V novembri 2018 Komisia predložila ďalšiu správu podľa článku 126 ods. 3 ZFEÚ, keďže v návrhu rozpočtového plánu Talianska na rok 2019 zistila „mimoriadne závažné nedodržanie“ fiškálneho odporúčania, ktoré mu adresovala Rada 13. júla 2018, čím sa odôvodňuje prehodnotenie súladu Talianska s referenčnou hodnotou pre znižovanie dlhu v roku 2017. Vláda však toto „mimoriadne závažné nedodržanie“ preventívnej časti Paktu stability a rastu ukončila, čo si vyžiadalo prehodnotenie, a to prostredníctvom zmien, ktoré v decembri 2018 zaviedla do svojho rozpočtu na rok 2019.

Komisia vydala 23. mája 2018 správu podľa článku 126 ods. 3 ZFEÚ, lebo Taliansko v roku 2017 nedosiahlo dostatočný pokrok v dodržiavaní dlhového kritéria. V správe sa dospelo k záveru, že kritérium by sa malo považovať za dodržané v danom čase, najmä so zreteľom na ex post dodržanie preventívnej časti zo strany Talianska v roku 2017. V správe sa takisto poukázalo na riziko značnej odchýlky od postupu úprav smerom k strednodobému rozpočtovému cieľu, ktorý odporúčala Rada na rok 2018, a to na základe plánov vlády, ako aj prognózy Komisie z jari 2018. V správe sa uvádza, že Komisia by prehodnotila súlad na základe ex post údajov za rok 2018, ktoré majú byť oznámené na jar 2019.

1.dodržiavanie strednodobého rozpočtového cieľa alebo postupu úprav smerom k jeho dosiahnutiu, čím sa má zabezpečiť udržateľnosť alebo rýchly pokrok smerom k udržateľnosti za normálnych makroekonomických podmienok. Keďže pri strednodobom rozpočtovom cieli pre jednotlivé krajiny sa berie do úvahy úroveň dlhu a implicitné záväzky, dodržiavaním strednodobého rozpočtového cieľa alebo postupu úprav smerom k jeho dosiahnutiu by sa mala zabezpečiť konvergencia dlhových pomerov smerom k obozretným úrovniam aspoň v strednodobom horizonte;

V prípade zjavného porušenia dlhového kritéria je analýza závažných faktorov obzvlášť odôvodnená, keďže dynamiku dlhu ovplyvňujú faktory, ktoré sú mimo kontroly vlády, do väčšej miery než deficit. Uznáva sa to v článku 2 ods. 4 nariadenia (ES) č. 1467/97, v ktorom sa stanovuje, že závažné faktory sa zohľadnia pri posudzovaní súladu na základe dlhového kritéria bez ohľadu na závažnosť porušenia. V tejto súvislosti je pri posudzovaní súladu s dlhovým kritériom potrebné zvážiť (a v minulých správach sa zvážili) aspoň tieto tri hlavné aspekty vzhľadom na ich vplyv na dynamiku a udržateľnosť dlhu:

Na rok 2020 sa v programe stability predpokladá, že pomer dlhu k HDP sa zníži na 131,3 %, teda o 1,3 percentuálneho bodu v porovnaní s úrovňou z roka 2019. Predpokladaná dynamika vyplýva najmä z veľkého predpokladaného primárneho prebytku (1,6 % HDP) a z neutrálneho „efektu snehovej gule“ na základe predpokladaného výrazného zvýšenia rastu nominálneho HDP (2,8 %), a to napriek zosúladeniu dlhu a deficitu, ktorým sa mierne zvyšuje dlh (0,3 %). Komisia naopak očakáva, že pomer dlhu k HDP Talianska bude v roku 2020 ďalej narastať až na 135,2 %. Rozdiel je spôsobený oveľa nižším primárnym saldom (primárny deficit 0,2 % HDP), keďže Komisia do svojej prognózy nezahŕňa zvyšovanie sadzieb DPH uzákonené v podobe ochrannej doložky ani oveľa väčší „efekt snehovej gule“ na zvyšovanie dlhu (1,4 %) súvisiaci s obozretnejšími predpokladmi rastu nominálneho HDP (1,8 % namiesto 2,8 %). Komisia navyše predpokladá, že výsledky privatizácií budú slabšie, než plánuje vláda (nula namiesto 0,3 % HDP). Riziká týkajúce sa odhadov dlhu v prognóze Komisie aj v programe stability môžu súvisieť s horším makroekonomickým výhľadom, než sa očakávalo, s výraznejším zhoršením primárneho salda, nižšou infláciou a/alebo výnosmi z privatizácie a vyššími výdavkami na úroky, než sa očakávalo.

V prognóze Komisie z jari 2019 sa predpokladá, že deficit verejných financií Talianska v roku 2019 dosiahne výšku 2,5 % HDP a v roku 2020 sa zvýši na 3,5 %. Napriek tomu, že čistý vplyv opatrení z rozpočtu na rok 2019 na zvýšenie deficitu je v súlade s výhľadmi uvedenými v programe stability, prognóza celkového deficitu Komisie na rok 2019 je o niečo vyššia, a to najmä preto, že Komisia vychádza z obozretnejšieho trendu verejných výdavkov. Vyšší deficit, ktorý Komisia predpokladá na rok 2020 za predpokladu nezmenenej politiky v porovnaní so zámermi vlády, sa vysvetľuje najmä tým, že Komisia nezahŕňa vyššiu sadzbu DPH uzákonenú na rok 2020 v podobe ochrannej doložky, vzhľadom na systematické rušenia zaznamenané v posledných rokoch a chýbajúce podrobnosti o možných alternatívnych opatreniach.

Na základe prognózy Komisie z jari 2019 sa potvrdilo celkové posúdenie na základe prepočítaných vládnych plánov. Referenčná hodnota pre výdavky poukazuje na riziko značnej odchýlky v roku 2020 (rozdiel vo výške 1,5 % HDP), ako aj v rokoch 2019 a 2020 posudzovaných spoločne (priemerný rozdiel 1,2 % HDP ročne), keďže miera rastu verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení vo výške 3,3 % prekročí mieru rastu odporúčanú Radou. To isté naznačuje pilier štrukturálneho salda, keďže Komisia očakáva, že štrukturálne saldo Talianska sa v roku 2020 zhorší o 1,2 % HDP. Poukazuje to na riziko značnej odchýlky za jeden rok (rozdiel vo výške 1,8 % HDP v roku 2019), ako aj za roky 2019 a 2020 posudzované spoločne (rozdiel v priemere 1,3 % ročne). Tento záver by sa nezmenil po zohľadnení predbežne priznaných úľav na mimoriadne udalosti v roku 2019. Nedostatky pri dodržiavaní budú podľa prognózy Komisie v roku 2020 v obidvoch pilieroch oveľa vyššie, než sa predpokladá v programe stability, keďže prognóza Komisie nezahŕňa ochranné doložky a predpokladá sa v nej horší fiškálny výhľad v roku 2020.

Na základe programu stability referenčná hodnota pre výdavky poukazuje na riziko určitej odchýlky v roku 2020 (rozdiel 0,3 % HDP) a riziko značnej odchýlky v rokoch 2019 a 2020 posudzovaných spolu (priemerný rozdiel 0,5 % HDP ročne), keďže miera rastu verejných výdavkov bez diskrečných príjmových opatrení a jednorazových opatrení na úrovni 0,6 % prekročí mieru rastu, ktorú odporučila Rada. To isté naznačuje pilier štrukturálneho salda, keďže v programe stability sa predpokladá, že (prepočítané) štrukturálne saldo sa v roku 2020 zlepší o 0,2 % HDP. Poukazuje to na riziko určitej odchýlky za jeden rok (rozdiel vo výške 0,4 % HDP v roku 2020) a riziko značnej odchýlky za roky 2019 a 2020 posudzované spoločne (rozdiel v priemere 0,6 % ročne). Náznaky z obidvoch pilierov svedčia o tom, že pozitívnejší fiškálny vývoj predpokladaný v programe stability na rok 2020, prevažne spôsobený predpokladaným úplným vykonaním veľkého zvýšenia DPH, nepostačuje na vykompenzovanie veľkej plánovanej odchýlky od požiadavky preventívnej časti v roku 2019. V celkovom posúdení založenom na vládnych plánoch sa poukazuje na riziko značného odchýlenia sa od postupu úprav smerom k strednodobému rozpočtovému cieľu odporúčanému Radou na rok 2020. Tento záver by sa nezmenil ani po zohľadnení predbežne priznaných úľav na „mimoriadne udalosti“ v roku 2019.

Na základe prognózy Komisie z jari 2019 sa potvrdilo celkové posúdenie na základe prepočítaných vládnych plánov. Referenčná hodnota pre výdavky poukazuje na riziko značnej odchýlky v roku 2019 (rozdiel vo výške 0,9 % HDP), ako aj v rokoch 2018 a 2019 posudzovaných spoločne (rozdiel v priemere 0,8 % HDP ročne po zohľadnení „priestoru na voľné konanie“ v roku 2018), keďže miera rastu verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení vo výške 2,0 % prekročí mieru rastu odporúčanú Radou. To isté naznačuje pilier štrukturálneho salda, keďže Komisia očakáva, že štrukturálne saldo Talianska sa v roku 2019 zhorší o 0,2 % HDP a dosiahne hodnotu –2,4 % HDP. Pilier štrukturálneho salda preto poukazuje na riziko značnej odchýlky za jeden rok (rozdiel vo výške 0,8 % HDP v roku 2019), ako aj za roky 2018 a 2019 posudzované spoločne (rozdiel v priemere 0,6 % ročne po zohľadnení „priestoru na voľné konanie“ v roku 2018). Tento záver by sa nezmenil po zohľadnení predbežne priznaných úľav na mimoriadne udalosti v roku 2019. Talianske orgány však naznačujú, že saldo rozpočtu na rok 2019 je ohrozené rizikom lepšieho než očakávaného vývoja, a to z dôvodu vyšších než očakávaných príjmov a nižších než predpokladaných verejných výdavkov na opatrenia uvedené v rozpočte na rok 2019 (oddiel 4.5).

Na základe programu stability poukazuje referenčná hodnota pre výdavky na riziko značnej odchýlky v roku 2019 (rozdiel vo výške 0,7 % HDP), ako aj v rokoch 2018 a 2019 posudzovaných spoločne (priemerný rozdiel 0,7 % HDP ročne po zohľadnení priestoru na voľné konanie v roku 2018), keďže miera rastu verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení na úrovni 1,8 % prekročí mieru rastu, ktorú odporúča Rada. To isté naznačuje pilier štrukturálneho salda, keďže v programe stability sa predpokladá, že (prepočítané) štrukturálne saldo sa v roku 2019 zhorší o 0,2 % HDP. Poukazuje to na riziko značnej odchýlky tak za jeden rok (rozdiel vo výške 0,8 % HDP v roku 2019), ako aj za roky 2018 a 2019 posudzované spoločne (rozdiel v priemere 0,6 % ročne po zohľadnení priestoru na voľné konanie v roku 2018). V celkovom posúdení založenom na vládnych plánoch sa poukazuje na riziko značného odchýlenia sa od postupu úprav smerom k strednodobému rozpočtovému cieľu, ktorý Rada odporučila na rok 2019. Tento záver by sa nezmenil, ak by sa rozpočtový vplyv (približne 0,18 % HDP) mimoriadneho programu údržby cestnej siete a cestných spojení v nadväznosti na zrútenie mosta Morandi v Janove a preventívneho plánu na obmedzenie hydrogeologických rizík v nadväznosti na nepriaznivé poveternostné podmienky považovali za „nezvyčajné udalosti“ mimo kontroly dotknutého členského štátu na účely článku 5 ods. 1 a článku 6 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1466/97 a odpočítali by sa od požiadavky preventívnej časti Paktu stability a rastu.

Na základe oznámených údajov referenčná hodnota pre výdavky poukazuje na neprimeranú fiškálnu úpravu v roku 2018, keďže sa očakáva, že miera rastu talianskych verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení na úrovni 2 % prekročila nárast na úrovni 0,5 %, ktorý odporučila Rada. Na základe oznámených údajov a prognózy Komisie z jari 2019 sa navyše odhaduje zhoršenie štrukturálneho salda Talianska o 0,1 % HDP v roku 2018, teda nedosiahnutie primeraného štrukturálneho úsilia na úrovni 0,3 % HDP. Podrobnejšie možno konštatovať, že zvýšenie štrukturálnych primárnych výdavkov Talianska približne o 0,45 % potenciálneho HDP v porovnaní s rokom 2017 bolo do veľkej miery spôsobené odmenami zamestnancov a sociálnymi transfermi v hotovosti. Tento nárast sa len čiastočne vykompenzoval nižším účtom za úroky, rádovo 0,1 % HDP, čo vyústilo do celkového zvýšenia štrukturálnych výdavkov približne o 0,35 % potenciálneho HDP. Štrukturálne príjmy Talianska sa na druhej strane zvýšili len približne o 0,25 % potenciálneho HDP, čo sa z veľkej časti pripisuje príjmom z nepriamych daní a príspevkom na sociálne zabezpečenie. V celkovom posúdení sa teda poukazuje na to, že Taliansko nedodržalo postup úprav smerom k strednodobému rozpočtovému cieľu, ktorý Rada odporučila na rok 2018.

4.2.Strednodobá pozícia verejného dlhu

Taliansky verejný dlh zostáva pre hospodárstvo hlavným zdrojom zraniteľnosti. Novoprijatými opatreniami a nepriaznivým demografickým vývojom sa čiastočne zvrátia pozitívne vplyvy dosiahnuté minulými dôchodkovými reformami a oslabí sa dlhodobá fiškálna udržateľnosť Talianska. Fiškálnu udržateľnosť narušil aj posun úrovne úrokových sadzieb na štátne dlhopisy, ktorý sme pozorovali v roku 2018 a začiatkom roku 2019.

Po tom, ako pomer dlhu k HDP Talianska v roku 2018 dosiahol úroveň 132,2 %, sa na základe prognózy Komisie z jari 2019 očakáva, že v roku 2020 ďalej stúpne na 135 %. Očakáva sa, že hlavnou hnacou silou očakávaného nárastu pomeru dlhu k HDP budú v rokoch 2019 – 2020 značné zhoršenie primárneho prebytku, všeobecne stabilné úrokové výdavky a takmer nulové výnosy z privatizácie v súvislosti so slabým rastom nominálneho HDP.

Podľa ukazovateľa rizika krátkodobej fiškálnej udržateľnosti „S0“ Európskej komisie sa nezdá, že by Taliansko v oblasti krátkodobej udržateľnosti čelilo výzvam, hoci z fiškálneho hľadiska sa objavujú zraniteľné miesta. V skutočnosti zostávajú riziká z makrofinančného hľadiska celkovo obmedzené, a to aj vďaka stále pružnej menovej politike ECB. Taliansko je však vystavené náhlemu nárastu averzie finančných trhov voči riziku, čo je spôsobené stále vysokými potrebami predlžovania splatnosti (približne 17 % HDP v roku 2019) jeho vysokého verejného dlhu. Podľa pozorovania od mája 2018 môžu takéto zvýšenia viesť k vysokej volatilite na trhoch so štátnymi dlhopismi a k podstatne vyšším nákladom na dlhové služby s následným rizikom negatívnych vplyvov na bankový sektor a na podmienky financovania firiem a domácností.

V strednodobom horizonte čelí Taliansko značným výzvam v oblasti udržateľnosti. Predpokladá sa, že jeho štrukturálny primárny prebytok sa bude ďalej zhoršovať na 1,2 % HDP v roku 2019 a 0,2 % HDP v roku 2020, čo je pokles z hodnoty 3,5 % v roku 2015. Mohli by sa tým zvýšiť riziká udržateľnosti v strednodobom horizonte, keďže slabá fiškálna pozícia by mohla ďalej zvyšovať rizikové prirážky. Táto skutočnosť je zachytená v strednodobej analýze Komisie týkajúcej sa udržateľnosti dlhovej služby a v ukazovateli rizika fiškálnej udržateľnosti S1, pričom oba poukazujú na „vysoké riziko“. K tomuto posúdeniu prispieva vysoký a rastúci predpokladaný objem dlhu v roku 2029 v základnom scenári a jeho citlivosť na makroekonomicko-fiškálne otrasy. Dosiahnutie pomeru dlhu vo výške 60 % HDP do roku 2033 by si preto vyžadovalo, aby Taliansko v rokoch 2021 – 2025 vynaložilo veľké kumulatívne fiškálne úsilie vo výške 10,2 percentuálneho bodu HDP.

Z dlhodobého hľadiska sa očakáva, že Taliansko bude čeliť značným výzvam v oblasti udržateľnosti, ktoré sú poháňané veľkou fiškálnou úpravou potrebnou na stabilizáciu pomeru dlhu k HDP najmä vzhľadom na budúce náklady spojené so starnutím obyvateľstva, a takisto zraniteľnými miestami spojenými s vysokým dlhovým zaťažením. Ukazovateľ rizika dlhodobej fiškálnej udržateľnosti S2 poukazuje na stredné riziká, keďže na dlhodobé udržanie stabilného pomeru dlhu k HDP by bolo potrebné trvalé zvýšenie štrukturálneho primárneho prebytku Talianska vo výške približne 3,2 percentuálneho bodu HDP, a to aj vzhľadom na náklady spojené so starnutím obyvateľstva. Vzhľadom na zraniteľnosti súvisiace s vysokým dlhovým zaťažením zaznamenaným pri posudzovaní rizík v analýze udržateľnosti dlhovej služby to poukazuje na vysoké riziká aj v dlhodobom horizonte. Dlhodobá udržateľnosť, ktorú zabezpečovali minulé dôchodkové reformy obmedzením implicitných záväzkov v dôsledku starnutia obyvateľstva, sa totiž zhoršuje v dôsledku zhoršujúceho sa demografického vývoja, ktorý predpokladá Eurostat, ako aj nedávno prijatých reforiem. V rozpočte na rok 2019 vláda predovšetkým rozšírila možnosť predčasného odchodu do dôchodku, čím značne zvýšila verejné výdavky na starobné dôchodky. Dodatočné náklady, približne vo výške 0,3 % HDP v roku 2019, by ešte viac zvýšili výdavky Talianska na starobné dôchodky, ktoré na úrovni približne 15 % potenciálneho HDP v roku 2017 už teraz patria k najvyšším v Únii a OECD. Keďže Taliansko v zamestnanosti svojich starších pracovníkov (55 – 64 rokov) už teraz zaostáva za priemerom EÚ, zvýšená flexibilita predčasného odchodu do dôchodku by mohla negatívne ovplyvniť aj ponuku pracovnej sily, a tým brzdiť potenciálny rast. Ďalšie ustúpenie od vykonávania minulých dôchodkových reforiem môže celkovo výrazne zhoršiť dlhodobé riziká udržateľnosti Talianska, čo ohrozí vhodný postup znižovania jeho veľmi veľkého pomeru verejného dlhu k HDP.

Príjmy z privatizácie sa v roku 2018 navyše pohybovali okolo nuly, čo znamená, že sa do veľkej miery nepodarilo dosiahnuť cieľ 0,3 % HDP, ktorý vláda naplánovala na daný rok. V programe stability sa navyše do budúcna očakávajú veľké príjmy z privatizácie vo výške 1 % HDP na rok 2019 a 0,3 % na rok 2020. Vzhľadom na doterajšie slabé výsledky privatizácie sa do prognózy Komisie na základe vierohodných a špecifických návrhov, o ktorých sa v súčasnosti rokuje, začleňujú príjmy z privatizácie za rok 2019 iba okolo výšky 0,1 % HDP, pričom v roku 2020 sa z dôvodov obozretnosti nepočíta so žiadnymi príjmami z privatizácie.

4.3.Strednodobá hospodárska pozícia

Možno tvrdiť, že makroekonomické spomalenie zaznamenané od druhej polovice roka 2018 s rastom nominálneho HDP pod úrovňou 2 % v roku 2018 a v rokoch 2019 – 2020 na základe prognózy Komisie sčasti vysvetľuje veľké nedostatky Talianska pri dodržiavaní výhľadovo orientovanej konfigurácie referenčnej hodnoty pre znižovanie dlhu. K makroekonomickému spomaleniu však mohli prispieť politické rozhodnutia prostredníctvom negatívneho ovplyvnenia dôvery a prísnejšieho úverového kanála. Taliansko dosiahlo navyše obmedzený pokrok pri plnení odporúčaní pre jednotlivé krajiny na rok 2018 a v národnom programe reforiem sa uvádzajú len obmedzené podrobnosti o niekoľkých nových záväzkoch, ktoré sú v ňom uvedené. Celkovo teda nízky rast produktivity stále obmedzuje rastový potenciál Talianska a zabraňuje rýchlejšiemu znižovaniu pomeru dlhu k HDP.

Cyklické podmienky, potenciálny rast a inflácia

Talianske hospodárstvo upadlo v druhej polovici roka 2018 do mierneho poklesu, keď sa vplyv spomalenia svetového obchodu rozšíril na talianske hospodárstvo a zosilnil sa utlmeným domácim dopytom. Vyššie výnosy zo štátnych dlhopisov v porovnaní so začiatkom roka 2018 sa totiž, hoci s oneskorením, premietli do prísnejších úrokových podmienok, zatiaľ čo neistota v oblasti smerovania politík a reforiem mala negatívny vplyv na investície. Rast reálneho HDP dosiahol v roku 2018 celkovo 0,9 %. Rýchle odhady ISTAT na prvý štvrťrok 2019 podporujú zlepšenie hospodárskej činnosti, napriek tomu, že slabý domáci dopyt a utlmený obchod a nálada spotrebiteľov naznačujú, že rast produkcie naberie na sile až v druhej polovici roka (v porovnaní s poslednými dvomi štvrťrokmi 2018). V dôsledku toho má rast reálneho HDP v roku 2019 podľa prognózy Komisie ostať pomalý na úrovni 0,1 %, pričom v roku 2020 dosiahne 0,7 %. Prognózy rastu uvedené v programe stability, podľa ktorých sa má reálna produkcia v roku 2019 zvýšiť o 0,2 % a v roku 2020 o 0,8 %, sú len o trochu optimistickejšie než prognóza Komisie, vláda však zohľadňuje aj zvýšenie DPH uzákonené na rok 2020 v podobe ochrannej doložky.

Pokiaľ ide o rast deflátora HDP, prognózy vlády sú takisto optimistickejšie ako prognózy Komisie, pričom rast nominálneho HDP v roku 2019 nemá byť vo výške 0,8 %, ale 1,2 % (a v roku 2020 2,8 % namiesto 1,8 %, prevažne však z dôvodu predpokladaného zvyšovania DPH v rámci programu stability). Po tom, čo celková inflácia meraná harmonizovaným indexom spotrebiteľských cien (HICP) v roku 2017 vzrástla o 1,2 %, zostala v roku 2018 vo všeobecnosti stabilná a Komisia očakáva, že sa v roku 2019 zmierni až na 0,9 %, sčasti z dôvodu nižších cien energií, a následne sa v roku 2020 mierne zvýši na 1,1 %. Jadrová inflácia, ktorá bola v apríli 2019 na úrovni 0,6 %, má do konca roka 2020 stúpnuť nad 1 % v súlade s miernym rastom miezd.

Odhaduje sa, že potenciálny rast Talianska sa v roku 2018 zvýšil na 0,5 % (nárast z 0,2 % v roku 2017), v roku 2019 sa však znova spomalí na 0,3 % a v roku 2020 stúpne na 0,5 %. Celkovo ostáva veľmi malý. V dôsledku toho Komisia odhaduje, že Talianska záporná produkčná medzera sa uzavrela v roku 2018, keď sa zmenšila z –0,5 % potenciálneho HDP v roku 2017 na –0,1 %, ale v roku 2019 sa znova rozšíri na –0,3 % z dôvodu výraznejšieho spomaľovania rastu skutočného HDP, pričom sa znova uzavrie v roku 2020. Napriek pokroku dosiahnutému v niektorých oblastiach reforiem (napríklad trh práce a verejná správa, boj proti daňovým únikom, ozdravenie súvahy bánk) rastový potenciál Talianska naďalej ovplyvňuje dedičstvo krízy a pretrvávajúce štrukturálne nedostatky. Reálny HDP Talianska sa sotva vrátil na úroveň spred krízy, zatiaľ čo reálny HDP vo zvyšku eurozóny je teraz o 21 % vyššie ako v roku 2004. Podrobnejšie možno konštatovať, že priemerná ročná miera rastu Talianska bola v období 2004 – 2018 vo výške 0,1 % v porovnaní s 1,5 % vo zvyšku eurozóny.

Vysvetľuje sa to prevažne štrukturálnymi faktormi, ktoré bránia efektívnemu prideľovaniu zdrojov a brzdia produktivitu. Stále veľký podiel starobných dôchodkov a nákladov na dlhové služby vo verejných výdavkoch Talianska obmedzuje výdavkové položky podporujúce rast, ako je vzdelávanie a infraštruktúra. Vysoké daňové zaťaženie výrobných faktorov a stále nízka daňová disciplína naďalej brzdia hospodársky rast. Rast zamestnanosti podporili reformy trhu práce a stimuly na prijímanie do zamestnania, do značnej miery ho však poháňali dočasné zmluvy, pričom na budúce vyhliadky hospodárskeho rastu negatívne vplýva stále vysoká miera dlhodobej nezamestnanosti a nezamestnanosti mladých ľudí. Podnikateľské prostredie naďalej brzdí podnikanie, a to aj z dôvodu slabých miest vo verejnej správe a veľmi dlhých občianskoprávnych a trestnoprávnych konaní. Investície, najmä do nehmotného majetku, sú napokon stále nízke. V tejto súvislosti by bolo dôležité, aby Taliansko obnovilo reformné úsilie v záujme zlepšenia strednodobých vyhliadok rastu a posilnenia udržateľnosti verejných financií krajiny.

Celkovo možno povedať, že prebiehajúce spomalenie hospodárskeho rastu Talianska si po období krízy znova vyžaduje starostlivé nastavenie fiškálnej úpravy, aby sa predišlo tomu, že veľké fiškálne úsilie sa v kontexte tlmeného rastu nominálneho HDP stane kontraproduktívnym. Nízka inflácia Taliansku navyše sťažuje znižovanie podielu verejných výdavkov na HDP zmrazením miezd a dôchodkových nárokov v nominálnom vyjadrení, pričom to implicitne znamená, že daňové príjmy sú nižšie ako bežne. Nepriaznivé makroekonomické podmienky sú súčasne predzvesťou vyšších ako priemerných fiškálnych multiplikátorov posilnených obmedzenou menovou politikou v dôsledku nulovej spodnej hranice. Na multiplikátory na druhej strane veľmi vplýva aj štruktúra fiškálneho úsilia, najmä v krajinách s vysokým zadlžením. Možno teda tvrdiť, že makroekonomické spomalenie zaznamenané v Taliansku od druhej polovice roka 2018 s rastom nominálneho HDP, ktorý v roku 2018 klesol pod 2 % a na základe prognózy Komisie sa očakáva, že pod úrovňou 2 % zostane aj v rokoch 2019 – 2020, môže byť miernym zmierňujúcim faktorom, ktorým sa len sčasti vysvetľuje veľký nesúlad Talianska s výhľadovo orientovanou konfiguráciou referenčnej hodnoty pre znižovanie dlhu. Riziká ohrozujúce prognózy rastu naďalej ostávajú prevažne negatívne: obchodné napätie naďalej zatieňuje globálny výhľad, vyššie než očakávané ceny ropy môžu obmedziť kúpnu silu spotrebiteľov a akýkoľvek možný nárast výnosov zo štátnych dlhopisov by mohol ovplyvniť nálady a podmienky financovania súkromného sektora a zvýšiť riziká udržateľnosti Talianska.

Štrukturálne reformy

Komisia vo svojej správe o krajine z roku 2019 zhodnotila, že Taliansko zaznamenalo obmedzený pokrok pri plnení odporúčaní pre jednotlivé krajiny z roku 2018. Došlo konkrétne k určitému pokroku v boji proti korupcii, znižovaní objemu nesplácaných úverov v bankovom sektore a vykonávaní reformy aktívnych politík trhu práce. Dosiahol sa obmedzený pokrok v boji s daňovými únikmi, zlepšovaní prístupu k trhovému financovaniu, presadzovaní rámca pre podniky vo verejnom vlastníctve, podnecovaní žien, aby pracovali, ako aj v podporovaní výskumu, inovácií, digitálnych zručností, infraštruktúry a terciárneho odborného vzdelávania. Nedošlo k nijakému pokroku pri odklone zdaňovania od výrobných faktorov, znižovaní podielu starobných dôchodkov na verejných výdavkoch (došlo dokonca k ustúpeniu od určitých zmien v tejto oblasti), znižovaní dĺžky súdnych procesov v občianskych veciach a odstraňovaní obmedzení hospodárskej súťaže.

Aj v podrobnom preskúmaní uverejnenom v rámci správy o tejto krajine z roku 2019 sa Taliansko uvádza spolu s Gréckom a Cyprom v kategórii „nadmernej makroekonomickej nerovnováhy“, a to šiesty rok za sebou.Makroekonomická nerovnováha Talianska súvisí najmä s vysokým verejným dlhom a s nízkym rastom produktivity, zatiaľ čo nezamestnanosť ostáva vysoká a celkový objem nesplácaných úverov v súvahe talianskych bánk ostáva zvýšený.