Základná možnosť (možnosť 0) predstavuje status quo: pretrváva rozdiel v daňovom zaobchádzaní s vlastným imaním a dlhom, čo vedie k neustálemu zvýhodňovaniu dlhu. Vnútroštátne opatrenia zavedené šiestimi členskými štátmi by mohli narušiť investičné rozhodnutia na vnútornom trhu. Spoločný rámec EÚ na riešenie problému zvýhodňovania dlhu voči vlastnému imaniu neexistuje, čo by znamenalo, že problém zostane. Posudzovalo sa preto viacero možností politiky.

V možnosti 1 by sa zaviedla daňová odpočítateľná položka na kmeňové vlastné imanie podniku. Zisk a straty by sa vylúčili v snahe zabezpečiť, že odpočítateľná položka sa poskytne len na dlhodobé vlastné imanie. Čas poskytovania odpočítateľnej položky je neobmedzený.

V možnosti 2 by sa zaviedla prírastková odpočítateľná položka na vlastné imanie podniku (rovnaká definícia vlastného imania podniku ako v možnosti 1), ale v tomto prípade by sa úľava poskytovala na základe rozdielu úrovne čistého vlastného imania na konci daňového roka v porovnaní s úrovňou čistého vlastného imania na konci predošlého daňového roka. Táto odpočítateľná položka by sa poskytovala na desať rokov, v snahe napodobniť priemernú splatnosť dlhu.

Pri možnosti 3 sa zvažuje rovnaké odpočítanie fiktívnych úrokov z dlhu a vlastného imania. To znamená, že bude možné uplatniť si daňovú odpočítateľnú položku na kapitál spoločnosti (t. j. na vlastné imanie, podľa možností 1 a 2, a na dlh), pričom sa zruší súčasná možnosť odpočítať úrokové platby. Pri tejto možnosti sa úplne odstraňuje zvýhodňovanie dlhu voči vlastnému imaniu, ale má fiškálne dôsledky, ktoré závisia od úrovne zvolenej hypotetickej úrokovej miery. Keďže táto daňová odpočítateľná položka sa zakladá na celom vlastnom kapitáli, je čas poskytovania úľavy podobne ako v prípade možnosti 1 neobmedzený.

Možnosť 4 by úplne znemožnila odpočet úrokových nákladov. Tým by sa plne zosúladilo zdaňovanie dlhových a kapitálových nákladov, keďže by nebolo možné ani jeden z týchto nákladov uznať. Podobne ako možnosť 3, aj možnosť 4 úplne potláča zvýhodňovanie dlhu voči vlastnému imaniu, avšak na úkor hospodárskeho rastu a zamestnanosti. Od členských štátov by sa v tomto prípade vyžadovalo aj opätovné prerokovanie ich zmlúv o zamedzení dvojitého zdanenia, čo by prispelo k vzniku nových medzier vytvárajúcich priestor na daňové plánovanie. Mohlo by to mať aj negatívne účinky z hľadiska konkurencieschopnosti podnikov pôsobiacich na jednotnom trhu EÚ oproti iným jurisdikciám, kde toto právo na odpočítanie existuje.

Možnosť 5 by skombinovala prírastkovú daňovú odpočítateľnú položku na vlastné imanie podniku (rovnako, ako sa navrhuje v možnosti 2) s čiastočným obmedzením daňovej uznateľnosti, ktorú by bolo možné získať znížením odpočíteľnosti úrokov v určitom pomere pre všetky spoločnosti. Navrhuje sa obmedziť odpočítateľnosť na 85 % presahujúcich nákladov na prijaté úvery a pôžičky (zaplatené úroky mínus prijaté úroky). Rovnako ako v prípade možnosti 2 by sa úľava poskytovala na desať rokov.

Uprednostňovanou možnosťou je možnosť 5. Úspešne rieši problém zvýhodňovania dlhu voči vlastnému imaniu a zároveň vyvažuje vplyv na rozpočet a venuje sa aspektom spravodlivosti daňového systému. Očakáva sa, že bude mať pozitívny vplyv na investície a HDP a mierny vplyv na zamestnanosť.