SK Úradný vestník Európskej únie C 317/110

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl“

[KOM(2008) 815 v konečnom znení – 2008/0244 (COD)]

(2009/C 317/21)

Spravodajkyňa: pani LE NOUAIL MARLIÈRE

Rada sa 1. apríla 2009 rozhodla podľa článku 262 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva prekonzultovať s Európskym hospodárskym a sociálnym výborom

„Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl“ (prepracované znenie)

KOM(2008) 815 v konečnom znení – 2008/0244 (COD).

Odborná sekcia pre zamestnanosť, sociálne veci a občianstvo poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko 25. júna 2009. Spravodajkyňou bola pani LE NOUAIL MARLIÈRE.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 455. plenárnom zasadnutí 15. a 16. júla 2009 (schôdza z 16. júla 2009) prijal 154 hlasmi za, pričom 2 členovia hlasovali proti a 4 sa hlasovania zdržali, nasledujúce stanovisko:

1. Závery

1.1. Výbor je znepokojený skutočnosťou, že príliš obmedzujúci alebo nedostatočne otvorený rámec predstavuje nepriamu podporu najviac autoritárskym a najmenej demokratickým režimom a schvaľuje prepracovanie a zlepšenie smernice o „minimálnych normách“ pre prijímanie žiadateľov o azyl, opätovne však uvádza niekoľko odporúčaní uvedených v predchádzajúcich stanoviskách a hlavne vo svojej reakcii na zelenú knihu o budúcom spoločnom európskom azylovom systéme (1) a na akčný plán pre budúci azylový režim (2).

V oblasti prijímania žiadateľov o azyl by mal návrh prepracovaného znenia smernice podporovať „spoločné“, a nie „minimálne“ normy a zahŕňať ochranné doložky pre normy uplatňované členskými štátmi, ktoré najviac rešpektujú základné práva žiadateľov o medzinárodnú ochranu, postavenie utečenca alebo doplnkovú ochranu, hlavne pokiaľ ide o:

— zaručenie prístupu na územie,

— sloboda výberu miesta, kde je podaná žiadosť o azyl a ochranu,

— v prvom rade preskúmanie postavenia podľa dohovorov a v druhom rade doplnkovej ochrany, a to iba ak nie sú požadované podmienky prvého postavenia splnené,

— neprípustnosť vyhosťovania osôb, ak je život žiadateľa v jeho krajine pôvodu alebo v tranzitnej krajine ohrozený,

— odvolanie s odkladným účinkom opatrení na vyhostenie, kým nevydá rozhodnutie príslušný súd, s cieľom dosiahnuť plnú účinnosť tohto práva na odvolanie, v súlade s judikatúrou Európskeho dvora ľudských práv (pozri nižšie bod 4.8.1),

— osobitná ochrana maloletých alebo tých, ktorí sú za nich považovaní,

— rešpektovanie individuálnych práv osôb a obzvlášť práva žien podať žiadosť o ochranu.

1.2. Výbor vyjadril želanie, aby sa v prípade maloletých osôb sústavne uvádzalo, že „najlepší záujem detí“ sa má chápať v súvislosti s článkom 3 ods. 1 Medzinárodného dohovoru o právach dieťaťa (článok 22 ods. 1).

1.3. K „zadržaniu“ by malo dôjsť len v krajnom prípade, keď sa vyčerpajú iné možnosti a nikdy bez rozhodnutia príslušného súdu, pri rešpektovaní práva na obhajobu, v súlade s Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd.

1.4. Príslušné mimovládne organizácie v oblasti ľudských práv by mali mať vždy prístup k žiadateľom o ochranu a žiadatelia by mali mať vždy možnosť využívať právnu a humanitárnu pomoc, či už pochádza zo strany štátov alebo mimovládnych organizácií.

1.5. Výbor povzbudzuje členské štáty, aby urýchlili vyjednávania s cieľom prijať postupom spolurozhodovania s Európskym parlamentom toto prepracované znenie, ktoré umožní Európskej únii zlepšiť jej schopnosť dôstojne spracovať požiadavky o ochranu, ktoré predkladajú žiadatelia o azyl.

1.6. Výbor sa vyslovuje za vytvorenie podporného úradu pre členské štáty v oblasti azylu a medzinárodnej ochrany, ktorý by mal umožniť urýchliť rozdelenie povinností pri prijímaní a ochrane medzi členskými štátmi a EÚ, zabezpečiť transparentnosť v oblasti prijímania žiadateľov o azyl a medzinárodnú ochranu, zhodnotiť skúsenosti združení a aktívnych organizácií v oblasti pomoci a asistencie žiadateľom o azyl a medzinárodnú ochranu a zlepšiť postupy individuálnych posudkov.

2. Úvod a zhrnutie návrhu Komisie

2.1. Spoločný európsky azylový systém sa vyvinul v dvoch rozdielnych fázach. Prvá fáza sa začala na zasadnutí Európskej rady v Tampere (1999) po prijatí Amsterdamskej zmluvy, ktorá dala prisťahovaleckej a azylovej politike európsky rozmer. Táto fáza sa skončila v roku 2005.

2.2. V prvej fáze sa dosiahol pokrok vo vypracovávaní smerníc týkajúcich sa azylovej politiky, zlepšila sa spolupráca medzi členskými štátmi, ako aj niektoré aspekty vonkajšieho rozmeru azylovej politiky.

2.3. Druhá fáza vytvárania spoločného európskeho azylového systému (CEAS) sa začala zavedením Haagskeho programu (prijatého v novembri 2004), ktorý stanovuje rok 2010 za termín dosiahnutia hlavných cieľov CEAS prostredníctvom prijatia nástrojov a opatrení zameraných na väčšiu harmonizáciu a zlepšenie noriem ochrany, aby mohol byť spoločný európsky azylový systém zavedený.

2.4. Pred prijatím nových iniciatív vypracovala Komisia v roku 2007 zelenú knihu (3) s cieľom podnietiť diskusiu medzi rôznymi inštitúciami, členskými štátmi a občianskou spoločnosťou (4), na základe ktorej Komisia potom prijala Plán politiky v oblasti azylu. Ten vytyčuje orientačný plán pre nasledujúce roky a uvádza opatrenia, ktoré má Komisia v úmysle prijať v záujme ukončenia druhej etapy vytvárania systému CEAS.

2.5. Do tohto kontextu možno situovať smernicu, ktorej prepracovanie Komisia teraz navrhuje, ktorá bola prijatá v Rade 27. januára 2003 a bola tiež predmetom stanoviska EHSV (5).

2.6. Tento návrh má za hlavný cieľ zabezpečiť v oblasti prijímacích podmienok vyššiu úroveň noriem zaobchádzania so žiadateľmi o azyl, čím by sa zaistila dôstojná životná úroveň v súlade s medzinárodnými právnymi predpismi. Ďalšie zosúlaďovanie vnútroštátnych pravidiel o prijímacích podmienkach je potrebné aj na obmedzenie fenoménu sekundárnych pohybov žiadateľov o azyl medzi členskými štátmi, keďže tieto pohyby sú spôsobené rozdielnymi vnútroštátnymi politikami prijímania žiadateľov o azyl.

2.7. Návrh rozširuje rozsah pôsobnosti smernice tak, aby zahŕňala žiadateľov o doplnkovú ochranu a mala by sa uplatňovať na všetky druhy azylových konaní a na všetky zemepisné oblasti a zariadenia, v ktorých sa nachádzajú žiadatelia o azyl.

Cieľom návrhu je aj uľahčenie prístupu na pracovný trh. V návrhu sa ustanovuje, že žiadatelia o azyl získajú prístup k zamestnaniu najneskôr do šiestich mesiacov po podaní žiadosti o medzinárodnú ochranu a že stanovenie podmienok platných pre pracovný trh daného štátu nemôže viesť k neoprávnenému obmedzovaniu prístupu žiadateľov o azyl k zamestnaniu.

2.8. S cieľom zabezpečiť, aby prístup k materiálnym prijímacím podmienkam zaručoval „životnú úroveň, ktorá je primeraná zdravotnému stavu žiadateľa o azyl a ktorá je schopná zabezpečiť dostatok prostriedkov na jeho živobytie“, ukladá návrh členským štátom povinnosť, aby pri poskytovaní finančnej pomoci žiadateľom o azyl zohľadnili úroveň sociálnej pomoci určenej vlastným štátnym príslušníkom.

2.9. Návrh zabezpečuje, aby zadržanie mohlo byť umožnené iba vo výnimočných prípadoch ustanovených smernicou.

2.10. Návrh tiež poskytuje záruku, že sa so zadržiavanými žiadateľmi o azyl sa bude zaobchádzať humánnym a dôstojným spôsobom, budú sa rešpektovať ich základné práva a dodržiavať medzinárodné a vnútroštátne právne predpisy.

2.11. Návrh zabezpečuje, aby sa zaviedli vnútroštátne opatrenia, prostredníctvom ktorých sa okamžite zistia osobitné potreby.

V návrhu je navyše zahrnutých viacero záruk, ktoré majú zabezpečiť, aby boli prijímacie podmienky osobitne navrhnuté v súlade s osobitnými potrebami žiadateľov o azyl.

2.12. Pokiaľ ide o vykonávanie a zlepšenie vnútroštátnych režimov, návrh obsahuje opatrenia, ktorých cieľom je zabezpečiť kontinuitu monitorovania a posilniť postavenie Komisie ako ochrankyne právnych predpisov EÚ.

3. Všeobecné pripomienky

3.1. Výbor schvaľuje pozitívny vývoj návrhov Komisie, ktoré majú za cieľ zlepšiť podmienky prijímania osôb žiadajúcich o medzinárodnú ochranu a vôľu zosúladiť vnútroštátne pravidlá a rozšírenie rozsahu pôsobnosti o doplnkovú ochranu. Pripomína však, že je potrebné individuálne preskúmať situáciu každého žiadateľa vrátane fázy určenia zodpovednosti členských štátov pokiaľ ide o vyčerpávajúce preskúmanie žiadosti a zvážiť doplnkovú ochranu iba v prípade, ak nie sú splnené podmienky požadované v prvom postavení podľa dohovorov (utečenec).

3.2. Výbor podporuje cieľ zabezpečiť dôstojnú životnú úroveň žiadateľom o ochranu a uľahčiť ich integráciu do prijímajúcej krajiny (6) a jej uskutočnenie prostredníctvom prístupu na pracovný trh v maximálnej lehote 6 mesiacov, bez toho, aby ho mohli „neoprávnene“ (článok 15 odsek 2) obmedziť vnútroštátne podmienky prístupu na pracovný trh, pri úplnom rešpektovaní základných práv žiadateľov o azyl alebo medzinárodnú ochranu, ako by malo vyplývať z pozitívneho európskeho práva, a to v rámci Všeobecnej deklarácie ľudských práv a jej článku 23 odsek 1 (7), Medzinárodného paktu o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach (články 2, 9, 10, 11 a 12), Dohovoru ILO č. 118 týkajúceho sa rovnosti zaobchádzania so štátnymi príslušníkmi a s cudzincami v oblasti sociálnej ochrany, Európskej sociálnej charty, Charty základných práv a Ženevského dohovoru týkajúceho sa utečencov (8). To isté platí, pokiaľ ide o úroveň udelenej sociálnej pomoci a rozlíšenie podmienok ubytovania podľa osobitných potrieb osôb a rozšírenú koncepciu rodinných vzťahov žiadateľa, ako aj potrebu náležite ich zohľadniť pri skúmaní jeho žiadosti.

3.3. Pokiaľ ide o všeobecné princípy a medzinárodné referencie, z ktorých vychádza uznanie a ochrana základných práv osôb v núdzovej situácii a pokiaľ ide o zadržanie žiadateľov o medzinárodnú ochranu, v súlade so Ženevským dohovorom, a hlavne jeho článkom 26 o slobode pohybu a jeho článkom 31 o nelegálnych utečencoch v prijímajúcej krajine (9), ako pripomína Komisia vo svojej dôvodovej správe (§16), nikto nemôže byť zadržaný iba kvôli tomu, že podal žiadosť o ochranu. Preto by sa o zadržaní malo uvažovať len v prípade náležite odôvodnenej absolútnej nevyhnutnosti a nemalo by sa považovať za prijateľnú prax v prípadoch, ktoré nie sú spojené s podvodnými alebo pochybnými zámermi žiadateľa.

3.4. Pokiaľ ide o maloleté deti, výbor schvaľuje opatrenia odporúčané v smernici na zabezpečenie ich osobitných potrieb. Konštatuje však, že odkaz na Dohovor OSN o právach dieťaťa z roku 1989 by bol presnejší, ak by sa okrem článku 37 (10) sústavne pripomínal článok 3 ods. 1 (11) a nie iba formulácia „najlepší záujem dieťaťa“, ktorá môže byť rozdielne vykladaná.

3.5. Výbor pozorne sleduje systematické zavedenie možností odvolania žiadateľov alebo utečencov v súvislosti s príslušnými právnymi alebo administratívnymi rozhodnutiami. Konštatuje však, že tieto odvolania musia mať stále odkladný účinok, aby mohli byť plne účinné.

4. Konkrétne pripomienky

4.1. Informácie (kapitola II – článok 5)

4.1.1. Výbor odporúča doplniť do textu nasledujúce ustanovenie: „Členské štáty informujú členov rodiny žiadateľa o azyl o možnosti predložiť samostatnú žiadosť“.

4.2. Zadržanie a podmienky zadržania (kapitola II – články 8 až 11)

Podľa výboru musí všeobecné pravidlo zaobchádzania so žiadateľmi o ochranu vychádzať z článku 7 návrhu smernice, v ktorom sa zakotvuje zásada slobody pohybu osôb a podotýka, že treba podporovať iné riešenia než je zadržanie.

4.2.1.1. To značí, že žiadateľov možno zadržať (článok 8) len za výnimočných okolností, ktoré sú stanovené takto:

— bola predložená žiadosť o azyl hoci žiadateľ bol upovedomený o opatrení na vyhostenie,

— pri rozhodovaní o jeho žiadosti o azyl v súvislosti s postupom pri rozhodovaní o práve žiadateľa na vstup na územie, v prípade zadržania alebo umiestnenia do čakacej zóny.

4.2.1.2. Výbor sa nazdáva, že okrem uvedených dvoch prípadov nemožno žiadateľov o azyl zadržiavať a že žiadne rozhodnutie o zadržaní nemožno odôvodňovať nutnosťou „stanoviť, zistiť alebo overiť totožnosť alebo štátnu príslušnosť žiadateľa“ a už vôbec nie „na účely zistenia skutočností, na ktorých je založená žiadosť o azyl a ktoré by sa inak mohli stratiť“.

4.2.1.3. EHSV navrhuje upraviť formuláciu prepracovaného článku 9 ods. 5 nasledujúcim spôsobom: Predĺženie lehoty zadržania preskúma z úradnej moci súdny orgán v primeraných časových intervaloch a na žiadosť príslušného žiadateľa o azyl vždy, keď sa vyskytnú nové okolnosti alebo informácie, ktoré ovplyvnia zákonnosť zadržania .

4.2.2. Podľa EHSV by podmienky zadržania mali zaručovať humánne zaobchádzanie s daným človekom a rešpektovanie jeho ľudskej dôstojnosti. Pokiaľ ide o podmienky zadržania (článok 10) v špecializovaných centrách, ktoré nie sú väzenskými zariadeniami, bolo by oprávnené, aby sa zlúčenie žiadateľa s ostatnými štátnymi príslušníkmi, ktorí nepožiadali o azyl, nemohlo uskutočniť bez písomného súhlasu dotknutej osoby (článok 10 ods. 1).

Okrem toho vzhľadom na rôznorodosť spôsobov zadržiavania v jednotlivých krajinách Európskej únie treba uviesť, že UNHCR a iné organizácie môžu komunikovať so žiadateľmi a navštevovať ich na všetkých miestach, kde sú zadržiavaní (článok 10 ods. 2) a tá istá terminológia by sa mala použiť aj v článku 10 ods. 3.

4.2.3.1. Okrem toho výbor rovnako ako v prípade návrhu prepracovaného znenia 2. dublinského nariadenia, „ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov“ (12), odporúča, aby žiadateľovi o medzinárodnú ochranu boli oznámené informácie uvedené v článku 10 ods. 3, a to v jeho jazyku alebo v jazyku, ktorému rozumie, vrátane poskytnutia súdneho tlmočníka alebo súdne overeného prekladu.

4.2.4. V snahe o lepšiu súvislosť textu by mal výraz „žiadatelia o azyl“ nahradiť výrazom „žiadatelia o medzinárodnú ochranu“ (článok 11 ods. 4).

4.2.5. EHSV víta zákaz zadržania maloletých osôb bez sprievodu (prepracované znenie článku 11 ods. 1) a podporuje tvrdenie, že osoby s osobitnými potrebami by sa v zásade nemali zadržiavať (prepracované znenie článku 11 ods. 5).

4.3. Školská dochádza maloletých osôb, zamestnanie a odborná príprava (kapitola II – články 14 až 16)

Cieľom návrhu smernice je uľahčiť a urýchliť začlenenie žiadateľov do spoločnosti v krajine, ktorá ich prijala. Školská dochádzka maloletých osôb, prístup k zamestnaniu a odborná príprava prispievajú k naplneniu tohto cieľa.

4.3.1.1. V tomto duchu sa výbor nazdáva, že začlenenie maloletých do školského systému netreba odďaľovať a že trojmesačná lehota sa javí ako zbytočne dlhá a bolo by užitočné ju skrátiť na dva mesiace (článok 14 ods. 2).

Výbor schvaľuje iniciatívu Komisie umožniť žiadateľom o azyl prístup na pracovný trh najneskôr do šiestich mesiacov a považuje za nutné zúžiť možný výklad článku 15 ods. 1 doplnením nasledujúcej formulácie: „Členské štáty sa usilujú o to, aby žiadatelia mali skutočne prístup na pracovný trh“, čo predpokladá prístup k sociálnym službám a poradenstvu pre žiadateľov o azyl.

4.3.2.1. Výbor uznáva, že stanovené postupy prijímania žiadateľov môžu prospieť konkrétnemu štátu aj samotnému žiadateľovi o azyl, pretože žiadateľovi poskytujú možnosť dosiahnuť určitý stupeň sebestačnosti.

4.3.3. Výbor pripomína svoje stanovisko (13) na tému prvej smernice o prijímaní žiadateľov o azyl a zdôrazňuje skutočnosť, že „štátni príslušníci tretích krajín, ktorí sú v starostlivosti prijímacieho štátu, by mali získať čo najrozsiahlejšie vzdelanie, a to z dvoch dôvodov: po prvé, všetky poznatky, ktoré tieto osoby získajú, pozitívne ovplyvnia rozvoj ich krajiny pôvodu, ak by sa do nej vrátili. (…). Po druhé, ak tieto osoby zostanú v členskom štáte, vzdelanie im uľahčí prístup na pracovný trh“. V tomto duchu výbor pokladá za nevyhnutné obmedziť manévrovací priestor členských štátov v oblasti výkladu článku 16 a prijať priamejšiu a úplnejšiu formuláciu: „Členské štáty povoľujú a organizujú prístup žiadateľov o azyl k odbornej príprave bez ohľadu na to, či majú žiadatelia o azyl prístup na pracovný trh alebo nie“.

4.4. Všeobecné pravidlá o materiálnych prijímacích podmienkach a zdravotnej starostlivosti (článok 17)

4.4.1. Výbor odporúča, aby sa spresnilo, že počas odvolacieho konania sa naďalej uplatňujú príslušné normy.

4.4.2. EHSV podporuje prepracované znenie článku 17 ods. 5, ktorým by sa mala zvýšiť úroveň materiálnych prijímacích podmienok v členských štátoch, kde je súčasná úroveň nedostatočná.

4.5. Obmedzenie alebo zrušenie materiálnych prijímacích podmienok (kapitola III – článok 20)

4.5.1. Výbor je znepokojený týmto opatrením, ktoré sa uplatňuje v prípade, že žiadateľ o azyl „už podal žiadosť v tom istom členskom štáte“. V praxi sa totiž často stáva, že po prvej žiadosti môže nasledovať žiadosť o preskúmanie kvôli poskytnutiu doplňujúcich informácií o situácii žiadateľa alebo kvôli predloženiu dodatočných podkladov. Žiadateľ by bol teda veľmi znevýhodnený, ak by bol vylúčený z materiálneho prijímacieho systému. Výbor teda žiada, aby sa toto ustanovenie vypustilo (článok 20 ods. 1 písm. c).

Toto opatrenie navyše podľa všetkého protirečí duchu, ktorým sa riadi prepracovanie nariadenia, ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu (14) a ustanoveniam v ňom uvedeným.

4.5.2. EHSV víta návrh obmedziť možnosti zrušiť zabezpečovanie materiálnych prijímacích podmienok v prepracovanom článku 20 ods. 2 a návrh posilniť ustanovenie v prepracovanom článku 20 ods. 4, ktoré má zabezpečiť, aby sa minimálne materiálne prijímacie podmienky poskytovali všetkým žiadateľom o azyl.

4.6. Opatrenia pre osoby s osobitnými potrebami (kapitola IV – články 21 až 24)

Výbor vyjadruje želanie, aby sa v prípade maloletých sústavne uvádzalo, že „najlepší záujem detí“ treba chápať s odkazom na článok 3 ods. 1 Medzinárodného dohovoru o právach dieťaťa (článok 22 ods. 1).

4.7. Obete mučenia a násilia (článok 24)

4.7.1. Výbor odporúča, aby sa obetiam mučenia a násilia a osobám, ktoré majú fyzické a psychické zdravotné problémy, poskytla vhodná nemocničná starostlivosť.

4.7.2. Ak je to potrebné, mal by im byť umožnený prístup do špecializovaných centier. Všeobecní a špecializovaní zdravotníci musia mať prístup do prijímacích alebo zadržiavacích centier a žiadatelia o medzinárodnú ochranu musia mať prístup k diagnostikovaniu alebo osobitnej starostlivosti poskytovanej personálom vyškoleným v súlade so všeobecne platnými pravidlami zdravotníckeho systému v prijímacom štáte.

4.7.3. Hoci EK nenavrhuje zmeny v článku 13, ktorý umožňuje členským štátom vyžadovať lekárske vyšetrenie žiadateľov z dôvodov ochrany zdravia obyvateľstva, výbor by chcel pripomenúť, že povinné testovanie na HIV je porušením viacerých ľudských práv, najmä práva na súkromie (15). Testovanie by nemalo byť podmienkou povolenia vstupu na územie štátu alebo na začatie azylového konania u osôb, ktoré žiadajú o medzinárodnú ochranu. K lekárskym vyšetreniam by sa mali poskytovať potrebné informácie v jazyku, ktorému žiadateľ rozumie (pozri bod 4.2.3.1) a mali by poskytovať záruky súhlasu, poradenstva a dôvernosti, ako aj potrebnej lekárskej starostlivosti a liečby.

4.8. Odvolania (kapitola V – článok 25)

4.8.1. Výbor podporuje ustanovenie, podľa ktorého musia štáty zabezpečiť žiadateľom právnu pomoc (článok 25 ods. 2) no nazdáva sa, že by sa malo spresniť, že odvolanie má odkladný účinok (článok 25 ods. 1), pretože inak by ustanovenie mohlo stratiť akýkoľvek operatívny charakter (16).

V Bruseli 16. júla 2009 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Mario SEPI

(1) Pozri stanovisko z 12. 3. 2008 na tému „Zelená kniha o budúcom spoločnom európskom azylovom systéme“, spravodajkyňa: pani Le Nouail Marlière, Ú. v. EÚ C 204, 9.8.2008.

(2) Pozri stanovisko EHSV z 25. 2. 2009 na tému „Oznámenie Komisie Rade, Európskemu parlamentu, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov: Plán politiky v oblasti azylu – Integrovaný prístup k ochrane v rámci celej EÚ“, spravodajca: pán Pariza Castaños, pomocná spravodajkyňa: pani Bontea (Ú. v. EÚ C 218, 11.9.2009)

(3) KOM (2007) 301 v konečnom znení, zo 6. 6. 2007.

(4) K tejto téme sa EHSV vyjadril prostredníctvom stanoviska ESHV z 12. 3. 2008 na tému „Zelená kniha o budúcom spoločnom európskom azylovom systéme“, spravodajkyňa: pani LE NOUAIL MARLIÈRE, Ú. v. EÚ C 204, 9.8.2008.

(5) Stanovisko EHSV z 28. 11. 2001 na tému „Návrh smernice Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl v členských štátoch“, spravodajca: pán MENGOZZI; pomocný spravodajca: pán PARIZA CASTAÑOS (Ú. v. ES C 48, 21.2.2002).

(6) Pozri stanovisko EHSV z 28. 11. 2001 na tému „Návrh smernice Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl v členských štátoch“, spravodajca: pán MENGOZZI; pomocný spravodajca: pán PARIZA CASTAÑOS (Ú. v. ES C 48, 21.2.2002).

(7) „Každý má právo na prácu, na slobodnú voľbu zamestnania, na spravodlivé a uspokojivé pracovné podmienky a na ochranu pred nezamestnanosťou.“

(8) 1951.

(9) Ženevský dohovor, článok 31: „Zmluvné štáty nebudú postihovať z dôvodu nezákonného vstupu alebo pobytu utečencov, ktorí prišli z územia, kde je ich život alebo sloboda ohrozená v zmysle prvého článku, ktorí vstúpili na ich územie bez povolenia, alebo sa na ňom nachádzajú, za podmienky, že sa bezodkladne dostavia pred orgány a predložia im právoplatne uznané dôvody ich vstupu alebo nezákonnej prítomnosti.“ [neoficiálny preklad]

(10) Článok 37 súvisí hlavne do zadržaním.

(11) Medzinárodný dohovor o právach dieťaťa. Článok 3 ods. 1: Záujem dieťaťa musí byť prvoradým hľadiskom pri akýchkoľvek postupoch týkajúcich sa detí, či už vykonávaných súkromnými alebo verejnými zariadeniami sociálnej starostlivosti, súdmi, správnymi alebo zákonodarnými orgánmi.

(12) Pozri stranu 115 tohto úradného vestníka.

(13) Pozri stanovisko EHSV z 28. 11. 2001 na tému „Návrh smernice Rady, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl v členských štátoch“, spravodajca: pán Mengozzi; pomocný spravodajca: pán Pariza Castaños (Ú. v. ES C 48, 21.2.2002) – smernica 2003/9/CE.

(14) KOM (2008) 820 v konečnom znení, ktorý je predmetom stanoviska EHSV z 16. 7. 2009 na tému „Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa ustanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov“ (prepracované znenie), spravodajkyňa: pani Le Nouail Marlière (CESE 443/2009 – SOC/333). Nachádza sa aj v tomto istom dokumente.

(15) Uvedené okrem iného aj v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, článok 8.

(16) Rozsudok vo veci Gebremedhin proti Francúzsku; Európsky súd pre ľudské práva, 26. apríla 2007: Dohovor Rady Európy o ochrane ľudských práv a základných slobôd, 1950, článok 3 a článok 13, definitívna povaha škody, ktorá mohla vzniknúť, ak by sa naplnilo riziko mučenia alebo zlého zaobchádzania, priznanie plného odkladného účinku. Odseky 66 a 67 http://cmiskp.echr.coe.int/tkp197/view.asp?action=html&documentId=816069&portal=hbkm&source=externalbydocnumber&table=F69A27FD8FB86142BF01C1166DEA398649.