SPOLOČNÉ OZNÁMENIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prvky pre strategickú reakciu EÚ na výzvy v Guinejskom zálive /* JOIN/2013/031 final */





Prvky pre strategickú reakciu EÚ na výzvy v Guinejskom zálive ZHRNUTIE Štáty ležiace pri pobreží Guinejského zálivu čelia mnohým výzvam, ktoré sú dobre známe aj ostatným africkým krajinám. Avšak osobitnú výzvu pre tieto štáty predstavuje súčasný nárast hrozieb vyplývajúci z nedostatočnej kontroly nad pobrežnými vodami, ako aj z nedostatočnej kontroly nad prístupom k pobrežiu a jeho bezpečnosťou[1]. Dôsledkom tejto skutočnosti je rast trestných a teroristických činností, ktoré predstavujú rastúcu hrozbu aj pre EÚ. V tomto spoločnom oznámení sa preto podáva prehľad celkového rozsahu hrozby, rizík, ktoré táto hrozba predstavuje pre pobrežné štáty a EÚ, ako aj možných opatrení, ktoré EÚ a medzinárodné spoločenstvo môžu prijať, aby pomohli členským štátom pri riešení tohto problému. Hrozby Hrozby majú rôzne formy, často mávajú cezhraničný charakter a môžu vyústiť do ďalej sa šíriacej trestnej činnosti a ohrozovať tak stabilitu alebo fungovanie týchto štátov a tiež znižovať ich šance na úspešný hospodársky rozvoj či znižovanie chudoby, teda znižovať ich šance na plnenie cieľov, ku podpore ktorých sa EÚ zaviazala. Existujú tri typy hrozieb: a) hrozby vznikajúce výlučne na mori, ku ktorým patrí aj nelegálny rybolov, nezákonné zbavovania sa odpadu, pirátstvo a ozbrojené lúpeže na mori[2]; b) hrozby prichádzajúce z mora na pevninu, ku ktorým patrí predovšetkým obchodovanie s drogami, zbraňami, falšovaným tovarom a (často v opačnom smere) s ľuďmi; c) hrozby hospodárskym činnostiam zviazaným s morom z pevniny, a to najmä priemyselným odvetviam ťažby ropy a zemného plynu, ku ktorým patrí aj zadržiavanie rukojemníkov, krádeže paliva a trestné činy v prístavoch. V prípade, že tieto hrozby zostanú nekontrolované, budú sa šíriť ďalej a poškodia miestne aj medzinárodné záujmy. Spoločné africké a európske záujmy Európska únia a krajiny tohto regiónu majú dôležité spoločné záujmy. Región má dlhé pobrežné pásmo a je bohatý na zdroje, čo má zásadný význam pre miestnu zamestnanosť a spotrebu, ako aj pre obchod s Európou. Hlavným záujmom miestnych komunít, ako aj európskych zákazníkov je udržateľnosť všetkých morských zdrojov vrátane rybolovu. Podmienkou obchodu a bezproblémového rybolovu sú bezpečné globálne dopravné trasy. Z regiónu pochádza značná časť energetických dodávok EÚ a investori, ako aj zamestnanci by mali byť chránení pred fyzickými útokmi. Drogy a iný nezákonný tovar, s ktorými sa na tomto pobreží, ale aj cezhranične, obchoduje, čoraz viac poškodzujú miestne komunity a vyvolávajú problémy v Európe. Preto je prvoradým cieľom EÚ pomôcť štátom tohto regiónu, z ktorých mnohé sú veľmi nestabilné, dosiahnuť mier, bezpečnosť a prosperitu prostredníctvom úspešného a zákonného rozvoja ich hospodárstiev a inštitúcií v súlade s africkou mierovou a bezpečnostnou štruktúrou (APSA), ako aj s celkovou politikou EÚ, dosiahnutím politického konsenzu, podporou a rešpektovaním africkej zodpovednosti a synchronizáciou existujúcich programov do komplexného prístupu k regionálnemu rozvoju a bezpečnosti. Skúsenosti inde v Afrike, najmä v oblasti Afrického rohu, Sahelu a Veľkých jazier naznačujú, že včasné preventívne opatrenia v úzkej koordinácii s krajinami regiónu a africkými regionálnymi orgánmi, sú nákladovo oveľa efektívnejšie ako neskoršie nápravné opatrenia. Z týchto skúsenosti tiež vyplýva, že v záujme dosiahnutia vyššieho kumulatívneho účinku je veľmi prospešná integrácia všetkých súvisiacich aspektov: politiky, dobrej správy, boja proti korupcii, bezpečnosti, inštitúcií, hospodárstva a rozvoja. Reakcia EÚ môže zmierniť zistené riziká tým, že pomôže štátom v celom regióne posilniť právny štát a dobrú správu vecí verejných, a to aj prostredníctvom zlepšenia správy námornej správy, činností v oblasti presadzovania práva zo strany polície, námorných a vojenských síl, pobrežnej stráže a colných a imigračnými služieb. Vzhľadom na to, že morské hranice ešte stále nie sú úplne definované a okrem toho sú len ťažko kontrolovateľné a prakticky úplne priepustné, posilnenie spolupráce medzi pobrežnými štátmi a vznikajúcimi regionálnymi koordinačnými mechanizmami predstavuje dôležitý východiskový bod. EÚ môže takisto podporiť krajiny v regióne, aby plnili svoje medzinárodné povinnosti vlajkových a pobrežných štátov. Navrhujeme preto, aby EÚ, vrátane inštitúcií, delegácií a členských štátov, prijala v koordinácii s ďalšími medzinárodnými organizáciami a miestnymi partnermi komplexný prístup zameraný na štyri osobitné ciele, ktorými sú: 1. posilniť v krajinách tohto regiónu a medzinárodnom spoločenstve spoločné porozumenie závažnosti hrozieb v Guinejskom zálive, ako aj potrebu reagovať na ne; 2. pomôcť vládam regiónu vybudovať stabilné inštitúcie, námorné úrady a kapacity na zaistenie povedomia o námorných otázkach, bezpečnosti a právneho štátu v pobrežných oblastiach; 3. podporovať prosperujúce hospodárstva v tomto regióne v súlade s vnútroštátnymi a regionálnymi rozvojovými stratégiami s cieľom vytvárať pracovné miesta a pomáhať zraniteľným komunitám zvyšovať ich odolnosť a obranu voči trestným a násilným činnostiam; 4. posilniť štruktúry spolupráce medzi krajinami regiónu a regionálnymi organizáciami s cieľom prijať potrebné opatrenia na zmiernenie hrozieb na mori aj na pevnine. Charakter a vývoj hrozieb Geografický rozsah tohto spoločného oznámenia pokrýva 6,000 km pobrežia od Senegalu po Angolu vrátane ostrovov Kapverdy a Svätý Tomáš a Princov ostrov a týka sa dvoch geografických, politických a hospodárskych oblastí: Hospodárskeho spoločenstva západoafrických štátov (ECOWAS) a Hospodárskeho spoločenstva stredoafrických štátov (ECCAS), ktoré sú pridružené ku Komisii Guinejského zálivu (GGC) a Africkej únii (AÚ). Za posledné desaťročie zaznamenali štáty v západnej a strednej Afrike dynamický hospodársky rast, ktorý v niektorých krajinách sprevádzalo posilnenie a v iných oslabenie verejnej správy. Niektoré krajiny sú bezpečne na ceste k stredným príjmom, zatiaľ čo iné majú pred sebou stále kus cesty, aby znížili chudobu v súlade s rozvojovými cieľmi tisícročia (MDG). Rastúca nestabilita a trestná činnosť v Guinejskom zálive však môže ohrozovať všetky krajiny, a nestabilita či narušenie hospodárskej činnosti bude mať priamy vplyv na samotnú EÚ. K organizovanej trestnej činnosti v podobe obchodovania s drogami, ľuďmi, zbraňami, neopracovanými diamantmi, falšovanými liekmi, nezákonný odpadom[3], či v podobe počítačovej kriminality a súvisiacim praním špinavých peňazí často dochádza na rozhraní priepustných pozemných a morských hraníc v Guinejskom zálive. Trasy nelegálneho obchodu sa často prelínajú s nestabilnými a krízovými oblasťami a s teroristickými sieťami v Saheli a severnej Nigérii. Obchodovanie s drogami, najmä s kokaínom, a zbraňami[4] zohráva významnú úlohu v oslabovaní inštitúcií verejnej správy vo viacerých krajinách západnej Afriky, najmä v Guinei-Bissau. V niektorých prípadoch sa táto činnosť stala dodatočným zdrojom príjmov pre teroristické skupiny v regióne Sahel. Úrad Organizácie Spojených národov pre drogy a kriminalitu (UNODC) odhaduje hodnotu kokaínu odoslaného zo západnej Afriky do Európy len v roku 2011 na 1,25 miliardy USD. Do Európy smeruje aj väčšina nelegálnych migrantov, či už sú títo predmetom obchodovania alebo nie. Medzi ďalšie nelegálne obchodovanie patrí obchodovanie s kakaom, bavlnou, drevom, orechmi kešu, zlatom a diamantmi[5]. Pirátstvo a ozbrojené lúpeže na mori predstavujú druhú rastúcu hrozbu. Námorný obchod do oblasti Guinejského zálivu, ako aj z oblasti Guinejského zálivu vo veľkej miere realizuje EÚ. Tento región je jedným z regiónov strategického námorného záujmu EÚ. V oblasti Guinejského zálivu sa v ktoromkoľvek okamihu nachádza v priemere 30 plavidiel plaviacich sa pod vlajkou EÚ alebo vo vlastníctve EÚ. Za posledné desaťročie sa z počtu 551 nahlásených útokov a pokusov o útoky väčšina uskutočnila vo vnútroštátnych jurisdikciách, zatiaľ čo menej ako 20 % v medzinárodných vodách, pričom o najväčší počet šlo v roku 2012 pri pobreží Nigéria a Toga. Tieto útoky sa vyskytujú hlavne vtedy, keď sú lode priviazané alebo smerujú k vrtným plošinách na mori či skladovacím lodiam alebo z nich odchádzajú. Z najnovších posúdení však vyplýva, že riziko útoku sa mohlo presunúť ďalej od pobrežia, čo pripomína prístup uplatňovaný pirátmi so základňou v Somálsku, ktorí na útoky v medzinárodných vodách využívajú materské lode. Existujú obavy, že by piráti mohli predstierať branie námorníkov za rukojemníkov v Africkom rohu, aby tak zvýšili výnos svojich činností. Znepokojujúcu tendenciu predstavujú nepredvídateľné prípady násilia voči posádkam spolu s použitím zbraní. Pod pojmy krádež ropy a „ropné pirátstvo“ patria „krádeže paliva“ a únosy tankerov. Podľa nedávnych odhadov tým Nigéria denne prichádza o približne 100 000 barelov, ktoré sa následne ďalej predávajú na čiernom trhu. Terčom útokov pirátov a ozbrojených lupičov bývajú aj remorkéry prevážajúce robotníkov na vrtné plošiny. Tieto činnosti pripravujú vlády o príjmy, zvyšujú obchodné náklady na bezpečnosť a odrádzajú od ďalších investícií. Zamerať sa na bezpečnosť ropného a petrochemického priemyslu je dôležité nielen v Nigérii (ktorá je v súčasnosti epicentrom), ale čoraz viac aj v ďalších štátoch, pri pobreží Rovníkovej Guiney, v Ghane, Kamerune, Kongu, Gabone, Čade, Libérii a Angole[6]. Ropné škvrny, ktoré s krádežami ropy súvisia, často zvyšujú aj škody na pobrežnom prostredí, a tým sa negatívne podpisujú na živobytiach, akými sú rybolov a poľnohospodárstvo. Nezákonný rybolov: Rybolov zostáva dôležitým odvetvím v mnohých krajinách Guinejského zálivu a podľa Svetovej banky a Organizácie pre výživu a poľnohospodárstvo predstavuje 25-30 % príjmov v Mauritánii, 25-30 % senegalského vývozu; a 25-40 % príjmov verejnej správy v Guiney Bissau. Nezákonný, nenahlásený a neregulovanému rybolov (NNN) v Guinejskom zálive stojí pobrežné štáty približne 350 miliónov USD ročne a znamená vážnu environmentálnu hrozbu pre populácie rýb a potenciálne celkový kolaps rybárskeho priemyslu. Predpokladá sa, že celkové odhadované úlovky v Guinejskom zálive sú až o 40 % vyššie než sa nahlasuje. V dôsledku toho dochádza k značným stratám zdrojov, príjmov a prostriedkov výživy a obživy. Nezamestnanosť v krajinách Guinejského zálivu sa odhaduje na približne 40 %, pričom miera nezamestnanosti mladých ľudí presahuje 60 %. Vo formálnom, legálnom hospodárstve nie je pre mladých ľudí dostatok hospodárskych príležitostí. Okrem toho, nedostatok potravín na vidieku podnietil sťahovanie z vidieckych oblastí do miest, čo viedlo k rýchlemu nárastu mestského obyvateľstva, k preťaženiu už tak zaťaženej sociálnej a hospodárskej infraštruktúry a k vytváraniu napätia medzi mestským obyvateľstvom. Takáto vysoká úroveň nezamestnanosti privádza mladých ľudí k trestnej činnosti. V snahe zarobiť si na živobytie sa stávajú „pešiakmi“ pirátov a kriminálnych gangov, alebo sú dohnaní do nelegálnej migrácie za veľmi nebezpečných podmienok. ZÁUJMY EÚ Európska únia má v oblasti Guinejského zálivu značné hospodárske, rozvojové, obchodné a bezpečnostné záujmy. Jej záväzok pomáhať riešiť chudobu a podporovať hospodársky rozvoj je zakotvený v dohode z Cotonou. EÚ sa zaviazala podporovať aj udržateľné využívanie prírodných zdrojov v regióne vrátane uhľovodíkov a rýb. Európa dováža asi polovicu svojich energetických potrieb, z čoho takmer 10 % ropy a 4 % zemného plynu pochádzajú z oblasti Guinejského zálivu. Nigéria, Angola, Rovníková Guinea a Gabonom sú významní dodávatelia ropy a Nigéria zemného plynu. Vďaka tomu, že sa nachádza v blízkosti Európy a je k nemu ľahký prístup po mori, má tento región pre naše potreby ropy výhodu v porovnaní s Blízkym východom. Európa zostáva hlavným vývozným trhom aj pre ďalšie regionálne výrobky okrem iného z oblastí lesného hospodárstva, poľnohospodárstva a nerastných surovín[7]. Región je čoraz väčším magnetom pre európske investície, a to nielen v oblasti prírodných zdrojov, ale aj v sektore spotrebiteľských tovarov a služieb vrátane mobilnej telefónie. Keďže jeho hospodársky rast sa urýchľuje, získava na dôležitosti ako potenciálny trh na vývoz. Z toho vyplýva rastúci vzájomný záujem o partnerstvo s cieľom podporovať rast a zamestnanosť zaistením bezpečnosti a stability. Podporovať stabilitu v Guinejskom zálive je v záujme EÚ aj preto, aby ochránila vlastných občanov pred hrozbami drog, terorizmu, pirátstva a ozbrojených lúpeží alebo pred inými formami trestnej činnosti šíriacej z daného regiónu. Doterajšie kroky Medzi doterajšie reakcie na tieto hrozby patril v priebehu posledných piatich rokov celý rad iniciatív na medzinárodnej, regionálnej a vnútroštátnej úrovni: - Dve rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN o pirátstve a ozbrojených lúpežiach v Guinejskom zálive[8], v ktorých sa ustanovuje potreba prijať „komplexný prístup pod vedením krajín regiónu na boj proti hrozbe pirátstva a ozbrojených lúpeží na mori v Guinejskom zálive a ich základným príčinám“, ako aj potreba nadviazať na „existujúce vnútroštátne, regionálne a mimoregionálne iniciatívy na posilnenie námornej ochrany a bezpečnosti v Guinejskom zálive“. Obe uznesenia sa vo všeobecnosti zameriavajú na podporu zachovania mieru a stability v regióne Guinejského zálivu. - Pod záštitou G 8 bola spustená iniciatíva Priatelia Guinejského zálivu (FOGG), ktorej členom je aj EÚ. Jej cieľom je riešiť námornú bezpečnosť v Guinejskom zálive. Zameriava sa na dôležitosť africkej zodpovednosti, prepojenie medzi hospodárskym rozvojom a bezpečnosťou, dôležitosť koordinácie a výmeny informácií a potrebu komplexnej reakcie vrátane riadenia a spravodlivosti. - EÚ rieši NNN rybolov prostredníctvom implementácie nariadenia o NNN rybolove a prostredníctvom partnerských dohôd o rybnom hospodárstve EÚ, pričom mnohé pobrežné krajiny západnej a strednej Afriky jej pomáhajú regulovať rybolov vrátane plavidiel EÚ, a podporujú rozvoj/zlepšenie správy vecí verejných a úsilie o kontrolu v sektore rybného hospodárstva. - Regionálne organizácie ECOWAS a ECCAS prijali politiky a uviedli osobitné opatrenia, a to najmä v dôsledku zvyšujúceho sa medzinárodného tlaku a medzinárodnej podpory. Organizácia ECOWAS vypracovala v roku 2008 aj komplexný rámec na prevenciu krízy okrem iného zameraný na otázky cezhraničnej a námornej bezpečnosti, kľúčový plán z Praie na riešenie rastúceho problému s drogami a stratégiu boja proti terorizmu a realizačný plán. Organizácia ECCAS má od roku 2008 integrovanú stratégiu pre námornú bezpečnosť a zriadila CRESMAC (Oblastné stredisko pre námornú bezpečnosť v Strednej Afrike). Africká únia prijala v roku 2012 stratégiu africkej integrovanej námornej bezpečnosti (stratégia AIM 2050). - Jednotlivé krajiny v Guinejskom zálive začali navyšovať zdroje a vyvíjať stratégie v oblasti partnerstva s cieľom riešiť problémy súvisiace s organizovaným zločinom tak na mori, ako aj na súši. Ide napríklad o spoločné hliadky (operácia prosperita) v Nigérijskej federatívnej republike a Beninskej republike. - Zvyšovanie podpory z bilaterálnych programov členských štátov EÚ a od ďalších medzinárodných partnerov, akými sú napr. USA, Brazília, Čína, India, Južná Afrika a iní, na formulovanie politiky, koordináciu a budovanie inštitucionálnej kapacity. Podpora členských štátov EÚ je už veľmi významná, najmä pokiaľ ide o budovanie kapacít kľúčových inštitúcií a služieb. - Samit hláv štátov Guinejského zálivu, ktorý sa konal 24. — 25. júna 2013 v Yaoundé, viedol k: a) prijatiu „Kódexu správania o prevencii a potláčaní pirátstva, ozbrojených lúpeží plavidiel a nelegálnej námornej činnosti v západnej a strednej Afrike,“ ktorý sa bude revidovať do troch rokov[9]; b) prijatiu memoranda o porozumení (MOU) o námornej ochrane a bezpečnosti v západnej a strednej Afrike, ktoré podpísali čelní predstavitelia organizácií ECCAS, ECOWAS a GGC a v ktorom sa stanovuje zriadenie skupiny expertov s cieľom vypracovať následný akčný plán pre implementáciu kódexu správania; c) rozhodnutiu umiestniť koordinačné centrum (tak ako je uvedené v memorande o porozumení) v Yaoundé. Bude to mechanizmus dohľadu nad realizáciou pod záštitou AÚ. Z hľadiska definovania strategických požiadaviek a potrebných politík sa vykonalo mnoho. Realizácia však bolo výrazne limitovaná obmedzenými prostriedkami a výška investícií zďaleka nedosahuje to, čo je potrebné na zvrátenie rastúceho trendu organizovanej trestnej činnosti. ĎALŠÍ POSTUP Na samite v Yaoundé sa prejavilo pevné odhodlanie jednotlivých štátov, regionálnych organizácií a Komisie Guinejského zálivu pracovať spoločne a s medzinárodnými partnermi na rozvoji regionálnej bezpečnosti námornej dopravy v tom najširšom zmysle[10]. Závery tohto samitu sú preto užitočným východiskom pre prístup EÚ. Prístup EÚ by mal byť založený na týchto troch zásadách: - partnerstvo s krajinami Guinejského zálivu, ich regionálnymi organizáciami a inými medzinárodnými organizáciami, ktoré pôsobia v regióne (ECCAS, ECOWAS, GGC, Námorná organizácia pre západnú a strednú Afriku (MOWCA), okrem toho s úradmi OSN v strednej a západnej Afrike, s organizáciami UNOCA a UNOWA, ako aj s medzinárodnými organizáciami vrátane agentúr AÚ, agentúr OSN, ako sú napríklad Medzinárodná námorná organizácia (IMO), Interpol, Svetová colná organizácia (WCO) a iné), - komplexný prístup k riešeniu problémov s cieľom zaistiť, aby boli bezpečnosť, rozvoj a správy vecí verejných integrované do jednotného strategického rámca, - uplatňovanie skúseností získaných z našich stratégií v iných regiónoch Afriky. EÚ navrhuje integrovaný prístup k otázkam správy a všetkým rizikám a úlohám v oblasti bezpečnosti na mori aj na pevnine, ktorý bude riešiť všetky aspekty nadnárodnej organizovanej trestnej činnosti v námornej oblasti, ako sa uvádza v kódexe správania podpísanom v Yaoundé, riešiť základné príčiny a podporovať regionálny mier, bezpečnosť, stabilitu, dobrú správu a lokálny rozvoj. Dlhodobé úlohy, pred ktorými stojíme, spočívajú predovšetkým v podpore správy hraníc, právneho štátu, reforme právnych a bezpečnostných rámcov, zaistení prístupu k spravodlivosti a ľudským právam, boju proti korupcii a organizovanej trestnej činnosti vrátane nelegálnej migrácie. Kľúčová je takisto správa hospodárskych záležitostí, ako je lepšie riadenie a účasť spoločnosti na využívaní prírodných zdrojov, t. j. ropy, rybného hospodárstva a ďalších. K ďalším dôležitým úlohám by malo patriť nadviazanie na súčasné úspešné činnosti EÚ a poučenie sa zo stratégií EÚ v oblasti Sahelu a Afrického rohu, práce na vnútroštátnej, regionálnej a medzinárodnej úrovni s jednotlivými štátmi alebo so skupinami štátov, ktoré majú politickú vôľu konať (a nabádajú ostatných, aby sa zapojili). Vzhľadom na vyššie uvedené sa preto prístup EÚ zameria na tieto štyri ciele: Cieľ 1 – podporiť v krajinách v regióne aj v medzinárodnom spoločenstve spoločné porozumenie závažnosti hrozieb v Guinejskom zálive a nutnosť tieto hrozby riešiť v krajinách regiónu a na úrovni medzinárodného spoločenstva. Cieľom je vypracovať solídnu faktickú bázu pre tvorbu politík a ďalšiu činnosť a podporovať tak medzi africkými krajinami pocit zodpovednosti a politickú vôľu na riešenie problémov. To EÚ takisto umožní lepšie posúdiť náklady a prínosy navrhnutých opatrení. Spolupráca s kľúčovými zúčastnenými stranami v krajinách a v rámci regionálnych organizácií vrátane organizácií občianskej spoločnosti, mimovládnych organizácií, regionálnych organizácií pre riadenie rybárstva a súkromného sektoru, umožní získať celkovú predstavu o závažnosti hrozieb, stanoviť možnosti a dohodnúť sa na prioritách. Možné opatrenia: - zlepšiť zhromažďovanie údajov (v súčasnosti je hlásených iba 30–50 % námorných mimoriadnych udalostí) a zdieľaných informácií, - stanoviť geografické a tematické prioritné oblasti v záujme lepšieho zacielenia reakcie EÚ, a to okrem iného v spolupráci s ďalšími medzinárodnými aktérmi, - zamerať sa na všeobecnejšie príčiny nestability v závislosti od miery rizika prostredníctvom nástrojov, ako je systém včasného varovania v prípade konfliktov, posúdenie rizika konfliktov a stratégie EÚ v oblasti ľudských práv, - zaistiť zladenie tematických (bezpečnosť, obchodovanie s drogami a boj proti terorizmu) a geografických politík a stratégií, - udržiavať úzke styky so súkromným sektorom, predovšetkým odvetvím priemyslu, drobného rybolovu a ťažby a spoločnosťami prevádzkujúcimi lodnú dopravu, aby sa zabezpečilo, že vlády zohľadnia ich hľadiská, - podporovať dialóg s občianskou spoločnosťou, priemyslom a vládami. Cieľ 2 — pomôcť regionálnym vládam pri zriaďovaní inštitúcií a budovaní kapacít pre zaistenie bezpečnosti a právneho štátu. Účinný boj so sieťami organizovanej trestnej činnosti vyžaduje pružné vnútroštátne (a regionálne) inštitúcie, ktoré budú schopné na udržateľnom základe čeliť hrozbám. Tieto inštitúcie musia mať vôľu bojovať proti trestnej činnosti, právomoc a prostriedky na tento boj, ako aj technickú spôsobilosť, a to aj v špecializovaných oblastiach. EÚ má skúsenosti a prostriedky na pomoc pri budovaní miestnych kapacít a mala by prostredníctvom politického dialógu podporiť nutnú politickú podporu. K inštitúciám patria: - politické inštitúcie (napríklad parlamenty, orgány na riadenie volieb, politické strany), ktoré môžu poskytnúť iným inštitúciám právomoc zasiahnuť a poskytnúť na tieto účely vhodný právny rámec, - bezpečnostné orgány (napríklad vnútorné bezpečnostné sily, pobrežné hliadky, prístavné orgány, colné orgány a vojenské pozemné, námorné a vzdušné ozbrojené sily, tie všetky s príslušnými funkciami pre zhromažďovanie informácií), ktoré môžu vykonávať dohľad a v prípade potreby zasiahnuť na ochranu obchodných ciest a ropných zariadení a prerušiť nezákonné činnosti, ako je obchodovanie s drogami a ľuďmi. Je potrebné zaviesť vhodný právny rámec a zaistiť jasné rozdelenie politických úloh, aby sa mohla jasne stanoviť zodpovednosť v prípade závažných trestných činov na mori aj na pevnine. Je potrebné posilniť kapacity v konkrétnych oblastiach, kde sú najslabšie (napríklad boj proti pirátstvu alebo detekcie drog), - inštitúcie právneho štátu (napríklad polícia, súdy, väzenia vrátane špecializovaných súdov, napr. v oblastiach ciel a rybolovu), ktoré a) umožnia vyšetrovanie, súd a náležité potrestanie podozrivých osôb podľa zákona a s ohľadom na dodržiavanie noriem v oblasti ľudských práv; b) uľahčia prístup k spravodlivosti a ochrane ľudských práv (takisto pre obete obchodovania s ľuďmi); na podporu reformy v oblasti spravodlivosti a vnútorných vecí. Niektorými z kľúčových aspektov sú tu nezávislosť a ochrana sudcov a vyšetrovateľov, súdne kapacity na poskytnutie dôkazov v súdnom konaní a zníženie počtu prípadov používania nezákonných vyšetrovacích metód, - inštitúcie hospodárskeho a environmentálneho riadenia: Vnútroštátne orgány musia obmedziť existujúcu korupciu, zabrániť praniu peňazí prostredníctvom finančných inštitúcií, zamedziť skorumpovanému alebo nekompetentnému riadeniu zmlúv o prírodných zdrojoch a zaistiť solídne hospodárske riadenie obchodných operácií, - inštitúcie dohľadu a občianska spoločnosť (napríklad hlavný audítor, ombudsman, protikorupčné inštitúcie, médiá, mimovládne organizácie, expertné skupiny typu „think tank“, občianske združenia), ktoré môžu podporiť riadnu správu vecí verejných a právny štát, ktorý vytvorí protiváhu prostrediu, kde môžu pôsobiť siete organizovanej trestnej činnosti. Európska únia by sa mala snažiť zapojiť miestne komunity, občianske spoločnosti a médiá, ktoré občanom umožnia, aby sa im uvedené inštitúcie zodpovedali. Možné opatrenia: a) zlepšiť právny štát prostredníctvom posilnenia vnútroštátnych donucovacích a súdnych orgánov; zvýšiť kapacity pre dohľad na mori aj na pevnine; podporiť zvýšenú koordináciu medzi agentúrami a regiónmi v boji proti drogám a organizovanej trestnej činnosti vrátane spolupráce v oblasti práva a bezpečnosti, zdieľanie údajov a spoločné cezhraničné zásahy proti obchodovaniu s ľuďmi; podporiť vypracovanie integrovanej námornej stratégie 2050 Afrika a zlepšiť monitorovanie a hlásenie prípadov porušenia námornej bezpečnosti vrátane zhromažďovania dôkazov na stíhanie; b) zlepšiť hospodársku a environmentálnu správu prostredníctvom rozvoja alebo presadzovania právnych rámcov pre rybolov a námornú ťažbu nerastov vrátane licenčných systémov pre rybolov; spolupracovať s medzinárodnými organizáciami, regionálnymi organizáciami na riadenie rybolovu a ďalšími kľúčovými subjektmi pri zaisťovaní toho, aby sa dodržiavalo medzinárodné právo a regionálne normy; spolupracovať so súkromným sektorom — vrátane ropného a námorného priemyslu s cieľom posilniť sociálnu zodpovednosť podnikov a podporiť konzultácie s občianskou spoločnosťou a miestnymi komunitami. Cieľ 3 — Podpora rozvoja prosperujúceho hospodárstva v pobrežných krajinách, ktoré im umožnia poskytovať základné služby, zaistia pracovné príležitosti a znížia chudobu občanov. Mnoho štátov Guinejského zálivu predstavuje nestabilné najmenej rozvinuté krajiny s nízkymi kľúčovými ukazovateľmi rozvoja, ako je dĺžka života, zdravie a gramotnosť. Rozšírená chudoba, zlá správa vecí verejných a zaostalosť môžu byť živnou pôdou pre vznik trestnej činnosti. Vytvorenie legálnych a udržateľných pracovných miest pre mladých ľudí by mohlo pomôcť vyriešiť niektoré základné príčiny kriminality v mnohých krajinách Guinejského zálivu. Rozvojová politika EÚ vrátane jej Programu zmien, stavia medzi svoje priority pomoc najchudobnejším krajinám a najmä nestabilným štátom. Kľúčové otázky obsiahnuté v Programe zmien zahŕňajú riadnu správu vecí verejných, udržateľný rast podporujúci začlenenie, poľnohospodárstvo, zaistenie potravín, čistú energiu a zvyšovanie odolnosti voči následkom zmeny klímy. Pokiaľ ide o výživu, obchod, hospodársky rozvoj a zamestnanosť, je zrejmé, ako je pre región dôležité zlepšenie riadenia odvetvia rybolovu, a to predovšetkým drobného pobrežného rybolovu[11]. Možné opatrenia: - ďalej rozvíjať a rozširovať prebiehajúcu prácu na zlepšenie regulácie a riadenie kľúčových priemyslových odvetví v krajinách Guinejského zálivu vrátane rybolovu a ťažby, - zvýšiť účasť obcí na miestnom hospodárskom rozvoji a podporovať komunity prostredníctvom rozšírenia prístupu k energii a základným službám, - spolupracovať s krajinami Guinejského zálivu, regionálnymi organizáciami pre riadenie rybolovu, medzinárodnými organizáciami a ďalšími kľúčovými zúčastnenými stranami na zlepšenie regulácie a riadenia rybolovu a ťažobného priemyslu. Cieľ 4 — Zavedenie štruktúr spolupráce medzi krajinami tohto regiónu, aby sa zaistili účinné opatrenia naprieč hranicami, na mori aj na pevnine. Vzhľadom na dôležitosť zdieľania informácií a spolupráce medzi širokou škálou agentúr a aktérov z verejného aj súkromného sektoru je nutné medzi týmito subjektmi zaistiť solídne plánovanie a koordináciu, a to najmä s kľúčovými regionálnymi organizáciami: ECOWAS, ECCAS a Komisia Guinejského zálivu. Rozsiahlejšia koordinačná úloha Africkej únie preukázala svoju hodnotu v oblasti Afrického rohu a stále viac ju oceňujú aj regionálne organizácie v Guinejskom zálive. Spolupráca EÚ musí túto integráciu a koordináciu úsilia podporovať. Možné opatrenia: - zlepšiť plánovanie, koordináciu a komunikáciu medzi regionálnymi partnermi; pomôcť regionálnym organizáciám posilniť spoluprácu v činnostiach nadväzujúcich na samit v Yaoundé, - určiť prípady, kedy môžu mať pozitívny prínos aktívni partneri, ako sú Spojené štáty, Kanada, Japonsko, Čína, ako aj OSN, Svetová banka a iné medzinárodné organizácie a inštitúcie, zahrnúť Guinejský záliv do nášho politického dialógu s týmito partnermi, - v rámci politických dialógov EÚ so štátmi a regionálnymi organizáciami a ďalšími regionálnymi subjektmi by sa mala pravidelne posudzovať bezpečnosť na mori a na pevnine a tiež situácia z hľadiska rozvoja, tendencií a potrieb, - podporovať organizácie ECOWAS, ECCAS, Komisiu Guinejského zálivu a Africkú únii v ich úsilí o koordináciu medzi sebou navzájom, so svojimi členskými štátmi a s externými partnermi. ZÁVERY Na vnútroštátnej, regionálnej a medzinárodnej úrovni boli už síce vykonané niektoré sľubné kroky, ale rozsah, rôznorodosť a premenlivá povaha trestných činností, ako aj zložitosť základných problémov a príčin, vyžadujú, aby sa im na regionálnej, vnútroštátnej a medzinárodnej úrovni venovalo oveľa viac pozornosti. Tento prístup je v plnej miere v súlade s vnútroštátnymi politikami a regionálnymi iniciatívami na znižovanie chudoby a dopĺňa ich a takisto podporuje opatrenia vykonávané v rámci dohôd o partnerstve v oblasti rybolovu a opatrení vykonávajúcimi nariadenie o nezákonnom, nenahlásenom a neregulovanom rybolove. Je zrejmé, že činnosti sledujúce rôzne ciele, tak ako sú stanovené v tomto rámci, sa môžu vzájomne posilňovať a dopĺňať. Bude však dôležité koordinovať všetky tieto rôzne iniciatívy tak v tomto regióne, ako aj medzi jednotlivými orgánmi EÚ v Bruseli, s programami jednotlivých členských štátov EÚ a v rámci medzinárodného spoločenstva. Zamerať sa na také ciele, aj keď rozsiahle a zahŕňajúce celé spektrum hospodárskych, sociálnych, správnych, bezpečnostných a rozvojových otázok, je v tejto fáze tým správnym prístupom. Bude rozumné, zamerať úsilie tam, kde môže mať EÚ najväčší vplyv. V nadväznosti na samit v Yaoundé sa ponúka príležitosť získať podporu pre rozvíjajúce sa regionálne africké koordinačné platformy. Tento strategický rámec nám v dôsledku umožní lepšie posúdiť a ucelenejšie plánovať spolupráci EÚ s partnermi v Guinejskom zálive. Ak sa teraz posilní dôraz EÚ na lepšiu koordináciu, bude to mať významný vplyv na bezpečnosť, dôveru investorov, prosperitu, životnú úroveň, životné prostredie a energetické dodávky. [1] Vrátane mnohých susedných vnútrozemských krajín, ktorých dodávky závisia od pobrežných hospodárskych činností. [2] V medzinárodnom práve sa rozlišujú incidenty „pirátstva“ — ku ktorým dochádza v medzinárodných vodách — a incidenty „ozbrojených lúpeží na mori“ — ku ktorým dochádza v teritoriálnych vodách. [3] Medzi príklady nezákonného odpadu patria herbicídy a pesticídy, únik ropy, neošetrený priemyselný odpad vrátane jadrových a aerosólových kontaminujúcich látok. [4] Podľa odhadov UNODC je v regióne Guinejského zálivu 5-7 miliónov ručných a ľahkých zbraní. [5] Diamanty prispeli k podnieteniu konfliktu v regióne, čo viedlo k ustanoveniu systému osvedčení Kimberleyského procesu (KP)ktorý mal predísť tomu, aby konflikt presiahol na medzinárodné trhy. [6] Správa Európskeho parlamentu z Augusta 2011, PE 433.768: „Účinky činností ropných spoločností na životné prostredie, zdravie a rozvoj v subsaharskej Afrike“ sa zameriava na lekcie z Angoly a Nigérie. [7] Medzi príklady patrí železná ruda (Nigéria, Gabon a Kamerun), diamanty (Guinea, Libéria, Sierra Leone), mangán (Gabon), bauxit (Guinea), kobalt a drevo (Kamerun) a kakao (Ghana, Pobrežie Slonoviny). [8] Rezolúcie (2011) 2018 a (2012) 2039 [9] Kódex je inšpirovaný kódex správania pre Západný Indický oceán IMO Džibuti. Jeho hlavné črty osobitne zdôrazňujú výmenu informácií a koordináciu, ktoré podporuje vymenovaný vnútroštátny kontaktný bod v každom štáte a niekoľko regionálnych nadnárodných a medziregionálnych koordinačných centier námornej bezpečnosti; a jasný záväzok štátov vyhlásiť svoje výhradné hospodárske zóny a presadzovať vlastné právne predpisy vrátane predpisov o rybolove, pirátstve a ozbrojených lúpežiach na mori, o ochrane životného prostredia, o vyvážaní odpadu a zdrojoch nerastných surovín vrátane oleja. Tento kód bude pod záštitou Africkej únie, a nie pod IMO, aby sa zvýšila zodpovednosť Afriky. Kódex je v súčasnosti nezáväzný. [10] EÚ v článku 2 odseku 5 nariadenia 725/2004 definuje námornú bezpečnosť ako kombináciu preventívnych opatrení na ochranu lodných a prístavných zariadení pred hrozbami úmyselných protizákonných činov. [11] EÚ môže mať z posilnenia miestnych kapacít pre zachovanie a riadenie rybích populácií značný potenciálny prospech, a to v podobe lepších vyhliadok pre rybárske loďstvá EÚ a zvýšenej bezpečnosti námorných trás vďaka lepšiemu miestnemu dohľadu.