[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 19.12.2008 KOM(2008) 894 v konečnom znení 2008/0266 (CNS) Návrh NARIADENIE RADY z […], ktorým sa ustanovuje postup pre vedenie rokovaní a uzatváranie bilaterálnych dohôd medzi členskými štátmi a tretími krajinami, ktoré sa týkajú odvetvových otázok a upravujú súdnu právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov a rozhodnutí v manželských veciach, vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacej povinnosti, ako aj rozhodné právo vo veciach vyživovacej povinnosti (predložená Komisiou) DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. KONTEXT NÁVRHU - Dôvody a ciele návrhu Na základe článku 65 hlavy IV Zmluvy o ES, ktorý bol zavedený Amsterdamskou zmluvou, bolo v oblasti spravodlivosti v občianskych veciach prijatých niekoľko nástrojov Spoločenstva[1]. Okrem uvedených predpisov v rámci acquis Spoločenstva sú pre oblasť spravodlivosti v občianskych veciach v prípade mnohých členských štátov príznačné početné bilaterálne dohody, ktoré tieto členské štáty uzatvorili s tretími krajinami predtým, než príslušné ustanovenia Amsterdamskej zmluvy nadobudli účinnosť, alebo pred svojím vstupom do Európskeho spoločenstva. V rozsahu, v ktorom tieto už existujúce dohody obsahujú ustanovenia, ktoré nie sú zlučiteľné so Zmluvou o ES, musia členské štáty podľa článku 307 Zmluvy o ES vykonať všetky kroky na odstránenie týchto nezlučiteľností. Európsky súdny dvor potvrdil, že v prípade potreby musia členské štáty vypovedať dohody, ktoré nie sú zlučiteľné s acquis . Okrem už existujúcich bilaterálnych dohôd môže vzniknúť aj potreba uzatvoriť s tretími krajinami nové dohody, ktoré by upravovali tie oblasti spravodlivosti v občianskych veciach, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti hlavy IV Zmluvy o ES. V súlade s rozvojom európskeho justičného priestoru v oblasti spolupráce v občianskych a obchodných veciach nadobudlo Spoločenstvo výlučnú vonkajšiu právomoc viesť rokovania a uzatvárať medzinárodné dohody s tretími krajinami v mnohých dôležitých veciach uvedených v hlave IV Zmluvy o ES. Potvrdil to aj Súdny dvor Európskych spoločenstiev vo svojom stanovisku 1/03 zo 7. februára 2006 týkajúcom sa uzavretia nového Luganského dohovoru[2]. Súdny dvor potvrdil, že Spoločenstvo nadobudlo výlučnú právomoc uzatvárať medzinárodné dohody s tretími krajinami o veciach, ktoré majú vplyv na pravidlá stanovené okrem iného v nariadení (ES) č. 44/2001 („Brusel I“), najmä pokiaľ ide o právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. V tomto stanovisku dospel Súdny dvor k záveru, že analýza ustanovení nového Luganského dohovoru týkajúcich sa pravidiel súdnej právomoci ukázala, že tieto ustanovenia majú vplyv na jednotné a súdržné uplatňovanie pravidiel Spoločenstva v oblasti súdnej právomoci a na správne fungovanie systému, ktorý je na nich založený[3]. Súdny dvor dospel k podobnému záveru, pokiaľ ide o pravidlá navrhovaného dohovoru, ktoré sa týkajú uznávania a výkonu rozsudkov. Súdny dvor rozhodol, že pravidlá Spoločenstva týkajúce sa uznávania a výkonu rozsudkov nemožno oddeliť od pravidiel v oblasti súdnej právomoci, s ktorými tvoria ucelený a súdržný systém, a že nový Luganský dohovor by mal vplyv na jednotné a súdržné uplatňovanie pravidiel Spoločenstva, a to tak na oblasť súdnej právomoci a uznávania a výkonu rozsudkov, ako aj na riadne fungovanie uceleného systému vytvoreného na základe týchto pravidiel[4]. Z toho teda vyplýva, že Spoločenstvo nadobudlo výlučnú právomoc viesť rokovania a uzatvárať mnohé z vyššie uvedených bilaterálnych dohôd. Napriek tomu je potrebné posúdiť, či na strane Spoločenstva existuje v súčasnosti dostatočný záujem o to, aby Spoločenstvo nahradilo všetky takéto existujúce alebo navrhované dohody medzi členskými štátmi a tretími krajinami dohodami Spoločenstva. Z tohto dôvodu je potrebné ustanoviť postup, ktorý bude mať dvojaký účel. Prvým je umožniť Spoločenstvu, aby posúdilo, či na jeho strane existuje takýto dostatočný záujem o uzatvorenie určitej dohody. Druhým účelom je povoliť členským štátom uzatvorenie danej dohody, pokiaľ Spoločenstvo v danom čase nemá záujem o uzatvorenie dohody na úrovni Spoločenstva[5]. Tento postup je v súlade so závermi Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci z 19. apríla 2007[6]. Komisia súhlasila s tým, že by sa mal vypracovať postup aj pre dohody, ktoré majú vplyv na nariadenia Rím II[7] a Rím I[8] [9]. V súlade s uvedeným Komisia navrhuje, aby sa takýto postup vypracoval pre určité bilaterálne dohody týkajúce sa odvetvových otázok. Navrhovaný postup sa preto zaoberá dvomi rôznymi kategóriami odvetvových otázok. Jeden návrh sa vzťahuje na odvetvové otázky, ktoré sa týkajú súdnej právomoci, uznávania a výkonu rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacej povinnosti a rozhodného práva vo veciach vyživovacej povinnosti. Druhý návrh sa zaoberá odvetvovými otázkami, ktoré sa týkajú rozhodného práva pre zmluvné a mimozmluvné záväzky. V tomto návrhu ide o postup pri udeľovaní povolenia členským štátom v prvej uvedenej oblasti. Súčasne s týmto návrhom predkladá Komisia samostatný návrh podobného postupu pre oblasť rozhodného práva pre zmluvné a mimozmluvné záväzky. Vzhľadom na to, že na oblasť týkajúcu sa manželských vecí, rodičovských práv a povinností a vyživovacích povinností sa vzťahuje jednomyseľné rozhodovanie, tieto návrhy je potrebné predložiť ako samostatné právne akty. 2. KONZULTÁCIE SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENIE VPLYVU Komisia zhodnotila celý rad rozličných možností na dosiahnutie uvedeného cieľa, aj keď bez vykonania formálneho posúdenia vplyvu, berúc pritom do úvahy osobitnú povahu predmetu úpravy. V dňoch 11. marca a 26. mája 2008 sa v Bruseli konali dve stretnutia expertov z členských štátov, zamerané na výmenu predstáv a názorov. Pokiaľ ide o rozsah pôsobnosti návrhu, členské štáty by vo všeobecnosti uprednostnili horizontálny nástroj, ktorý by zohľadňoval tak odvetvový typ bilaterálnych dohôd, ako aj dohody „luganského typu“ o právomoci, uznávaní a výkone súdnych rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach, a dokonca i “širšie dohody” o právnej spolupráci, ktoré môžu zahŕňať trestné, občianske, rodinné alebo administratívne veci. Napriek tomu by však takéto dohody, ktoré sa všeobecne zaoberajú otázkami ako je súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, mohli narušiť právny rámec Spoločenstva vytvorený v oblasti justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, a tým mať nadmerný dosah na existujúce acquis , ktoré je založené na princípe integrácie a právnej istoty pre európskych občanov s cieľom uľahčiť im prístup k spravodlivosti. Z tohto dôvodu sa systém navrhnutý Komisiou obmedzuje na minimum nevyhnutné na dosiahnutie uvedených cieľov, keďže sa vo vzťahu k právu Spoločenstva musí považovať za derogačný postup. Komisia preskúmala niekoľko možností vytvorenia takéhoto postupu. „Pasívny“ stav, t. j. možnosť neprijať žiadne opatrenia na riešenie problému, by členským štátom znemožnil uzatvárať dohody s tretími krajinami v uvedených oblastiach. „Aktívny“ stav by zahŕňal možnosť nevypracovať žiadny legislatívny postup na spätné delegovanie právomocí Spoločenstva. O všetkých dohodách medzi členskými štátmi a tretími krajinami by sa muselo rokovať a muselo by ich uzatvárať Spoločenstvo podľa postupu uvedeného v článku 300 Zmluvy o ES, dokonca aj v prípade, že by o takúto dohodu mal záujem iba jeden členský štát. Nasledujúca možnosť spočíva vo vydaní povolenia Spoločenstvom na základe všeobecných kritérií ustanovených v legislatívnom nástroji (napríklad v nariadení) alebo v rozhodnutí Rady (na základe uvedeného legislatívneho nástroja). Výhodou tejto možnosti je, že by existoval jednoduchší postup, ktorý by vytvoril jednotný prístup vo všetkých situáciách. Nevýhodou tejto možnosti je, že predpokladá, že podmienky povoľujúce členským štátom viesť rokovania a uzatvárať dohody s tretími krajinami by sa mali stanoviť vopred. Keďže oblasť justičnej spolupráce v občianskych veciach v Spoločenstve neustále napreduje, znamenalo by to potrebu stanoviť rozličné kritériá pre každý nástroj acquis (nariadenie Brusel II, nariadenie Rím I, nariadenie Rím II, návrh nariadenia o vyživovacej povinnosti atď.). Na rozdiel od toho posledná možnosť, ktorú zvolila Komisia, predpokladá udelenie osobitného povolenia od prípadu k prípadu po posúdení dohody oznámenej členským štátom na základe objektívnych kritérií. Komisia v prípade potreby vydá pre členské štáty usmernenia na rokovania a zhodnotí výsledky ešte predtým, ako povolí uzatvorenie dohody s konečnou platnosťou . 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU - Zhrnutie navrhovaných opatrení Cieľom tohto návrhu je ustanoviť postup, pomocou ktorého bude môcť Spoločenstvo posúdiť, či existuje dostatočný záujem Spoločenstva uzatvoriť navrhované bilaterálne dohody s tretími krajinami, a v prípade nedostatočného záujmu povoliť členským štátom, aby tieto dohody s tretími krajinami uzatvorili v určitých oblastiach týkajúcich sa justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, ktoré patria do výlučnej právomoci Spoločenstva. Keďže toto povolenie udelené členským štátom predstavuje výnimku z pravidla, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc uzatvárať medzinárodné dohody v týchto veciach, je potrebné tento postup vnímať ako výnimočné opatrenie, ktorého rozsah a doba platnosti musia byť obmedzené. Navrhuje sa obmedziť daný postup iba na odvetvové záležitosti týkajúce sa manželských vecí, rodičovských práv a povinností a vyživovacej povinnosti na jednej strane, a rozhodného práva pre zmluvné a mimozmluvné záväzky na strane druhej. Priložený návrh sa týka prvého predmetu úpravy. Nasledujúce záruky navrhuje Komisia s cieľom zachovať acquis communautaire, vrátane integrity systému Spoločenstva v danej oblasti. Postup je založený na predchádzajúcom oznámení návrhu dohody zo strany členských štátov, ktoré si želajú získať povolenie na opätovné prerokovanie a uzatvorenie dohody s treťou krajinou na základe osobitných podmienok, ktoré sa budú posudzovať osobitne pre každý prípad. V prípade, že Spoločenstvo už uzatvorilo dohodu s rovnakým predmetom úpravy s príslušnou treťou krajinou, nezíska členský štát povolenie viesť rokovania alebo uzatvoriť dohodu s touto treťou krajinou a každá podaná žiadosť bude zamietnutá. Ak tomu tak nie je, musí Komisia posúdiť, či sa takáto dohoda očakáva v blízkej budúcnosti. Ak sa v blízkej budúcnosti takáto dohoda neočakáva, môže Komisia udeliť povolenie za predpokladu, že sú splnené tieto dve podmienky: a) daný členský štát preukázal, že má osobitný záujem na uzatvorení dohody s treťou krajinou, predovšetkým z dôvodu existencie hospodárskych, geografických, kultúrnych alebo historických väzieb medzi členským štátom a touto treťou krajinou a b) Komisia usúdi, že navrhovaná dohoda má obmedzený vplyv na jednotné a súdržné uplatňovanie existujúcich pravidiel Spoločenstva a na riadne fungovanie systému, ktorý bol zriadený na základe týchto pravidiel. Tento postup taktiež zabezpečuje zahrnutie doložky o ukončení platnosti do dohody s cieľom obmedziť časovú platnosť dohôd uzatvorených členskými štátmi dovtedy, kým Spoločenstvo uzatvorí s príslušnou treťou krajinou dohodu s rovnakým predmetom úpravy. - Právny základ Právnym základom návrhu dohôd týkajúcich sa odvetvových otázok, ktoré upravujú manželské veci, rodičovské práva a povinností a vyživovaciu povinnosť je článok 61 písm. c) Zmluvy, ktorý Spoločenstvu udeľuje právomoc prijímať opatrenia v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach, ako je ustanovené v článku 65 v súlade s článkom 67 ods. 2 a ods. 5. Toto opatrenie preto prijme Rada jednomyseľne po porade s Európskym parlamentom. - Zásada subsidiarity Tento návrh patrí do oblasti výlučnej právomoci Spoločenstva. Zásada subsidiarity sa preto neuplatňuje. - Zásada proporcionality Návrh je v súlade so zásadou proporcionality z týchto dôvodov: Navrhovaný postup predstavuje výnimku z uplatňovania výlučnej právomoci Spoločenstva, pokiaľ ide o vyššie uvedené záležitosti. Je obmedzený na úroveň, ktorá je nevyhnutne nutná na to, aby umožnila členským štátom uzatvárať dohody s tretími krajinami v uvedených oblastiach a stanovuje niekoľko kritérií, ktoré musia byť splnené. Členské štáty získajú povolenie iba vtedy, ak je možné navrhovanú dohodu vnímať tak, že má iba zanedbateľný vplyv na príslušný systém Spoločenstva. Navrhovaný postup využíva komitologický postup, keďže legislatívny postup sa nepovažuje za nevyhnutný, berúc pritom do úvahy skutočnosť, že navrhovaný postup sa týka vykonávacích právomocí Komisie. Navrhovaný postup teda znižuje administratívnu záťaž pre Spoločenstvo a národné vlády na nevyhnutné minimum. - Výber nástrojov Navrhovaný(-é) nástroj(-e): nariadenie. Iné nástroje by neboli primerané z ďalej uvedených dôvodov. Keďže navrhovaný postup predstavuje výnimku z práva Spoločenstva, je nariadenie nástrojom, ktorý je priamo uplatniteľný a poskytuje najširšie možné záruky, pokiaľ ide o právnu istotu a rovnaké zaobchádzanie. 4. VPLYV NA ROZPOčET Návrh nemá vplyv na rozpočet Spoločenstva. 5. DOPLňUJÚCE INFORMÁCIE - Doložka o preskúmaní/revízii/ukončení platnosti Návrh obsahuje doložku o preskúmaní a ukončení platnosti. - Podrobné vysvetlenie návrhu Rozsah pôsobnosti (článok 1) V článku 1 sa obmedzuje rozsah pôsobnosti tohto návrhu na odvetvové záležitosti týkajúce sa súdnej právomoci, uznávania a výkonu rozsudkov v manželských veciach, vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacích povinností a rozhodného práva vo veciach vyživovacích povinností. Definície (článok 2) V článku 2 sa stanovuje, že postup ustanovený na základe tohto návrhu sa vzťahuje výlučne na bilaterálne dohody medzi členským štátom a treťou krajinou. Na multilaterálne dohody (ku ktorým patria najmä regionálne dohody) sa preto navrhovaný postup nevzťahuje. Navrhovaný postup (články 3 – 8) Cieľom navrhovaného postupu je zriadiť funkčný mechanizmus s obmedzeným množstvom formalít. Zároveň tento postup zabezpečuje, že je možné dodržiavať acquis communautaire . V rámci tohto postupu sa vyžaduje (článok 3), aby členský štát písomne oznámil Komisii svoj úmysel začať rokovania o novej dohode alebo rokovania s cieľom zmeniť a doplniť existujúcu dohodu. Toto oznámenie musí obsahovať kópiu návrhu dohody, ak je k dispozícii, a akékoľvek iné príslušné dokumenty. Toto oznámenie je potrebné urobiť najneskôr tri mesiace pred začatím rokovaní s príslušnou treťou krajinou. Po tom, ako Komisia obdrží oznámenie, bude musieť posúdiť, či môže členský štát viesť rokovania (článok 4). Ak Spoločenstvo už uzatvorilo dohodu s rovnakým predmetom úpravy s príslušnou treťou krajinou, žiadosť bude automaticky zamietnutá. Posúdenie obsahuje ďalej uvedené kroky. Ak Spoločenstvo s príslušnou treťou krajinou ešte neuzatvorilo žiadnu takúto dohodu, musí Komisia posúdiť, či sa uzatvorenie takejto dohody očakáva v blízkej budúcnosti. Ak sa v blízkej budúcnosti takáto dohoda neočakáva, môže Komisia udeliť povolenie za predpokladu, že sú splnené tieto dve podmienky: a) daný členský štát preukázal, že má osobitný záujem na uzatvorení dohody s treťou krajinou, predovšetkým z dôvodu existencie hospodárskych, geografických, kultúrnych alebo historických väzieb medzi členským štátom a touto treťou krajinou a b) Komisia usúdi, že navrhovaná dohoda má obmedzený vplyv na jednotné a súdržné uplatňovanie súčasných pravidiel Spoločenstva a na riadne fungovanie systému, ktorý bol zriadený na základe týchto pravidiel. Ak Komisia na základe vyššie uvedených podmienok dospeje k názoru, že neexistujú žiadne prekážky, aby sa takáto dohoda uzatvorila, môže členskému štátu povoliť, aby začal rokovania (článok 5). V prípade potreby môže Komisia navrhnúť zásady pre rokovania a môže požiadať o zahrnutie určitých konkrétnych doložiek do tejto dohody. Dohoda má obsahovať aj doložku u ukončení jej platnosti v prípade, že Európske spoločenstvo uzatvorí dohodu s príslušnou treťou krajinou. Komisia prijíma rozhodnutie o tom, či rokovania povolí alebo nie, za pomoci poradného výboru podľa článku 3 rozhodnutia Rady 1999/468/ES, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu[10]. Keďže cieľom je obmedzenie formalít na nevyhnutné minimum, konzultačný postup je opodstatnený. Komisia predloží výboru návrh opatrení, ktoré sa majú prijať a výbor k nim vyjadrí svoje stanovisko. Komisia následne prijme rozhodnutie, pričom v maximálnej možnej miere zohľadní toto stanovisko a informuje výbor o spôsobe, akým jeho stanovisko zohľadnila. Ak je výsledok hodnotenia Komisie negatívny, Komisia neudelí povolenie a predloží toto rozhodnutie poradnému výboru na vyjadrenie. Komisia sa môže rozhodnúť zúčastniť sa na rokovaniach medzi členským štátom a treťou krajinou ako pozorovateľ. Ak sa Komisia na rokovaniach nezúčastní, musí byť počas jednotlivých štádií rokovania informovaná o výsledkoch, aby mohla členskému štátu v záujme efektivity doručiť svoje stanovisko k obsahu dohody ešte pred jej konečným uzatvorením (článok 6). Záverečná fáza tohto postupu sa týka uzatvorenia dohody (článok 7). Pred podpisom dohody oznámi príslušný členský štát Komisii výsledky rokovaní a predloží jej znenie dohody. Komisia posúdi, či je dohoda v súlade so zásadami pre rokovania, a či by uzatvorenie dohody mohlo mať negatívny vplyv na fungovanie zavedeného systému Spoločenstva, konkrétne či (v akom rozsahu) by mohlo ovplyvniť platné acquis communautaire . V prípade kladného posúdenia Komisia udelí povolenie. Ak je posúdenie negatívne, daný členský štát nie je oprávnený dohodu uzatvoriť. Toto rozhodnutie sa prijme v súlade s riadiacim postupom uvedeným v článku 4 rozhodnutia Rady č. 1999/468/ES. Navrhuje sa, aby Komisia prijala rozhodnutie týkajúce sa každej relevantnej fázy postupu posudzovania do šiestich mesiacov od príslušného oznámenia predloženého zo strany členského štátu. Prechodné a záverečné ustanovenia (Články 9 – 11) V článku 9 sú určené prechodné ustanovenia, ktoré sa majú uplatniť v prípadoch, keď v čase nadobudnutia účinnosti nariadenia príslušný členský štát už začal rokovania s treťou krajinou alebo ich už ukončil, ale zatiaľ nedal súhlas, na základe ktorého by bol viazaný dohodou[11]. Navrhovaný postup sa preto vzťahuje aj na túto situáciu, vyžaduje si však určité úpravy: oznámenie (návrhu) dohody Komisii, jeho posúdenie zo strany Komisie na základe podmienok uvedených v článku 4 návrhu, povolenie pokračovať v rokovaniach a stanovenie zásad pre rokovania, ak to povoľuje etapa, v ktorej sa rokovania nachádzajú a povolenie uzatvoriť dohodu. V článku 10 sa stanovuje, že Komisia najneskôr do januára 2014 predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní tohto nariadenia. Vzhľadom na to, že uplatňovanie tohto nariadenia je obmedzené do 31. decembra 2014, k správe sa pripojí vhodný legislatívny návrh. 2008/0266 (CNS) Návrh NARIADENIE RADY z […], ktorým sa ustanovuje postup pre vedenie rokovaní a uzatváranie bilaterálnych dohôd medzi členskými štátmi a tretími krajinami, ktoré sa týkajú odvetvových otázok a upravujú súdnu právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov a rozhodnutí v manželských veciach, vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacej povinnosti, ako aj rozhodné právo vo veciach vyživovacej povinnosti RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 61 písm. c), článok 65, článok 67 ods. 2 a článok 67 ods. 5, so zreteľom na návrh Komisie[12], so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu[13], so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[14], keďže: (1) Hlava IV Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva (ďalej len „Zmluva o ES“) predstavuje právny základ pre prijímanie právnych predpisov v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach. (2) Justičná spolupráca v občianskych veciach medzi členskými štátmi a tretími krajinami sa tradične riadi dohodami medzi členskými štátmi a tretími krajinami. (3) V článku 307 Zmluvy o ES sa vyžaduje odstránenie akýchkoľvek nezlučiteľností medzi acquis Spoločenstva a medzinárodnými dohodami uzatvorenými medzi členskými štátmi a tretími krajinami. Toto môže zahŕňať potrebu opätovného prerokovania týchto dohôd. (4) Zároveň môže existovať potreba uzatvoriť nové dohody s tretími krajinami, ktoré budú upravovať oblasti spravodlivosti v občianskych veciach patriacich do rozsahu pôsobnosti hlavy IV Zmluvy o ES. (5) Súdny dvor Európskych spoločenstiev potvrdil vo svojom stanovisku 1/03 zo 7. februára 2006 v súvislosti s uzatvorením nového Luganského dohovoru, že Spoločenstvo získalo výlučnú vonkajšiu právomoc viesť rokovania a uzatvárať s tretími krajinami medzinárodné dohody v mnohých dôležitých veciach uvedených v hlave IV Zmluvy o ES. Súdny dvor najmä potvrdil, že Spoločenstvo získalo výlučnú právomoc uzatvárať medzinárodné dohody s tretími krajinami o záležitostiach, ktoré majú vplyv na pravidlá stanovené okrem iného v nariadení (ES) č. 44/2001 („Brusel I“), predovšetkým pokiaľ ide o právomoc a uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. (6) Podľa článku 300 Zmluvy o ES je preto úlohou Spoločenstva, aby v rámci svojich právomocí uzatváralo takéto dohody medzi Spoločenstvom a tretími krajinami. (7) V článku 10 Zmluvy o ES sa vyžaduje, aby členské štáty uľahčili splnenie úloh Spoločenstva a aby sa zdržali akýchkoľvek opatrení, ktoré by mohli ohroziť dosiahnutie cieľov Zmluvy. Táto povinnosť faktickej spolupráce sa uplatňuje vo všeobecnosti a nezávisí od toho, či je právomoc Spoločenstva výlučná, alebo nie. (8) Je potrebné posúdiť, či v súčasnosti existuje dostatočný záujem Spoločenstva nahradiť všetky existujúce alebo navrhované bilaterálne dohody medzi členskými štátmi a tretími krajinami dohodami na úrovni Spoločenstva. Z tohto dôvodu je potrebné ustanoviť postup, ktorý bude mať dvojaký účel. Prvým je umožniť Spoločenstvu, aby posúdilo, či na strane Spoločenstva existuje dostatočný záujem uzatvoriť určitú bilaterálnu dohodu. Druhým účelom je povoliť členským štátom uzatvoriť túto dohodu, ak v danom čase Spoločenstvo nemá záujem na uzatvorení takejto dohody. (9) Mal by byť vytvorený zosúladený a transparentný postup povoľujúci členským štátom meniť a dopĺňať existujúce dohody s tretími krajinami alebo viesť rokovania a uzatvárať nové dohody za výnimočných okolností, najmä keď samotné Spoločenstvo nenaznačilo svoj úmysel uplatniť svoje vonkajšie právomoci na uzatvorenie dohody. Týmto postupom nie je dotknutá výlučná právomoc Spoločenstva a ustanovenia článkov 300 a 307 Zmluvy o ES. Keďže navrhovaný postup predstavuje výnimku z pravidla, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc uzatvárať medzinárodné dohody v týchto veciach, je potrebné tento postup vnímať ako výnimočné opatrenie, ktorého rozsah a doba platnosti musia byť obmedzené. (10) Rozsah pôsobnosti tohto nariadenia by sa mal obmedziť na odvetvové záležitosti týkajúce sa súdnej právomoci, uznávania a výkonu rozsudkov a rozhodnutí v manželských veciach, vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacích povinností a rozhodného práva vo veciach vyživovacích povinností. (11) Aby sa zabezpečilo, že dohoda navrhovaná členským štátom nebude mať za následok neúčinnosť práva Spoločenstva a nenaruší riadne fungovanie systému vytvoreného na základe týchto pravidiel, je potrebné žiadať o povolenie pre začatie alebo pokračovanie rokovaní, ako aj pre uzatvorenie dohody. Toto umožní Komisii posúdiť očakávaný vplyv (možného) výsledku rokovaní na právo Spoločenstva. V relevantných prípadoch môže Komisia navrhnúť zásady pre rokovania alebo požiadať o začlenenie niektorých konkrétnych doložiek do navrhovaných dohôd. (12) S cieľom zabezpečiť, aby dohoda nepredstavovala prekážku vykonávania vonkajšej politiky Spoločenstva v oblasti justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, dohoda by mala obsahovať možnosť jej vypovedania v prípade, že dôjde k uzatvoreniu dohody Spoločenstva s tou istou treťou krajinou s rovnakým predmetom úpravy. (13) Je nevyhnutné stanoviť prechodné opatrenia, ktoré sa majú uplatniť v prípadoch, keď v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia členské štáty už začali rokovania s treťou krajinou alebo rokovania ukončili, ale zatiaľ nevyjadrili svoj súhlas, na základe ktorého by boli dohodou viazané. (14) Opatrenia potrebné na uplatňovanie tohto nariadenia by sa mali prijať v súlade s rozhodnutím Rady 1999/468/ES, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu[15]. (15) V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku 5 Zmluvy toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. (16) Veľká Británia a Írsko, v súlade s článkom 3 Protokolu o postavení Veľkej Británie a Írska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, sa zúčastňujú na prijatí a uplatňovaní tohto nariadenia v rozsahu, v akom sa zúčastnili prijímania a uplatňovania nariadení, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, alebo v akom tieto nariadenia prijali po ich schválení. (17) V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva sa Dánsko nezúčastňuje na prijímaní tohto nariadenia a nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu, PRIJALA TOTO NARIADENIE: Článok 1 Predmet a rozsah pôsobnosti 1. Týmto nariadením sa ustanovuje postup, ktorý členským štátom povoľuje zmeniť alebo doplniť existujúcu bilaterálnu dohodu medzi daným členským štátom a treťou krajinou, alebo viesť rokovania a uzatvoriť novú bilaterálnu dohodu za podmienok stanovených v nasledujúcich ustanoveniach. 2. Toto nariadenie sa uplatňuje na bilaterálne dohody medzi členskými štátmi a tretími krajinami, ktoré sa týkajú odvetvových otázok a upravujú súdnu právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov a rozhodnutí v manželských veciach, vo veciach rodičovských práv a povinností a vyživovacej povinnosti, ako aj rozhodné právo vo veciach vyživovacej povinnosti. Článok 2 Vymedzenie pojmov 1. Na účely tohto nariadenia sa pod pojmom „dohoda“ rozumie bilaterálna dohoda medzi členským štátom a treťou krajinou. 2. Na účely tohto nariadenia sa pojem „členský štát“ vzťahuje na ktorýkoľvek členský štát okrem Dánska. Článok 3 Oznámenie Komisii 3. Ak má členský štát záujem vstúpiť do rokovaní s príslušnou treťou krajinou s cieľom zmeniť a doplniť existujúcu dohodu alebo uzatvoriť novú dohodu patriacu do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia, písomne oznámi svoj úmysel Komisii. 4. K oznámeniu pripojí kópiu existujúcej dohody, návrh dohody alebo návrh vypracovaný príslušnou treťou krajinou, ak je k dispozícii, a akúkoľvek ďalšiu príslušnú dokumentáciu. Členský štát uvedie ciele rokovaní a určí otázky, ktoré je potrebné riešiť, alebo ustanovenia existujúcej dohody, ktoré je potrebné zmeniť alebo doplniť, a poskytne všetky ostatné príslušné informácie. 3. Oznámenie sa musí uskutočniť aspoň tri mesiace pred naplánovaným začiatkom oficiálnych rokovaní s príslušnou treťou krajinou. Článok 4 Posúdenie Komisiou 1. Komisia po oznámení posúdi, či členský štát môže začať rokovania s príslušnou treťou krajinou. Ak Spoločenstvo už uzatvorilo akúkoľvek dohodu s rovnakým predmetom úpravy s príslušnou treťou krajinou, Komisia automaticky zamietne žiadosť členského štátu. 2. Ak Spoločenstvo zatiaľ s príslušnou treťou krajinou dohodu neuzatvorilo, Komisia najprv v rámci svojho posúdenia overí, či sa v blízkej budúcnosti očakáva uzatvorenie akejkoľvek relevantnej dohody Spoločenstva s touto treťou krajinou. Ak tomu tak nie je, môže Komisia udeliť povolenie za predpokladu, že sú splnené tieto dve podmienky: 1. daný členský štát preukázal, že existuje osobitný záujem na uzatvorení bilaterálnej odvetvovej dohody s treťou krajinou, predovšetkým z dôvodu existencie hospodárskych, geografických, kultúrnych alebo historických väzieb medzi členským štátom a touto treťou krajinou, a 2. Komisia usúdi, že navrhovaná dohoda má obmedzený vplyv na jednotné a súdržné uplatňovanie súčasných pravidiel Spoločenstva a na riadne fungovanie systému, ktorý bol vytvorený na základe týchto pravidiel. Článok 5 Povolenie otvoriť rokovania Ak Komisia na základe podmienok uvedených v článku 4 dospeje k záveru, že neexistujú prekážky, aby sa dohoda uzatvorila, môže členskému povoliť otvorenie rokovaní o dohode s príslušnou treťou krajinou. V prípade potreby môže Komisia navrhnúť usmernenia na rokovania a môže požiadať o zahrnutie určitých konkrétnych doložiek do navrhovanej dohody. V dohode sa ustanoví doložka o jej vypovedaní v prípade, že Spoločenstvo uzatvorí dohodu s tou istou treťou krajinou s rovnakým predmetom úpravy. Dohoda musí obsahovať túto doložku: „(názov členského štátu) vypovie túto dohodu v prípade, že Spoločenstvo uzatvorí dohodu s (názov tretej krajiny) s rovnakým predmetom úpravy spravodlivosti v občianskych veciach, ako je predmet úpravy tejto dohody“. 5. Ak Komisia na základe podmienok uvedených v článku 4 dospeje k záveru, že existujú prekážky pre uzatvorenie dohody, členskému štátu nepovolí otvoriť rokovania s treťou krajinou. 6. Komisia prijme rozhodnutie o povolení uvedenom v odsekoch 1 a 2 v súlade s postupom uvedeným v článku 8 ods. 2. Komisia vydá svoje rozhodnutie o žiadosti členského štátu do šiestich mesiacov od prijatia oznámenia uvedeného v odseku 3. Článok 6 Účasť Spoločenstva na rokovaniach Komisia sa môže zúčastniť na rokovaniach medzi členským štátom a treťou krajinou ako pozorovateľ. Ak sa Komisia na rokovaniach nezúčastňuje v úlohe pozorovateľa, má byť počas jednotlivých štádií rokovaní informovaná o ich priebehu a výsledkoch. Článok 7 Povolenie uzatvoriť dohodu 7. Príslušný členský štát pred parafovaním dohody oznámi Komisii výsledok rokovaní a poskytne Komisii znenie dohody. 8. Po tomto oznámení Komisia posúdi, či je prerokovaná dohoda v súlade s jej počiatočným posúdením. Pri tomto ďalšom posúdení musí Komisia preskúmať, či navrhovaná dohoda zohľadňuje požiadavky Komisie, najmä pokiaľ ide o zahrnutie doložiek uvedených v článku 5 ods. 1, a či by uzatvorenie navrhovanej dohody mohlo spôsobiť, že by sa právo Spoločenstva stalo neúčinným a že by narušilo riadne fungovanie systému vytvoreného na základe týchto pravidiel. 9. Ak Komisia dospeje k názoru, že rokovania viedli k dohode, ktorá nespĺňa požiadavky uvedené v odseku 2, nepovolí členskému štátu dohodu uzatvoriť. 10. Ak Komisia dospeje k názoru, že rokovania viedli k dohode, ktorá spĺňa požiadavky uvedené v odseku 2, môže členskému štátu povoliť uzatvorenie dohody. 11. Komisia prijme rozhodnutie o povolení uvedenom v odsekoch 3 a 4 v súlade s postupom uvedeným v článku 8 ods. 3. Komisia vydá svoje rozhodnutie o žiadosti členského štátu do šiestich mesiacov od prijatia oznámenia uvedeného v odseku 1. Článok 8 Postup vo výbore 12. Komisii pomáha výbor. 13. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa konzultačný postup ustanovený v článku 3 rozhodnutia 1999/468/ES v súlade s jeho článkom 7. 14. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa riadiaci postup ustanovený v článku 4 rozhodnutia 1999/468/ES v súlade s jeho článkom 7. 15. Obdobie stanovené v článku 4 ods. 3 rozhodnutia 1999/468/ES je tri mesiace. Článok 9 Prechodné ustanovenia 16. V prípade, že členský štát v čase nadobudnutia platnosti tohto nariadenia už začal rokovania o dohode s treťou krajinou, uplatní sa článok 3 ods. 1, článok 3 ods. 2 a články 4 až 7. Ak to umožňuje stav rokovaní, Komisia môže navrhnúť usmernenia na rokovania alebo začlenenie niektorých konkrétnych doložiek uvedených v článku 5 ods. 1. 17. V prípade, že členský štát v čase nadobudnutia platnosti tohto nariadenia už ukončil rokovania o dohode s treťou krajinou, ale dohoda ešte nie je uzatvorená, uplatní sa článok 3 ods. 1, článok 3 ods. 2 a článok 7 ods. 2 až 5. Pri rozhodovaní, či uzatvorenie dohody povoliť alebo nepovoliť, Komisia takisto posúdi, či na základe podmienok uvedených v článku 4 existujú nejaké prekážky, aby sa dohoda uzatvorila. Článok 10 Preskúmanie Najneskôr 1. januára 2014 Komisia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní tohto nariadenia, ku ktorej sa môže pripojiť vhodný legislatívny návrh. Článok 11 Nadobudnutie účinnosti Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie. Jeho platnosť sa skončí 31. decembra 2014. Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva. V Bruseli [...] Za Radu predseda [1] Nariadenie Rady (ES) č. 1346/2000 o konkurznom konaní, Ú. v. ES L 160, 30.6.2000, s. 1. Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1. Nariadenie Rady (ES) č. 1206/2001 o spolupráci medzi súdmi členských štátov pri vykonávaní dôkazov v občianskych a obchodných veciach, Ú. v. ES L 174, 27.6.2001, s. 1. Nariadenie Rady (ES) č. 2201/2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000, Ú. v. EÚ L 338, 23.12.2003, s. 1. Smernica Rady 2003/8/ES o zlepšení prístupu k spravodlivosti pri cezhraničných sporoch ustanovením minimálnych spoločných pravidiel týkajúcich sa právnej pomoci pri takýchto sporoch, U. v. ES L 26, 31.1.2003, s. 41. Smernica Rady 2004/80/ES o odškodňovaní obetí trestných činov, Ú. v. EÚ L 261, 6.8.2004, s. 65. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004, ktorým sa vytvára európsky exekučný titul pre nesporné nároky, Ú. v. EÚ L 143, 30.4.2004, s. 15. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze, Ú. v. EÚ L 399, 30.12.2006., s. 1. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II), Ú. v. EÚ L 199, 31.7.2007, s. 40. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 861/2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu, Ú. v. EÚ L 199, 31.7.2007., s. 1. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch („doručovanie písomností“) a o zrušení nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000, Ú. v. EÚ L 324, 10.12.2007, s. 79. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I), Ú. v. EÚ L 177, 4.7.2008, s. 6. Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/52/ES o určitých aspektoch mediácie v občianskych a obchodných veciach, Ú. v. EÚ L 136, 21.5.2008, s. 3. [2] Stanovisko 1/03 zo 7. februára 2006, Zb. 2006, s. I-1145. [3] Stanovisko 1/03 Lugano, bod 161. [4] Stanovisko 1/03 Lugano, bod 172. [5] Podobné riešenie už bolo prijaté pre oblasť civilného letectva: pozri nariadenie (ES) č. 847/2004 o rokovaniach a vykonávaní dohôd o leteckej dopravnej službe medzi členskými štátmi a tretími krajinami, Ú. v. EÚ L 157, 30.4.2004, s. 7. [6] Dňa 19. apríla 2007 Rada pre spravodlivosť a vnútorné veci navrhla, že pokiaľ ide o budúce bilaterálne dohody a akékoľvek zmeny a doplnenia existujúcich bilaterálnych dohôd s určitými tretími krajinami, ktoré sa týkajú vyživovacej povinnosti, mal by sa zaviesť „postup rokovania a uzatvárania takýchto dohôd inšpirovaný precedensmi v práve Spoločenstva, a okrem iného postupom pre letecké dopravné služby . V rámci tohto postupu by sa mali stanoviť kritériá a podmienky pre hodnotenie, či je uzatvorenie takejto dohody v záujme Spoločenstva. V prípade, že tomu tak nie je, v rámci postupu by mali stanoviť kritériá a podmienky pre rokovania a uzatváranie takýchto dohôd členskými štátmi, najmä ak sa ustanovenia budúcej dohody líšia od pravidiel Spoločenstva, a to s cieľom zabezpečiť, aby dohody neohrozili zavedený systém“. [7] V odôvodnení 37 nariadenia (ES) č. 864/2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II) sa uvádza, že “Komisia predloží Európskemu parlamentu a Rade návrh týkajúci sa postupov a podmienok, podľa ktorých môžu členské štáty v individuálnych a mimoriadnych prípadoch rokovať a uzatvárať vo vlastnom mene dohody s tretími krajinami v odvetvových otázkach, ktoré obsahujú ustanovenia o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky.” [8] Nariadenie (ES) č. 593/2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) obsahuje podobné odôvodnenie (odôvodnenie 42). [9] Môže byť skutočne potrebné prijať ustanovenia o rozhodnom práve pre zmluvné a mimozmluvné záležitosti v týchto prípadoch s cieľom upraviť špecifické situácie. Môže sa to týkať napríklad otázok správy letísk alebo ciest. Príkladom odvetvových dohôd tohto druhu je Dohovor zo 4. júla 1949 medzi Francúzskom a Švajčiarskom o výstavbe a správe letiska Bazilej-Mulhouse a Dohoda z 25. apríla 1977 medzi Nemeckom a Švajčiarskom o ceste medzi Lörrachom a Weil am Rhein na švajčiarskom území. [10] Rozhodnutie Rady, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu (1999/468/ES), Ú. v. ES L 184, 17.7.1999, s. 23. [11] Príkladom takejto situácie môžu byť dohody z roku 2002 medzi Belgickom a Marokom o práve na opatrovníctvo a práve na styk s dieťaťom, ako aj o vyživovacej povinnosti, ktoré už boli podpísané, ale zatiaľ neboli ratifikované. [12] Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...]. [13] Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...]. [14] Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...]. [15] Ú. v. ES L 184, 17.7.1999, s. 23.