EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli22. 11. 2018 COM(2018) 762 final SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní nariadenia (ES) č. 1013/2006 o preprave odpadu



Vznik, spracovanie a preprava nebezpečného odpadu a iného odpadu v členských štátoch EÚ, 2013 – 2015;

vykonávanie právomoci prijímať delegované akty {SWD(2018) 468 final}



Vznik, spracovanie a preprava nebezpečného odpadu a iného odpadu v členských štátoch EÚ, 2013 – 2015; vykonávanie právomoci prijímať delegované akty 1.Úvod Európska únia (ďalej len „EÚ“) je stranou Bazilejského dohovoru o riadení pohybov nebezpečných odpadov cez hranice štátov a ich zneškodňovaní z 22. marca 1989 (ďalej len „dohovor“). Dohovor slúži na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia pred nepriaznivými účinkami nebezpečného odpadu. Nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (ďalej len „nariadenie“) sa dohovor transponuje do práva EÚ a je priamo uplatniteľný na členské štáty. Bolo zmenené v roku 2014 nariadením (EÚ) č. 660/2014. Každý kalendárny rok predkladajú všetky členské štáty sekretariátu dohovoru správu o vykonávaní dohovoru za predchádzajúci kalendárny rok. Kópia tejto správy (ďalej len „správa o vykonávaní Bazilejského dohovoru“) sa zároveň zasiela Komisii spolu s doplňujúcimi informáciami vo forme odpovedí na dotazník o vykonávaní (ďalej len „dotazník EÚ“). Komisia každé tri roky vypracúva správu o vykonávaní, ktorá vychádza zo správ o vykonávaní Bazilejského dohovoru a dotazníkov EÚ. Toto je piata správa o vykonávaní dohovoru, ktorá sa vzťahuje na roky 2013 – 2015. Podrobné informácie o správach členských štátov možno nájsť v sprievodnom pracovnom dokumente útvarov Komisie. V dohovore sa uvádzajú pojmy „dovoz“ a „vývoz“ v súvislosti s každou prepravou do krajiny, ktorá je zmluvnou stranou dohovoru, alebo z nej. Podľa právnych predpisov EÚ sa tieto pojmy vzťahujú len na prepravu do EÚ alebo z EÚ ako celku. V tomto dokumente sa dané pojmy objavujú v úvodzovkách a sú definované v súlade s dohovorom. Všetky údaje sú približné a zaokrúhlené nahor. Vykonávanie právomoci prijímať delegované akty Článkom 58 nariadenia sa Komisia splnomocňuje prijímať delegované akty v súlade s článkom 58a s cieľom zmeniť prílohy k nariadeniu. Cieľom je zohľadniť dohodnuté zmeny v zozname odpadov prijatom v súlade s článkom 7 smernice 2008/98/ES, aby sa zohľadnili rozhodnutia prijaté na základe príslušných medzinárodných dohovorov a dohôd a zobrali do úvahy zmeny dohodnuté na základe Bazilejského dohovoru a rozhodnutia OECD. V článku 58a ods. 2 sa uvádza, že táto právomoc sa má na Komisiu delegovať na obdobie piatich rokov počnúc 17. júlom 2014. Komisia je povinná do deviatich mesiacov pred uplynutím tohto päťročného obdobia vypracovať správu týkajúcu sa delegovania právomoci. Právomoc prijímať delegované akty podľa článku 58 bola prenesená na Komisiu zmenou zavedenou nariadením (EÚ) č. 660/2014, ktoré sa uplatňuje od 1. januára 2016. Od tohto dňa Komisia nevykonala právomoci, ktoré na ňu boli delegované na základe nariadenia, pretože nedošlo k žiadnym zmenám v zozname odpadov prijatým v súlade s článkom 7 smernice 2008/98/ES, ani sa nevyskytli žiadne dôležité a relevantné rozhodnutia alebo zmeny odsúhlasené v rámci príslušných medzinárodných dohovorov a dohôd, ako je napr. Bazilejský dohovor a rozhodnutie OECD, ktorými by sa odôvodnilo primerané vykonávanie týchto právomocí. Komisia však očakáva, že takéto zmeny by sa mohli v priebehu najbližších rokov dohodnúť v rámci Bazilejského dohovoru. 2.Vykazovanie zo strany členských štátov V čase vypracovania tejto správy všetkých 28 členských štátov EÚ predložilo odpovede týkajúce sa správy o vykonávaní Bazilejského dohovoru, ako aj odpovede na dotazník EÚ na roky 2013 – 2015. Pokiaľ ide o údaje o celkovom množstve odpadu prepraveného medzi členskými štátmi, zistili sa nezrovnalosti medzi množstvami, ktoré vykázali krajiny „vývozu“ a „dovozu“ (tabuľky 2-48 až 2-50). V kategórii „všetok oznámený odpad“ sa tieto rozdiely pohybovali medzi 2 % (2013) a 12 % (2014). Podobné trendy sa zaznamenali v prípade nebezpečného odpadu a všetkých ostatných oznámených druhov odpadu. Tento nesúlad možno vysvetliť aj tak, že v prípade vývozu daného odpadu na konci kalendárneho roka ho vyvážajúci členský štát môže považovať za „vyvezený“, no prijímajúci členský štát ho (pravdepodobne) považuje za „dovezený“, až keď sa v priebehu nasledujúceho roka spracuje. V takýchto prípadoch je pravdepodobné, že „vyvezené“ množstvá budú v ktoromkoľvek danom roku vyššie ako „dovezené“, zatiaľ čo v nasledujúcom roku možno pozorovať opačný jav. Okrem toho niektoré členské štáty do svojich správ o vykonávaní Bazilejského dohovoru dôsledne nezahŕňajú údaje o preprave oznámeného odpadu, ktorý nespadá do rozsahu pôsobnosti dohovoru, pretože z právneho hľadiska tak nie sú povinné urobiť. Ďalšie nezrovnalosti mohli vzniknúť v súvislosti s manuálnym spracovaním údajov uvedených v tlačených dokumentoch, keďže plne elektronické systémy ešte nie sú funkčné. 3.Vznik nebezpečného odpadu V správe o vykonávaní Bazilejského dohovoru poskytujú členské štáty informácie o celkovom množstve vzniknutých nebezpečných odpadov a „iných odpadov“. Nebezpečné druhy odpadov sú vymedzené podľa zoznamu tokov odpadu a/alebo zložiek odpadu (položky Y1 – Y45 podľa kategórií dohovoru) a určitých nebezpečných vlastností. Okrem toho, ak sa vo vnútroštátnom práve klasifikuje odpad ako nebezpečný, považuje sa za nebezpečný aj vtedy, ak sa oznamuje sekretariátu dohovoru. Podľa dohovoru „iné odpady“ sú odpady z domácností (položka Y46) a zvyšky zo spaľovania odpadov z domácností (položka Y47). Dané kategórie odpadu podliehajú kontrolám podobným tým, ktoré sa vzťahujú na nebezpečný odpad podľa dohovoru. V oddiele D pracovného dokumentu útvarov Komisie je uvedený úplný zoznam kódov Y podľa dohovoru. V čase vypracovania tejto správy boli údaje o celkovom množstve nebezpečného odpadu vzniknutého v roku 2015 neúplné, keďže 11 členských štátov neposkytlo žiadne informácie (tabuľka 2-1). Okrem toho päť členských štátov neposkytlo údaje za rok 2014 a päť členských štátov za rok 2013. Namiesto týchto chýbajúcich údajov sa uviedli číselné údaje odhadované na základe údajov z predchádzajúcich rokov. V roku 2015 v EÚ-28 vzniklo 70 miliónov ton nebezpečného odpadu, zatiaľ čo v roku 2014 to bolo 71 miliónov ton a v roku 2013 75 miliónov ton.

V roku 2013 množstvo nebezpečného odpadu vyprodukovaného na obyvateľa v EÚ-28 predstavovalo 148 kg. V roku 2014 to bolo 141 kg, v roku 2015 jeho množstvo kleslo na 138 kg (tabuľka 2-2). Ročný priemer za roky 2013 – 2015 predstavoval 143 kg. V každom roku vyprodukovalo najviac nebezpečného odpadu Nemecko, v roku 2013 to bolo 17 miliónov ton. V čase vypracúvania tohto dokumentu Nemecko nepredložilo žiadne údaje o vzniknutom nebezpečnom odpade v rokoch 2014 alebo 2015. Z členských štátov, ktoré vo svojich predkladaných správach o vzniknutom odpade uvádzajú kódy Y, oznámilo najvyššiu produkciu odpadu v kategóriách Y46 a Y47 Poľsko, pričom v roku 2015 to bolo 11 miliónov ton. 4.Preprava odpadu z členských štátov Všetkých 28 členských štátov predložilo vo svojich správach o vykonávaní Bazilejského dohovoru za roky 2013 – 2015 informácie o „vývoze“ nebezpečného odpadu. V rokoch 2013 – 2015 bolo z členských štátov do krajín mimo EÚ prepravených 1,2 milióna ton nebezpečného odpadu, pričom v tom istom období bolo z tretích krajín do EÚ dopravených 6,2 milióna ton. V rokoch 2001 až 2015 objem cezhraničného obchodu s nebezpečným odpadom v rámci EÚ a jeho vývoz z EÚ vzrástol o 53 % (tabuľka 2-6). Tento nárast nastal hlavne v rokoch 2001 až 2007, v rokoch 2008 až 2015 došlo k poklesu o 24 %. V rokoch 2013 – 2015 bolo najväčším „vývozcom“ všetkého oznámeného odpadu Spojené kráľovstvo (s 12 miliónmi ton). Predbehlo Holandsko (s 8 miliónmi ton), ktoré bolo najväčším „vývozcom“ v rokoch 2010 – 2012 (tabuľka 2-9). V roku 2010 začalo Spojené kráľovstvo „vyvážať“ odpad na energetické zhodnocovanie, čo podľa všetkého prispelo k zvýšeniu jeho celkového „vývozu“ v danom období. Rovnako ako v rokoch 2010 – 2012 boli v rokoch 2013 – 2015 dvoma najväčšími „vývozcami“ nebezpečného odpadu Francúzsko a Taliansko, pričom každá krajina vyviezla celkovo 4 milióny ton. Z celkového množstva odpadu vykázaného ako „vyvezený“ z členských štátov v rokoch 2013 – 2015 (t. j. nebezpečný odpad a iný oznámený odpad) predstavoval nebezpečný odpad 35 % (tabuľka 2-11, tabuľka 2-12 a tabuľka 2-13). Cyprus, Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Malta a Rumunsko patria medzi krajiny s najvyšším percentuálnym podielom nebezpečného odpadu v rámci celkového objemu vykázaného vyvezeného odpadu, kde v prípade každej z nich tvorí nebezpečný odpad najmenej 90 % celkového objemu „vyvezeného“ odpadu. V správe o vykonávaní za roky 2010 – 2012 sa konštatuje nárast množstva odpadu klasifikovaného pomocou kódov EÚ alebo vnútroštátnych kódov namiesto kódov Y uvedených v dohovore. Tento trend pokračuje; v rokoch 2013 – 2015 sa kategória „odpad z EÚ alebo vnútroštátny odpad, ktorý nie je nebezpečný“ (t. j. odpad, ktorý nie je nebezpečný, klasifikovaný pomocou vnútroštátnych alebo EWC kódov) stala po prvýkrát (v rokoch 2013 a 2014) najpoužívanejšou kategóriou odpadu (tabuľky 2-14 až 2-16). Odpadu, ktorý sa vyviezol bez klasifikácie, bolo v rokoch 2013 a 2014 (tabuľky 2-15 a 2-16) menej ako 1 %. V roku 2015 predstavoval podiel odpadu, ktorý bol prepravený bez klasifikácie, 2 %, pričom všetok pochádzal z Írska (tabuľka 2-14). S výnimkou roku 2015 tento trend zaznamenaný od roku 2009 pokračoval, pričom množstvo odpadu, ktorý sa prepravoval bez klasifikácie, bolo nižšie ako 1 % (tabuľka č. 2-17). Podľa najaktuálnejších dostupných údajov sa približne 92 % nebezpečného odpadu EÚ spracúva v krajine pôvodu (tabuľka 2-8). V roku 2015 štyri členské štáty „vyviezli“ viac ako 40 % svojho nebezpečného odpadu: ·Írsko – 78 % ·Luxembursko – 84 % ·Malta – 42 % ·Slovinsko – 44 % V rokoch 2013 – 2015 sa v rámci činností zhodnocovania odpadu spracovalo približne 75 % nebezpečného odpadu vyvezeného z členských štátov. V posledných rokoch bol tento údaj pomerne stabilný (tabuľka 2-18). Počas obdobia vykazovania sa približne 22 % nebezpečného odpadu vyvezeného z členských štátov spracovalo v rámci činnosti zneškodňovania, zatiaľ čo 1,5 % nebezpečného odpadu bolo podrobených „zmiešanému“ spracovaniu (t. j. kombinácii zneškodnenia a zhodnotenia). V niektorých prípadoch nebol v prípade malého množstva nebezpečného odpadu vyvezeného z členských štátov spôsob spracovania špecifikovaný (menej ako 0,1 %). V roku 2013 sa z jedného členského štátu do iného členského štátu v rámci EÚ „vyviezlo“ 94 % všetkého oznámeného odpadu, zatiaľ čo v rokoch 2014 a 2015 to bolo 92 % (tabuľka 2-22). V roku 2013 bolo do krajín mimo OECD vyvezené menej ako 1 % oznámeného odpadu, zatiaľ čo v rokoch 2014 a 2015 to bolo 2,5 %. Pokiaľ ide o nebezpečný odpad, v roku 2013 bolo z jedného členského štátu do iného členského štátu v rámci EÚ „vyvezených“ 97 %, pričom tento podiel v rokoch 2014 a 2015 mierne klesol na 92 % (tabuľka 2-23). Sedem členských štátov (Francúzsko, Holandsko, Írsko, Nemecko, Rakúsko, Slovinsko a Švédsko) poskytlo informácie o množstvách odpadu z domácností (položka Y46), ktoré boli „vyvezené“ na zneškodnenie v rokoch 2013 – 2015 (tabuľka 2-39). Ako jediná z týchto krajín Švédsko vykázalo, že „vyvezený“ odpad z domácností sa ukladal do pôdy či na jej povrch (napr. skládkovanie), celkovo išlo o 3 000 ton prepravených v rámci EÚ v rokoch 2013 – 2015. Osem členských štátov (Česká republika, Fínsko, Holandsko, Írsko, Nemecko, Rakúsko, Spojené kráľovstvo a Taliansko) vykázalo „vývoz“ odpadu z domácností na energetické zhodnotenie v rokoch 2013 – 2015 (tabuľka 2-40). S výnimkou Rakúska, Francúzska a Nemecka, ktoré vyvážali odpad v rámci EÚ a do krajín OECD, ktoré nie sú členmi EÚ, všetky ostatné členské štáty „vyvážajúce“ odpad na účely energetického zhodnocovania tak robili výlučne v rámci EÚ. Spojené kráľovstvo bolo jednoznačne najväčším „vývozcom“ odpadu z domácností na energetické zhodnotenie. Počas trojročného obdobia vyviezlo 7 miliónov ton.

16 členských štátov (Belgicko, Bulharsko, Cyprus, Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Holandsko, Chorvátsko, Írsko, Luxembursko, Malta, Nemecko, Portugalsko, Rakúsko, Slovensko a Spojené kráľovstvo) vykázalo „vyvoz“ odpadu z domácností na účely „iných“ činností zhodnocovania (t. j. nie zhodnocovania R1), všetky výlučne v rámci EÚ (tabuľka 2-40). V rokoch 2013 – 2015 bolo „najväčším „vývozcom“ opäť Spojené kráľovstvo s 352 000 tonami. 5.Vyvoz odpadu do členských štátov Všetky členské štáty predložili informácie o „dovoze“ odpadu vo svojich výročných správach o vykonávaní Bazilejského dohovoru za obdobie vykazovania 2013 – 2015. V roku 2013 bolo z členských štátov a tretích krajín do iných členských štátov dovezených 19 miliónov ton oznámeného odpadu, z čoho 9 miliónov ton predstavoval nebezpečný odpad (tabuľka 2-30). Tento údaj sa v roku 2014 zvýšil na 25 miliónov ton, z čoho 7 miliónov ton predstavovalo nebezpečný odpad, a v roku 2015 na 24 miliónov ton, z čoho 10 miliónov ton predstavoval nebezpečný odpad (tabuľka 2-29 a tabuľka 2-28). Tento nárast „dovozu“ pokračuje: od roku 2001 sa množstvo všetkého oznámeného odpadu dovezeného do členských štátov zvýšilo o 222 %, pričom medzi rokmi 2010 – 2012 a 2013 – 2015 (tabuľka č. 2-35) došlo k 41 % nárastu. Množstvo nebezpečného odpadu dovezeného do členských štátov (tabuľka 2-36) sa v rokoch 2001 až 2015 zvýšilo o takmer rovnaký percentuálny podiel, a to o 225 %, čo zodpovedá zvýšeniu „dovozu“ všetkého oznámeného odpadu. V rokoch 2013 – 2015 bolo Nemecko opäť najväčším „dovozcom“ všetkého oznámeného odpadu v objeme 19 miliónov ton (tabuľky 2-28 až 2-30). Holandsko bolo počas trojročného obdobia druhým najväčším „dovozcom“ s 13 miliónmi ton a na tretie miesto s 11 miliónmi ton odsunulo Francúzsko (druhý najväčší „dovozca“ v rokoch 2010 – 2012). Všetky tieto krajiny majú značný dopyt po surovinách do spaľovní, čo prispieva k ich celkovým údajom o „dovoze“. Nemecko takisto v rokoch 2013 – 2015 „doviezlo“ najviac nebezpečného odpadu (8 miliónov ton), zatiaľ čo Francúzsko (7 miliónov ton) „doviezlo“ v tomto prípade viac ako Holandsko (3 milióny ton). V roku 2015 sa 81 % nebezpečného odpadu dovezeného do členských štátov spracovalo v rámci činnosti zhodnocovania a 19 % v rámci činnosti zneškodňovania (tabuľka 2-31). Za obdobie vykazovania sú priemerné hodnoty množstva „dovezeného“ nebezpečného odpadu spracovaného v procese zhodnocovania 78 % a v procese zneškodňovania 22 %. Menej ako desatina percenta daného odpadu bola podrobená „zmiešanému“ spracovaniu (t. j. kombinácii zneškodňovania a zhodnocovania) alebo vykázaná ako „dovezená“ na nešpecifikované spracovanie. Podiel nebezpečného odpadu „dovezeného“ na zneškodnenie je vyšší ako v roku 2001, keď predstavoval 11 %. Podiel odpadu „dovezeného“ na zneškodnenie však v posledných obdobiach vykazovania mierne klesal, a to z 25 % v rokoch 2007 – 2009 na 24 % v rokoch 2010 – 2012 a 22 % v rokoch 2013 – 2015. Najväčší podiel nebezpečného odpadu „dovezeného“ na zneškodnenie v rokoch 2013 – 2015 malo Nemecko so 46 %. Je to pravdepodobne preto, že v porovnaní s inými členskými štátmi EÚ má viac zariadení na bezpečné zneškodnenie nebezpečného odpadu. V rokoch 2013 - 2015 na Francúzsko pripadal najväčší podiel nebezpečného odpadu „dovezeného“ na zhodnotenie, a to 32 %. Tesne za ním skončilo Nemecko s 29 %. Opäť je to pravdepodobne preto, že tieto krajiny majú vhodné zariadenia na spracovanie odpadu. Rovnako ako v rokoch 2010 – 2012 takmer všetok nebezpečný a iný oznámený odpad dovezený do členských štátov v rokoch 2013 – 2015 pochádzal z iných krajín EÚ alebo z krajín EZVO (tabuľka 2-35). Tieto dva zdroje spolu predstavovali 98 % v roku 2013, 99 % v roku 2014 a 98 % v roku 2015. Tento percentuálny podiel je od roku 2001 veľmi stabilný, mení sa len v rámci jedného percentuálneho bodu. Zároveň nebezpečný odpad krajín EÚ a EZVO tvoril spolu takmer všetok nebezpečný odpad dovezený do členských štátov v rokoch 2013 – 2015. V rokoch 2013 a 2014 to z celkového množstva bolo 97 %, v roku 2015 išlo o 96 %. Množstvo nebezpečného odpadu dovezeného z krajín, ktoré nie sú členmi OECD, sa od roku 2001 zvýšilo takmer deväťnásobne; percentuálny podiel celkového množstva nebezpečného odpadu dovezeného do EÚ však zostáva nízky a od roku 2001 sa zvýšil len z 1 % na 2 % (tabuľka 2-36). 6.Nezákonná preprava odpadu, kontroly a opatrenia na presadzovanie predpisov Informácie o nezákonnej preprave odpadu oznamujú členské štáty prostredníctvom dotazníku EÚ. S výnimkou Lotyšska, Luxemburska a Malty konštatovalo 25 členských štátov výskyt prípadov nezákonnej prepravy odpad. Zatiaľ čo všetkých 28 členských štátov poskytlo informácie o počte kontrol na mieste vykonaných v súvislosti s prepravou odpadu alebo s ním súvisiacim zhodnotením a zneškodnením, len 11 členských štátov uviedlo svoje odpovede za každý rok v súlade s formátom dotazníka EÚ, v ktorom sa požadujú informácie o počte vykonaných kontrol a počte identifikovaných prípadov nezákonnej prepravy. Okrem toho nie všetky členské štáty EÚ podrobne opísali opatrenia na presadzovanie, ktoré majú zabrániť nelegálnej preprave odpadu. Toto nekonzistentné vykazovanie má za následok nekvalitné údaje, čo znamená, že z nich možno vyvodiť len veľmi opatrne sformulované závery. Miera podrobností bola v prípade odpovedí členských štátov na túto otázku rôzna, pretože pojem „kontrola na mieste“ chápali odlišne. Napríklad niektoré poskytli podrobnosti o izolovaných prípadoch fyzických kontrol, zatiaľ čo iné poskytli aj informácie o administratívnych kontrolách. Treba osobitne podotknúť, že nie vždy je možné zistiť, ktorá definícia sa použila – a to aj v prípade členských štátov, ktoré podali správu v požadovanom formáte – keďže to nie je výslovne uvedené. Komisia už podnikla kroky na zlepšenie konzistentnosti vykazovania členských štátov v tejto veci. Podľa zmeny zavedenej nariadením (EÚ) č. 660/2014 sa nevymedzený pojem „kontrola na mieste“ nahradil pojmom „kontrola“, ktorý je v súčasnosti v nariadení vymedzený. Keďže táto zmena nadobudla účinnosť 1. januára 2016, očakáva sa, že vykazovanie členských štátov týkajúce sa kontrol bude v nasledujúcom vykazovanom období konzistentnejšie. Celkovo bolo v rokoch 2013 – 2015 vykázaných 2 800 prípadov nezákonnej prepravy odpadu, čo v porovnaní s rokmi 2010 - 2012 predstavuje nárast o 2 500 vykázaných prípadov. Zvýšil sa aj celkový počet vykázaných kontrol, a to z približne 450 000 v rokoch 2010 – 2012 až na asi 600 000 v rokoch 2013 – 2015, čo môže byť dôvodom väčšieho počtu zistených prípadov nezákonnej prepravy odpadu. V rokoch 2013 – 2015 vykázalo Belgicko najviac prípadov nezákonnej prepravy s celkovým počtom 644 prípadov, čo predstavuje 23 % všetkých prípadov oznámených v EÚ-28 v rokoch 2013 až 2015. Druhý najvyšší číselný údaj vykázalo Holandsko, a to 493 prípadov (18 %), za ním nasledovalo Spojené kráľovstvo s 385 prípadmi (14 %). Toto boli aj tri členské štáty, ktoré vykázali najviac kontrol na mieste v súvislosti s prepravou odpadu, čo by mohlo byť dôvodom, prečo sa v nich identifikovalo viac prípadov nezákonnej prepravy odpadu. Ako vyplýva zo správy siete IMPEL o opatreniach na presadzovanie predpisov v rokoch 2014 – 2015, dôvodom veľkého počtu prípadov oznámených Holandskom a Spojeným kráľovstvom môže byť aj skutočnosť, že tieto krajiny nemajú vnútrozemský charakter a prepravu odpadu môžu kontrolovať pomocou údajov o linkách lodnej nákladnej dopravy a colných údajov. Zo správy siete IMPEL vyplynulo, že v 31 zúčastnených krajinách (EÚ-28 plus Nórsko, Srbsko a Švajčiarsko) sa vykonalo 4 787 administratívnych kontrol a 12 396 fyzických dopravných kontrol. Z toho 28,7 % (približne 4,930) tvorili kontroly prepravy odpadu, pričom sa odhalilo 815 prípadov nezákonnej prepravy. Na rozdiel od toho sa v správach, ktoré Komisii predložili členské štáty v rokoch 2014 a 2015, konštatuje približne 2 000 prípadov nezákonnej prepravy. Predpokladá sa, že údaje siete IMPEL poskytujú skôr „prehľad“ o cielenej činnosti v rámci zúčastnených krajín ako presný obraz o presadzovaní predpisov v rámci EÚ. Treba tiež poznamenať, že skutočnosť, že Lotyšsko, Luxembursko a Malta nepredložili svoje správy, ešte neznamená, že v týchto členských štátoch sa nevyskytujú žiadne prípady nezákonnej prepravy. Môže to skôr naznačovať, že k týmto kontrolám dochádza zriedkavo, alebo nie sú cielené. 13 členských štátov (Belgicko, Česká republika, Estónsko, Francúzsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Malta, Nemecko, Poľsko, Rakúsko, Slovensko, Slovinsko a Taliansko) poskytlo podrobnosti o sankciách, ktoré možno podľa vnútroštátneho práva uložiť osobám, ktoré vykonávajú nezákonnú prepravu odpadu. 12 z nich oznámilo podrobnosti o finančných sankciách (s výnimkou Nemecka). Najvyššiu možnú finančnú sankciu uviedla Česká republika, v ktorej sa môže fyzickým a právnickým osobám uložiť pokuta až do výšky 2 miliónov EUR. V Estónsku, Lotyšsku a Slovinsku sú pokuty pre právnické osoby v porovnaní s fyzickými osobami vyššie a Malta má vyššiu minimálnu pokutu za opakované porušenia – hoci maximálna pokuta zostáva rovnaká.