Uznesenie Európskeho parlamentu o Uzbekistane



Úradný vestník 313 E , 20/12/2006 S. 0466 - 0468



P6_TA(2006)0467 Uzbekistan Uznesenie Európskeho parlamentu o Uzbekistane Európsky parlament, - so zreteľom na svoje predchádzajúce uznesenia o stredoázijských republikách a Uzbekistane, a najmä na uznesenia z 9. júna 2005 [1] a 27. októbra 2005 [2], - so zreteľom na strategický dokument Komisie o strednej Ázii na roky 2002 - 2006, - so zreteľom na Dohodu o partnerstve a spolupráci medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Uzbeckou republikou na strane druhej, ktorá nadobudla platnosť 1. júla 1999, - so zreteľom na závery schôdze Rady pre všeobecné záležitosti a vonkajšie vzťahy z 18. júla 2005 a 3. októbra 2005, - so zreteľom na vyhlásenia predsedníctva Rady EÚ o situácii v oblasti ľudských práv v Uzbekistane v rokoch 2005 a 2006, - so zreteľom na správu pracovnej skupiny OSN zaoberajúcej sa nútenými alebo nedobrovoľnými zmiznutiami, ktorá bola uverejnená 27. decembra 2005, - so zreteľom na správu o monitorovaní súdnych procesov, ktorú 3. marca 2006 uverejnil Úrad pre demokratické inštitúcie a ľudské práva Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (OBSE/ODIHR), - so zreteľom na správu osobitného spravodajcu OSN pre mučenie, pána Manfreda Nowaka, o občianskych a politických právach vrátane otázok mučenia a väznenia, ktorá bola uverejnená 21. marca 2006, - so zreteľom na list stáleho zástupcu Uzbeckej republiky pri OSN z 26. júna 2006 o situácii v oblasti ľudských práv v Uzbekistane, adresovaný generálnemu tajomníkovi OSN, - so zreteľom na článok 115 ods. 5 rokovacieho poriadku, A. keďže ďalšia schôdza Rady pre spoluprácu, na ktorej sa zúčastní EÚ a Uzbecká republika, je naplánované na 8. novembra 2006, B. keďže sa očakáva, že 13. novembra 2006 Rada pre všeobecné záležitosti a vonkajšie vzťahy zváži, či predĺži sankcie prijaté minulý rok po udalostiach, ktoré sa stali v máji 2005 v Andidžane, C. keďže uzbecká vláda sa nezaoberala podmienkami, ktoré stanovila Rada pri uvalení sankcií, D. keďže napriek požiadavkám, ktoré už rok neustále opakovane formulujú rôzne medzinárodné subjekty, uzbecká vláda ešte nepovolila nezávislé vyšetrenie udalostí v Andidžane, ku ktorým došlo 13. mája 2005, E. keďže po masakri v Andidžane v roku 2005 uzbecké orgány radikálne zasiahli voči ochrancom ľudských práv, nezávislým novinárom a inštitúciám občianskej spoločnosti tým, že postavili pred súd stovky ľudí podozrivých z účasti na povstaní, F. keďže podľa medzinárodných organizácií pre ľudské práva za posledný rok nie sú k dispozícii žiadne informácie o tisícoch ľudí, ktorí boli zadržaní s cieľom utajiť pravdu; keďže zadržiavaným hrozí vážne riziko mučenia a iného zlého zaobchádzania; a keďže žiadni svedkovia nemohli sledovať súdne procesy s mnohými, ktorí boli obvinení z ťažkých zločinov, G. keďže podľa správy osobitného spravodajcu OSN pre mučenie, ktorá bola uverejnená v marci 2006, nedošlo k žiadnej podstatnej zmene v rozsiahlom používaní mučenia alebo v prístupoch a postupoch, ktoré by ho účinne odstránili; keďže uzbecká vláda nepodnikla žiadne zmysluplné kroky na to, aby skoncovala s kultúrou beztrestnosti, H. keďže Úrad vysokého komisára OSN pre utečencov (UNHCR) v Taškente bol 17. marca 2006 zatvorený, I. keďže po udalostiach v Andidžane boli stovky uzbeckých občanov nútené utiecť do Kirgizskej republiky a iných susedných krajín; keďže uzbeckí utečenci boli vydaní Uzbekistanu, čo je zjavným porušením Konvencie OSN z roku 1951 o právnom postavení utečencov, J. keďže uzbecká spoločnosť je vo väčšine sekulárna a existujúci obmedzený náboženský radikalizmus je poháňaný hlavne sociálnou nespravodlivosťou; keďže proti náboženskému extrémizmu možno bojovať iba právnymi prostriedkami a nie útlakom, K. keďže občianska spoločnosť v strednej Ázii vrátane Uzbekistanu čoraz viac vyzýva na otvorenejšiu spoločnosť, v ktorej sa v plnej miere dodržiavajú slobody jednotlivcov a ľudské práva, ako aj na demokratické zmeny, 1. znovu pripomína význam vzťahov medzi EÚ a Uzbekistanom a priznáva kľúčovú úlohu Uzbekistanu v stredoázijskom regióne; zdôrazňuje však, že tieto vzťahy musia byť založené na vzájomnom dodržiavaní zásad demokracie, právneho štátu a ľudských práv, ako je to jasne stanovené v Dohode o partnerstve a spolupráci medzi EÚ a Uzbekistanom; 2. vyzýva Radu, aby 13. novembra 2006 prijala premyslené rozhodnutie s ohľadom na zlepšenie budúcich vzťahov, o možnom predĺžení sankcií, vychádzajúc zo záväzkov Uzbekistanu prijatých počas stretnutia Rady pre spoluprácu medzi EÚ a Uzbekistanom 8. novembra 2006 a z informácií získaných európskymi diplomatmi, ktorí pôsobia v tejto oblasti; 3. poukazuje na skutočnosť, že politika cielených sankcií doteraz nepriniesla pozitívne výsledky, a preto vyzýva Radu a Komisiu, aby starostlivo zhodnotili situáciu s cieľom nájsť spôsoby a prostriedky na dosiahnutie stanovených politických cieľov; 4. trvá na pokračovaní v embargu na predaj zbraní a vojenskú pomoc; 5. vyzýva Uzbekistan, aby v plnej miere spolupracoval s OBSE a OSN, najmä v súvislosti s výzvou uskutočniť dôveryhodné a transparentné nezávislé vyšetrovanie, a aby dodržiaval medzinárodné právo a bol prístupný akýmkoľvek osobitným postupom OSN, v súvislosti s ktorými bolo požiadané o pozývacie listy, ako aj pozorovateľom OBSE a nezávislým pozorovateľom; 6. vyzýva Radu, aby v rámci Rady OSN pre ľudské práva prijala všetky nevyhnutné opatrenia a tak zabezpečila, aby sa dôverný postup 1503 ďalej nevzťahoval na Uzbekistan a aby táto krajina podliehala verejnému preskúmaniu, ako odporučila Louise Arbour, vysoká komisárka OSN pre ľudské práva, v správe z júla 2005 o masakri v meste Andidžan; 7. naliehavo vyzýva vládu Uzbekistanu, aby prepustila všetkých ochrancov ľudských práv, novinárov a členov politickej opozície, ktorí sú stále zadržiavaní, a umožnila im pracovať slobodne a bez strachu z prenasledovania a aby skončila so zastrašovaním mimovládnych organizácií; 8. naliehavo vyzýva uzbecké orgány, aby umožnili znovuotvorenie Úradu vysokého komisára OSN pre utečencov v Taškente; 9. vyzýva Kirgizskú republiku a susedné krajiny, aby v plnej miere dodržiavali Konvenciu OSN z roku 1951 o právnom postavení utečencov, podľa ktorej by žiadni utečenci nemali byť násilne vrátení do krajiny pôvodu, a preto by nemali vydávať uzbeckých utečencov do Uzbekistanu; v tejto súvislosti naliehavo vyzýva, aby Rada a Komisia pozorne sledovali situáciu všetkých uzbeckých utečencov, ktorí už boli vydaní do Uzbekistanu; 10. poveruje svojho predsedu, aby toto uznesenie postúpil Rade, Komisii, osobitnému predstaviteľovi EÚ pre strednú Áziu, prezidentom, vládam a parlamentom Uzbeckej republiky a Kirgizskej republiky, generálnemu tajomníkovi OSN a generálnemu tajomníkovi OBSE. [1] Ú. v. EÚ C 124 E, 25.5.2006, s. 560. [2] Prijaté texty, P6_TA(2005)0415. --------------------------------------------------