OBSAH 1. Úvod 3 1.1. Príležitosti ponúkané vďaka vývoju technológií 3 1.2. Účel a rozsah zelenej knihy 4 2. Jednotný digitálny trh audiovizuálnych mediálnych služieb 5 2.1. Vysporiadanie práv na online poskytovanie audiovizuálnych mediálnych služieb 8 2.2. Vysporiadanie práv na retransmisiu audiovizuálnych mediálnych služieb 9 2.3. Vysporiadanie práv na poskytovanie transakčných služieb videa na požiadanie 10 2.4. Produkcia a distribúcia európskych filmov 11 3. Prístupy politiky 12 3.1. Otázky 14 4. Odmena pre nositeľov práv za online využívanie audiovizuálnych diel 15 4.1. Odmena pre autora za online využívanie diela 16 4.2. Odmena pre výkonných umelcov za online využívanie diela 17 4.3. Otázky 18 5. Osobitné použitie a príjemcovia 18 5.1. Inštitúcie zaoberajúce sa filmovým dedičstvom 18 5.2. Otázky 19 5.3. Bezbariérovosť online audiovizuálnych diel v Európskej únií 19 5.4. Otázky 20 6. Ďalšie Kroky 20 ÚVOD Príležitosti ponúkané vďaka vývoju technológií Táto zelená kniha je súčasťou stratégie Európa 2020, ktorej cieľom je podporiť inteligentný, udržateľný a inkluzívny rast v Európe[1], Digitálnej agendy pre Európu a oznámenia Komisie s názvom Jednotný trh pre práva duševného vlastníctva (ďalej len „stratégia PDV“)[2]. Ako je uvedené v stratégii PDV, kým internet nemá hranice, online trhy v EÚ sú stále rozdelené mnohými prekážkami a jednotný trh sa zatiaľ nepodarilo dosiahnuť. Cieľom tejto zelenej knihy je prispieť k rozvoju jednotného digitálneho trhu prostredníctvom začatia diskusie, konkrétne o príležitostiach a výzvach online distribúcie audiovizuálnych diel. Európsky kultúrny priemysel vrátane audiovizuálneho sektora predstavuje významný príspevok do hospodárstva EÚ. Vytvára približne 3 % HDP EÚ, čo zodpovedá ročnej trhovej hodnote 500 miliárd EUR, a zamestnáva okolo 6 miliónov pracovníkov[3]. EÚ zaznamenáva druhé najvyššie hodnoty sledovanosti TV na svete, vyrába viac filmov ako ktorýkoľvek iný región na svete a je domovom pre viac ako 500 online služieb videa na požiadanie. Vďaka svojmu nesmiernemu tvorivému potenciálu tento sektor takisto neoceniteľným spôsobom prispieva k európskej kultúrnej rozmanitosti. Tradičné distribučné siete audiovizuálnych diel sa obmedzujú na vnútroštátne trhy. Rozhlas a káblové televízie sa väčšinou starajú o národných divákov alebo konkrétne jazykové skupiny. Audiovizuálne diela, najmä filmy, sa často považujú tak za kultúrny, ako aj hospodársky produkt súvisiaci s vnútroštátnym kontextom a kultúrnymi preferenciami. Európska audiovizuálna politika uznáva nielen tento aspekt, ale aj veľký význam zachovania kultúrnej rozmanitosti v rámci jednotného trhu.Digitálne technológie a internet sú súčasne zodpovedné za rýchlo sa meniace spôsoby, akými sa diela vyrábajú, uvádzajú na trh a distribuujú spotrebiteľom. Pri prepojených technológiách možno rovnaké dielo prenášať cez rôzne siete, či už prostredníctvom tradičného vysielania (terestriálneho, káblového a satelitného) alebo cez internet, a možno ho doručiť na ktorékoľvek z množstva zariadení: televízor, počítač, hraciu konzolu a mobilné dátové zariadenie. Na trhu sa čoraz častejšie stretávame s prepojenými sieťami a zariadeniami vrátane šírenia TV signálu a prístupu na internet cez káblové rozvody a s novovzniknutou TV na internete. Tento trend pravdepodobne ešte urýchlia ďalšie možnosti vznikajúce v súvislosti so zavádzaním webových služieb, ako je „výpočtové mračno“ („cloud computing“). Spotrebitelia očakávajú čoraz viac, že budú môcť pozerať čokoľvek, kdekoľvek, kedykoľvek a prostredníctvom akéhokoľvek zariadenia. Tento vývoj technológií vytvára tlak jednak na tradičné distribučné siete audiovizuálnych mediálnych služieb a jednak na tradičné postupy uvádzania filmov, keďže celovečerné filmy možno spotrebiteľom sprostredkovať oveľa flexibilnejšími spôsobmi, než bolo doteraz zvykom. Tradičné hodnotové reťazce sa menia a obchodné modely sa vyvíjajú smerom k napĺňaniu očakávaní zákazníkov, ktoré zahŕňajú aj ponuku cezhraničných služieb. Internet ponúka audiovizuálnemu sektoru príležitosti na ďalšie rozšírenie jeho potenciálu a oslovenie širšieho publika tak v rámci Európy, ako aj za jej hranicami. Z kultúrneho a kreatívneho hľadiska dáva presadzovanie jednotného trhu naozaj zmysel. Kým národné trhy nemusia byť dostatočne veľké pre menšinovú tvorbu, ich zjednotením sa môže zvýšiť komerčná životaschopnosť celého trhu. Atraktívnymi ponukami nových audiovizuálnych mediálnych služieb vrátane cezhraničných by sa mali okrem toho zvýšiť príjmy nositeľov práv a primeranými opatreniami na riešenie protiprávneho konania vrátane ich presadzovania, ako aj spoluprácou sprostredkovateľov by sa mohlo pomôcť pri riešení problému s vysokou mierou pirátstva zisteného v audiovizuálnom sektore. Tento vývoj by mal takisto podnietiť dopyt po vyššej rýchlosti a väčšej kapacite siete, čím sa pre obchodníkov vynorí otázka investícií do rýchlejších sietí. Účel a rozsah zelenej knihy Táto kniha zachytáva vplyv technologického vývoja na distribúciu a prístup k audiovizuálnym a kinematografickým dielam a usiluje sa o začatie diskusie o možnostiach politiky na vypracovanie rámca, v rámci ktorého by európsky priemysel a európski spotrebitelia mohli využívať výhody, ktoré by ponúkal jednotný digitálny trh vďaka úsporám z rozsahu. Vychádza z názoru, že na pomenovanie existujúcich prekážok vplývajúcich na vývoj jednotného digitálneho trhu a ich rozsahu je potrebná hĺbková analýza. V prípade audiovizuálnych diel bolo uvedených niekoľko dôvodov rozdrobenosti online trhu vrátane technických prekážok, zložitosti postupov udeľovania licencií autorského práva, štatutárnych a zmluvných ustanovení týkajúcich sa jednotlivých fáz uvedenia diel na trh, nedostatočnej právnej istoty poskytovateľov služieb, metód platby, dôvery spotrebiteľov a rozšírenosti zakorenených kultúrnych a jazykových odlišností. Už v akte o jednotnom trhu[4] sa zdôrazňuje, že v internetovom veku sa kolektívne riadenie musí vyvíjať smerom k európskym modelom, ktoré uľahčujú udeľovanie licencií vzťahujúcich sa na viaceré územia. Okrem toho a tak ako je ustanovené v Digitálnej agende pre Európu, Komisia do roku 2012 predloží správu o potrebe dodatočných opatrení nad rámec uľahčenia kolektívnej správy práv duševného vlastníctva, ktoré občanom EÚ, poskytovateľom služieb online obsahu a nositeľom práv umožnia využívať v plnej miere potenciál digitálneho jednotného trhu, vrátane opatrení na podporu cezhraničných a celoeurópskych licencií[5]. Prvá časť tejto zelenej knihy (oddiely 2 a 3) sa zameriava na vysporiadanie práv na online distribúciu audiovizuálnych mediálnych služieb. Je potrebné zhodnotiť rozsah problémov v tejto oblasti a vymedziť presnú podstatu týchto problémov. Ďalej je potrebné zanalyzovať prípadné možnosti na úrovni EÚ vrátane toho, či a do akej miery je potrebné modernizovať právny a regulačný rámec, aby európskym firmám poskytoval stimuly na rozvoj nových obchodných modelov a zabezpečil ponúkanie obsahu spotrebiteľom v celej Európe. Druhá časť (oddiel 4) sa zaoberá odmenou pre nositeľov práv na audiovizuálne diela za online používanie ich diel a kladie si otázku, či by sa v konečnom dôsledku mali prijať dodatočné opatrenia na úrovni EÚ, aby sa zabezpečila primeraná odmena autorom a výkonným umelcom v súvislosti s online používaním diel a vystúpení, na ktoré vlastnia práva. Tretia časť (oddiel 5) sa venuje určitým osobitným prípadom použitia audiovizuálnych diel a príjemcom výnimiek. Na jednej strane si kladie otázku, či si zvýšenie právnej istoty inštitúcii zaoberajúcich sa filmovým dedičstvom vyžaduje legislatívne zmeny, a na strane druhej predkladá otázky týkajúce sa prístupu osôb so zdravotným postihnutím ku kultúrnym materiálom. Na konci každej časti sa nachádza neúplný zoznam otázok, ku ktorým sa zainteresované strany majú vyjadriť vo svojich príspevkoch. JEDNOTNÝ DIGITÁLNY TRH AUDIOVIZUÁLNYCH MEDIÁLNYCH SLUžIEB[6] Európsky televízny trh je druhým najväčším regionálnym trhom na svete, hneď po USA. Od roku 2006 do roku 2010 zaznamenal nárast o 12 %, z ktorého viac ako polovica sa odohrala v období rokov 2009 – 2010, a v roku 2010 dosiahol ročný obrat 84,4 miliardy EUR. Podiel Európy na svetovom trhu sa v roku 2010 nezmenil a naďalej predstavuje okolo 29 %[7]. Distribúcia televízneho vysielania je čoraz diverzifikovanejšia. V roku 2009 pokrývalo satelitné vysielanie 31 % televízneho trhu EÚ, káblové vysielanie 30 %, digitálne terestriálne televízne vysielanie 25 % a televízneho vysielania cez internet (ďalej len „IPTV“)[8] 5%[9]. Západná Európa predstavuje najväčší trh s IPTV. V roku 2010 pochádzalo 40 % predplatiteľov z celého sveta práve z tohto regiónu. Celosvetovo vedúcou krajinou v oblasti IPTV je Francúzsko (23 % podiel na celosvetovom trhu), po ňom nasleduje Čína (16 %) a USA (16 %)[10]. Sledovanosť TV v Európe je vyššia než celosvetový priemer a zaznamenala takisto celosvetovo najväčší nárast v období rokov 2009 – 2010[11]. S nárastom príležitostí ponúkaných technologickým vývojom sa mení celý audiovizuálny hodnotový reťazec. S vývojom technológie OTT (over-the-top Video)[12], IPTV a TV s pripojením na internet[13], budú online priestor pre vysielanie audiovizuálnych diel čoraz viac zdieľať nielen televízne stanice, káblové televízie a prevádzkovatelia širokopásmových sietí, ale aj noví poskytovatelia služieb[14]. Situácia sa ďalej vyznačuje rýchlym vývojom sociálnych sietí a stránok sociálnych médií, ktoré využívajú tvorbu a ukladanie online obsahu koncovými používateľmi (obsah vytvorený používateľmi), a vznikom služieb založených na „výpočtovom mračne“ („cloud computing“)[15]. Medzi transakčné služby videa na požiadanie (VoD) patrí predaj a požičiavanie audiovizuálnych diel z ponuky katalógu cez internet, a to najmä hraných filmov, ale aj audiokníh, dokumentárnych filmov, vzdelávacích programov, kreslených filmov atď. Rozvíjajúci sa európsky trh služieb VoD sa vyznačuje dynamikou, rôznorodosťou a rýchlym rastom aj napriek tomu, že v súčasnosti zaostáva za USA. V roku 2008 bolo v Európe k dispozícii spolu viac ako 500 služieb videa na požiadanie na základe rôznych obchodných modelov[16] a služba VoD dosiahla obrat 544 miliónov EUR. Predpokladá sa, že obrat zo služby VoD v Európe sa v priebehu niekoľkých nasledujúcich rokov dramaticky zvýši, a tieto služby tak budú predstavovať ešte významnejšiu časť audiovizuálnych trhov[17]. Pokiaľ ide o cezhraničný prenos a príjem vysielacích služieb, v Európe funguje dobre zavedený systém. Na jednej strane sa v smernici o audiovizuálnych mediálnych službách podporuje zásada slobody vysielania a príjmu TV programov v EÚ. Na strane druhej smernica o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii[18] dopĺňa tento rámec s cieľom uľahčiť vysporiadanie autorského práva a príbuzných práv na cezhraničné satelitné vysielanie a služby káblovej retransmisie. V súčasnosti neexistuje žiaden právny nástroj, ktorý by riešil konkrétne vysporiadanie autorského práva a príbuzných práv na poskytovanie cezhraničných online audiovizuálnych mediálnych služieb. Treba pamätať na to, že pri všetkých dohodách medzi súkromnými stranami sa musia dodržiavať právne predpisy týkajúce sa hospodárskej súťaže. Ako bolo zdôraznené v úvode, väčšina audiovizuálnych mediálnych služieb sa zameriava na národných divákov alebo konkrétne jazykové skupiny[19]. Multiteritoriálne vysielacie služby sa ešte neobjavili vo veľkom a vysielatelia zvyčajne upúšťajú od vysporiadania práv na celoeurópskej úrovni, pretože dopyt spotrebiteľov v zahraničí a potenciál získania príjmu z reklamy nie sú v súčasnosti dostatočnými dôvodmi na vynaloženie dodatočných nákladov na zriadenie služieb a vybavenie licencie na obsah[20]. Do dnešného dňa sa aktivity do zahraničia podarilo rozšíriť iba tematickým službám so silnou značkou zameriavajúcim sa na celovečerné filmy, detské programy, šport, cestovanie atď. Rôzne platformy ponúkajúce transakčné služby na požiadanie pokrývajú niekoľko území[21]. Snažia sa prihovárať spotrebiteľom v ich rodnom jazyku a upravovať obsah podľa miestnych preferencií, ako je jazyk, zaradenie filmu, požiadavky na dabing alebo otitulkovanie, reklama, obdobia prázdnin a všeobecný vkus spotrebiteľov. Je to v súlade so skúsenosťami producentov a distribútorov, či už veľkých alebo malých, ktorí uviedli, že hoci udeľujú licencie na obsah na multiteritoriálnom základe v prípadoch, keď sa to oplatí, aj napriek tomu sú potrebné cielené a miestne investície do distribúcie a marketingu, aby sa zabezpečila propagácia a predaj filmov v každej krajine[22]. Multiteritoriálne služby sa pri ich zavádzaní väčšinou testujú najprv na trhoch, ktoré sa vyznačujú vysokým príjmom a dômyselnými technológiami, v dôsledku čoho dochádza k riziku, že menšie trhy a členské štáty s nižšími priemernými príjmami zaostávajú, pokiaľ ide o prístup k inovatívnym audiovizuálnym ponukám. Okrem toho je skutočnosť, že kvalitné diela sú dostupné len spotrebiteľom v niektorých členských štátoch, ťažké vysvetliť európskym občanom, ktorí sú presvedčení, že by mali mať možnosť prístupu k ponukám diel bez ohľadu na členský štát ich trvalého pobytu[23]. Problematika praktík udeľovania teritoriálnych licencií sa dostala do popredia v súvislosti s prípadom Premier League[24]. Tento prípad sa zaoberá praktikou územného obmedzenia prístupu prostredníctvom technológie podmieneného prístupu k športovým programom, ktoré sú vysielané cez satelit do niekoľkých členských štátov[25]. Rozsudok Súdneho dvora ešte nebol vynesený. V predchádzajúcich rozhodnutiach Súdny dvor Európskej únie uviedol, že slobodné poskytovanie služieb nebráni zavedeniu územných obmedzení na vysielacie licencie[26]. Vysporiadanie práv na online poskytovanie audiovizuálnych mediálnych služieb Až donedávna aktivity vysielateľov pozostávali najmä z lineárneho vysielania (prenášaného vzduchom, satelitom alebo káblom) a vysielatelia si museli vysporiadať len právo na reprodukciu a vysielacie práva/práva verejného prenosu autorov, výkonných umelcov a producentov na použitie audiovizuálnych diel. Vysielatelia však čoraz viac sprístupňujú aspoň časť svojho programu po prvom odvysielaní prostredníctvom služieb na požiadanie (služby opakovaného prehrávania TV seriálov alebo programov, tzv. catch up TV, sťahovanie). Väčšia z hlavných európskych televíznych kanálov skutočne poskytuje tzv. služby catch-up TV[27]. Dostupné programy zahŕňajú správy, žurnály, seriály a celovečerné filmy. Aby vysielatelia mohli poskytovať takéto online služby (na požiadanie), musia si vysporiadať iné práva ako tie, ktoré sú potrebné na prvotné vysielanie, konkrétne právo na reprodukciu a právo na sprístupňovanie[28]. V prípade, že vysielatelia poskytujú online služby aj mimo územia prvotného vysielania, musia si vysporiadať práva pre každé ďalšie územie osobitne. Práva na ekonomické využívanie audiovizuálneho diela sa spravidla prevádzajú z osôb, ktoré sa podieľali na výrobe diela (autorov, výkonných umelcov), na producentov za jednorazovú finančnú náhradu podľa zákona alebo na základe zmluvy[29], čo producentovi umožňuje udeľovať licencie na väčšinu foriem používania audiovizuálneho diela vrátane služieb na požiadanie. Na druhej strane sa zdá, že si vysporiadanie práv na online využívanie diel a iných predmetov ochrany tvoriacich súčasť audiovizuálnych záznamov (najmä v súvislosti s hudobným sprievodom) s cieľom ich online využívania, prípadne na viacerých územiach, v niektorých prípadoch a v prípade niektorých nositeľov práv vyžaduje značné administratívne úsilie a transakčné náklady. Vysporiadanie práv na retransmisiu audiovizuálnych mediálnych služieb Retransmisia vysielaných programov, pod čím sa všeobecne rozumie simultánny prenos vysielania iným subjektom, akým je napr. prevádzkovateľ káblových rozvodov, spadá pod samostatný zákon o autorskom práve a takisto vyžaduje povolenie od nositeľa práva. V smernici o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii sa ustanovuje dvojitý postup vysporiadania autorských práv na simultánnu káblovú retransmisiu programov vysielaných z iných členských štátov. Na jednej strane vysielatelia môžu udeliť samostatné licencie na svoje vlastné práva, ako aj na práva, ktoré im boli prevedené na základe zmluvy osobitne ako prevádzkovateľom káblových rozvodov[30]. Na strane druhej sa v smernici vyžaduje, aby všetky práva potrebné na káblovú retransmisiu konkrétneho programu boli spravované iba ochranným zväzom. Toto sa považovalo za nevyhnutné v prípade simultánnej káblovej retransmisie, aby sa prevádzkovatelia káblových rozvodov vyhli ťažkostiam spojeným so zabezpečením včasného vysporiadania všetkých práv k programov, ktoré na nich previedli vysielatelia, a tým predišli riziku výpadkov vysielania[31]. Ustanovenia smernice sa vzťahujú výlučne na „súčasný, nezmenený a neskrátený ďalší prenos pomocou káblu alebo mikrovlnného systému na príjem pôvodného vysielania z iného členského štátu“[32]. Nové digitálne platformy umožňujú simultánnu retransmisiu programov cez rôzne siete. Prevádzkovatelia služieb DSL[33], IP televízie, mobilných sietí a iných digitálnych platforiem, ako je napr. digitálna terestriálna televízia[34], poskytujú aj služby retransmisie vysielania. Retransmisii programu cez internet sa bežne hovorí „simulcasting“ (súbežné vysielanie). Objavuje sa otázka, či je potrebné preskúmať ustanovenia smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii, ktoré sa viažu na konkrétnu technológiu, a vytvoriť rámec pre cezhraničnú retransmisiu audiovizuálnych mediálnych služieb, ktorý nebude viazaný na žiadnu konkrétnu technológiu vzhľadom na platformu použitú na šírenie vysielania. Dalo by sa povedať, že v praxi sa toto ustanovenie už asi sčasti uplatňuje, keďže prevádzkovatelia širokopásmových sietí poskytujúci analógové služby – „súčasnú, nezmenenú a neskrátenú retransmisiu“ – sú zahrnutí do celosvetových dohôd o káblovom opakovanom šírení. Tieto dohody sa nevzťahujú na služby na požiadanie a na služby vysielania cez internet (bežne označované ako „webcasting“). Vyskytli sa aj tvrdenia, že vysporiadanie práv podľa súčasných pravidiel stanovených pre káblovú retransmisiu v smernici o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii si môže vyžadovať niekoľko rokovaní s rôznymi organizáciami zastupujúcimi práva a že v niektorých prípadoch môže byť nedostatočne jasné a isté, kto má právomoc udeliť licenciu a na ktoré práva. V tejto súvislosti prebehla diskusia o tom, či ponechať povinné kolektívne udeľovanie licencií na káblovú retransmisiu alebo dať možnosť nositeľom práv udeľovať licencie individuálne. Vysporiadanie práv na poskytovanie transakčných služieb videa na požiadanie Audiovizuálne trhy na celom svete sú založené na dohodách o výhradnom uvedení diela, keď uvedenie diela do kín zohráva kľúčovú úlohu pri vytváraní „značky“ filmu v každej krajine jeho uvedenia. Producenti a distribútori sa snažia maximalizovať príjmy pozmeňovaním výberu médií, cez ktoré uvedú film na trh („médiá fáz uvedenia”)[35]. Tieto fázy alebo „časová postupnosť“ uvedenia sú rôzne v jednotlivých členských štátoch, ale štandardným poradím v prípade uvedenia napr. celovečerného filmu je uvedenie do kín, vydanie na videokazete/DVD nosiči/Blu Ray nosiči, distribúcia prostredníctvom služby videa na požiadanie, platenej TV a nakoniec bezplatné vysielanie v TV. Vo väčšine členských štátov poradie, ako aj dĺžka jednotlivých fáz uvedenia závisí od zmluvy medzi nositeľmi práv a distribútormi. V dvoch členských štátoch sa však uplatňujú národné regulačné opatrenia, pokiaľ ide o fázy uvedenia diel na trh[36] a v niektorých ďalších členských štátoch je zasa udelenie dotácie na film prepojené s dodržaním dohodnutej dĺžky fázy uvedenia diela do kín[37]. Marketing zameraný na dosiahnutie zisku z budúcich verzií diela (v nasledujúcich fázach uvedenia) je založený na prvotnom uvedení do kín, ktoré sa považuje za hlavný ukazovateľ celkovej návratnosti akéhokoľvek filmu. Filmoví producenti a distribútori začali pozmeňovať poradie tradičných fáz uvedenia diel na trh a pridali k nim fázu šírenia diela prostredníctvom služieb VoD, ako aj napr. sprístupňovanie filmov na transakčné služby VoD v rovnakom čase, ako sú dostupné v kinách alebo na DVD nosičoch[38]. Tento vývoj situácie čiastočne podnietila skutočnosť, že chvíľkový účinok marketingu sa môže vytratiť, ak obdobie medzi prvým uvedením diela na trh a jeho ďalším šírením cez iné kanály je príliš dlhé. Súčasný systém distribúcie cez naplánované platformy a geografické uvádzanie diel na trh zároveň vážne ohrozuje rastúci záujem spotrebiteľov o prístup k audiovizuálnym a kinematografickým dielam takmer okamžite po ich prvom uvedení bez ohľadu na miesto, kde sa nachádzajú. Pirátske kópie filmov sú čoraz častejšie dostupné na internete dokonca ešte pred prvotným uvedením diela do kín alebo televízie, čo vytvára ešte väčší tlak na skracovanie fáz uvádzania diel na trh[39]. Európski filmoví tvorcovia považujú uvedenie diel do kín za zvlášť dôležité v prípade európskych filmov vzhľadom na ich pomerne skromné rozpočty na propagáciu[40]. Zdá sa, že akýkoľvek prístup, ktorý producentom a distribútorom zoberie možnosť získať späť vložené investície prostredníctvom zmluvne dohodnutej distribúcie a marketingových dohôd, by pravdepodobne viedol k značnému poklesu motivácie investovať do produkcie filmov. Ako bolo vysvetlené vyššie, práva na ekonomické využívanie audiovizuálneho diel (vrátane práva na sprístupňovanie) sa spravidla prevádzajú z autorov a výkonných umelcov na producentov (podľa zákona alebo na základe zmluvy). Producentovi to umožňuje udeľovať priamo licenciu na väčšinu práv potrebných na poskytovanie služieb VoD. Zdá sa, že aj napriek tomu je vysporiadanie práv pre niektorých prevádzkovateľov služieb VoD zložité a nákladné. Po prvé, producenti si ako súčasť dohôd o financovaní mohli rozdeliť práva na využívanie diela podľa území, a tak na každom území riadi marketing a distribúciu iný distribučný partner. Po druhé, za problematické sa niekedy považuje nedostatočne jasné vymedzenie práv, ktoré si treba vysporiadať v prípade diel a iných predmetov ochrany tvoriacich súčasť audiovizuálnych záznamov. Produkcia a distribúcia európskych filmov EÚ sa stala jedným z najväčších producentov filmov na svete. V roku 2009 sa v EÚ nakrútilo 1 168 celovečerných filmov (v porovnaní so 677 v USA)[41]. Podľa odhadov predstavujú európske filmy 25 % celkovej návštevnosti kín v EÚ a americké filmy majú 68 % podiel na trhu[42]. Naopak v USA v roku 2009 dosiahli americké filmy 93 % podiel na trhu, kým filmom z EÚ patril 7 % podiel na trhu. K dispozícií nie sú žiadne verejne dostupné údaje o podieloch na online trhoch. V týchto údajoch sa odráža skutočnosť, že európsky kinematografický priemysel sa vyznačuje niekoľkými jedinečnými štrukturálnymi znakmi, akými sú jazykové a kultúrne špecifiká a preferencie národných trhov a obmedzená dostupnosť finančných prostriedkov. Európsky audiovizuálny sektor je veľmi roztrieštený, pozostáva z veľkého množstva malých a stredných podnikov (SME)[43]. Európe sa nepodarilo vytvoriť systém štúdií, aký vyvinuli hlavní filmoví tvorcovia Hollywoodu. Sužujú ho nedostatočné investície v porovnaní s inými krajinami[44] a priemerný rozpočet filmu predstavuje len zlomok toho, čo investujú najväčšie štúdiá[45]. Európske filmy sa často tešia úspechu v ich rodnej krajine, ale ako vyplýva z uvedených čísel, len málokedy sú distribuované a zaujmú mimo územia ich produkcie. Vzhľadom na štrukturálne problémy európskeho kina vývoj tohto sektora nebudú určovať iba trhové sily. K niektorým cieľom všeobecného záujmu chráneným právnymi predpismi EÚ patrí pluralizmus, kultúrna a jazyková rôznorodosť a ochrana maloletých, a to najmä smernicou o audiovizuálnych mediálnych službách (AVMS). Smernicou AVMS a programom MEDIA[46] sa rovnako podporuje produkcia a distribúcia európskych diel prostredníctvom lineárnych i nelineárnych služieb. Program MEDIA sa zameriava najmä na zvýšenie šírenia a počtu divákov európskych audiovizuálnych diel v rámci Európskej únie a mimo nej.Oznámenie o štátnej pomoci pre filmový priemysel[47], ktoré sa v súčasnosti skúma, zabezpečuje primeraný rámec, ktorý členským štátom umožní poskytovať finančnú podporu pre distribúciu a produkciu filmov, pričom udržiava rovnaké podmienky na vnútornom trhu. Európska komisia uznáva, že národné systémy financovania sú nevyhnutné pre udržanie investícií do domácej tvorby a úzkych väzieb medzi viacerými platformami, keďže tradiční vysielatelia sú hlavnými objednávateľmi a distribútormi audiovizuálnej a kinematografickej tvorby[48]. V niektorých prípadoch sa od nich zo zákona vyžaduje investovanie určitého percentuálneho podielu z obratu do domácej tvorby. Program MEDIA, ktorý vznikol ako reakcia na roztrieštenosť európskych trhov v oblasti kultúry, poskytuje úspešný podporný mechanizmus pre multiteritoriálnu dostupnosť európskych filmov, ako aj pre vznikajúce platformy VoD. Zo 16 projektov, ktorým bola pridelená podpora v roku 2010, boli iba 4 čisto národnej povahy[49]. Zvyšných 12 projektov malo medzinárodný dosah, keďže sa neobmedzovali hranicami Európskej únie[50]. PRÍSTUPY POLITIKY Európska komisia vyslovila záväzok pomôcť odstrániť medzery v dostupnosti online služieb pre spotrebiteľov vytvorením európskeho rámca pre poskytovanie online licencií na autorské práva pre multiteritoriálne a celoeurópske služby[51]. Podľa oznámenia v stratégii PDV Komisia začiatkom roku 2012 predloží legislatívny návrh na zlepšenie kolektívnej správy autorských práv vrátanie zvýšenia transparentnosti a lepšieho riadenia ochranných zväzov, a tým aj na zabezpečenie toho, aby kolektívna správa vychádzala z potrieb multiteritoriálneho udeľovania licencií a zodpovedala týmto potrebám. Pokiaľ ide o audiovizuálne diela, v prípade ktorých je často možné získať licenciu priamo od jedného zdroja (producenta), bude tento rámec umožňujúci udeľovanie kolektívnych licencií na práva možno zvlášť dôležitý v prípade určitých aspektov, ako je vysporiadenie práv na hudbu tvoriacu súčasť audiovizuálneho diela. Predložené boli aj iné možnosti. Jednou je rozšírenie zásady „krajiny pôvodu“, ktorá tvorí základ aktov o satelitnom vysielaní (tak ako je vymedzené v smernici o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii), na online vysielanie programov, najmä na poskytovanie služieb na požiadanie, ktoré sú doplnkom k vysielacej činnosti (napr. tzv. catch up TV). Na základe tejto možnosti by rozhodným právom bolo právo krajiny, z ktorej sa program prenášaný online vysiela, ale strany by mali možnosť zabezpečiť, aby sa v poplatku za licenciu zohľadňovali všetky okolnosti vysielania, ako aj skutočný a potenciálny okruh divákov a jazyková verzia[52]. Uplatňovanie prístupu „krajiny pôvodu“ by okrem toho neovplyvnilo zmluvnú slobodu strán, t. j. pri stanovovaní podmienok licencie by sa nositelia práv a komerční používatelia mohli zmluvne dohodnúť na teritoriálnom rozsahu pôsobnosti licencie[53]. Vzniká otázka, ako v prípade online vysielania určiť „krajinu pôvodu“[54]. Týka sa to najmä transakčných služieb na požiadanie, pri ktorých by zavedenie prístupu „krajiny pôvodu“ mohlo ľahko so sebou prinášať regulačnú arbitráž v súvislosti s výberom krajiny usadenia poskytovateľa služieb. Audiovizuálne diela majú hodnotu z jazykového hľadiska a väčšina audiovizuálnych mediálnych služieb sa zameriava predovšetkým na národných divákov alebo najviac na skupiny hovoriace rovnakým jazykom. Presný rozsah problému a pridanej hodnoty rozšírenia zásady krajiny pôvodu je potrebné zhodnotiť. Preskúmať je potrebné aj ďalšie otázky týkajúce sa stupňa ochrany nositeľov práv a potreby ďalšieho zosúladenia. Zohľadniť treba príčiny skutočnosti, že ani viac ako pätnásť rokov po zavedení príslušnej smernice sa nezdá, že by tento prístup viedol k veľkému rozšíreniu celoeurópskych satelitných vysielacích služieb[55]. Komisia sa v stratégii PDV zaviazala preskúmať ešte ďalekosiahlejší prístup spočívajúci vo vytvorení komplexného jednotného európskeho kódexu autorského práva. Takýto jednotný európsky kódex autorského práva by mohol byť založený na kodifikácii existujúcich smerníc EÚ o autorskom práve, pričom sa preskúma potreba zväčšiť rozsah súčasného zosúladenia. Vytvorila by sa tým aj príležitosť na preskúmanie, či je potrebné aktualizovať výnimky a obmedzenia autorského práva povolené smernicou o informačnej spoločnosti[56]. Okrem takéhoto kódexu by sa mohlo preskúmať, či by bolo možné na základe článku 118 ZFEÚ vytvoriť voliteľný jednotný právny titul na autorské práva[57]. Voliteľný titul by mohol byť k dispozícii na dobrovoľnej báze a spolu s národnými titulmi. Budúci autori alebo producenti audiovizuálnych diel by mali možnosť zaregistrovať svoje diela a následne získať jednotný titul, ktorý by bol platný v celej EÚ. Realizovateľnosť takéhoto titulu, skutočný dopyt po ňom a jeho konkrétne výhody spolu s dôsledkami jeho uplatňovania popri existujúcej teritoriálnej ochrane sa musia dôkladne preskúmať. Pokiaľ ide o túto oblasť, ako aj iné oblasti, objavili sa obavy týkajúce sa presnosti informácií o vlastníckych právach. Z tohto dôvodu sa zdá, že má význam preskúmať možnosti vývoja systému správy údajov o vlastníctve práv na audiovizuálne diela[58]. Z hľadiska potreby vysporiadania práv ku skorším dielam a iným predmetom ochrany tvoriacim súčasť audiovizuálneho diela sa javí ako podstatné preskúmať spôsoby, akými by zdroje informácií o vlastníckych právach mohli byť dostupné vo všetkých sektoroch. Otázky 1. Ktoré sú hlavné právne alebo iné prekážky z hľadiska autorského práva alebo iného hľadiska, ktoré bránia rozvoju jednotného digitálneho trhu cezhraničnej distribúcie audiovizuálnych diel? Ktoré rámcové podmienky je potrebné upraviť alebo zaviesť na podporu dynamického jednotného digitálneho trhu s audiovizuálnym obsahom a na umožnenie udeľovania multiteritoriálnych licencií? Ktoré by mali byť kľúčové priority? 2. S ktorými praktickými problémami sa stretávajú poskytovatelia audiovizuálnych mediálnych služieb v súvislosti s vysporiadaním práv k audiovizuálnym dielam (a) na jednom území a (b) na viacerých územiach? Ktorých práv sa to týka? Pre ktoré prípady použitia? 3. Je možné vyriešiť problémy spojené s vysporiadaním autorských práv zlepšením rámca na udeľovanie licencií? Je systém autorského práva založený na teritorialite EÚ vhodný pre online prostredie? 4. Aké technologické prostriedky, ako napr. individuálne prístupové kódy, by sa mohli naplánovať, aby umožnili spotrebiteľom prístup k „ich“ vysielacím alebo iným službám a „ich“ obsahu, a to bez ohľadu na to, kde sa nachádzajú? What impact might such approaches have on licensing models? 5. Aká je realizovateľnosť, výhody a nevýhody rozšírenia zásady „krajiny pôvodu“, tak ako sa uplatňuje v prípade satelitného vysielania, na poskytovanie online audiovizuálnych mediálnych služieb? Aký by bol najvhodnejší spôsob určenia krajiny pôvodu v prípade online vysielania? 6. Aké by boli náklady a prínosy rozšírenia systému vysporiadania autorského práva na cezhraničnú káblovú retransmisiu audiovizuálnych mediálnych služieb, ktorá nie je viazaná na žiadnu konkrétnu technológiu? Malo by byť takéto rozšírenie obmedzené na „uzavreté prostredia“, akým je napr. IPTV, alebo by malo pokrývať všetky formy otvorenej retransmisie (simultánneho vysielania) cez internet? 7. Je potrebné prijať špeciálne opatrenia vzhľadom na rýchly vývoj sociálnych sietí a webových lokalít sociálnych médií, ktoré využívajú tvorbu a ukladanie online obsahu koncovými používateľmi (blogy, podcasty, príspevky, wiki, mashup, spoločné využívanie súborov a videozáznamov)? 8. Ako ovplyvní ďalší technologický pokrok [napr. „výpočtové mračno“ („cloud computing“)] distribúciu audiovizuálneho obsahu vrátane šírenia obsahu na viacero zariadení a možnosti spotrebiteľov mať prístup k obsahu bez ohľadu na to, kde sa nachádzajú? 9. Ako by mohla technológia uľahčiť vysporiadanie práv? Uľahčilo by sa vývojom systému identifikácie audiovizuálnych diel a databáz vlastníckych práv vysporiadanie práv na online distribúciu audiovizuálnych diel? Akú úlohu tu môže zohrávať Európska únia? 10. Sú súčasné modely financovania a distribúcie filmov založené na naplánovaných platformách a možnostiach teritoriálneho uvádzania diel stále aktuálne vzhľadom na vznik online audiovizuálnych služieb? Aký by bol najlepší spôsob uvádzania starších filmov, na ktoré sa už neviažu dohody o exkluzivite, do online distribúcie v celej EÚ? 11. Malo by sa členským štátom zakázať naďalej uplatňovať alebo zavádzať právne záväzné dĺžky jednotlivých fáz uvedenia diel na trh v prípade financovania produkcie filmu štátom? 12. Ktoré opatrenia by sa mali prijať, aby sa zabezpečil podiel a/alebo popredné postavenie európskych diel v programových katalógoch ponúkaných poskytovateľmi audiovizuálnych mediálnych služieb na požiadanie? 13. Aký je Váš názor na možné výhody a nevýhody zosúladenia autorského práva v EÚ prostredníctvom komplexného kódexu autorského práva? 14. Aký je Váš názor na zavedenie voliteľného jednotného právneho titulu na autorské práva EÚ? Čím by sa mal jednotný titul vyznačovať aj v porovnaní s národnými právami? ODMENA PRE NOSITEľOV PRÁV ZA ONLINE VYUžÍVANIE AUDIOVIZUÁLNYCH DIEL Európska komisia považuje za nevyhnutné zabezpečiť primeranú odmenu pre nositeľov práv. V záujme rozvoja cezhraničných služieb na jednotnom digitálnom trhu je súčasne dôležité, aby vlastníctvo a práva na poskytovanie cezhraničných služieb boli transparentné a náklady na zavedenie nových služieb predvídateľné. Úspešné poskytovanie cezhraničných služieb povedie nakoniec k vyššej odmene pre tvorcov. Napriek tomu, že došlo k rozsiahlemu zosúladeniu výhradných práv na ekonomické využívanie diel a ochrannej lehoty na úrovni EÚ[59], pravidlá týkajúce sa autorstva a prvotného vlastníckeho práva boli na úrovni EÚ zosúladené len čiastočne. Ako uviedla Komisia vo svojej správe o otázke autorstva kinematických alebo audiovizuálnych diel v Spoločenstve:[60] „Výsledkom tohto zosúladenia je, že vo všetkých členským štátoch sa za jedného z autorov diela považuje v súčasnosti hlavný režisér filmu. Výsledkom právnych predpisov Spoločenstva však nie je úplné zosúladenie pojmu autorstvo kinematických a audiovizuálnych diel. Naďalej pretrvávajú rozdiely v detailoch týkajúcich sa otázky, kto z celej skupiny osôb zapojených do výroby filmu by sa mal okrem hlavného režiséra považovať za spoluautora diela“[61]. Vnútroštátne pravidlá o prevode a postúpení práv, ako aj tie o právnom nástupníctve sa navyše vzájomne odlišujú. Rozsah prevodu práv je takisto odlišný v jednotlivých členských štátoch[62]. Široké spektrum prístupov uplatňovaných v rámci EÚ predstavuje podľa mnohých problém pri udeľovaní licencií na audiovizuálne diela v rámci Európskej únie, pretože z udeľovania vytvára zložitý a časovo náročný proces. Odmena pre autora za online využívanie diela Vo väčšine prípadov prevádzajú autori svoje výhradné práva na ekonomické využívanie diela na producentov za paušálnu platbu alebo platbu za „odkúpenie“ ich príspevku k audiovizuálnemu dielu (scenár a/alebo réžia atď.) Nie je zvykom, aby autori dostávali tantiémy za každé primárne použitie ich diela, akým je premietanie v kine alebo predaj DVD nosiča[63]. Podobne nie je vo väčšine členských štátov zavedený rámec pre autorov audiovizuálnych diel, na základe ktorého by dostávali tantiémy za každé použitie ich diela online[64]. V niektorých členských štátoch (Francúzsko, Belgicko a Bulharsko) zastupujú autorov audiovizuálnych diel organizácie kolektívnej správy, ktoré sú zmluvne oprávnené vyberať v mene svojich členov odmeny za každé použitie diel v rámci TV vysielania. V niektorých ďalších krajinách (Španielsko, Taliansko, Poľsko) sa konečný distribútor, zvyčajne vysielateľ, považuje za zákonne zodpovedného za vyplatenie tantiém autorovi za každé použitie jeho diela. Producentovi sú napriek tomu zverené práva na ekonomické využívanie diela, ktoré si musí vysporiadať na účely využívania diela. Dalo by sa povedať, že autori nemajú žiaden ekonomický úžitok z online využívania ich diel, ak im nie je vyplácaná pomerná odmena za každé takéto použitie ich diela. Jednou možnosťou nápravy je zavedenie neodňateľného práva na odmenu za právo sprístupnenia, ktoré by bolo povinne spravované kolektívne. Ďalšou možnosťou by bolo presadiť schopnosť autora prevziať na seba rokovania, či už samostatne alebo kolektívne. Zdá sa, že toto je najlepší spôsob, ako maximalizovať hodnotu výhradných práv autorov, najmä ak sa v budúcnosti ukáže, že právo sprístupňovania je jednou z najcennejších výhod pri rokovaní. Odmena pre výkonných umelcov za online využívanie diela Rovnako ako v prípade autorov audiovizuálnych diel sa výhradné práva na ekonomické využívanie diela výkonných umelcov audiovizuálnych diel vrátane práva sprístupnenia diela na interaktívne online použitie vo väčšine krajín EÚ prevádzajú na producenta zvyčajne hneď na začiatku procesu výroby diela za paušálnu sumu podľa zákona alebo na základe zmluvy. Iba v niekoľkých členských štátoch, napr. v Španielsku, je ustanovená primeraná odmena pre výkonných umelcov audiovizuálnych diel, ktorej cieľom je zabezpečiť, aby títo umelci mali náležitý podiel na výnosoch z používania ich diela. Mohlo by sa tvrdiť, že výkonní umelci by takisto mali byť oprávnení na zosúladené neodňateľné právo na odmenu, na základe ktorého by mali úžitok aj potom, ako previedli svoje výhradné právo na sprístupnenie. Toto právo by mohli takisto povinne chrániť organizácie kolektívnej správy. Zvážiť by sa mali opäť aj iné spôsoby, ktoré by výkonným umelcom zabezpečili možnosť samostatného alebo kolektívneho vyjednávania o primeranej odmene. Pokiaľ ide o odmenu autorov a výkonných umelcov, možno namietať, že vytvorením ďalšej roviny práv na odmenu by sa ešte viac zvýšila neistota, kde a u koho si je potrebné vysporiadať licencie (najmä keď na úrovni EÚ neexistujú zosúladené pravidlá o autorstve), a pre používateľov by to znamenalo spravovanie a vyrovnávanie veľkého počtu nárokov na odmenu v prípade každého audiovizuálneho diela. Táto možnosť sa preto javí ako škodlivá pre rozvoj online platforiem distribúcie audiovizuálnych diel, keďže by mala za následok zvýšenie transakčných nákladov a právnu a ekonomickú neistotu. Je dôležité posúdiť, či vytvorenie nových práv na odmenu, ktoré sa majú kolektívne spravovať, predstavuje jediný spôsob na zabezpečenie primeranej odmeny alebo či je možné zaviesť alternatívne mechanizmy, vďaka ktorým by sa dosiahlo, že do odmeny autorov a výkonných umelcov by sa primerane premietol úspech diela[65]. Otázky 15. Je zosúladenie vnímania autorstva a/alebo prevodu práv na audiovizuálnu tvorbu potrebné na uľahčenie udeľovania cezhraničných licencií na audiovizuálne diela v EÚ? 16. Je nevyhnutné zaviesť na európskej úrovni neodňateľné právo na odmenu, aby sa zaručila primeraná odmena pre autorov audiovizuálnych diel za online používanie ich diel po prevedení ich práv na sprístupňovanie? Ak áno, mali by takéto právo na odmenu povinne spravovať ochranné zväzy? 17. Aké by boli náklady a výhody zavedenia takéhoto práva pre všetky zainteresované strany v hodnotovom reťazci vrátane spotrebiteľov? A najmä, aký by bol jeho účinok na udeľovanie cezhraničných licencií na audiovizuálne diela? 18. Je nevyhnutné zaviesť na európskej úrovni neodňateľné právo na odmenu, aby sa zaručila primeraná odmena audiovizuálnych výkonných umelcov za online používanie ich výkonov po prevedení ich práv na sprístupňovanie? Ak áno, malo by byť takéto právo na odmenu povinne spravované ochrannými zväzmi? 19. Aké by boli náklady a výhody zavedenia takéhoto práva pre všetky zainteresované strany v hodnotovom reťazci vrátane spotrebiteľov? A najmä, aký by bol jeho účinok na udeľovanie cezhraničných licencií na audiovizuálne diela? 20. Existujú ďalšie spôsoby zabezpečenia primeranej odmeny autorom a výkonným umelcom a ak áno, tak aké? OSOBITNÉ POUžITIE A PRÍJEMCOVIA Inštitúcie zaoberajúce sa filmovým dedičstvom Inštitúcie zaoberajúce sa filmovým dedičstvom[66] majú v súlade so svojimi úlohami verejného záujmu, ako je uchovávanie, reštaurovanie a poskytovanie prístupu k dielam obsiahnutým v ich zbierkach na kultúrne a vzdelávacie účely, veľký záujem o digitalizáciu svojich archívov, ich sprístupnenie online a ich zobrazenie v digitálnej forme v ich kinotékach. Tieto inštitúcie nevlastnia práva na audiovizuálne diela v ich vlastníctve, ale iba uschovávajú takéto diela v rámci svojej funkcie depozitára kultúry. Tieto inštitúcie vyjadrili obavu nad časovou a finančnou náročnosťou vysporiadania práv na diela, ktoré uschovávajú. Obávajú sa, že súčasný rámec EÚ im neposkytuje dostatočnú právnu istotu na vykonanie všetkých procesov potrebných na splnenie ich povinností, ktoré môžu zahŕňať aj prechod na iné médium a formát a prenos diel na jedno alebo viacero vzdialených miest na účely uchovávania atď. Zelená kniha o autorských právach v znalostnej ekonomike[67] a následne oznámenie Komisie o autorských právach v znalostnej ekonomike[68] podnietili diskusiu o nepovinných výnimkách uvedených v článku 5 ods. 2 písm. c) (rozmnožovanie za účelom uchovávania v knižniciach) a článku 5 ods. 3 písm. n) (použitie na mieste na účely výskumu) smernice 2001/29/ES o autorských právach v informačnej spoločnosti. Európske filmové archívy vyjadrili názor, že tieto výnimky by sa mali stať povinnými a ich uplatňovanie v rámci členským štátov by sa malo zosúladiť, aby sa zabezpečila právna istota na vykonávanie ich úloh. Otázky 21. Sú potrebné legislatívne zmeny, aby inštitúcie zaoberajúce sa filmovým dedičstvom mohli plniť svoju úlohu verejného záujmu? Mali by sa uplatňovať výnimky uvedené v článku 5 ods. 2 písm. c) (rozmnožovanie na účely uchovávania v knižniciach) a článku 5 ods. 3 písm. n) (použitie na mieste na účely výskumu) smernice 2001/29/ES, aby sa zabezpečila právna istota každodenných činností európskych inštitúcií zaoberajúcich sa filmovým dedičstvom? 22. Aké ďalšie opatrenia by sa mohli zvážiť? Bezbariérovosť online audiovizuálnych diel v Európskej únií Európska stratégia pre oblasť zdravotného postihnutia 2010 – 2020 poukazuje na problémy s prístupom, s ktorými sa stretávajú osoby so zdravotným postihnutím. Uvádza sa v nej konkrétne, že mnohé televízne stanice stále poskytujú len malý počet programov s titulkami a s komentovaním deja. Stratégia navrhuje optimalizovať bezbariérovosť v súlade s digitálnou agendou a v zozname činností na obdobie rokov 2010 – 2015 uvádza zámer systematicky vyhodnocovať bezbariérovosť v rámci revízií právnych predpisov stanovených digitálnou agendou na základe Dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím (UNCRPD)[69]. Otázky 23. S ktorými praktickými problémami sa stretávajú osoby so zdravotným postihnutím, pokiaľ ide o to, aby mali prístup k audiovizuálnym mediálnym službám na rovnakom základe ako majú ostatní v Európe? 24. Je potrebné upraviť rámec autorských práv, aby sa zlepšil prístup osôb so zdravotným postihnutím k audiovizuálnym dielam? 25. Aké praktické výhody by prinieslo zosúladenie požiadaviek bezbariérovosti online audiovizuálnych mediálnych služieb v Európe? 26. Aké ďalšie konanie by sa malo preskúmať s cieľom zvýšenia dostupnosti prístupného obsahu na území celej Európy? ĎALšIE KROKY Všetky zainteresované strany sa vyzývajú, aby sa vyjadrili k návrhom uvedeným v tejto zelenej knihe a aby poskytli odpovede na konkrétne otázky, ktoré tu boli položené, a poslali ich na túto adresu: DG Internal Market and Services, Unit D-1 "Copyright" E-mail:markt-d1@ec.europa.euPostal address: European Commission Internal Market Directorate General, Unit D-1 Rue de Spa 2 Office 06/014 1049 Brussels Belgium Svoje pripomienky pošlite v elektronickom formáte do 18. novembra 2011 . Doručené príspevky budú uverejnené na webovej lokalite GR pre vnútorný trh a služby, pokiaľ autor príspevku nebude mať inú požiadavku. Je dôležité prečítať si vyhlásenie o ochrane osobných údajov pripojené k tejto konzultácii s informáciami o zaobchádzaní s osobnými údajmi a príspevkami. [1] Digitálna agenda pre Európu: KOM(2010) 245, z 19.5.2010. [2] Jednotný trh pre práva duševného vlastníctva – Podpora kreativity a inovácií na zabezpečenie hospodárskeho rastu, pracovných miest vysokej kvality a prvotriednych výrobkov a služieb v Európe: KOM(2011) 287 v konečnom znení z 24.5.2011. [3] Štúdia o ekonomike kultúry v Európe < http://www.keanet.eu/en/ecoculturepage.html. V samotnom Spojenom kráľovstve vytvára audiovizuálny sektor ročne okolo 4 miliárd GBP priamych výrobných investícií a okolo 132 000 priamych pracovných miest v Spojenom kráľovstve (2011 Study Creative UK, The Audiovisual Sector & Economic Success, s. 7). [4] Akt o jednotnom trhu – Dvanásť hybných síl podnecovania rastu a posilňovania dôvery; Spoločne za nový rast, KOM(2011) 206 v konečnom znení, 13. apríl 2011. [5] Digitálna agenda pre Európu: KOM(2010) 245 z 19.5.2010, s. 10. [6] Podľa smernice o audiovizuálnych mediálnych službách (2010/13/EÚ): „služba, ako ju vymedzujú články 56 a 57 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, za ktorú je redakčne zodpovedný poskytovateľ mediálnej služby a ktorej hlavným účelom je poskytovanie programov s cieľom informovať, zabávať alebo vzdelávať širokú verejnosť elektronickými komunikačnými sieťami v zmysle článku 2 písm. a) smernice 2002/21/ES. Takéto audiovizuálne mediálne služby sú televízne vysielanie, ako ho vymedzuje písmeno e) tohto odseku, alebo audiovizuálna mediálna služba na požiadanie v zmysle písmena g) tohto odseku“. [7] Správa Idate News 541, 12. január 2011. [8] IPTV funguje na základe šírenia obrazového záznamu prostredníctvom na to určenej časti telefónnej siete. Šírenie záznamu je oddelené od internetovej siete a diela sú prenášané do TV prostredníctvom set-top boxu prijímajúceho lineárne televízne vysielanie, ako aj služby videa na požiadanie. Poskytovatelia telekomunikačných služieb ponúkajú túto službu čoraz viac. [European Audiovisual Observatory, "Video on Demand and catch-up TV in Europe (Európsky audiovizuálny informačný úrad, Video na požiadanie a služby opakovaného prehrávania TV seriálov alebo programov v Európe), s. 22.] [9] Z hľadiska primárneho televízneho prijímača v domácnosti, údaje poskytla spoločnosť Screen Digest. [10] http://www.telegeography.com/products/commsupdate/articles/2011/03/17/iptv-subs-reach-45-million-as-telcos-achieve-10-penetration-rate/ [11] Eurodata Press Release, 24. marec 2011. [12] Zvyčajne ide o videoslužby poskytované pomocou zariadení, ktoré nepatria medzi tradičné formy šírenia videa, akými sú set-top boxy pripojené na internet, tabletové počítače alebo herné konzoly. [13] Označuje sa tým integrácia internetového pripojenia do televízneho prijímača (TV s internetom). [14] Na konci roka 2008 poskytovatelia televíznych služieb zabezpečovali 33 % služieb videa na požiadanie v Európe, prevádzkovatelia telekomunikačných služieb 17 %, zostavovatelia obsahu 14 % a pobočky veľkých amerických spoločností 9 %. Ďalšími poskytovateľmi služieb videa na požiadanie boli káblové a satelitné spoločnosti, filmové spoločnosti, maloobchodníci, vydavatelia multimediálnych diel a výrobcovia zariadení. (Európsky audiovizuálny informačný úrad, Video on demand and catch-up television in Europe (Video na požiadanie a služby opakovaného prehrávania TV seriálov alebo programov, tzv. catch up TV, v Európe), október 2009, s. 116). [15] Termínom výpočtové mračno sa označuje použitie viacerých počítačových zdrojov zapojených na server prostredníctvom digitálnej siete. Na rozdiel od klasického spracovania údajov sa pri službách založených na „výpočtovom mračne“ údaje a aplikácie neukladajú na počítač používateľa, ale na servery poskytovateľov služieb, ktoré môžu byť umiestnené aj v inej krajine. Používateľ má tak prístup ku svojim dátam prostredníctvom siete, obyčajne internetu, z ktoréhokoľvek miesta. [16] European Audiovisual Observatory, Video on demand and catch-up TV in Europe, október 2009, s. 113. [17] Zdroj: Štúdia KEA „Multiteritoriálne udeľovanie práv pre audiovizuálne diela v Európskej únii“, s. 108 a 109. V Spojenom kráľovstve sa v roku 2009 služby VoD podieľali 139 miliónmi EUR alebo 3 % na príjmoch filmovej zábavy a dosiahli 8 % podiel na maloobchodnom trhu/ vo videopožičovniach (Komisia pre hospodársku súťaž v Spojenom kráľovstve: „Prieskum trhu s platenými TV filmami“, podkladový dokument „Platená TV a filmy na platenej TV“). V USA v roku 2010 zaznamenali služby VoD 33 % medziročný nárast a predstavovali 13 % príjmov filmovej zábavy z predaja/požičiavania. [Digital Entertainment Group, „Výročná správa roku 2010 o domácom zábavnom priemysle“ (Year End 2010 Home Entertainment Report)]. [18] Smernica Rady 93/83/EHS z 27. septembra 1993 o koordinácii určitých pravidiel týkajúcich sa autorského práva a príbuzných práv pri satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. [19] Pozri správu o uplatňovaní smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii z roku 2002, KOM(2002) 430 v konečnom znení, pozri k tomu aj Bernt Hugenholtz:: „Nouvelle lecture de la directive Satellite Câble passé, présent et avenir“. [20] Geografický rozsah pôsobnosti služieb vysielateľov závisí aj od takých faktorov, ako je geografický rozsah záujmu zadávateľov reklamy (v prípade vysielateľov, ktorí sú závislí od zdrojov z reklamy) a od toho, či sú náklady na práva obhájiteľné vzhľadom na obchodnú činnosť kľúčového trhu. V EÚ v roku 2009 príjmy sektora tvorili odberatelia TV vysielania (38 %), reklama (32 %) a verejné financovanie (30 %) (Screen Digest). Zjednodušené povedané, model platenej televízie vyžaduje obsah, za ktorý sú spotrebitelia ochotní zaplatiť. [21] Napr. Acetrax, Chello, Headweb, iTunes, Playstation Network Live, Voddler a Xbox Live. [22] Napr. Diela z produkcie New Paramount sa uvádzajú v 21 členských krajinách EÚ v rámci služieb VoD, či už prostredníctvom internetu, digitálneho káblového vysielania, satelitného vysielania alebo sietí IPTV. [23] Vzhľadom na toto je potrebné vziať do úvahy článok 20 smernice o službách (Smernica 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu), v ktorom sa uvádza, že členské štáty zabezpečia, aby príjemcovia služieb nepodliehali diskriminačným požiadavkám z dôvodu ich štátnej príslušnosti alebo miesta bydliska. [24] Spojené veci C-403/08, Football Association Premier League Ltd./QC Leisure, a C-429/08, Karen Murphy/Media Protection Services Limited. [25] Britský prevádzkovateľ reštauračného zariadenia premietal zápasy Premier League pomocou dekódovacej karty dovezenej z Grécka. Grécky satelitný vysielateľ kúpil vysielacie práva len pre Grécko a grécke dekódovacie karty boli oveľa lacnejšie ako tie, ktoré sa predávali britským vysielateľom v Spojenom kráľovstve. Podľa názoru generálneho advokáta z 3. februára 2011 slobodné poskytovanie služieb bráni uplatneniu ustanovení, ktoré zakazujú používanie zariadení podmieneného prístupu pre kódovanú satelitnú televíziu v členskom štáte, ak už takéto služby boli dodané na trh v inom členskom štáte so súhlasom nositeľa práv. Podľa generálneho advokáta je okrem toho zmluvná povinnosť vysielateľa predchádzať tomu, aby jeho satelitné dekódovacie karty boli používané mimo územia, na ktoré sa vzťahuje licencia, v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže. [26] Coditel/Ciné Vog Films, Súdny dvor Európskej únie, 19. marec 1980, vec 62/79; a Coditel/Ciné Vog Films (Coditel II), Súdny dvor Európskej únie, 6. október 1982, vec 262/81. [27] Európsky audiovizuálny informačný úrad, Video on demand and catch-up television in Europe (Video na požiadanie a služby opakovaného prehrávania TV seriálov alebo programov, tzv. catch up TV, v Európe), október 2009, s. 220 [28] Je potrebné uviesť, že tieto práva nie sú viazané na žiadnu konkrétnu technológiu. Potreba vysporiadania práva sprístupňovania vyplýva z poskytnutej služby (sprístupnenie diela „na požiadanie“) bez ohľadu na platformu alebo protokol, ktorý sa použil na jeho šírenie. Tieto práva sú ustanovené medzinárodnými zmluvami, ku ktorým EÚ a jej členské štáty pristúpili (zmluva Svetovej organizácie duševného vlastníctva (WIPO) o autorských právach a zmluva WIPO o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch) a v acquis EÚ (smernica 2001/29/ES z 22. mája 2001, „Smernica o informačnej spoločnosti“). [29] Bližšie informácie nájdete v oddiele 4. [30] Článok 10 smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. [31] Prevádzkovatelia káblových rozvodov nemusia získať licencie od všetkých jednotlivých nositeľov práv na vysielané programy, ale si skôr vybaviť licenciu od ochranného zväzu (v prípade práv držaných tretími osobami) a príslušných vysielateľov (v prípade práv držaných priamo vysielateľom). [32] Článok 1 ods. 3 smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. [33] DSL (digitálna účastnícka linka) poskytuje digitálny prenos dát cez telefónnu sieť. [34] Digitálna terestriálna televízia (DTT) predstavuje vysielanie programov v digitálnej forme prostredníctvom rádiových frekvencií. Podobne ako pri analógovej terestriálnej televízii sa signál DTT prijíma pomocou antény. [35] Viac informácií o médiách jednotlivých fáz uvedenia nasledujúcich po uvedení diela do kín nájdete v štúdii KEA (Multiteritoriálne udeľovanie práv pre audiovizuálne diela v Európskej únii), s. 56. [36] Francúzsko a Portugalsko. Pozri Martin Kuhr – Media Windows in Flux (Meniace sa médiá fáz uvedenia diel na trh), IRIS plus, s. 4 a 5. [37] Napr. tamže Nemecko, Rakúsko. [38] Napr. iniciatíva spoločnosti Warner Bros s názvom „Day and Date“ („Deň a dátum“), na základe ktorej je dielo uvedené v rámci služby VoD v rovnaký deň a dátum, ako je vydané na DVD nosiči. Tituly uvádzané v rámci tejto iniciatívy vychádzajú vo väčšine členských štátov EÚ. Európski poskytovatelia služieb začali experimentovať aj s alternatívnymi distribučnými modelmi. Spoločnosť Curzon Artificial uviedla na trh film režiséra Fatiho Akina The Edge of Heaven. Film bol uvedený do kín na začiatku roka 2008 a súčasne bol na obmedzenú dobu (14 dní) dostupný za poplatok (v približne rovnakej výške, ako je vstupné do kina) v rámci služby VoD spoločnosti Sky. Spoločnosť Curzon je presvedčená, že táto skúšobná doba VoD zvýšila návštevnosť tohto filmu v kinách a odvtedy zopakovala túto taktiku aj s niekoľkými ďalšími filmami. [39] Európsky audiovizuálny informačný úrad, Video on demand and catch-up television in Europe (Video na požiadanie a služby opakovaného prehrávania TV seriálov alebo programov, tzv. catch up TV, v Európe), október 2009, s. 75. [40] Toto je ešte dôležitejšie v prípade koprodukcie, keď spolupracujúci producenti z rôznych krajín (producenti a súčasne distribútori) očakávajú, že ako odplatu za svoje investície získajú výhradné práva na dielo na svojom území. Platí to aj pre iné produkcie. Distribútorom v iných členských štátoch udeľujú výhradné práva na ich území predajcovia. [41] Pre porovnanie v Indii sa v roku 2009 natočilo 819 filmov, v Japonsku 456 a v Číne 445. Európsky audiovizuálny informačný úrad, „Focus 2010“. [42] Vrátane filmov natočených v Európe za investície z USA. [43] V roku 2007 existovalo viac ako 600 filmových spoločností vo Francúzsku, 400 v Spojenom kráľovstve a 200 v Nemecku. [44] Investície pripadajúce na jedného obyvateľa v USA dosahujú 41 USD na obyvateľa, v Japonsku 20 USD a v Európe 13 USD (Screen Digest, 2011). [45] Priemerný rozpočet filmu z francúzskej produkcie predstavoval v roku 2010 5,48 miliónov EUR, CNC „La production cinématographique en 2010“, s. 10. [46] http://ec.europa.eu/culture/media/index_en.htm [47] Oznámenie Komisie „o určitých právnych aspektoch súvisiacich s kinematografickými a inými audiovizuálnymi dielami“ KOM(2001) 534 z 26.9.2001.. [48] V Spojenom kráľovstve sa v roku 2009 napríklad televízne stanice podieľali na 31 % príjmoch filmovej zábavy (Komisia pre hospodársku súťaž v Spojenom kráľovstve: „Prieskum trhu s platenými TV s filmami“, podkladový dokument „Platená TV a filmy na platenej TV“). Vo Francúzsku v roku 2010 koprodukcia a predpredaj práv vysielateľom spolu s distribučnými dohodami zabezpečili finančné prostriedky pre približne 55 % filmov vyrobených s rozpočtom vyšším ako 7 miliónov EUR (CNC „La production cinématographique en 2010“, s. 17). [49] Tieto platformy sa musia vyznačovať tzv. minimálnou európskou dimenziou (musia zahŕňať diela aspoň z piatich oprávnených krajín zastupujúcich päť oficiálnych jazykov EÚ). Podľa kritérií udeľovania podpory sa platformám, ktoré ponúkajú cezhraničnú a viacjazykovú distribúciu, udeľuje špeciálny bonus. [50] Program MEDIA podporuje platformy VoD, ako MUBI, UNIVERSCINE a EUROVOD, napr. EUROVOD a MUBI (http://mubi.com) dosiahli úspech a uznanie značky a na základe uzavretej dohody so Sony Playstation majú veľkú šancu urobiť si dobré meno. Časť ich katalógu je venovaná filmom ponúkaným na celoeurópskej úrovni a k tomu majú v ponuke rôzne katalógy dostupné na teritoriálnom základe. MEDICI (www.Medici.TV) sa stala medzinárodne známou špecializujúcou sa platformou (klasická hudba), ktorá ponúka služby streamingu živých hudobných vystúpení na internete. Projekty mobilných služieb, ktoré využívajú výhody programu MEDIA, akým je Shortz (www. shortz -tv.com), majú takisto celoeurópsky dosah. [51] Pozri oznámenie Európskej komisie o jednotnom trhu pre práva duševného vlastníctva, KOM(2011) 287, s. 11. [52] Odôvodnenie 17 smernice 93/83/ES. [53] Odôvodnenie 16 smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. [54] Pokiaľ ide o satelitné vysielanie, akt vysielania sa uskutočňuje výhradne v členskom štáte, kde sa pod kontrolou a v rámci zodpovednosti vysielacej organizácie signály prenášajúce program zavádzajú do neprerušeného prenosového reťazca vedúceho na satelit a zo satelitu na zem. Pozri článok 1 ods. 2 písm. b) smernice o satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. [55] V mnohých prípadoch zostáva geografický rozsah satelitného vysielania obmedzený, objavilo sa však niekoľko celoeurópskych služieb. Výsledky jednej štúdie ukázali, že menej ako polovica satelitných staníc EÚ má medzinárodný dosah. Medzi satelitné stanice s medzinárodným dosahom patria najmä informačné stanice, kanály určené pre dospelých a kanály v menšinových jazykoch [pozri štúdiu KEA Multi-territory Licensing of Audiovisual Works in the European Union (Multiteritoriálne udeľovanie práv pre audiovizuálne diela v Európskej únii), s. 146]. [56] Smernica 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti. [57] Pozri oznámenie Európskej komisie: A Single Market for Intellectual Property Rights (Jednotný trh pre práva duševného vlastníctva), KOM(2011) 287, s. 11. [58] Výrobcovia audiovizuálnych diel pracujú na medzinárodnom systéme identifikácie a číslovania audiovizuálnych diel [ISAN – International Standard Audiovisual Number (Medzinárodné štandardné číslo audiovizuálneho diela)]. V súčasnosti ISAN neobsahuje informácie o vlastníckych právach a jeho používanie je na dobrovoľnej báze. Niekoľko hlavných amerických filmových štúdií pracuje na podobnom systéme [EIDR – Entertainment Identifier Registry (Register identifikačných čísel diel zábavy)]. [59] Smernica Rady 93/83/EHS z 27. septembra 1993 o koordinácii určitých pravidiel týkajúcich sa autorského práva a príbuzných práv pri satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii. smernica 2001/29/ES o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, smernica 2006/115/ES o nájomnom práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva a smernica 2006/116/ES o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv. [60] KOM(2002) 691 v konečnom znení, 6.12.2002. [61] Napríklad podľa francúzskych zákonov sa za autora považuje niekoľko osôb, ktoré prispievajú k výrobe audiovizuálneho diela: autor scenára, tvorca filmovej adaptácie, tvorca dialógov, autor hudby zloženej špeciálne pre film, režisér a skladateľ alebo autor diela, ktoré bolo použité na filmovú adaptáciu. V Nemecku možno za spoluautora považovať kohokoľvek, kto sa tvorivo podieľal na výrobe diela. Nemecké súdy do dnešného dňa uznali za autorov režisérov, kameramanov a vedúcich strihu. V Spojenom kráľovstve, Írsku a Luxembursku sa za spoluautorov audiovizuálneho diela považujú aj filmoví producenti. [62] Napríklad francúzske zákony o audiovizuálnej tvorbe sú založené na predpoklade, že všetky práva na ekonomické využívanie filmu sú postúpené producentovi, zatiaľ čo v Rakúsku a Taliansku sa producent považuje za pôvodného držiteľa všetkých práv na využívanie kinematografického diela. V Spojenom kráľovstve sa za pôvodného autora filmu považuje režisér a práva sa na producenta prevádzajú na základe pravidla „prenajatej práce“, podľa ktorého sa predpokladá, že režisér je zamestnaný producentom. V ostatných členských štátoch, ako Belgicko, Dánsko, Fínsko, Grécko, Portugalsko, Švédsko alebo Holandsko, platia takisto ustanovenia založené na rôznych predpokladoch. [63] Smernica o nájme a vypožičaní ustanovuje neodňateľné právo autorov a výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktoré by sa uplatnilo v prípade vypožičania DVD nosiča. Odmena nepodlieha povinnej kolektívnej správe. [64] Právo sprístupňovania udelené na základe smernice o informačnej spoločnosti z roku 2001 sa vo väčšine prípadov prevádza na producenta na začiatku procesu výroby diela. [65] Jedným možným prístupom na zabezpečenie toho, aby sa v odmene autorov a výkonných umelcov primerane odrážal úspech diela, je zavedenie právne záväzných ustanovení o transparentnosti a odmene do zmlúv. [66] Inštitúciami zaoberajúcimi sa filmovým dedičstvom sa myslia tie verejné orgány, ktoré boli určené členskými štátmi, aby systematicky zhromažďovali, katalogizovali, zachovávali, obnovovali a sprístupňovali kinematografické a iné audiovizuálne diela na vzdelávacie, kultúrne, výskumné alebo iné nekomerčné účely (pozri bod 2 odporúčania Európskeho parlamentu a Rady 2005/865/ES zo 16. novembra 2005 o filmovom dedičstve a konkurencieschopnosti súvisiacich priemyselných činností, Ú. v. EÚ L 323, 9.12.2005, s. 57 – 61). Väčšina členských štátov má systém zákonného archivovania kinematografických diel, či už prostredníctvom zákonného archívu alebo povinného archivovania kinematografických diel, ktoré získali finančnú podporu z verejných prostriedkov. [67] KOM(2008) 466 zo 16.7.2008. [68] KOM(2009) 532 z 19.10.2009. [69] V tomto dohovore v článku 30 o účasti na kultúrnom živote, rekreácii, záujmových aktivitách a športe sa ustanovuje, že zmluvné strany uznávajú právo osôb so zdravotným postihnutím zúčastňovať sa na rovnakom základe s ostatnými na kultúrnom živote a prijmú všetky primerané opatrenia, ktorými zabezpečia, aby osoby so zdravotným postihnutím mali prístup k televíznym programom, filmom, divadlu a iným kultúrnym aktivitám v prístupných formátoch. Ďalej sa v ňom spomína, že zmluvné strany podniknú všetky primerané kroky, aby v súlade s medzinárodným právom zabezpečili, že zákony na ochranu práv duševného vlastníctva nebudú vytvárať neprimerané alebo diskriminačné prekážky prístupu osôb so zdravotným postihnutím ku kultúrnym materiálom.