C 231/58

Stanovisko Výboru regiónov na tému „Oznámenie Komisie – Európska politika susedstva – strategický dokument“

(2005/C 231/08)

VÝBOR REGIÓNOV

so zreteľom na oznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu – Európska politika susedstva – strategický dokument (KOM(2004)373 v konečnom znení),

so zreteľom na rozhodnutie Komisie z 13. mája 2004 prekonzultovať s výborom túto problematiku, v súlade s ustanoveniami prvého odseku článku 265 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva,

so zreteľom na rozhodnutie svojho grémia zo dňa 15. júna 2004 poveriť Komisiu pre vonkajšie vzťahy vypracovaním stanoviska v danej veci,

so zreteľom na oznámenie Komisie Rade o návrhoch Komisie pre akčné plány v rámci európskej politiky susedstva (EPS) KOM(2004) 795 v konečnom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady o tom, aký postoj má zaujať Európske spoločenstvo a jeho členské štáty v rámci Asociačnej rady ustanovenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na druhej strane, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ – Jordánsko (KOM(2004) 796 v konečnom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady o tom, aký postoj má Európske spoločenstvo zaujať v rámci Spoločného výboru ustanoveného Predbežnou dohodou o pridružení v oblasti obchodu a spolupráce, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ-Palestínska samospráva (KOM 2004) 789 v konečnom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady o tom, aký postoj má zaujať Európske spoločenstvo a jeho členské štáty v rámci Asociačnej rady ustanovenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Tuniskou republikou na druhej strane, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ – Tunisko (KOM(2004) 792 v konečnom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady o tom, aký postoj má Spoločenstvo a jeho členské štáty zaujať v rámci Rady pre spoluprácu ustanovenej Dohodou o partnerstve a spolupráci zakladajúcou partnerstvo medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Ukrajinou na druhej strane, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ-Ukrajina (KOM(2004) 791 v konenčom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady o postoji, aký majú Spoločenstvá a ich členské štáty zaujať v rámci Asociačnej rady ustanovenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Štátom Izrael na druhej strane, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ – Izrael (KOM(2004)790 v konenčom znení),

so zreteľom na návrh rozhodnutia Rady k postoju, aký majú Európske spoločenstvá a ich členské štáty zaujať v rámci Rady pre spoluprácu ustanovenej Dohodou o partnerstve a spolupráci zakladajúcou partnerstvo medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na druhej strane, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa implementácie Akčného plánu EÚ – Moldavsko (KOM(2004) 787 v konečnom znení),

so zreteľom na oznámenie Komisie Rady a Európskemu parlamentu: budovanie našej spoločnej budúcnosti. Politické výzvy a rozpočtové prostriedky rozšírenej Únie 2007-2013 KOM(2004)101 v konečnom znení,

so zreteľom na návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa predpisujú všeobecné ustanovenia o založení Európskeho nástroja pre susedstvo a partnerstvo KOM(2004) 628 v konečnom znení,

so zreteľom na oznámenie Komisie Dláždenie cesty k novému nástroju susedstva KOM(2003) 393 v konečnom znení,

so zreteľom na správu Európskeho parlamentu Širšia Európa – susedstvo: nový rámec pre vzťahy s našimi východnými a južnými susedmi (KOM(2003) 104 – 2003/2018(INI)),

so zreteľom na svoje stanovisko k oznámeniu Komisie Rade a Európskemu parlamentu: „Širšia Európa – susedstvo: nový rámec pre vzťahy s našimi východnými a južnými susedmi (CdR 175/2003 fin) (1)“

so zreteľom na svoje stanovisko k Euro-stredomorskému partnerstvu a miestnym a regionálnym orgánom: potreba koordinácie špecifického nástroja pre decentralizovanú spoluprácu (CdR 327/2003 fin (2)),

so zreteľom na svoje stanovisko k „Miestnej a regionálnej vláde v Rusku a rozvoju spolupráce medzi EÚ a Ruskom“ (CdR 105/2004),

so zreteľom na svoje stanovisko k Severnej dimenzii – Druhý akčný plán 2004-2006 (CdR 102/2003) (3),

so zreteľom na svoj návrh stanoviska k oznámeniu Komisie Rade a Európskemu parlamentu: „Budovanie našej spoločnej budúcnosti: politické výzvy a rozpočtové prostriedky rozšírenej Únie 2007-2013“ (CdR 162/2004 rev.3) (spravodajca: člen mestského zastupiteľstva Birmingham, sir Albert Bore (UK, SES),

so zreteľom na svoj návrh stanoviska (CdR 336/2004 rev 1) prijatý 7. februára 2005 Komisiou pre vonkajšie vzťahy (spravodajca: Lord Hanningfield, zastupiteľstvo grófstva Essex (UK/EĽS),

Keďže z hľadiska Európskej politiky susedstva by sa mal výbor teraz snažiť rozširovať svoje aktivity týkajúce sa vonkajších vzťahov v rámci parametrov svojich zdrojov a inštitucionálneho poslania aj mimo súčasných krajín, ktoré majú pristúpiť k EÚ, ale nie výlučne, na tie krajiny, ktoré sú uvedené v Európskej politike susedstva;

Keďže Výbor by mal ďalej dávať dialógu a spolupráci so všetkými susednými štátmi na severnej, východnej a južnej vonkajšej hranici EU v rámci EPS vysokú prioritu,

prijal nasledovné stanovisko na svojom 59. plenárnom zasadnutí, ktoré sa konalo 13. a 14. apríla 2005 (zasadnutie zo 14. apríla 2005):

1. Názory Výboru regiónov

1.1 Všeobecné pripomienky k Európskej politike susedstva

VÝBOR REGIÓNOV

uznáva, že s nedávnym rozšírením Európskej únie a následnými zmenami na jej externých hraniciach táto politika prichádza práve včas a víta krok vpred, ktorý bol vytvorený za účelom zdieľania prínosov rozšírenia EÚ so susednými krajinami pri posilňovaní stability, bezpečnosti a prosperity pre všetkých zainteresovaných;

zdôrazňuje, že Európska politika susedstva pri ponúkaní zlepšených vzťahov medzi EÚ a jej susednými krajinami je odlišná od samotného procesu rozšírenia, a malo by sa na ňu nazerať v takomto kontexte;

uznáva, že Európska politika susedstva je dôležitá pre podporovanie užšej spolupráce medzi krajinami zahrnutými do EPS a EÚ v boji proti terorizmu, ilegálnej imigrácii a cezhraničnej kriminalite, ako napríklad pašovaniu drog a ľudí;

1.2 Miestna a regionálna dimenzia Európskej politiky susedstva

VÝBOR REGIÓNOV

zdôrazňuje, že miestne a regionálne orgány v krajinách EPS by mali všade, kde je to možné, hrať väčšiu úlohu v procese demokratizácie a decentralizácie;

c.

1.3 Geografické pokrytie

VÝBOR REGIÓNOV

poznamenáva, že tie krajiny, ktoré sú zahrnuté do EPS, sa líšia vo svojom hospodárskom, sociálnom a politickom rozvoji a okrem toho nezačínajú od toho istého bodu, pokiaľ ide o ich vzťahy s EÚ;

je toho názoru, že pre naozaj demokratické spoločnosti sú potrebné silné regionálne a miestne inštitúcie, volené ľuďmi a zodpovedné pred ľuďmi a v roku 2006 očakáva, že vstúpenie do platnosti federálnej legislatívy o kompetencii ruských regionálnych a miestnych orgánov bude krokom vpred pre potenciálnu spoluprácu medzi decentralizovanými orgánmi v EÚ a Rusku, hlavne čo sa týka objasnenia kompetencií vzhľadom na cezhraničnú spoluprácu;

víta rozhodnutie zahrnúť južný Kaukaz – Arménsko, Azerbajdžan a Gruzínsko – do Európskej politiky susedstva;

1.4 Akčné plány

VÝBOR REGIÓNOV

domnieva sa, že by bolo výhodné, keby každý akčný plán obsahoval špecifickú časť o úlohe miestnej a regionálnej vlády v príslušnej partnerskej krajine, pričom uvádza podrobné jasné ciele pre úlohu miestnej vlády, ako aj spôsoby, akými partnerská krajina zamýšľa decentralizovať právomoci a posilniť miestnu a regionálnu vládu. Toto želanie by malo byť oznámené Komisii za tým účelom, aby bola taká špecifická časť začlenená do novej časti textu o akčných plánoch;

1.5 Európsky nástroj susedstva

VÝBOR REGIÓNOV

2. Odporúčania Výboru regiónov

VÝBOR REGIÓNOV

je toho názoru, že skúsenosti členov by sa mohli využiť na rozvoj miestnej a regionálnej demokracie, ktorá je nevyhnutná pre politickú stabilitu v daných krajinách;

odporúča, aby Európska politika susedstva ponúkla možnosť nových zmluvných dohôd s partnerskými krajinami, ktoré by mohli nadobudnúť formu Európskych susedských dohôd. Ich rozsah by bol definovaný na základe pokroku dosahovaného v plnení priorít stanovených v akčných plánoch;

navrhuje, aby akčné plány boli monitorované s použitím existujúcich štruktúr v rámci rozličných partnerských a kooperačných, prípadne asociačných dohôd, s formálnymi správami o postupe prác, ktoré sa vypracujú od dvoch do piatich rokov po schválení akčných plánov;

domnieva sa, že je bezodkladne potrebné zlepšiť a zmodernizovať miestnu a regionálnu vládu v krajinách opísaných v ESP vrátane radikálneho zlepšenia v súvislosti so spravodlivými a slobodnými voľbami, demokratickými hodnotami a politickými slobodami na miestnej úrovni a odporúča, aby Komisia naštartovala špecifický program ako súčasť akčného plánu pre každú susediacu krajinu, čo by pomohlo dosiahnuť tento cieľ (viď príloha 1);

odporúča, aby sa v rámci navrhovaného nového zjednodušeného systému financovania Európskeho nástroja susedstva vážne uvažovalo o špecifickom finančnom nástroji, ktorý je šitý na mieru pre decentralizovanú spoluprácu a je určený na použitie miestnymi a regionálnymi orgánmi, čím by im pomohol modernizovať a reformovať operácie v susedných krajinách;

(1) Ú. v. C 23 z 27. 1. 2004, s. 36

(2) Ú.v. C 121 z 30. 4. 2004, s.18-25

(3) Ú.v. C 23 z 27.1.2004, s.27

(4) Európska politika susedstva – strategický dokument, 12.5.2004, s. 11

Príloha

Miestna a regionálna vláda v krajinách EPS

Bielorusko:

Krajina je rozdelená na 6 oblastí a jednu samosprávnu obec. Bielorusko má trojvrstvový systém pre miestne vlády. Divízie sú regionálne, mestské, obecné a sídelné soviety (rady). Regionálne soviety sú jednotky s najvyšším postavením a riadia aktivity okresných sovietov, ktoré zasa riadia mestské, obecné a sídelné soviety. Zástupcovia sovietu sa volia každé štyri roky. Soviety „koordinujú funkcie celého systému miestnej samosprávy; plnia verejnú, ekonomickú a sociálno-kultúrnu úlohu v rámci svojich orgánov; starajú sa o prírodné zdroje, verejné vlastníctvo, ochranu životného prostredia, atď.“ (1)

Moldavsko:

Moldavskej politike dominujú napätia medzi centrálnou vládou a separatistami v regióne Transnistria a Gagauzia. Etnické, sociálne, ekonomické a kultúrne rozdiely medzi Moldavcami, Rusmi, Ukrajincami a Gagauzmi dospeli do kritického štádia v roku 1990, keď bola moldavčina vyhlásená za národný jazyk. Oba regióny boli prehlásené za samostatné regióny nezávislé od Moldavska. Gaguazsku bol udelený špeciálny ústavný status a to ukončilo hlavný konflikt medzi separatistami a centrálnou vládou. Rokovania umožnené Ruskom, OBSE a Ukrajinou nedokázali vyriešiť konflikt medzi Transnistriou a Moldavskom.

Posledné miestne a regionálne voľby sa konali v máji a novembri 2003 a celkove splnili základné medzinárodné štandardy.

Legislatíva v marci 2003 reorganizovala miestnu vládu znova do sovietskej éry. Krajina je teraz rozdelená na 33 „rajónov“, ktoré nahrádzajú dvanásť regionálnych „judeti“ (okresov).* Konkrétne tu existovalo 9 „judeti“, 1 samosprávne mesto, 1 autonómna územná jednotka a 1 územná jednotka. Reorganizácia bola navrhovaná v manifeste o znovuzvolení komunistickej strany v roku 2001 a odzrkadľuje regionálnu organizáciu strany. Mnoho ľudí kritizovalo komunistickú stranu za reorganizáciu miestnej vlády kvôli upevneniu svojho vplyvu ako väčšinovej vládnucej strany a získanie výhody vo voľbách do miestnej vlády. (2)

Ukrajina

Ukrajina je rozdelená na 24 oblastí, 1 autonómnu republiku a 2 samosprávne mestá so statusom oblasti. Toto územno-správne členenie sú zastaralé a ponechané zo sovietskej éry. Oblasti sú ďalej rozdelené na „radas“ (mestské rady). Zástupcovia rád sú volení v okresných voľbách s jediným mandátom. Tieto voľby nie sú obvykle spravodlivé – vedúci predstavitelia okresov a regionálnych správ, menovaní prezidentom, často zasahujú do miestnych volieb. Opozičné strany „požadovali zavedenie pomerného systému do regionálnych a okresných volieb, aby sa zabránilo nadvláde ‚bezpartajnej’ byrokracie.“ (3)

Regionálne voľby, ktoré sa konali od parlamentných volieb v roku 2002, nesplnili medzinárodné normy, ale zlepšujú sa. Napríklad „počas volieb starostu Mukačeva v apríli zástupcovia OBSE zaznamenali útok na volebnú miestnosť, zastrašovanie a fyzické napadnutie vedúce k hospitalizácii pozorovateľa. Boli hlásené aj iné problémy, ako napríklad krádež volebných lístkov, a výsledky volieb boli všeobecne považované za sfalšované“. (4) Miestne voľby v Odese a Poltave v máji a júni 2004 boli zlepšením napriek problémom s registráciou voličov. Je bežné, že miestna vláda nie je úplne demokratická.

Rusko

Rusko je rozdelené na 49 oblastí, 21 republík, 10 autonómnych okrugov, 6 krajov, 2 federálne mestá a 1 autonómnu oblasť. Alebo je rozdelené na 89 subjektov, 21 národných správnych jednotiek (národných republík), 66 územných jednotiek a 2 federálne mestá. (5) Miestna vláda v Ruskej federácii sa naďalej usiluje o dosiahnutie decentralizácie po rozpade Sovietskeho zväzu. V dôsledku prechodu na federálny štát mnoho národných republík získalo väčšiu moc než iné federálne jednotky. Napríklad legislatíva národných republík často odporuje federálnej legislatíve.

Prezident Putin zaviedol v roku 2000 program reforiem, aby vyriešil neefektívnosť v organizácii miestnej vlády. V rámci tohto programu sa Rusko delí na 7 hlavných regiónov konsolidovaním rôznych federálnych jednotiek. Pre každú federálnu jednotku bola vytvorená inštitúcia výkonného zástupcu prezidenta Ruskej federácie. Primárnym cieľom tohto programu je zvýšiť účinnosť verejného riadenia a vlády a vytvorenie miestnej vlády „ako hlavnej agentúry občianskej spoločnosti a udržanie zodpovednej vlády.“ (6)

Po teroristickom útoku v Beslane v septembri 2004 prezident Putin ohlásil radikálnu reformu, pokiaľ ide o voľby 89 regionálnych guvernérov krajiny. Nebudú volení priamo, ale skôr budú v budúcnosti nominovaní prezidentom a následne potvrdení regionálnymi zákonodarnými zhromaždeniami. Plán schválila Duma krajiny v októbri 2004.

Alžírsko

Alžírsko je rozdelené na 48 provincií (wilayas, jednotné číslo – wilaya), každá má volenú miestnu radu, ktorá funguje ako hlavný riadiaci orgán. Posledné komunálne voľby sa konali v októbri 2002. Počet zúčastnených vo voľbách je obvykle okolo 50 % a bráni mu mnoho regionálnych konfliktov medzi centrálnou vládou a berberskými povstalcami. (7) Existuje jeden nedostatok miestnej autonómie; guvernéri podávajú hlásenia priamo ministerstvu vnútra. Decentralizácia bola efektívna na provinčnej úrovni pri riadení infraštruktúry a služieb. (8)

Egypt

Egypt je rozdelený na 26 gubernií (muhafazat, jednotné číslo – muhafazah). Centrálna vláda vlastní veľkú moc v miestnych riadiacich orgánoch, a to kvôli systému politických menovaní zhora nadol. „Na každej úrovni existovala riadiaca štruktúra, ktorá spájala reprezentatívne rady a vládou menované výkonné orgány, na čele ktorých stáli guvernéri, okresní predstavitelia a starostovia, v uvedenom poradí.“ (9) Miestna vláda je pri plnení vládnych služieb neefektívna.

Decentralizácia sa stala hybnou silou za vlády prezidenta Sadata. Miestne vlády dostali právomoc zvyšovať dane, ale boli nútené míňať veľké sumy peňazí na vládne schémy a často sa zadĺžili. Tiež boli povzbudzované, aby vstupovali do partnerstva so súkromnými spoločnosťami, ktoré podporovali vzťah medzi centrálnou vládou a boháčmi a elitou krajiny. Za vlády Mubaraka proces decentralizácie pokračoval a miestne vlády teraz odzrkadľujú viac miestnych problémov a menej centrálnej politiky. Miestna vláda sa tiež používa ako prostriedok kontroly. „Okresná policajná stanica zrovnoprávnila hodnostárov a systém miestnej vlády (starosta a rada) ich integroval do režimu.“ (10)

Izrael

Izrael je rozdelený na 6 okresov (mehozot, jednotné číslo – mehoz). Okresy sú ďalej rozdelené na štrnásť obvodov, na čele ktorých stoja komisári menovaní predsedom vlády. Okresní komisári sú zodpovední za revidovanie politiky okresných rád a prijímanie národnej legislatívy v okrese. Členovia mestskej a miestnej rady sú volení pomerným zastúpením a zoznamami strán a starosta je v špecifických mestách a obciach volený priamo. Miestna vláda je zodpovedná za spravovanie verejného tovaru a vyberanie miestnych daní. (11)

Jordánsko

Miestna vláda Jordánska vyjadruje skutočnosť, že moc spočíva na kráľovi a jeho vláde. Krajina je rozdelená na 12 gubernií, na čele ktorých stoja menovaní komisári. Gubernie sú ďalej rozdelené na správne obvody. Obvody zahŕňajú mestá, obce a samosprávne mestá. Väčšie samosprávne mestá majú volené okresné rady volených starostov. Okresné vlády sú v podstate nástrojom centrálnej vládnej politiky a legislatívy. (12) Mestské a regionálne vlády sa spoliehajú na centrálnu vládu pri vyčleňovaní finančných prostriedkov a správu verejných služieb a infraštruktúry, čo obmedzuje ich schopnosť riešiť miestne záležitosti. Rýchla urbanizácia vyvinula tlak na miestne vlády a mestá a obce kvôli zabezpečeniu adekvátnych služieb. Nedávna decentralizácia nadobudla hlavne formu privatizácie štátom vlastnených priemyselných podnikov. (13)

Libanon

Miestna vláda Libanonu je momentálne neistá, pretože centrálna vláda sa pokúša o opakované vybudovanie národa po 16 rokoch občianskej vojny. Centrálna vláda prevzala miestnu správu ako prostriedok ponechania si kontroly počas vojny. Diskusia medzi silnou centrálnou vládou proti decentralizovanému štátu ovplyvní rozvoj miestnej vlády v nadchádzajúcich rokoch. (14) Pokračujúca angažovanosť Sýrie v Libanone posilnila centrálnu vládu. Decentralizácia má v praxi malú podporu od vlády v dôsledku politickej nestability krajiny. (15)

Libanon je rozdelený na 6 gubernií, ktoré sú ďalej rozdelené na správne mestá a obce. Prvé miestne voľby za 35 rokov sa konali v roku 1998. „Účasť voličov bola vysoká, v priemere medzi 60-70 %. V Bejrúte hlasovalo len 30 %, ale bolo to vnímané ako dôsledok myslenia voličov, že výsledky boli vopred dohodnutou záležitosťou. Existovalo málo dôkazov o podvode alebo násilí. Voľby znamenajú ďalšie štádium obnovy po konflikte.“ (16) Miestne vlády sa spoliehajú na centrálnu vládu pri vyčleňovaní finančných prostriedkov, čo obmedzuje ich schopnosť riešiť miestne záležitosti.

Líbya

Líbya bola historicky tvorená jasne odlíšenými regiónmi, ktoré sa konsolidovali do federácie za vlády kráľa Idrisa. Táto federácia bola nahradená unitárnym systémom v roku 1963. Desať gubernií bolo v podstate rozšírením centrálnej vlády. Po Kaddáfího revolúcií v roku 1969 boli miestne divízie ďalej konsolidované, aby sa umožnil väčší dohľad centrálnej vlády. „Subnárodná vláda zväčša pokračovala vo fungovaní ako hierarchický systém administratívnych prepojení s centrálnou vládou a nie ako nástroj pre ľudové zastúpenie alebo účasť.“ (17) Súčasná miestna správa, podľa Knihy CIA o svetových faktoch, sa skladá z 25 miest a obcí (poznámka – 25 miest a obcí môže byť nahradených 13 regiónmi).

Proces decentralizácie čelí mnohým prekážkam. Export ropy je hlavnou časťou ekonomiky Líbie a výnosy z neho pomáhajú podporovať vládu. „Vysoko centralizovaný charakter distribúcie zisku z ropy v Líbii narušil snahy o dosiahnutie decentralizácie.“ (18) Hoci líbyjské právo dáva miestnym vládam zodpovednosť za vzdelávanie, priemysel a obce, v praxi diktuje politiku centrálna vláda. „Podľa zákona má Líbya jeden z najviac politicky decentralizovaných systémov v arabskom regióne. Inštitúcie miestnej vlády zastrešujú vzdelávanie, priemysel a obce. Ale v praxi centrálne vedenie diktuje právomoci týchto inštitúcií. Občianska spoločnosť a všetky neštátne politické organizácie sú aktívne potláčané, čím vytvárajú malú politickú účasť zdola nahor. Mnoho privilegovaných vrstiev, od ktorých sa očakáva, že by mohli zaplniť pozície miestneho vedenia, býva v zámorí.“ (19)

Maroko

Proces decentralizácie sa začal v šesťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia ako odozva na rastúce sociálne tlaky. „Hlavné prekážky v decentralizačnom procese sú predovšetkým absencia koordinácie medzi úrovňami vlády a ďalej slabá schopnosť organizácií občianskej spoločnosti a miestnych vlád.“ (20) Najväčšia prekážka, ktorej čelí rozvoj miestnej vlády, je silná centrálna vláda Maroka a nedostatok miestnej demokracie. Konštitučná monarchia je naďalej mocná a pomaly sa vyvíja na parlamentný systém. Parlament je demokraticky volený a posledné voľby, ktoré sa konali v roku 2002, boli najslobodnejšími a najspravodlivejšími v danom regióne. (21)

Krajina má 37 provincií a 2 wilaye a „keďže v roku 1997 bola v zákonodarnom zbore schválená časť decentralizačného/regionalizačného práva, vytvorilo sa 16 nových regiónov (uvedených nižšie).“ Každú provinciu riadi zhromaždenie, ktoré volia mestské rady. Mestá dohliadajú nad infraštruktúrou a miestnymi službami. Často sú obmedzované nedostatkom financií, pretože im chýba finančná autonómia. Posledné komunálne voľby sa konali v roku 1997 a opozičnými stranami boli kritizované ako sfalšované. (22)

Sýria

Sýria je rozdelená na 14 provincií, „na čele ktorých stoja guvernéri menovaní ministerstvom vnútra. Títo guvernéri podávajú hlásenia priamo prezidentovi. Guvernéri kontrolujú kancelárie vlád provincií, ako aj miestne kancelárie ministerstiev a štátom vlastnené podniky. Pod provinciami sú v zostupnom poradí právomoci kraje, okresy a obce. Miestne volené správne rady spravujú tieto vlády, hoci v praxi zostávajú veľmi závislé od centrálneho vedenia.“ (23) Extenzívna civilná služba Sýrie a história silného centrálneho vedenia je prekážkou rozvoja organizácie miestnej vlády. Správa je závislá od rozhodovania malej skupiny jednotlivcov na vrchole. Posledné miestne voľby sa konali v roku 1999. (24) Niektoré decentralizačné programy sa začali za premiéra Mirua, ale decentralizácia bude pravdepodobne pomalým procesom, pokiaľ sa zároveň nevytvorí miestna demokracia.

Tunisko

Tunisko má vysoko centralizovanú vládu, ktorá nebola prístupná pre pojem decentralizácie. Politike dominuje vládnuca Rassemblement Constitutionnel Democratique (RCD) a prezident Ali, ktorý je pri moci od roku 1987. Tradícia centrálneho plánovania zahŕňa vládnu kontrolu ekonomiky. Existovali určité hnutia smerom k decentralizácii prostredníctvom zriadenia mestských rád, ale tieto sa nevytvárajú konzistentne v celom národe a sú hlavne nástrojmi centrálnej vlády.

Tunisko je rozdelené na 24 gubernií, na čele ktorých stoja guvernéri menovaní vládou. Gubernie majú zákonodarné zhromaždenia zostavené z členov volených aj menovaných. Väčšine vidieckych oblastí chýbajú miestne riadiace orgány a centrálna vláda si ponecháva kontrolu nad finančnou politikou a zdaňovaním. „Mnoho miest bolo frustrovaných kvôli nedostatku finančných prostriedkov. Nedostatok jednotnej alebo štandardizovanej mestskej štruktúry v Tunisku umožnil niektorým miestnym vládam pokračovať ďalej, zatiaľ čo iné sa vlečú pozadu.“ (25) Posledné miestne voľby sa konali v roku 2002, pričom väčšina kresiel pripadla kandidátom RCD.

Existuje miestna aj vládna podpora ďalšieho rozvoja miestnych vlád. Organizácie občianskej spoločnosti presadzujú väčšiu účasť v miestnych záležitostiach. Vláda to vidí ako príležitosť na rozptýlenie politických napätí a zachováva politickú stabilitu. Tiež implementovala plány regionálneho rozvoja, aby sa vytvorila nová infraštruktúra a decentralizovalo riadenie infraštruktúry. (26)

Arménsko

Arménskej politike dominuje boj s Azerbajdžanom o región Náhorného Karabachu, osídlený hlavne občanmi arménskeho pôvodu. Arménsko je rozdelené na 11 provincií. Posledné miestne voľby sa konali v novembri 1996. Napriek skutočnosti, že prezidentské voľby mnohí kritizovali, a že viedli k násilným konfliktom medzi protestujúcimi a políciou, pozorovatelia Rady Európy považovali tieto voľby za slobodné a spravodlivé. (27) Miestne vlády sú len rozšírením centrálnej vlády na implementáciu politiky. (28) Bezuzdná korupcia a slabý politický systém obmedzil rozvoj miestnych vládnucich organizácií.

Azerbajdžan

Azerbajdžan naďalej ekonomicky a politicky zápasí v dôsledku konfliktu s Arménskom v regióne Náhorného Karabachu. Jeho zdroje sú zaťažené stratou územia a potrebou poskytovať služby pre viac ako 800 000 utečencov. Hoci má Azerbajdžan mnoho ropných rezerv, nie sú veľmi rozvinuté. Existuje toľko problémov s národnou vládou, vrátane volebného podvodu, korupcie a tvrdého zákroku voči opozičným stranám a médiám, že miestna vláda sa zdá byť dosť nerozvinutá a neefektívna. Azerbajdžan je rozdelený na 59 rajónov, 11 miest a 1 autonómnu republiku.

Gruzínsko

Politická klíma počas posledného desaťročia bola búrlivá. Ale napriek rôznym vraždám vedúcich predstaviteľov a pokusov o vraždu prezidenta Ševarnadzeho, sa na voľby, ktoré sa konali v roku 1992 a 2004, nazeralo ako na všeobecne slobodné a spravodlivé. Gruzínsko smeruje k demokracii a v nedávnych rokoch sa tešilo väčšej politickej stabilite. Medzi administratívne divízie Gruzínska patrí 9 regiónov, 9 miest, a 2 autonómne republiky.

(1) Miestna vláda a iniciatíva regionálneho rozvoja, správa o Bielorusku 1994, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/UNTC/UNPAN003979.htm 25. októbra 2004

(2) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019672579768, 25. októbra 2004

(3) UNPAN Národy v pohybe 2004: Ukrajinská správa o krajine, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN017053.pdf, 25. októbra 2004

(4) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019745009984, 25. októbra 2004

(5) UNPAN Modernizácia vzťahu medzi úrovňami vlády Ruska, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25. októbra 2004

(6) UNPAN Modernizácia vzťahu medzi úrovňami vlády Ruska, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25. októbra 2004

(7) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018535850896, 26. októbra 2004

(8) UNDP-Program vládnutia v arabskom regióne (POGAR), http://www.pogar.org/countries/algeria/decentralization.html, 28. októbra 2004

(9) Štúdie o krajine americkej knižnice Kongresu, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27. októbra 2004

(10) Štúdie o krajine americkej knižnice Kongresu, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27. októbra 2004

(11) Štúdie o krajine americkej knižnice Kongresu, http://countrystudies.us/israel/85.htm, 27. októbra 2004

(12) Jordánska národná webová stránka, http://www.kinghussein.gov.jo/government2.html, 27. októbra 2004

(13) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/jordan/decentralization.html, 28. októbra 2004

(14) Svetová banka: Mestá a obce v Libanone, http://www.worldbank.org/wbi/mdf/mdf1/munici.htm, 27. októbra 2004

(15) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/lebanon/decentralization.html, 28. októbra 2004

(16) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 27. októbra 2004

(17) Štúdie o krajine, knižnica amerického Kongresu, http://countrystudies.us/libya/70.htm, 27. októbra 2004

(18) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27. októbra 2004

(19) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27. októbra 2004

(20) Prípadové štúdie OSN, http://www.ciesin.org/decentralization/English/CaseStudies/morocco.html, 27. októbra 2004

(21) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1020281580149, 27. októbra 2004

(22) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/morocco/decentralization.html, 28. októbra 2004

(23) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/syria/decentralization.html, 27. októbra 2004

(24) Profil krajiny FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1021373886647, 28. októbra 2004

(25) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28. októbra 2004

(26) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28. októbra 2004

(27) Kniha FCO o svete, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019233781786, 28. októbra 2004

(28) Štúdie o krajine americkej knižnice Kongresu, http://countrystudies.us/armenia/47.htm, 28. októbra 2004