Na splnenie povinnosti zabezpečiť návrat by členské štáty mali použiť zaistenie ako legitímne opatrenie poslednej inštancie, pričom je potrebné zabrániť tomu, aby neregulárni migranti utiekli a predísť ich presunu do iných členských štátov (sekundárne pohyby). Pokiaľ existuje odôvodnená pravdepodobnosť odsunu, vyhliadky na takýto odsun by nemali byť ohrozené predčasným ukončením zaistenia. Maximálne obdobie zaistenia stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch by malo orgánom členských štátov umožniť, aby prijali opatrenia, ktoré sú potrebné na identifikáciu neregulárnych migrantov a na zabezpečenie cestovných dokladov krajiny pôvodu. Členské štáty by mali preskúmať nové alternatívy k zaisteniu a podľa potreby používať menej prísne donucovacie opatrenia. Mohlo by to zahŕňať umiestnenie pod elektronický dohľad alebo používanie polouzatvorených zariadení.

Na ďalšie zvýšenie miery dobrovoľného návratu Komisia financuje programy asistovaného dobrovoľného návratu prostredníctvom AMIF v spolupráci s vládnymi a mimovládnymi partnermi, napríklad s Medzinárodnou organizáciou pre migráciu (IOM). V rámci uvedených programov sa podporuje sieť európskych reintegračných nástrojov (ERIN), ktorá poskytne podporu pri reintegrácii, ako aj sociálnu podporu a pomoc pri vytváraní pracovných miest pre navrátilcov. Poskytovanie finančných prostriedkov na udržateľný návrat a reintegráciu bude jasnou prioritou v rámci finančných programov EÚ v oblasti rozvojovej spolupráce a susedskej politiky, a to nad rámec finančných možností AMIF. Najmä z trustového fondu, ktorého fungovanie sa začne na samite EÚ – Afrika o migrácii vo Vallette (11. – 12. novembra 2015), by sa mali poskytnúť značné finančné prostriedky na návrat migrantov do ich domovských krajín a na ich reintegráciu.

Komisia bude prostredníctvom európskej migračnej siete (EMS) monitorovať a posudzovať, či by rozdiely medzi programami dobrovoľného návratu a reintegrácie členských štátov mohli viesť ku „kupovaniu návratu“ – keď si migranti vyberú tie členské štáty, ktoré ponúkajú najlukratívnejšie balíky. Nabáda členské štáty k tomu, aby rozvíjali spoločné projekty reintegrácie, ktoré by mohli zlepšiť kvalitu podpory poskytovanej migrantom, ako aj ich nákladovú efektívnosť, a to prostredníctvom úspory z rozsahu administratívnych nákladov.

Napriek tomu, že za navrhovanie a vykonávanie programov dobrovoľného návratu sú primárne zodpovedné členské štáty, EÚ poskytuje financovanie týchto programov, ako aj fórum na výmenu osvedčených postupov a zvýšenie operačnej spolupráce pri dobrovoľnom návrate. V rámci národných programov AMIF na roky 2014 – 2020 by podľa plánov členských štátov mal počet dobrovoľných návratov neregulárnych migrantov predstavovať dvojnásobok nútených návratov. Komisia nabáda členské štáty, aby vytvorili účinný rámec, ktorý neregulárnym migrantom vytvorí ľahký prístup k programom dobrovoľného návratu. Programy asistovaného dobrovoľného návratu by mali byť navrhnuté takým spôsobom, aby sa zabránilo vytvoreniu „lákadla“ – stimulačných faktorov, kvôli ktorým prichádzajú do Európy ďalší neregulárni migranti, aby využívali takéto programy.

Dobrovoľný návrat neregulárnych migrantov do ich domovskej krajiny zostáva uprednostňovanou možnosťou vždy, keď je to možné. Dobrovoľný návrat a sprievodné opatrenia reintegrácie navrátilcov pomôžu upevniť postavenie navrátilcov v ich domovských krajinách, a tým ich odradiť od novej neregulárnej migrácie. Vo všeobecnosti sa považujú za nákladovo efektívnejšie než nútený návrat. Dobrovoľný návrat môže pomôcť aj pri prekonávaní neochoty niektorých tretích krajín spolupracovať pri návrate svojich štátnych príslušníkov. Podiel dobrovoľných návratov z celkového počtu návratov v EÚ sa za posledné roky postupne zvyšuje. V roku 2013 bolo podľa odhadov približne 40 % návratov dobrovoľných, v roku 2009 tvorili dobrovoľné návraty iba 14 %.

Vykonávanie všetkých opatrení v rámci tohto oznámenia bude musieť byť v súlade s medzinárodnými normami v oblasti ľudských práv, najmä Chartou základných práv Európskej únie, Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd, Dohovorom OSN o utečencoch z roku 1951 a jeho protokolom z roku 1967, ako aj so zásadou zákazu návratu, ktorá je zaručená v platných právnych predpisoch EÚ. V smernici EÚ o návrate sa stanovujú osobitné právne záruky na zabezpečenie účinnej ochrany práv navrátilcov počas celého procesu návratu. V prípade osobných údajov by sa osobitná pozornosť mala venovať úplnému vykonávaniu platných ustanovení.

Účinnosť systému EÚ v oblasti návratu neregulárnych migrantov sa musí posilniť. Je to dôležité na zachovanie dôvery verejnosti k azylovému systému EÚ a na podporu s cieľom pomôcť osobám, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu. Zvýšenie miery návratu neregulárnych migrantov musí ísť ruka v ruke s obnoveným úsilím EÚ ochraňovať tých, ktorí sú v núdzi, a to aj prostredníctvom premiestnenia alebo presídlenia.

V roku 2014 sa skutočne vrátilo menej ako 40 % neregulárnych migrantov, ktorým bolo nariadené opustiť EÚ. Jedným z najúčinnejších spôsobov, ako riešiť neregulárnu migráciu, je systematický návrat, dobrovoľný alebo nútený, osôb, ktoré nemajú alebo už stratili právo zostať v Európe. Menej osôb, ktoré nepotrebujú medzinárodnú ochranu, by možno riskovalo život a míňalo peniaze na cestu do EÚ, keby vedeli, že ich rýchlo vrátia domov.

Smernicou o návrate sa členským štátom takisto poskytuje flexibilita na riešenie situácií vyznačujúcich sa osobitným migračným tlakom. Podľa núdzovej doložky majú členské štáty, ktoré čelia náhlemu a neočakávanému príchodu veľkého počtu migrantov, možnosť flexibility, pokiaľ ide o podmienky zaistenia migrantov v uzavretých priestoroch. Členské štáty môžu v prípade migrantov, ktorým sa odoprel vstup alebo ktorí boli zadržaní v súvislosti s neregulárnym prekročením hraníc, uplatňovať aj zjednodušené a rýchle postupy v súlade s vnútroštátnym právom a pri rešpektovaní určitých základných záruk.

Komisia v súčasnosti hodnotí stav uplatňovania smernice a použije všetky prostriedky na presadenie jej riadneho vykonávania, pokiaľ ide o ochranu práv neregulárnych migrantov a o úplné a účinné vykonanie procesu návratu. Bude členským štátom poskytovať pomoc pri plnení ich záväzkov. A bude iniciovať konania o porušení právnych predpisov proti členským štátom, ktoré v plnej miere nespĺňajú všetky ustanovenia smernice, ako aj povinnosť vydávať a vykonávať rozhodnutia o návrate. Komisia okrem toho najneskôr v roku 2017 predloží Európskemu parlamentu a Rade druhú správu, v ktorej sa takisto posúdi, či je potrebné uskutočniť revíziu smernice o návrate.

Pri vytváraní vhodných podmienok pre účinnú politiku návratu zohrávajú kľúčovú úlohu aj právne a administratívne rámce členských štátov. Mali by zabezpečiť rýchlu akciu počnúc identifikáciou štátnych príslušníkov tretích krajín s neregulárnym pobytom, vydaním a vykonaním rozhodnutia o ich návrate a rýchlymi súdnymi konaniami. Členské štáty musia preto preukázať dostatočné odhodlanie a vyčleniť primerané zdroje vrátane finančných prostriedkov, pracovníkov a zaisťovacích kapacít na zabezpečenie fyzickej dostupnosti neregulárnych migrantov pri ich návrate, a to v prípade potreby aj prostredníctvom zaistenia.

Rozdielne postupy členských štátov pri vykonávaní smernice o návrate znižujú účinnosť systému EÚ v oblasti návratu, pretože neregulárni migranti sa môžu vyhnúť návratu presťahovaním sa do iného štátu v schengenskom priestore. Zo štatistických údajov vyplýva, že niektoré členské štáty systematicky nevydávajú rozhodnutia o návrate migrantom v neregulárnej situácii, ktorým sa odoprel vstup na ich územie alebo osobám, ktorých žiadosti o azyl boli zamietnuté.

Komisia bude pravidelne sledovať a informovať o osvedčených postupoch v oblasti návratu vo vnútroštátnych právnych predpisoch a administratívnych postupoch. „Príručka o návrate“, ktorá bola prijatá spolu s týmto akčným plánom EÚ v oblasti návratu, poskytuje usmernenia, osvedčené postupy a odporúčania pre vykonávanie návratu účinným a humánnym spôsobom pri plnom rešpektovaní základných práv a záruk zaručených príslušnými právnymi predpismi EÚ. Zároveň sa systematicky posudzuje, akým spôsobom každý členský štát vykonáva pravidlá EÚ týkajúce sa návratu v rámci mechanizmu schengenského hodnotenia, čo uľahčuje identifikáciu a nápravu nedostatkov. Tieto správy sa použijú na šírenie osvedčených postupov pri prekonávaní prekážok pri návrate. EMS bude okrem toho naďalej mapovať osvedčené postupy a prekážky pri návrate vo vnútroštátnych právnych predpisoch a v administratívnych systémoch s cieľom pomôcť členským štátom zlepšiť účinnosť ich systémov v oblasti návratu.

Účinná politika v oblasti návratu si vyžaduje existenciu fungujúceho azylového systému, aby sa zabezpečilo, že v prípade neodôvodnenej žiadosti o azyl bude osoba rýchlo odsunutá z európskeho územia. V smernici o azylovom konaní sa už stanovuje rýchle spracovanie niektorých žiadostí. V rámci tzv. konania na hraniciach môže byť žiadateľ zadržaný na hranici, pričom sa uplatňuje veľmi krátka lehota na preskúmanie žiadosti. Žiadatelia o azyl musia byť informovaní o možnosti asistovaného dobrovoľného návratu včas a vo všetkých fázach azylového konania, odmietnutým žiadateľom o azyl sa musí poskytnúť spoľahlivá alternatíva, a osobám, ktoré chcú svoju žiadosť stiahnuť, musí byť umožnený dôstojný návrat. Ak dobrovoľný návrat nie je možný, treba prijať primerané opatrenia, aby sa odmietnutým žiadateľom o azyl zabránilo v úteku.

Okamžité opatrenia Hodnotenie stavu vykonávania smernice o návrate Schengenské hodnotenia týkajúce sa návratu (prebieha) Strednodobé opatrenia Možná revízia smernice o návrate na základe druhej správy o vykonávaní (najneskôr v roku 2017) Zmapovanie osvedčených postupov a prekážok v oblasti návratu vo vnútroštátnych právnych predpisoch a v administratívnych postupoch prostredníctvom EMS Integrácia informácií o asistovanom dobrovoľnom návrate v azylovom konaní

3.Intenzívnejšia výmena informácií na vynútenie návratu

Na zlepšenie účinnosti systému EÚ v oblasti návratu by sa mali lepšie využívať existujúce európske informačné systémy – predovšetkým Schengenský informačný systém (SIS), vízový informačný systém (VIS) a Eurodac.

Členské štáty si v súčasnosti systematicky nevymieňajú informácie o rozhodnutiach o návrate alebo zákazoch vstupu, ktoré vydali migrantom. Neregulárni migranti, ktorí sú zo zákona povinní opustiť EÚ, majú teda možnosť vyhnúť sa návratu tak, že sa jednoducho presunú do iného členského štátu v rámci schengenského priestoru. V prípade odopretia vstupu bude potrebné nové konanie, čím sa návrat uvedenej osoby ešte oddiali. Nie je teda možné, aby sa v praxi zabezpečilo vzájomné uznávanie rozhodnutí o návrate vydaných členským štátom a ich vykonávanie v celej EÚ.

Komisia navrhne zmeny SIS s cieľom rozšíriť jeho používanie na návrat neregulárnych migrantov. Komisia predovšetkým navrhne, aby členské štáty mali povinnosť zaviesť všetky zákazy vstupu do SIS s cieľom pomôcť predchádzať opätovnému vstupu do schengenského priestoru migrantom, ktorí podliehajú zákazu vstupu vydanému členským štátom cez iný členský štát. Takisto navrhne, aby členské štáty zaviedli do SIS všetky rozhodnutia o návrate, ktoré vydajú. To by umožnilo sledovať osobu, ktorá sa snaží obísť rozhodnutie o návrate presunom do iného členského štátu. Okrem toho navrhne vytvorenie centrálneho automatizovaného systému na identifikáciu odtlačkov prstov v SIS s cieľom pomôcť zistiť totožnosť osôb bez potvrdenej totožnosti vrátane neregulárnych migrantov.

Návrat je brzdený aj nedostatočnou komunikáciou a spoluprácou medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o osoby, ktoré majú povolenie na pobyt v jednom členskom štáte, ale zároveň podliehajú rozhodnutiu o návrate v inom členskom štáte. Členské štáty by mali zriadiť sieť národných kontaktných miest na výmenu informácií o odňatí povolenia na pobyt, najmä pre migrantov so záznamom v registri trestov. Členské štáty majú aj povinnosť na účely zaistenia vložiť do SIS všetky neplatné doklady, ako napríklad povolenia na pobyt. Komisia naliehavo vyzýva členské štáty, aby zabezpečili systematické dodržiavanie uvedenej povinnosti.

Revidovaný návrh o inteligentných hraniciach, ktorý Komisia predloží na začiatku roka 2016, okrem toho pomôže zvýšiť mieru návratov vytvorením záznamu o všetkých cezhraničných pohyboch štátnych príslušníkov tretích krajín. To umožní sledovanie osôb, ktoré prekračujú povolenú dĺžku pobytu a uľahčí identifikáciu osôb, ktoré zničili svoje doklady totožnosti.

Komisia bude skúmať aj možné rozšírenie rozsahu pôsobnosti a účel nariadenia Eurodac , aby sa umožnilo využívanie údajov na účely návratu. Cieľom je umožniť orgánom členských štátov zodpovedným za návrat získať informácie o tom, či bol zadržanému neregulárnemu migrantovi už predtým odopretý vstup a/alebo či mu boli odobraté odtlačky prstov v inom členskom štáte. Tieto informácie môžu pomôcť identifikovať neregulárnych migrantov, a tým uľahčiť ich návrat.

Nariadenie o VIS, v ktorom sa stanovuje, že biometrické údaje štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o vízum, sa uchovávajú vo VIS, uľahčí identifikáciu držiteľa víza. Za prísnych podmienok umožňuje aj prenos a výmenu určitých údajov s orgánmi tretích krajín na pomoc pri potvrdzovaní totožnosti ich štátnych príslušníkov. Môže to uľahčiť vydanie cestovných dokladov na návrat. Komisia v súčasnosti vyhodnocuje vykonávanie VIS vrátane používania tohto ustanovenia a predloží správu o výsledkoch.