, právne predpisy IT, PT, LT, PL, CY, CZ, SK, SI a HU sú v prípade vnútroštátnych konaní v súlade s článkom 3. V článku 20 rakúskeho trestného zákona je ustanovené, že peňažný trest za neoprávnené obohatenie môže byť uložený osobám, ktoré spáchali trestné činy, do výšky zodpovedajúcej majetkovému prospechu, ktorý získali spáchaním trestného činu alebo ktorý získali za jeho spáchanie. Peňažný trest môže byť uložený iba v prípade, ak výška obohatenia prevyšuje sumu 21 802 eur, ktorá je oveľa vyššia ako maximálna suma uvedená v článku 3. Podľa informácií poskytnutých LV sa zdá, že nestanovuje možnosť konfiškácie náhrady hodnoty. Vonkajšie konania Všetky členské štáty ratifikovali Dohovor Rady Európy č. 141, ktorým sa zmluvné strany zaviazali prijať všetky potrebné opatrenia na plnenie žiadostí iného štátu o konfiškáciu sumy peňazí, ktorá zodpovedá hodnote zisku z trestného činu. Prvá hodnotiaca správa poukázala na relatívne vágny charakter niektorých vysvetlení, ktoré predložili niektoré členské štáty. Informácie zhromaždené na záver druhej fázy, aj keď hodnotné, vedú k rovnakým záverom. Iné je to v prípade návrhu zmeny a doplnenia predloženého DE, ktorým by sa mohla objasniť jeho situácia vo vzťahu k článku 3. Článok 4: Vybavovanie žiadostí o vzájomnú pomoc V súlade s týmto článkom, členské štáty musia žiadosti o vzájomnú pomoc predložené inými členskými štátmi, ktoré sa týkajú identifikácie, vyhľadávania, zmrazenia alebo zaistenia a konfiškácie majetku, vybavovať s rovnakou prednosťou, aká je udelená takýmto opatreniam vo vnútroštátnych konaniach. Prvá hodnotiaca správa zdôraznila, že členské štáty nedoručili Komisii dostatočné informácie, na základe ktorých by mohla usudzovať, že toto ustanovenie bolo osobitne transponované. Informácie, ktoré boli odvtedy doručené, všeobecne odkazujú na uplatňovanie Dohovoru Rady Európy z roku 1990 (CY, CZ, SI), na právne predpisy upravujúce podmienky prijímania žiadostí iných štátov (AT, CY, SE, EE a HU) alebo podzákonné právne predpisy usmerňujúce súdne orgány pri prijímaní týchto žiadostí (DE, PT). Bez spochybňovania obsahu predložených informácií, Komisia sa obmedzuje na formuláciu rovnakej poznámky, pretože sa zdá, že na efektívne hodnotenie vykonávania článku 4 by mali byť použité rozdielne hodnotiace techniky. Nové ustanovenia, ktoré sú uvedené v rámcovom rozhodnutí Rady 2003/577/SVV z 22. júla 2003, s ktorým mali členské štáty dosiahnuť súlad najneskôr do 2. augusta 2005, sú implicitne zahrnuté v snahe o dosiahnutie lepšieho uplatňovania článku 4[6]. Prebiehajúcimi prácami týkajúcimi sa zásady vzájomného uznávania rozhodnutí o konfiškácií sa sleduje rovnaký cieľ. Rýchle prijatie tohto posledného rámcového rozhodnutia predstavuje bez akýchkoľvek pochybností významný pokrok. Článok 7: Územná platnosť V článku 7 sa stanovuje, že rámcové rozhodnutie nadobudne na Gibraltári účinnosť dňom začatia uplatňovania Dohovoru Rady Európy z roku 1990. UK oznámilo, že táto podmienka nie je naplnená a nepripravuje sa žiadne opatrenie na odstránenie tohto nedostatku. ZÁVERY Situácia týkajúca sa transpozície osobitných ustanovení je v súčasnosti takáto: Článok 1 písm. a): Grécko, Luxembursko a Malta budú pravdepodobne musieť zmeniť znenie svojich výhrad k článku 2 Dohovoru z roku 1990. Článok 1 písm. b): Zdá sa, že Rakúsko, Grécko, Luxembursko ešte stále nesplnili potrebné podmienky. Spomedzi nových členských štátov sa zdá, že výhrady predložené Maltou a Maďarskom nie sú v súlade s týmto ustanovením. Článok 2: Právne predpisy všetkých členských štátov, ktoré odpovedali, sú v súlade s týmto článkom. Komisia však má tri poznámky: - Česká republika by mohla zmeniť a doplniť ustanovenie návrhu zákona týkajúceho sa tejto oblasti, aby bol tento návrh v úplnom súlade s týmto článkom, - Maďarsko by mohlo zmeniť znenie ustanovenia, ktorým sa z úradnej moci oslobodzujú všetky osoby, ktoré odhalia činnosti súvisiace s praním špinavých peňazí, ako aj definíciu trestného činu prania špinavých peňazí, - Maximálna výška sankcie podľa článku 2 je ustanovená iba v prípade, ak sudca kvalifikuje trestný čin prania špinavých peňazí ako závažnejší trestný čin (Rakúsko, Dánsko, Fínsko, Švédsko, Česká republika, Slovensko). Článok 3: Zdá sa, že konfiškáciu náhrady hodnoty je možné uskutočniť na viacerých stupňoch, ale minimálne ako alternatívne opatrenie (aj keď jej uplatňovanie je niekedy obmedzené na osobitné prípady alebo na niektoré druhy trestných činov alebo majetok), vo vnútroštátnych konaniach väčšiny členských štátov. Jedinou výnimkou je Lotyšsko, ktoré ako sa zdá, nedisponuje takýmto konaním. V Rakúsku sa uplatňuje konfiškácia iba nad limitom, ktorý prevyšuje limit uvedený v ustanoveniach článku 3. Pokiaľ ide o žiadosti iných štátov bolo poskytnutých málo informácií na doplnenie zhodnotenia nedostatkov uskutočneného v čase prvej hodnotiacej správy. Nové členské štáty, ktoré poskytli informácie týkajúce sa tejto oblasti uviedli, že ich právne predpisy sú v súlade s príslušnými medzinárodnými právnymi nástrojmi. Článok 4: Komisia sa domnieva, že jej nebolo doručené dostatočné množstvo informácií, na základe ktorých by mohla usudzovať, že toto ustanovenie bolo osobitne transponované. Komisia sa domnieva, že vykonávanie tohto článku bude uľahčené, ak návrhy, ktoré sú práve prejednávané, týkajúce sa vzájomného uznávania rozhodnutí o konfiškácií budú čo najskôr prijaté. Článok 7: Toto ustanovenie ešte stále netransponovala Veľká Británia. [1] KOM (2004) 230 z 5.4.2004. [2] Ú. v. ES L 182, 5.7.2001, s. 1. [3] Podrobnejšie zhrnutie je k dispozícii v dokumente SEK v prílohe. [4] Ako príklad. [5] A v prípade Rakúska od legalizácie príjmov zločineckých a teroristických organizácií tretími osobami. [6] Dokument 14622/04 COPEN 135, 17. december 2004 a 14622/04 COR 1 COPEN 135, 17. január 2005.