EURÓPSKA KOMISIA 
V Bruseli 15. 12. 2011  
SEK(2011) 1488 final 
  
PRACOVNÝ DOKUMENT ÚTVAROV KOMISIE 
Nediskrimina čné systémy dane z dedi čstva: zásady vyplývajúce z judikatúry EÚ  
Sprievodný dokument 
ODPORÚ ČANIE KOMISIE 
týkajúce sa ú ľavy pri dvojitom zdanení dedi čstva 
{C(2011) 8819 final} 
{SEC(2011) 1489 final} {SEC(2011) 1490 final} 
 
 
SK  SK Tento dokument je pracovným dokumentom útvarov Európskej komisie a má len 
informatívny charakter. Nie je vyjadrením sú časného ani budúceho oficiálneho stanoviska 
Komisie k téme, ktorou sa zaoberá. 
1. ÚVOD A  SÚVISLOSTI  
 
Osemnásť členských štátov EÚ vyberá po smrti osoby dane, pri čom deväť členských štátov 
(Cyprus, Estónsko, Lotyšsko, Malta, Portug alsko, Rakúsko, Rumunsko, Slovensko a 
Švédsko) nemá da ň z majetku ani da ň z dedičstva, hoci niektoré zda ňujú dedičstvo podľa 
iných daňových zákonov. 
 Niektoré členské štáty uplat ňujú daň z dedičstva na dedi čov, takže zdanite ľnou udalos ťou je 
obohatenie príjemcu, pri čom iné členské štáty uplat ňujú daň na základe majetku, v prípade 
ktorého je zdanite ľnou udalos ťou prevod majetku. Pojem da ň z dedičstva na ú čely tohto 
dokumentu znamená da ň z majetku, ako aj zdanenie príjemcov pri úmrtí osoby. 
  Na účely zjednodušenia zah ŕňa pojem da ň z dedičstva tak, ako je používaný v tomto 
dokumente, aj da ň z darovania. Darovanie sa často uskuto čňuje pri očakávaní neskoršieho 
dedičstva a takéto darovanie sa v mnohých členských štátoch zda ňuje podľa rovnakých 
ustanovení ako dedi čstvo.  Okrem toho zaobchádza judika túra Súdneho dvora Európskej únie 
(
ďalej len „Súdny dvor“) s da ňou z dedičstva a s da ňou z darovania pod ľa rovnakých kritérií. 
 Komisia vo svojom posúdení vplyvu týkajú com sa riešení problémov spojených s da ňou z 
dedičstva v cezhrani čnej situácii
1 poukazuje na skuto čnosť, že čoraz väčší počet občanov EÚ 
sa počas svojho života s ťahuje v rámci Európskej únie z jedne j krajiny do druhej, aby tam žili, 
pracovali a trávili dôchodok a v krajinách, ktoré sú iné n ež ich rodné krajiny, kupujú 
nehnuteľnosti a investujú do majetku. 
 
V uvedenom posúdení vplyvu sa rovnako uvádza, že ob čania a podniky môžu by ť vystavení 
dvom typom problémov spojených s da ňou z dedi čstva v cezhrani čných situáciách, menovite 
diskrimina čnému uplat ňovaniu predpisov členských štátov o dani z dedi čstva a dvojitému či 
dokonca viacnásobnému zdaneniu jedného dedi čstva. Tieto problémy môžu ob čanom EÚ 
brániť v plnom využívaní práv a na slobodný pohyb a výkon činností za hranicami v rámci 
Európskej únie a môžu spôsobova ť ťažkosti pri prevedení malých podnikov po smrti 
majiteľov. 
 V tomto dokumente sa skúma problém diskri minácie. Problém dvojitého zdanenia je 
predmetom odporú čania, ktoré Komisia prijala v de ň, keď bol uverejnený tento dokument
2. 
 V súčasnej etape právnych predpisov EÚ môžu členské štáty a ich politické podjednotky 
slobodne navrhova ť svoje daňové systémy a rozde ľovať si medzi sebou právomoci v oblasti 
daní.   
                                                
 
1  Posúdenie vplyvu týkajúce sa riešení problémov spojených s da ňou z dedičstva v cezhrani čnej situácii – 
odkaz sa doplní, ke ď bude k dispozícii  
2  Pozri Odporú čanie Komisie týkajúce sa ú ľavy pri dvojitom zdanení dedi čstva – odkaz sa doplní, ke ď 
bude k dispozícii  
 
 
SK  SK Musia však túto právomoc uplat ňovať v súlade s právnymi predpismi EÚ. Znamená to, že 
daňové systémy členských štátov musia dodržiava ť základné slobody, najmä pravidlá 
vzťahujúce sa na vo ľný pohyb osôb, pracovníkov, služieb a kapitálu a na slobodu usadi ť sa 
(články 21, 45, 56, 63 a 49 Zmluvy o fungovaní Eur ópskej únie – ZFEÚ), ako aj všeobecnú 
zásadu nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti ( článok 18 ZFEÚ)3.  
 Podľa článku 21 ZFEÚ majú ob čania EÚ právo na slobodný pohyb a pobyt na území 
členských štátov. V širšom zmys le slova táto sloboda umož ňuje občanom jedného členského 
štátu (bez oh ľadu na to, či sú alebo nie sú ekonomicky aktívni) cestova ť do iného členského 
štátu a býva ť tam dočasne či trvalo. Na základe článku 18 ZFEÚ sa zais ťuje, že ob čania, ktorí 
toto právo vo ľného pohybu  využívajú, nemôžu by ť diskriminovaní len na základe svojej 
štátnej príslušnosti.   Zásada slobody usadi ť sa sa zakladá na článkoch 49 – 55 ZFEÚ. Tým ito ustanoveniami sa 
hospodárskemu subjektu, či už ide o osobu alebo spolo čnosť, umožňuje vykonáva ť 
hospodársku aktivitu stabiln e a neprerušovane  v je dnom alebo vo viacerých členských 
štátoch. Tieto ustanovenia sa uplat ňujú aj vtedy, ke ď držiteľ vlastní významné množstvo 
akcií, ktoré ho opráv ňujú kontrolova ť aktivity spolo čnosti. 
 Voľný pohyb kapitálu zakotvený v článku 63 ZFEÚ je najdôl ežitejšou slobodou v oblasti 
zdaňovania dedi čstva, pretože rozhodnutia Súdn eho dvora v oblasti dane z dedi čstva sa 
zakladajú prevažne na tejto slobode. Súdny dvor opakovane potvrdil, že dedi čstvo zahŕňajúce 
prevod majetku, ktorý zanechala zosnulá osob a, na jednu alebo viaceré osoby, je pohyb 
kapitálu v zmysle článku 63 ZFEÚ okrem prípadov, ke ď sa jeho zakladajúce prvky 
obmedzujú na jeden členský štát.  
 
Na vnútornom trhu je nanajvýš dôležité, aby členské štáty nebránili výkonu základných 
slobôd diskriminovaním prípadov cezhrani čného dedi čstva v porovnaní s vnútroštátnymi 
prípadmi.  Zásada nediskriminácie je základným prvkom slobôd stanovených v zmluve. 
Podľa ustálenej judikatúry môže diskriminácia vyplynú ť z odlišného pos udzovania situácií, 
ktoré sú porovnate ľné, alebo z posudzovania rôznych si tuácií rovnakým spôsobom. Aby bola 
vnútroštátna úprava, v ktorej sa st anovuje odlišný spôsob posudzovania, zlu čiteľná so 
slobodami pod ľa zmluvy, musí sa týka ť situácií, ktoré nie sú objektívne porovnate ľné, alebo 
musí byť odôvodnená vyšším verejným záujmom.   Okrem toho táto vnútroštátna úprava 
nemôže by ť v žiadnom prípade obmedzujúcejšia, než je potrebné na dosiahnutie sledovaného 
cieľa; inými slovami musí by ť primeraná.  
 Problémy da ňovej diskriminácie týkajúce sa cezhrani čných dedi čstiev sa stali v posledných 
rokoch zjavnejšími; Komisia na základe prijatých s ťažností a svojich vlastných vyšetrovaní 
začala konania vo veci porušenia predpisov proti nieko ľkým členským štátom pre niektoré 
aspekty ich právnych predpisov.   Okrem toho Súdny dvor preskúmal od roku 2003 predpisy členských štátov o dani z dedi čstva 
v desiatich prípadoch postúpených vnútroštátnymi  súdmi.  V ôsmich z desiatich prípadov 
rozhodol, že vnútroštátne predpisy dotknutých členských štátov o  dani z dedi čstva a dani z 
darovania porušili pravidlá EÚ o vo ľnom pohybe kapitálu a/alebo slobode usadi ť sa.  
 
                                                
 
3  Okrem toho by mala by ť akákoľvek selektívna výhoda v podobe odlišného zdanenia majetku podniku, 
ktorý predstavuje sú časť dedičstva, v súlade s pravidlami EÚ v oblasti hospodárskej sú ťaže. 
 
SK  SK Súdny Dvor sa predpismi o dani z dedi čstva zaoberal aj v inom príp ade, ktorý sa týkal vyššej 
dedičskej dane z dedi čstva, ktoré sa odkázalo charitat ívnym organizáciám v iných členských 
štátoch.   Tieto rozsudky Súdneho dvora vniesli do tejto otázky ur čitú mieru jasnosti a istoty. V 
mnohých prípadoch však nemusí by ť úplne jasné, aké následky by malo ma ť rozhodnutie 
zahŕňajúce právne predpisy jedného členského štátu na právne predpisy iného členského štátu. 
Okrem toho aj ke ď členské štáty zavedú v dôsledku rozhodnutia nové da ňové predpisy, môžu 
tak urobiť mnohými odlišnými spôsobmi. 
 Z rozsudkov Súdneho dvora v jednotli vých prípadoch navyše nemusí by ť občanom EÚ jasné, 
ktoré zásady musia členské štáty pri zda ňovaní cezhrani čných dedi čstiev dodržiava ť.   
 Preto sa zdá by ť vhodné ur čiť nediskrimina čné zásady vyplývajúce z ju dikatúry, ktoré by sa 
mali prejavi ť v systémoch zda ňovania dedi čstva. Mohlo by sa tým zlepši ť fungovanie 
základných slobôd tým, že ob čania EÚ budú informovaní o tých to predpisoch, ktoré musia 
členské štáty dodržiava ť pri zdaňovaní cezhrani čných dedi čstiev. Mohlo by sa tým takisto 
pomôcť členským štátom pri zosúla ďovaní ich ustanovení o dani z dedi čstva s právnymi 
predpismi EÚ.    V ďalších kapitolách je uvedený preh ľad hlavných rozsudkov relevantných pre da
ň z 
dedičstva a daň z darovania a zásady vyplýva júce z tejto judikatúry. 
 Na začiatku možno poznamena ť, že zatia ľ čo rezidenti a nerezidenti môžu by ť spravidla 
posudzovaní vo vz ťahu k priamym daniam rôzne, ak je to odôvodnené rozdielom v 
okolnostiach, Súdny dvor vo vä čšine svojich rozhodnutí v prípadoch dane z dedi čstva 
konštatoval, že rezidenti a nerezidenti by sa mali posudzova ť rovnako.   
 
2. V
ŠEOBECNÁ ANALÝZA PRÍSLUŠNEJ JUDIKATÚRY  
 
2.1  Prípady, v ktorých Súdny dvor konšta toval nesúlad medzi právnymi predpismi 
členských štátov o dani z dedi čstva a dani z darovania s právnymi predpismi EÚ   
 
 
2.1.1. Rozsudok vo veci Barbier (C-364/01) 
 
Súdny dvor v tejto veci rozhodol, že členský štát nemôže uplat ňovať predpisy o dani z 
dedičstva, ktorými by sa umožnil ur čitý odpis z hodnoty majetku na da ňové účely, ak by 
zosnulá osoba v čase smrti žila v danom členskom štáte, ale ktorými by sa to neumožnilo, 
keby zosnulá osoba mala pred smr ťou bydlisko v inom členskom štáte.  
 
Súdny dvor v tejto veci rozhodol, že „dedi čstvo“ spadá do rozsahu ustanovení o vo ľnom 
pohybe kapitálu, hne ď ako sú jeho základné prvky cezhrani čné. Možno poznamena ť, že na 
uplatniteľnosť ustanovení o vo ľnom pohybe kapitálu na dedi čstvo nie je nevyhnutné bra ť 
ohľad na to, či sú osoby v skuto čnosti samy zapojené do cezhrani čnej hospodárskej aktivity.   
 Súdny dvor v tejto veci rozhodol, že je v rozpor e s právnymi predpismi EÚ, ak pri stanovení 
hodnoty nehnute ľného majetku, ktorý sa nachádza v dotknutom členskom štáte, existuje 
rozdielne da ňové zaobchádzanie v závislosti od toho, či mala zosnulá osoba v danom 
 
SK  SK členskom štáte v čase smrti bydlisko alebo ho tam nemala. V tomto prípade by sa mala 
hodnota záväzkov spojených s nehnute ľnosťou zohľadniť na daňové účely bez oh ľadu na 
členský štát bydliska zosnulej osoby.  
 Súdny dvor okrem toho vypracoval k ľúčové pravidlo zamerané na zistenie toho, či 
vnútroštátne ustanovenia môžu obsahova ť obmedzenie pre vo ľný pohyb kapitálu v oblasti 
dane z dedi čstva. V tomto oh ľade je zakázané, aby členský štát uplat ňoval opatrenie, v 
dôsledku ktorého sa hodnota majetku patriaceho rezidentovi iného členského štátu znižuje 
viac než hodnota majetku, ktorý patrí rezidentovi toho istého členského štátu. Súdny dvor 
použil toto odôvodnenie vo všetkých ďalších rozsudkoch v oblasti dane z dedi čstva a dane z 
darovania.   Súdny dvor rovnako ujasnil, že na ú čely posúdenia súladu vnútro štátnych právnych predpisov 
o dani z dedi čstva s právnymi predpismi EÚ nie je dôležitá existencia da ňovej výhody, ktorú 
poskytuje jednostranne iný členský štát, než je členský štát bydliska.  Toto odôvodnenie sa 
použilo aj v následných rozsudkoch.  Súdny dvor tento prípad neskúmal konkrétne z h ľadiska práva na vo ľný pohyb osôb, ktoré je 
zakotvené v zmluve. Uviedol však, že da ň z dedičstva patrí medzi úvahy, na ktoré by štátny 
príslušník členského štátu primerane bral oh ľad pri rozhodovaní, či slobodu pohybu 
stanovenú v zmluve využi ť alebo nevyuži ť.  
  
2.1.2. Rozsudok vo veci Maria Geurts  C-464/05 
  
Súdny dvor v tejto veci považoval zaobchádzan ie s vlastníkom r odinného podniku a po jeho 
smrti s dedi čmi rozdielnym spôsobom pod ľa toho, či tento podnik zamestnával pracovníkov v 
dotknutom členskom štáte alebo v inom členskom štáte, za diskrimina čné.  
 
V dotknutých vnútroštátnych právnych predpisoch sa umožnilo oslobodi ť od dane z dedi čstva 
podiely v malých rodinných spolo čnostiach pod podmienkou, že takýto podnik zamestnával 
minimálny po čet pracovníkov v predmetnom členskom štáte.   
 V tomto prípade Súdny dvor preskúmal pr íslušné právne pr edpisy len z h ľadiska zásady 
slobody usadi ť sa. Bolo to z toho dôvodu, že právne predpisy sa uplat ňovali len vtedy, ak 
aspoň 50 % základného imania v dotknutej spolo čnosti drží po čas troch rokov pred úmrtím 
poručiteľ, prípadne spolu s členmi blízkej rodiny.  Súdny dvor skonštatoval, že podiel takejto 
výšky poskytoval týmto osobám istý vplyv na rozhodnutia dotknutej spolo čnosti a umož ňoval 
im určovať jej činnosti. Súdny dvor takisto rozhodol, že akéko ľvek obmedzujúce ú činky 
uvedených právnych predpisov na vo ľný pohyb kapitálu by boli len nevyhnutným dôsledkom 
účinkov týchto predpisov na cezhrani čné usadenie.  
 Súdny dvor stanovil, že členský štát nemôže zamietnu ť daňové oslobodenie dedi čstva 
rodinného podniku, ktorý zamestnával najmenej pä ť pracovníkov v inom členskom štáte, 
keby takéto oslobodenie od dane z dedi čstva umož ňoval vtedy, ak by títo piati pracovníci boli 
zamestnaní v rovnakom členskom štáte. 
 
 2.1.3.  Rozsudok vo veci Jäger  (C-256/06)  
 
SK  SK  
Súdny dvor v tejto veci rozhodol, že majetok, ktorý sa nachádza v zahrani čí, sa neoce ňuje 
menej priaznivo než majetok nachádzajúci sa v domácom členskom štáte. 
 
Vo veci Jäger  išlo o menej priaznivé zda ňovanie, ktoré uplat ňuje členský štát bydliska, 
pokiaľ ide o majetok nachádzajúci sa v inom členskom štáte. 
  Súdny dvor rozhodol, že ustanoveniami o vo ľnom pohybe kapitálu sa zakazuje členským 
štátom, aby na základe svo jich právnych predpisov uplat ňovali osobitne priaznivý systém 
oceňovania a čiastočné oslobodenie majetku na chádzajúceho sa v danom členskom štáte, 
pričom majetok nachád zajúci sa v inom členskom štáte sa oce ňuje podľa bežných pravidiel 
reálnej trhovej ceny. Ke ďže výpočet dane mal priamy s úvis s hodnotou majetku, z 
objektívneho h ľadiska nešlo o rozdielne situác ie, ktoré by nerovné zdanenie odôvod ňovali.  
 
 
2.1.4. Rozsudok vo veci Eckelkamp (C-11/07)  a vo veci Arens-Sikken (C-43/07) 
 
V týchto veciach Súdny dvor konštatoval, že uplat ňovanie rôznych da ňových predpisov na 
výpočet dane z dedi čstva a dane z prevodu splatné za majetok v závislosti od toho, či zosnulá 
osoba mala v čase svojej smrti bydlisko v danom členskom štáte alebo v zahrani čí, nie je v 
súlade s právnymi predpismi EÚ.  
 
Súdny dvor vo veci Eckelkamp  rozhodol, že je nezákonné, aby členský štát neumožnil 
odpočítať z hodnoty nehnute ľnosti súvisiace hypotekárne záväzky len z toho dôvodu, že 
osoba, ktorej majetok bol predmetom dedenia, mala v čase svojej smrti bydlisko v inom 
členskom štáte.  
 
Súdny dvor vo veci Arens-Sikken  rozhodol, že je v rozpore s právnymi predpismi EÚ, ak sa 
dedičovi umož ňuje odpočítať dlhy súvisiace so zdedenou nehnute ľnosťou, len ak osoba, 
ktorej majetok je predmetom dedenia, mala v čase smrti bydlisko v členskom štáte, v ktorom 
sa nehnute ľnosť nachádzala.  
 
Obidva tieto prípady súviseli s metódou výpo čtu dane z dedi čstva; a týkali sa situácií 
podobným tej, aká je obsiahnutá vo veci Barbier .  
 Súdny dvor vo veci Eckelkamp rozhodol, že zamietnutie odpo čtu dlhov a záväzkov je 
porušením ustanovení o vo ľnom pohybe kapitálu. Dotknutý členský štát odmietol zoh ľadniť 
dlhy a záväzky súvisiace s dedi čstvom na ú čely stanovenia splatnej dane z dedi čstva, ak 
poručiteľ v čase svojej smrti nemal bydlisko v danom členskom štáte. Odpo čítanie týchto 
dlhov a záväzkov by však umožnil, ak by poru čiteľ mal v čase svojej smrti v ňom bydlisko. 
Súdny dvor uviedol, že vzh ľadom na to, že výpo čet dane z dedi čstva a dane z prevodu mal 
podľa predmetných právnych predpis ov priamy súvis s hodnotou nehnute ľného majetku, 
nejde o rozdielne situácie, ktorými by sa odôvod ňovalo nerovnaké zdanenie nehnute ľného 
majetku nachádzajúceho sa v predmetnom členskom štáte v závislosti od toho, kde mala 
zosnulá osoba v čase svojej smrti bydlisko.   
 Vo veci Arens-Sikken  sa nehnute ľnosť odkázala pozostalej manželke, ktorá však bola na 
základe závetnej dohody rodi čov o rozdelení dedi čstva povinná vyplati ť každému die ťaťu  
peňažnú protihodnotu jeho podielu na dedi čstve. Tieto „dlhy z finan čného vyrovnania za 
zvýšenie dedi č
ského podielu“ pozostalej manželky vo či svojim de ťom sa nezoh ľadnili na 
 
SK  SK účely stanovenia jej da ňovej povinnosti pri prevode. Ak by mal poru čiteľ v čase svojej smrti 
bydlisko v dotknutom členskom štáte, takýto odpo čet by bol možný. Súdny dvor rozhodol, že 
takéto odlišné zaobchádzanie nie je v súlade s vo ľným pohybom kapitálu. 
 
2.1.5. Rozsudok vo veci Mattner  (C-510/08)  
 
Súdny dvor vyhlásil, že ustanovenia o dani z darovania (a z dedi čstva), pod ľa ktorých je 
nezdanite ľná suma na deti darcu v prípade, že všet ky strany sú nerezidenti,  nižšia než v 
prípade, ak je jedna z nich r ezidentom, nie sú v súlade s vo ľným pohybom kapitálu. 
 V tomto prípade Súdny dvor rozšíril judikatú ru, ktorú vytvoril v oblasti daní z dedi čstva, na 
vnútroštátne právne predpisy  o dani z darovania.   
 Tento prípad sa týkal darovania časti pozemku, ktorý sa nachádzal v členskom štáte zdanenia. 
Darca aj obdarovaný, deti darcu, mali bydlisko v inom členskom štáte.  
 V predmetných vnútroštátnych právnych predpi soch sa rozlišovalo medzi prípadmi, ke ď 
daňovník podliehal obmedzenej  daňovej povinnosti, t.j. ak darca aj obdarovaný mali v čase 
uskutočnenia darovania bydlisko v inom členskom štáte, a prípadmi, kedy da ňovník podliehal 
neobmedzenej  daňovej povinnosti, t.j. ak aspo ň jeden z nich mal bydlisko v členskom štáte 
zdanenia.    Pre druhý spomenutý prípad sa v právnych predpisoch stanovila pomerne vysoká nezdanite ľná suma v prípade darovania medzi rodi čom a dieťaťom, pričom táto suma bola v 
prvej situácii ove ľa nižšia.  
 Súdny dvor nezistil žiad ny objektívny rozdiel medzi týmito dvomi situáciami, ktorým by sa 
rozdielne zaobchádzanie odôvodnilo. S údny dvor okrem toho prerokoval celý rad 
predložených odôvodnení, menovite potrebu zabráni ť tomu, aby rovnakú da ňovú výhodu 
dostal ten istý da ňovník dvakrát, potrebu zabráni ť obchádzaniu limitov prostredníctvom 
niekoľkých darov, ako aj potrebu sú držnosti vnútroštátneho da ňového systému.  Súdny dvor 
však neprijal žiadne z týchto odôvodnení.   
2.1.6. Rozsudok vo veci Halley  (C-132/10) 
 
Súdny dvor v tejto veci konš tatoval, že stanovi ť odlišné preml čacie lehoty na oce ňovanie 
akcií na meno na ú čely dane z dedi čstva v závislosti od toho, či sa miesto skuto čného vedenia 
emitujúcej spolo čnosti, ktorej akcionárom bola zosnulá osoba, nachádzalo v členskom štáte 
zdanenia alebo v inom štáte. 
 
V tejto veci pozostalos ť zahŕňala akcie na meno spolo čnosti, ktorej miesto skuto čného 
vedenia sa nachádzalo v inom členskom štáte, než bol štát zdanenia, a ktoré boli prevedené v 
dôsledku dedenia na dedi ča v štáte zdanenia.  
 
Vo vnútroštátnych právnych predpisoch členského štátu zdanenia sa stanovovalo, že jeho 
daňový úrad môže požadova ť odborné ocenenie ur čitých majetkových hodnôt, ktoré sa 
nachádzajú v danom členskom štáte, s cie ľom zistiť, či boli v priznaní k dani z dedi čstva 
ocenené príliš nízko. Preml čacia lehota pre da ňový úrad na predloženie požiadaviek na takéto 
odborné ocenenie a následné možné opravy výšky splatnej dane z dedi čstva smerom nahor sa 
stanovila na dva roky od dátumu podania priznania k dani dedi čstva.    
 
 
SK  SK V prípade akcií v spolo čnosti, ktorej miesto skuto čného vedenia sa nachádzalo mimo územia 
členského štátu zdanenia, však nebol o možné žiadne odbor né ocenenie a da ňové úrady mohli 
podať sťažnosť týkajúcu sa príliš nízkeho ocenenia a následne zvýši ť daň z dedičstva, ako aj 
úroky a pokuty, po čas dlhšieho obdobia, t.j. až do 10 rokov. 
 Súdny dvor vyhlásil, že takéto právne pred pisy sú v rozpore s ustanoveniami o vo ľnom 
pohybe kapitálu, pretože uplat ňovanie dlhšej preml čacej doby na dedi čov akcií spolo čnosti, 
ktorej miesto skuto čného vedenia sa nachádza v zahrani čí, môže odradi ť rezidentov členského 
štátu zdanenia od investovania alebo od ponechania  si investícií do aktív nachádzajúcich sa 
mimo členského štátu. Dedi či takýchto rezidentov budú dlhšiu dobu zostáva ť v neistote, 
pretože je možné, že im da ň bude upravená.  
 Súdny dvor nenašiel žiadne odôvodnenie pre takéto obmedzenie vo ľného pohybu kapitálu, 
predovšetkým z toho dôvodu, že lehota 10 rokov ni e je založená na dobe nevyhnutnej na 
riadne uplatnenie týchto mech anizmov vzájomnej pomoci medzi da ňovými správami alebo 
iných alternatívnych prostriedkoch umož ňujúcich ur čiť hodnotu týchto akcií. 
  
2.2  Prípady, v ktorých Súdny dvor ko nštatoval súlad právnych predpisov členských 
štátov o dani z dedi čstva s právnymi predpismi EÚ   
 
 
2.2.1. Rozsudok vo veci Van Hilten-van Der Heijden  (C-513/03 ) 
 
 
Súdny dvor v tejto veci ro zhodol, že ustanoveniami o vo ľnom pohybe kapitálu sa nezakazuje 
pravidlo, pod ľa ktorého sa dedi čstvo po štátnom príslušníkovi členského štátu, ktorý zomrel v 
priebehu desiatich rokov po presune svojho bydliska z predmetného členského štátu, zdaní, 
ako keby mal tento štátny príslušník na ďalej bydlisko v tomto členskom štáte. Dôležitým 
prvkom bolo, že v uvedenom pravidle sa neroz lišovalo medzi rezidentmi a nerezidentmi. 
 
Podľa dohody o zamedzení dvojitého zdanenia medz i dotknutými dvomi štátmi sa malo 
dedičstvo po štátnom príslušníkovi členského štátu, ktorý zomrie  v priebehu desiatich rokov 
po presune svojho bydliska z predmetného členského štátu, zdani ť tak, ako keby mal tento 
štátny príslušník na ďalej bydlisko v tomto členskom štáte. V dohode o zamedzení dvojitého 
zdanenia sa takisto stanovilo, že št át zdanenia zníži takto splatnú da ň o výšku dane splatnej v 
druhom štáte z dôvodu bydliska v tom štáte.   Predmetné ustanovenia sa nepovažovali za diskrimina čné, pretože na rozdiel od veci Barbier  
sa v nich nerozlišovalo medzi da ňovníkmi pod ľa miesta ich bydliska. Stanovovalo sa v nich 
rovnaké zaobchádzanie s dedi čstvami po štátnych príslušní koch, ktorí presunuli svoje 
bydlisko do zahrani čia, a tých, ktorí zostali v dotknutom členskom štáte.  
 Podľa Súdneho dvora by takéto právne predpisy neodradili štátneho príslušníka, ktorí 
presunul svoje bydlisko do zahrani čia, od investovania v členskom štáte zdanenia, ani 
štátneho príslušníka, ktorý zostal v št áte zdanenia, od investovania v inom členskom štáte.  Na 
základe takýchto právnych predpi sov by sa neznížila ani hodnota dedi čstva po štátnom 
príslušníkovi, ktorý pres unul svoje bydlisko do zahrani čia. Súdny dvor poukázal na to, že 
keďže táto oblas ť nie je harmonizovaná, členské štáty si môžu samé ur čovať kritériá 
 
SK  SK rozdelenia da ňových kompetencií.  V tomto oh ľade môžu ako opatrenie proti zneužitiu 
rovnako stanovi ť rozšírený pojem bydliska ako v uvedenom prípade.  
  
 2.2.2. Rozsudok vo veci Block  (C-67/08)  
 
Súdny dvor v tejto veci dospel k záveru, že členský štát nie je povinný zamedzi ť dvojitému 
zdaneniu dedi čstva vyplývajúcemu z paralelného výkonu da ňových právomocí členskými 
štátmi, napríklad zapo čítaním dane z dedi čstva zaplatenej v zahrani čí na svoju vlastnú da ň z 
dedičstva. 
 
Súdny dvor musel vo veci Block  rozhodnú ť, či sú v súlade s ustanoveniami o vo ľnom pohybe 
kapitálu vnútroštátne právne pre dpisy, v ktorých sa neupravuje zapo čítanie dane z dedi čstva 
zaplatenej v inom členskom štáte na da ň z dedičstva, ktorú má zaplati ť dedič v členskom štáte 
svojho bydliska.      Tento prípad sa odlišuje od prípadov, ktoré už boli preskúmané, v tom, že sa netýka systému 
dane z dedi čstva jedného členského štátu, ale dôsledkov paralelného výkonu da ňových 
právomocí dvoch členských štátov.  
 Dedič aj zosnulá osoba mali bydlisko v jednom členskom štáte, ale hnute ľný majetok z 
dedičstva sa nachádzal v inom členskom štáte a bol zdanený v tomto členskom štáte, ako aj v 
krajine bydliska dedi ča. 
 Súdny dvor rozhodol, že používanie rôznych hrani čných ukazovate ľov pre výber dane z 
dedičstva z kapitálových poh ľadávok nie je v rozpore s právnymi predpismi EÚ, pretože v 
súčasnej etape právnych predpis ov EÚ neexistujú na úrovni EÚ  žiadne všeobecné kritériá 
rozdelenia právomocí medzi členské štáty vo vz ťahu k odstráneniu dvojitého zdanenia v 
Európskej únii.   
 
Členské štáty si preto samé môžu ur čovať vlastné pravidlá v oblasti priamych daní vrátane 
hraničných ukazovate ľov, podľa ktorých osoba alebo príjem podlieha daniam na ich území.   
 Okrem toho nie sú povinné prispôsobi ť vlastné da ňové systémy odlišným da ňovým systémom 
iných 
členských štátov s cie ľom odstráni ť dvojité zdanenie, ktoré vyplýva z paralelného 
výkonu da ňových právomocí týmito členskými štátmi.   Konkrétne, nemusia zapo čítať daň z 
dedičstva zaplatenú v zahrani čí na svoju vlastnú da ň z dedičstva.  
 
 2.3.  Iné relevantné prípady – Zdanenie zahrani čných charitatívnych oranizácií
 
  
Vo veci  Missionswerk Werner Heukelbach (C-25/10)  Súdny dvor rozhodol, že členský štát, 
ktorý poskytuje vnútroštátnym ch aritatívnym organizáciám na dedi čstvo určité daňové 
výhody, musí uplat ňovať rovnaké zdanenie v prípade zahrani čných charitatívnych 
organizácií, ak tieto zahrani čné charitatívne organizácie sp ĺňajú podmienky stanovené daným 
členským štátom na poskytnutie da ňových výhod.  
 
 
SK  SK Súdny dvor už predtým preskúmal, ako členské štáty zda ňujú charitatívne organizácie so 
sídlom v iných členských štátoch, ako aj dary tý mto subjektom. Predmetom vo veci Stauffer  
(C-386/04) bola prvá hypotéza, pri čom predmetom vo veci Persche  (C-318/07) bola druhá 
hypotéza. V obidvoch prípadoch Súdny dvor roz hodol, že vnútroštátne ustanovenia o dani, 
ktorými sa diskriminujú zahrani čné charitatívne organizácie, ni e sú v súlade s ustanoveniami 
o voľnom pohybe kapitálu.  
 Vo veci  Missionswerk Werner Heukelbach  Súdny dvor rozšíril nediskrimina čné zásady 
stanovené v týchto skorších ro zsudkoch na právne predpisy členských štátov o dani z 
dedičstva. Prípad sa týkal uplatnite ľnosti zníženej sadzby dane z dedi čstva na dedi čstvo v 
prospech neziskového združenia. V príslušn ých vnútroštátnych právnych predpisoch sa 
stanovovalo, že znížená sa dzba bola uplatnite ľná len vtedy, ak má združenie miesto svojho 
výkonu bu ď v členskom štáte zdanenia, alebo v členskom štáte, v ktorom mala zosnulá osoba 
v čase svojej smrti skuto čné bydlisko alebo miesto výkonu práce alebo v ktorom mala 
predtým skuto čné bydlisko alebo miesto výkonu práce.   
 Súdny dvor rozhodol, že také právne predpisy, pod ľa ktorých nezisková organizácia uznaná 
ako taká v členskom štáte usadenia sp ĺňa rovnako podmienky pre podobné organizácie 
uložené členským štátom zdanenia, sú v rozpore s článkom 63.  Skuto čnosť, že zahrani čná 
charitatívna organizácia nemá  miesto svojho výkonu v danom členskom štáte alebo v 
členskom štáte, v ktorom zosnulá osoba pracova la alebo mala svoje bydlisko, sa považovala 
za nepodstatnú. 
3. Z
ÁSADY VYPLÝVAJÚCE Z JUDIKATÚRY  
 
Na základe príslušnej  judikatúry možno ur čiť zásady, ktoré sa dajú zoskupi ť do týchto skupín: 
 
Geografické prepojenia majetku, ktorý tvorí sú časť cezhrani čného dedi čstva  
 
1. Ustanovenia členských štátov o dani z dedi čstva sú v rozpore v ustanoveniami o 
voľnom pohybe kapitálu, ak sa v nich sta novuje odlišné zdanenie majetku, ktorý je 
súčasťou dedičstva, v závislosti od toho, či má tento majetok ur čité prepojenie na 
vnútroštátne územie, najmä či sa tam nachádza. Okrem iného to znamená, že: 
 
a. Spôsoby oce ňovania nemôžu by ť menej priaznivé vzh ľadom na majetok 
nachádzajúci sa v zahrani čí.  
 
b. Nemali by existova ť žiadne obmedzenia vzh ľadom na odpis dlhov/záväzkov 
súvisiacich s majetkom nachádzajúcim sa v zahrani čí, ak neexistujú žiadne 
obmedzenia vzh ľadom na miestny majetok. 
 c. V ustanoveniach členských štátov o dani z dedi čstva sa nemôže stanovi ť vyššia 
sadzba dane z dedi čstva, pokia ľ ide o zdedený majetok nachádzajúci sa v 
zahraničí.   
 d. Členské štáty nemôžu stanovi ť odlišné preml čacie lehoty na nové ocenenie 
akcií na meno na ú čely dane z dedi čstva v závislosti od miesta skuto čného 
vedenia emitujúcej spolo čnosti.    
 
 
SK  SK 2. Prostredníctvom základných zásad by sa  mohlo rovnako okrem iného zakáza ť 
zdanenie dedi čstva, ktoré: 
 a. je menej priaznivé v prípade zdedených akcií vedených na zahrani čných 
burzách alebo držaných v spolo čnosti nachádzajúcej sa v zahrani čí než v 
prípade akcií vedených na domácich burzách alebo držaných vo vnútroštátnych 
spoločnostiach;  
 b. zvýhod ňuje platby z domácich dôchodkových poistení ako sú časť dedičstva 
pred platbami uskuto čnenými v rovnakej situácii zo zahrani čných pois ťovní;  
 
c. je menej priaznivé v prípad e štátnych dlhopisov vydávaných inými členskými 
štátmi než v prípade podobných cenných papierov vydávaných členským 
štátom zdanenia.  
  
Bydlisko osôb, ktorých sa cezhrani čné dedičstvo týka
 
 
 
2. Ustanovenia členských štátov o dani z dedi čstva sú v rozpore s právnymi predpismi 
EÚ, ak sa v nich vo vz ťahu k darovaniu alebo dedi čstvu stanovujú vyššie nezdanite ľné 
sumy pre rezidentov než pre nerezidentov,  ak sa rezidenti alebo nerezidenti 
nachádzajú v porovnate ľnej situácii.   
 
V závislosti od prípadu by to mohlo okrem iného znamena ť, že členské štáty nemôžu 
stanoviť nižšie nezdanite ľné sumy pri dedi čstve len na základe toho, že zosnulá osoba 
a dedič nemali/nemajú bydlisko v členskom štáte, ktorý takúto nezdanite ľnú sumu 
poskytuje. 
 
3. Čo sa týka stanovenia hodnoty zdedeného maje tku, je v rozpore s právnymi predpismi 
EÚ umožni ť odpis len vtedy, ak mala zosnulá osoba bydlisko v členskom štáte 
zdanenia. 
 
Mohlo by to okrem iného znamena ť, že ustanovenia členských štátov o dani z 
dedičstva nie sú v súlade s právnymi predpi smi EÚ, ak sa nimi obmedzuje odpísanie 
dlhov alebo záväzkov súvisiacich s majetkom , ktorý zdedil nerezident, ale neuplat ňuje 
sa nimi žiadne obmedzenie na majetok zdedený rezidentmi.  
 
4. Všeobecnejšie a pri absencii obje ktívnych odôvodnení nie sú ustanovenia členských 
štátov v súlade s vo ľným pohybom kapitálu, ak sa v ni ch stanovuje menej priaznivé 
zdanenie dedi čstva, pokia ľ ide o dedi čov alebo zosnulé osoby, ktoré v danom 
členskom štáte nemali bydlisko.  
 
 
Zdanenie dedi čstva v prípade podnikov, akými sú malé a stredné podniky  
 
5. Členské štáty nemôžu stanovi ť zvýhodnené zdanenie dedi čstva v prípade podniku, 
ktoré je podmienené tým, že činnosť podniku bude na ďalej pokra čovať v tuzemsku. 
 6. Členské štáty nemôžu stanovi ť menej priaznivé zdanenie  zdedeného podniku len z 
toho dôvodu, že jeho zamestnanci sa nachádzajú v zahrani čí. 
 
SK  SK  
7. Daňová úľava v prípade zdedeného podniku, a ko napríklad oslobodenie alebo 
osobitná ú ľava pri prevode rodinných a malý ch podnikov po smrti, by sa mala 
poskytova ť rovnakým spôsobom dedi čom, ktorí nemajú bydlisko v členskom štáte 
poskytujúcom ú ľavu, ako aj dedi čom, ktorí v ňom bydlisko majú. 
 
 
Zdanenie dedi čstva v prípade charitatívnych organizácií  
 
8. V ustanoveniach členských štátov o dani z dedi čstva sa nemôže uplat ňovať menej 
priaznivé zdanenie dedi čstva odkázaného charitatívnej orga nizácii len na tom základe, 
že charitatívna organiz ácia má sídlo v inom členskom štáte, než je členský štát 
zdanenia. 
  
4. Z
ÁVERY  
Mnohé zásady týkajúce sa nediskriminácie v oblasti zda ňovania dedi čstva boli už stanovené 
judikatúrou. Od Súdneho dvora sa v budúcnosti môže požadova ť, aby preskúmal ďalšie 
doposiaľ neriešené situácie, v ktorých uplat ňované právne predpisy rozlišujú medzi čisto 
vnútroštátnymi situáciami a situáciami s cezhrani čným prvkom. Je už však jasné, že 
rozlišovanie medzi čisto vnútroštátnymi a cezhrani čnými situáciami nie je v súlade s 
právnymi predpismi EÚ, pokia ľ chýba objektívny relevantný rozdiel medzi týmito situáciami 
alebo odôvodnenie spojené s vyššími verejným záujmom.   Občania EÚ majú právo vyžadova ť nápravu, ak zistia medzi predpismi členského štátu o dani 
z dedičstva a právnymi predpismi EÚ akýko ľvek nesúlad.   
 
Komisia je ako strážky ňa zmlúv EÚ oprávnená prija ť opatrenia, ke ď zistí porušenie právnych 
predpisov EÚ v oblasti dane z dedi čstva a darovania.