[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 18.4.2007 KOM(2007) 185 v konečnom znení ZELENÁ KNIHA Prístup verejnosti k dokumentom inštitúcií Európskeho spoločenstva Preskúmanie ZELENÁ KNIHA Prístup verejnosti k dokumentom inštitúcií Európskeho spoločenstva Preskúmanie ÚVOD V posledných pätnástich rokoch sa inštitúcie Európskej únie stali postupne otvorenejšími pre verejnosť. Zásada otvorenosti sa zaviedla v roku 1991 Maastrichtskou zmluvou s cieľom posilniť demokratickú povahu inštitúcií. Rada a Komisia následne prijali kódex pravidiel týkajúci sa prístupu verejnosti k ich dokumentom ako ďalší základný prvok svojej informačnej a komunikačnej politiky. Právo verejnosti na prístup bol v roku 1996 zakotvený v článku 255 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, ktorá bola zmenená a doplnená Amsterdamskou zmluvou. Nariadením (ES) č. 1049/2001[1] sa zavádza právo občanov na získanie dokumentov Európskeho parlamentu, Rady a Komisie. Nariadenie, ktoré nadobudlo účinnosť 3. decembra 2001, viedlo k prudkému a trvalému rastu počtu žiadostí o prístup k dokumentom, ako ukazujú výročné správy uverejnené troma inštitúciami[2]. Komisia uverejnila v januári 2004 správu o vykonávaní nariadenia, ktorá poskytla prvý prehľad o tom, ako v praxi funguje systém EÚ v oblasti prístupu verejnosti k dokumentom[3]. Ukázalo sa, že počet žiadostí o prístup sa každý rok zvyšuje o asi 50 %. Keďže približne dvom tretinám žiadostí bolo vyhovené, nariadenie sprístupnilo verejnosti značné množstvo predtým neuverejňovaných dokumentov. Výnimky stanovené v nariadení na druhej strane poskytli primeranú ochranu oprávnených záujmov. Aj keby vykonávanie nariadenia predstavovalo pre inštitúcie záťaž, celkový záver bol taký, že fungovalo mimoriadne dobre. Komisia sa preto domnievala, že v krátkom čase nie je potrebné nariadenie meniť a doplniť, ale že zlepšenia by sa mohli dosiahnuť bez zmeny právnych predpisov. Od prvého hodnotenia prešli tri roky, počas ktorých sa získalo viac skúseností, rozvinula sa judikatúra a európsky ombudsman vyriešil mnoho sťažností. Európsky parlament a Rada okrem toho prijali nové nariadenie, na základe ktorého sa Aarhuský dohovor[4] vzťahuje na inštitúcie a orgány Európskeho spoločenstva, ktoré bude mať vplyv na prístup k dokumentom obsahujúcim informácie o životnom prostredí. Z týchto dôvodov sa zdá, že je správny čas zhodnotiť, či je potrebné zmeniť a doplniť nariadenie. Preto, keď sa Komisia rozhodla 9. novembra 2005 začať „európsku iniciatívu za transparentnosť“[5], zahrnula do tejto akcie preskúmanie nariadenia č. 1049/2001, aby vytvorila väčšiu otvorenosť. Európsky parlament vyzval v rezolúcii prijatej 4. apríla 2006 Komisiu, aby predložila návrhy na zmenu a doplnenie nariadenia[6]. Právo na prístup k dokumentom je jedným z aspektov politiky otvorenosti a nariadenie sa musí vnímať na pozadí informačnej a komunikačnej politiky inštitúcií. V tejto súvislosti má nová politika otvorených zasadnutí v Rade osobitný význam. V tomto konzultačnom dokumente poskytuje Komisia najprv prehľad o existujúcich predpisoch, ktorými sa riadi právo verejnosti na prístup k dokumentom, a o ich vykonávaní, potom naznačuje niektoré možnosti zlepšenia právnych predpisov a praktických opatrení zameraných na poskytnutie lepšieho prístupu k dokumentom inštitúcií. Vyzývame verejnosť, aby predložila svoje pripomienky k systému získavania prístupu k dokumentom európskych inštitúcií a aby tiež reagovala na možnosti uvedené v tomto dokumente. Prostredníctvom dotazníka sa Komisia snaží získať názory občanov, vrátane organizácií občianskej spoločnosti, hospodárskych subjektov, verejných orgánov a ďalších organizácií, ktoré majú záujem o európske záležitosti. Verejná konzultácia sa začína uverejnením tejto zelenej knihy a bude trvať tri mesiace. Komisia má v úmysle dôkladne analyzovať získané odpovede a uverejniť správu, v ktorej budú zhrnuté výsledky tejto verejnej diskusie a naznačené následné opatrenia. Na základe tejto správy Komisia predloží návrhy na zmenu a doplnenie nariadenia č. 1049/2001. Očakávaný harmonogram je takýto: Verejná diskusia: Správa o výsledkoch: Návrhy na zmenu a doplnenie nariadenia: | od polovice apríla do polovice júla 2007 september 2007 október 2007 | PRVÁ čASť: UPLATňOVANIE EXISTUJÚCICH PREDPISOV TÝKAJÚCICH SA PRÍSTUPU VEREJNOSTI | - 1. VYKONÁVANIE NARIADENIA Štatistiky ukazujú, že Rada a Komisia vyhovejú celkove dvom z troch žiadostí o prístup. Parlament vyhovie viac ako 80 % doručených žiadostí, prevažne v dôsledku verejného charakteru jeho konaní. Počet prvých žiadostí o prístup predložených Parlamentu a Komisii neustále rastie. Počet žiadostí predložených Rade ostáva stabilný, prevažne v dôsledku rastúceho počtu dokumentov, ktoré sa sprístupňujú priamo v registri Rady. Počet opakovaných žiadostí (t. j. žiadostí, v ktorých sa od inštitúcií žiada prehodnotenie rozhodnutia o zamietnutí prístupu) zostáva naproti tomu v podstate stabilný[7]. Iba celkove 4 % všetkých prvých žiadostí predložených trom inštitúciám viedli k opakovaným žiadostiam. Žiadosti predložené Súdnemu dvoru a sťažnosti predložené európskemu ombudsmanovi predstavujú iba veľmi malý počet z celkového počtu vybavených žiadostí. Na základe týchto skutočností sa v správe o vykonávaní nariadenia uverejnenej 30. januára 2004 dospelo k záveru, že predpisy týkajúce sa prístupu verejnosti fungovali veľmi uspokojivo. Nedávne skúsenosti v podstate potvrdzujú zistenia tejto správy, a to najmä pokiaľ ide o prístup v súvislosti s legislatívnymi postupmi a nárastom počtu proaktívnych informačných opatrení na strane inštitúcií. Napriek tomu však stále existuje priestor pre väčšiu zrozumiteľnosť, a to pokiaľ ide o všeobecné právo prístupu v situácii, keď sa toto uplatňuje súčasne so záujmami, ktoré pôsobia na druhej strane a ktoré vznikajú v súvislosti s riešením jednotlivých prípadov a medzi ktoré možno zaradiť napríklad ochranu osobných údajov alebo osobitné práva prístupu. 1.1. Príjemcovia a druhy požadovaných dokumentov - Aj keby stále viac občanov využívalo svoje právo na prístup, väčšinu žiadostí predkladajú odborníci vo veciach EÚ: hospodárske subjekty, právnické firmy, mimovládne organizácie a akademická obec. - Hlavnými oblasťami záujmu sú prípady hospodárskej súťaže [8], daňový systém, vnútorný trh, životné prostredie, verejné obstarávanie (Komisia) a spravodlivosť a bezpečnosť (Rada). - Žiadosti predložené Komisii sa často týkajú celých osobitných súborov alebo „všetkých dokumentov“ týkajúcich sa danej záležitosti, čo si vyžaduje analýzu veľkého počtu dokumentov. - Mnoho žiadostí o prístup, najmä tých, ktoré boli predložené Komisii, sa týka súdneho sporu; niektorí žiadatelia žiadajú o prístup k materiálu, ktorý môže byť užitočný pre podanie žaloby alebo žiadosti o začatie súdneho konania. 1.2. Obmedzenia práva na prístup V obmedzenom počte prípadov sa uplatňujú určité výnimky. Výnimkami, na ktoré sa obmedzenie práva najčastejšie spolieha, sú: Proces rozhodovania | Rada Komisia | Kontroly a prešetrovania (napríklad, porušenia, kartely, kontroly fúzií, štátne pomoci, prípady ochrany obchodu, prešetrovanie vykonávané úradom proti podvodom OLAF) | Komisia | Záujmy tretích strán zapojených do administratívneho konania (obchodné záujmy, ochrana údajov) | Komisia Parlament | 1.3. Prístup verejnosti a ochrana údajov V Zmluve o ES je zakotvené právo na prístup k dokumentom (článok 255) a právo osôb na ochranu ich osobných údajov (článok 286). Tieto práva sa uplatňujú prostredníctvom dvoch nariadení: nariadenia č. 45/2001 o ochrane údajov[9] a nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom. Tieto dve práva však môžu kolidovať, ak sa špeciálne vyžaduje prístup k informáciám, ktoré sa týkajú osoby. Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov sa zaoberal týmto problémom v podkladových materiáloch a poskytol užitočné praktické usmernenie k vybavovaniu takýchto žiadostí[10]. Tri prípady odmietnutia sprístupnenia osobných údajov Komisiou sa v súčasnosti prejednávajú na súde prvého stupňa[11]. Ďalšie dva prejednávané prípady sa okrem iného zaoberajú otázkou ochrany údajov[12]. 1.4. Všeobecné a osobitné práva prístupu Účelom nariadenia č. 1049/2001 je poskytnúť verejnosti najširší možný prístup k dokumentom uchovávaným inštitúciami Spoločenstva. Osobitné predpisy poskytujú stranám zapojeným do konkrétneho konania privilegované právo na prístup k príslušným dokumentom, ktoré sa nemôžu sprístupniť verejnosti. Prístup podľa týchto predpisov podlieha často osobitným podmienkam a postupom, ktoré spoločne vedú k zabezpečeniu krehkej rovnováhy medzi právami na obhajobu a potrebou zabezpečiť účinnosť príslušných postupov. Vzťah medzi prístupom verejnosti a privilegovaným prístupom si pravdepodobne vyžaduje objasnenie, aby sa predišlo rozporom. 1.5. Aktívne poskytovanie informácií Verejné registre umožňujú obyvateľom určiť dokumenty, ktoré by ich mohli zaujímať, a účinne uplatňovať ich právo na prístup. V prípade, že dokumenty sa môžu sprístupniť verejnosti, inštitúcie ich sprístupňujú priamo na internete. Priestor na zlepšenie však existuje v týchto oblastiach: - rozsah registrov, najmä registrov Komisie, - počet dokumentov alebo množstvo informácií, ktoré sa sprístupňujú priamo verejnosti, - prijateľnosť elektronických informačných systémov z hľadiska užívateľov. Parlament, Rada a Komisia už začali skúmať spôsoby zlepšenia šírenia informácií prostredníctvom internetu. Takéto zlepšenia sa môžu dosiahnuť bez zmeny a doplnenia právnych predpisov. 2. JUDIKATÚRA TÝKAJÚCA SA NARIADENIA č. 1049/2001 Aj keď je počet prípadov predložených na súd prvého stupňa veľmi obmedzený v porovnaní s počtom žiadostí o prístup, Súdny dvor v sérii nedávnych rozsudkov objasnil niektoré ustanovenia nariadenia a najmä rozsah pôsobnosti niektorých z výnimiek z práva na prístup. Táto skutočnosť výrazne prispela k zlepšeniu uplatňovania existujúcich predpisov. Začlenenie ustálenej judikatúry do nového právneho predpisu by poskytlo obyvateľom vyššiu právnu zrozumiteľnosť a inštitúciám lepšie usmernenie pri vybavovaní žiadostí o prístup. 2.1. Všeobecné charakteristiky nariadenia Súd prvého stupňa jasne uviedol, že účelom nariadenia je zabezpečiť, aby každá osoba mala prístup k verejným dokumentom. Osobitný záujem osoby o získanie prístupu k dokumentu, napríklad, na účely obhajoby postavenia v súdnom spore, nie je relevantný, pokiaľ ide o rozhodnutie, či sprístupniť alebo nesprístupniť dokument, keď inštitúcia uplatňuje povinné výnimky podľa článku 4 ods. 1 písm. a), alebo keď sa členský štát stavia proti sprístupneniu v súlade s článkom 4 ods. 5[13]. Súd prvého stupňa v nedávnom rozsudku nariadil, že z článku 6 ods. 1 nariadenia, podľa ktorého žiadateľ nie je povinný uviesť dôvod svojej žiadosti, vyplýva, že žiadosť o prístup sa musí vybaviť bez ohľadu na osobu, ktorá podala žiadosť[14]. Súd v tom istom rozsudku uviedol, že právo žiadateľa na obhajobu v prípade má súkromný charakter. Nemôže preto predstavovať prevažujúci verejný záujem o sprístupnenie dokumentu[15]. 2.2. Procedurálne otázky 2.2.1. Potreba vykonať konkrétnu analýzu dokumentov, ktorých sprístupnenie je predmetom žiadosti Odmietnutie poskytnutia prístupu k dokumentom musí byť v zásade založené na konkrétnej analýze ich obsahu, aby sa posúdil rozsah, v akom sa uplatňuje výnimka z práva na prístup, a možnosť poskytnutia čiastočného prístupu. Takéto preskúmanie však nie je nutné v prípadoch, keď v dôsledku konkrétnych okolností individuálneho prípadu je zrejmé, že sa prístup musí odmietnuť, alebo naopak, poskytnúť[16]. 2.2.2. Vybavovanie rozsiahlych žiadostí Podľa judikatúry uvedenej v predchádzajúcom odseku samotná skutočnosť, že žiadosť o prístup sa týka veľkého počtu dokumentov, nezbavuje inštitúcie povinnosti vykonať konkrétne preskúmanie dokumentov. Súd v tom istom rozsudku uviedol, že vo výnimočných prípadoch, v ktorých by administratívna záťaž, ktorú predstavuje konkrétne a individuálne preskúmanie dokumentov, presiahla primerane požadovanú mieru, môže byť výnimka z povinnosti preskúmať dokumenty prípustná. Inštitúcie však musia prešetriť všetky ostatné prípadné možnosti, aby obmedzili svoju pracovnú záťaž a vyhoveli aspoň časti žiadosti žiadateľa[17]. 2.3. Objasnenie výnimiek 2.3.1. Ochrana právneho poradenstva – článok 4 ods. 2 druhá zarážka Súd prvého stupňa stanovil, že výnimka zameraná na ochranu „právneho poradenstva“ stanovená v článku 4 ods. 2 druhá zarážka nariadenia sa vzťahuje na akékoľvek právne poradenstvo poskytnuté právnym útvarom inštitúcií a neobmedzuje sa na poradenstvo poskytnuté v priebehu súdneho sporu. Odmietnutie sprístupnenia dokumentov obsahujúcich právne stanovisko však musí byť rovnako ako v prípade iných dokumentov týkajúcich sa chránených záujmov založené na konkrétnom a individuálnom preskúmaní[18]. Odvolanie proti tomuto rozsudku sa prejednáva na Súdnom dvore. 2.3.2. Ochrana vyšetrovaní – článok 4 ods. 2 tretia zarážka Súd prvého stupňa objasnil skutočnosť, že na určité druhy dokumentov, ktoré sa týkajú prebiehajúcich vyšetrovaní, sa vzťahuje účel týchto vyšetrovaní. Vzhľadom na konania vo veci porušenia súd rozhodol, že členské štáty majú právo očakávať, že Komisia počas vyšetrovaní, ktoré by mohli viesť ku konaniu vo veci porušenia, zaručí utajenie. Táto požiadavka na utajenie trvá aj po predložení veci Súdnemu dvoru[19]. Súd prvého stupňa nedávno uviedol, že na vyšetrovania alebo kontroly sa môže naďalej vzťahovať výnimka založená na ochrane kontrol, vyšetrovaní a auditov, pokiaľ vyšetrovania alebo kontroly pokračujú, dokonca aj vtedy, ak konkrétne vyšetrovanie alebo kontrola, z ktorej bola vypracovaná správa, ktorej sprístupnenie je predmetom žiadosti, sa už ukončili. Možnosť poskytnúť prístup k takýmto dokumentom však nesmie závisieť od neurčitej, budúcej a pravdepodobne vzdialenej udalosti[20]. Skutočné uplatnenie týchto zásad si však možno vyžiada ďalšie ozrejmenie. 2.3.3. Schopnosť členských štátov postaviť sa proti sprístupneniu dokumentov pochádzajúcich z týchto štátov – článok 4 ods. 5 nariadenia Vo vyhlásení č. 35 pripojenom k záverečnému aktu Amsterdamskej zmluvy sa stanovuje, že členský štát môže požiadať Komisiu alebo Radu, aby nezaslala tretím stranám dokument pochádzajúci z daného členského štátu bez jeho predchádzajúceho súhlasu. Toto vyhlásenie je vyjadrené v článku 4 ods. 5 nariadenia. Súd prvého stupňa rozhodol, že v prípade, že pôvodný členský štát požiadal, aby dokument nebol sprístupnený, žiadosť o prístup k uvedenému dokumentu sa riadi príslušnými vnútroštátnymi ustanoveniami a nie nariadením[21]. V súlade s touto judikatúrou sa inštitúcie budú v prípade, že im bude doručená žiadosť o prístup k dokumentu pochádzajúcemu z daného členského štátu vždy radiť s orgánmi členských štátov. Je však nutné uviesť, že proti rozsudku v prípade T-168/02, Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH proti Komisii bolo podané odvolanie na Súdnom dvore. 2.3.4. Vzťah medzi nariadením a osobitnými predpismi o utajení Súd prvého stupňa vo svojich dvoch rozsudkoch nariadil, že utajenie konaní výberových komisií stanovené v článku 6 prílohy III k služobnému poriadku sa má považovať za lex specialis odchyľujúci sa od všeobecných predpisov týkajúcich sa prístupu k dokumentom[22]. Toto zdôvodnenie sa zatiaľ nerozšírilo na iné oblasti, v ktorých existujú osobitné predpisy o utajení. Utajenie konania orgánu okrem toho neznamená, že na dokumenty vytvorené alebo posudzované týmto orgánom sa vzťahuje rovnaké utajenie. Je však potrebné objasniť vzťah medzi všeobecným systémom prístupu verejnosti k dokumentom a osobitnými pravidlami stanovenými zákonodarcom Spoločenstva s cieľom zabezpečiť funkčnú účinnosť právomocí na získavanie určitých informácií, ktoré zohrávajú zásadnú úlohu v rámci konkrétneho konania. 2.3.5. Transparentnosť a povinnosť zachovávať služobné tajomstvo Zásada transparentnosti stanovená v článku 255 Zmluvy o ES je vyvážená povinnosťou zachovávať služobné tajomstvo, ktorá je stanovená v článku 287, ktorý sa výslovne uvádza v rôznych aktoch sekundárnych právnych predpisov. Má osobitný význam v politike hospodárskej súťaže, v rámci ktorej má Komisia k dispozícii informácie, ktoré jej poskytli podniky alebo ktoré získala od podnikov, ale aj v prípadoch ochrany obchodu[23] a vo verejnom obstarávaní. Článok 28 nariadenia č. 1/2003 stanovuje, že informácie získané v rámci kontrol a prešetrovaní alebo na základe žiadosti o informácie sa musia použiť iba na účel, na ktorý boli získané, a že by sa nemal sprístupniť žiadny druh informácií, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zachovávať služobné tajomstvo. Hoci v článku 287 Zmluvy o ES ani v článku 28 nariadenia č. 1/2003 sa výslovne neuvádza, na ktorý druh informácií sa vzťahuje táto povinnosť, Súd prvého stupňa už objasnil koncept „obchodných tajomstiev“, keď uviedol, že ide o informácie, v ktorých sprístupnenie verejnosti, ale aj samotné odoslanie inej osobe ako osobe, ktorá poskytla informácie, môže vážne poškodiť záujmy osoby, ktorá poskytla informácie[24]. Povinnosť zachovávať služobné tajomstvo však môže zabrániť sprístupniť verejnosti také informácie, ktoré si nevyžadujú osobitnú ochranu poskytovanú obchodným tajomstvám. Tieto otázky si môžu vyžiadať ďalšie ozrejmenie. 3. ĎALšÍ VÝVOJ 3.1. Uplatňovanie Aarhuského dohovoru na inštitúcie a orgány Spoločenstva Parlament a Rada prijali 6. septembra 2006 nariadenie 1367/2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Spoločenstva[25]. Nariadenie sa začne uplatňovať od 28. júna 2007. Toto nové nariadenie sa zaoberá rôznymi aspektmi zapojenia občanov do environmentálnej politiky: - prístup k informáciám na požiadanie, - aktívne šírenie informácií, - konzultácia o plánoch a programoch, - právo žiadať o administratívne preskúmanie rozhodnutia alebo nerozhodovania. V rámci tohto dokumentu sa musia posudzovať iba ustanovenia týkajúce sa prístupu k informáciám na základe požiadania. Nariadenie č. 1049/2001 stanovuje všeobecný systém prístupu k dokumentom. V dôsledku právneho základu, ktorým je článok 255 Zmluvy o ES, sa nariadenie č. 1049/2001 vzťahuje iba na Parlament, Radu a Komisiu a rozšírením na agentúry Spoločenstva. Nariadenie č. 1367/2006 o práve na prístup k informáciám o životnom prostredí sa na druhej strane vzťahuje na všetky inštitúcie a orgány Spoločenstva. Nariadenie č. 1049/2001, nové nariadenie č. 1367/2006 a dobrovoľné predpisy o prístupe prijaté inými inštitúciami a orgánmi sa budú do určitej miery prekrývať. Je nutné tiež poznamenať, že výnimky z práva na prístup stanovené v oboch nariadeniach sa úplne nezhodujú. Pokiaľ ide o rozsah a príjemcov, situáciu možno znázorniť takto: Rozsah a príjemcovia | Právny rámec | Príslušné inštitúcie a orgány | Štátni príslušníci a obyvatelia EÚ | Akákoľvek fyzická alebo právnická osoba | Nariadenia č. 1049/2001 + č. 1367/2006 | Parlament Rada Komisia agentúry | Akýkoľvek dokument | Dobrovoľné predpisy + Nariadenie č. 1367/2006 | Dvor audítorov Európska centrálna banka Európska investičná banka Európsky hospodársky a sociálny výbor Výbor regiónov Európsky ombudsman | Akýkoľvek dokument | Iba informácie týkajúce sa životného prostredia | Nariadenie č. 1367/2006 | Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov Súdny dvor (okrem prípadov, keď koná v rámci súdnej právomoci) | Iba informácie týkajúce sa životného prostredia | 3.2. Transparentnosť zasadnutí Rady Európska rada na svojom zasadnutí 15. a 16. júna 2006 zdôraznila význam umožniť občanom, aby získavali prehľad o činnostiach EÚ z prvej ruky, najmä prostredníctvom ďalšieho zvyšovania transparentnosti. Dňa 15. septembra 2006 Rada zmenila a doplnila svoj rokovací poriadok, aby uskutočnila svoju novú politiku. Podľa nových opatrení budú verejné rokovania a diskusie Rady vysielané na internete vo všetkých oficiálnych jazykoch EÚ. Otvorenosť zasadnutí Rady presahuje rámec pôsobnosti článku 255 Zmluvy o ES a nariadenia č. 1049/2001. Skutočnosť, že zasadnutia sa konajú verejne, však bude mať vplyv na sprístupnenie dokumentov, ktoré sa prejednávajú na takýchto zasadaniach. DRUHÁ čASť : MOžNOSTI ZLEPšENIA PREDPISOV TÝKAJÚCICH SA PRÍSTUPU | 4. CELKOVÉ HODNOTENIE Vzhľadom na skúsenosti získané s vykonávaním nariadenia č. 1049/2001, judikatúru Súdu prvého stupňa a Súdneho dvora a nedávny vývoj pokiaľ ide o transparentnosť v európskych inštitúciách, je vhodné zvážiť zmeny a doplnenia systému prístupu verejnosti k dokumentom, pokiaľ ide o: - zlepšenie prístupu k registrom a priameho prístupu k dokumentom, - lepšie všeobecné informovanie verejnosti o činnostiach európskych inštitúcií, - objasnenie právneho rámca, - dosiahnutie správnej rovnováhy medzi právom verejnosti na informácie a ochranou oprávnených verejných a súkromných záujmov. 5. AKTÍVNEJšIA POLITIKA šÍRENIA 5.1. Transparentnosť v legislatívnom procese Hlavným účelom právnych predpisov v oblasti slobody informácií je umožniť občanom bližšiu účasť na demokratickom rozhodovaní. Prvou prioritou, pokiaľ ide o vykonávanie nariadenia č. 1049/2001, je zabezpečiť, aby legislatívny proces inštitúcií EÚ bol pre širokú verejnosť transparentnejší a ľahšie prístupný. Verejné registre troch inštitúcií obsahujú najmä odkazy na dokumenty, ktoré vypracovali a vymieňajú si medzi sebou inštitúcie v rámci tvorby právnych predpisov EÚ. Mnohé z týchto dokumentov sú k dispozícii v plnom znení. Táto prax je v súlade s článkom 12 nariadenia č. 1049/2001, ktoré stanovuje, že inštitúcie „pokiaľ je to možné, priamo sprístupňujú verejnosti“ najmä „legislatívne dokumenty“. Keďže definícii „legislatívnych dokumentov“ v článku 12 nariadenia chýba presnosť, nariadenie by sa mohlo zmeniť a doplniť tak, aby definovalo, ktoré druhy dokumentov sú súčasťou legislatívneho procesu a mali by byť spravidla priamo úplne k dispozícii a v ktorom štádiu postupu. Už sa predpokladá, že internetová stránka EUR-LEX bude obsahovať viac prípravných legislatívnych dokumentov. Informácie, ktoré sú k dispozícii, nie sú na druhej strane vždy ľahko dostupné pre občanov. Parlament, Rada a Komisia v súčasnosti skúmajú možnosti poskytnutia ľahšieho prístupu k legislatívnym dokumentom. 5.2. Aktívne šírenie v iných oblastiach Inštitúcie šíria veľké množstvo informácií na svojich internetových stránkach. Tlačové správy, v ktorých sa vysvetľujú zložité alebo technické otázky v jednoduchom jazyku, sú pre širokú verejnosť cennými zdrojmi informácií. Toto šírenie je väčšinou dobrovoľné. Nové nariadenie, ktorým sa Aarhuský dohovor vzťahuje na inštitúcie a orgány ES, však obsahuje ustanovenia týkajúce sa aktívneho šírenia informácií o životnom prostredí[26]. Inštitúcie by mohli rozvíjať systematickejšiu politiku sprístupňovania dokumentov priamo verejnosti spôsobom, ktorý je najprijateľnejší pre užívateľov. To by si vyžiadalo ďalšie ľudské a finančné zdroje, pokiaľ ide o riadenie pracovného toku a databáz a správu internetových stránok. Na druhej strane, ako naznačujú skúsenosti Rady, by mohlo dôjsť k zníženiu počtu žiadostí o prístup alebo prinajmenšom k zníženiu bremena, ktoré predstavuje vybavovanie žiadostí. Hlavnými internetovými stránkami spravovanými inštitúciami sú: EUR-LEX (právne predpisy EÚ): http://eur-lex.europa.eu/en/index.htm Pripravované právne predpisy: http://ec.europa.eu/prelex/apcnet.cfm?CL=en Legislatívne observatórium EP: http://www.europarl.europa.eu/oeil/ Register dokumentov Európskeho parlamentu: http://www.europarl.europa.eu/registre/recherche/RechercheSimplifiee.cfm?langue=EN Register dokumentov Rady: http://www.consilium.europa.eu/cms3_applications/showPage.asp?lang=en&id=549&mode=g&name= Register dokumentov Komisie: http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/registre.cfm?CL=en&testjs=1 Register o komitológii: http://ec.europa.eu/transparency/regcomitology/registre.cfm?CL=en Otázka 1: Hodnotili by ste informácie poskytované prostredníctvom registrov a na internetových stránkach inštitúcií ako | A | vyčerpávajúce a ľahko dostupné? | B | vyčerpávajúce, ale ťažko vyhľadávané? | C | ľahko dostupné, ale nedostatočné, pokiaľ ide o ich rozsah? | D | nedostatočné a ťažko dostupné? | Ďalšie pripomienky týkajúce sa registrov a internetových stránok: | Otázka 2: Mal by sa klásť väčší dôraz na podporu aktívneho šírenia informácií, prípadne so zvláštnym dôrazom na konkrétne oblasti osobitného záujmu? | ÁNO | NIE | Žiadny názor | Vysvetlenie a pripomienky: | 6. INTEGRÁCIA PREDPISOV O PRÍSTUPE K INFORMÁCIÁM O žIVOTNOM PROSTREDÍ DO VšEOBECNÉHO SYSTÉMU PRÍSTUPU K DOKUMENTOM Ako bolo uvedené v oddiele 3.1, existujú určité rozdiely medzi nariadením a Aarhuským dohovorom. Pokiaľ ide o prístup k informáciám, dohovor obsahuje osobitné ustanovenia o aktívnom šírení informácií o životnom prostredí, ktoré ide nad rámec povinnosti poskytovať informácie na požiadanie. Fakt, že nariadenie č. 1049/2001 a nariadenie č. 1367/2006 jestvujú popri sebe, vedie k tomu, že existujú dva do značnej miery konvergentné a súdržné režimy, hoci stále ešte existujú aj určité rozdiely, ktoré by mohli viesť k rozdielnym výkladom. Tieto rozdiely by sa mohli vyriešiť buď uplatňovaním osobitného systému, ktorým by sa riadilo právo na prístup k informáciám o životnom prostredí, alebo zmenou a doplnením ustanovení nariadenia č. 1049/2001 s cieľom ozrejmiť ich úplnú kompatibilitu s ustanoveniami nariadenia č. 1367/2006, čím by sa zachoval jednotný systém prístupu k informáciám Parlamentu, Rady a Komisie. Druhou možnosťou by sa vytvorila vyššia právna zrozumiteľnosť pre obyvateľa, hoci pre ostatné inštitúcie a orgány Spoločenstva budú existovať odlišné systémy. Aby sa zabezpečilo vytvorenie jednotného režimu pre prístup, mal by sa revidovať systém výnimiek z práva na prístup stanovený v nariadení č. 1049/2001. Mali by sa zvážiť tieto body: - Pri uplatňovaní výnimiek by sa mal zohľadniť záujem verejnosti o sprístupnenie a najmä skutočnosť, že požadované informácie sa týkajú emisií vypúšťaných do životného prostredia. - V prípade, keď sa na dokumenty vzťahuje výnimka, ktorej cieľom je ochrana finančnej, menovej alebo hospodárskej politiky Spoločenstva alebo niektorého členského štátu (článok 4 ods. 1 písm. a), štvrtá zarážka nariadenia č. 1049/2001), informácie o životnom prostredí obsiahnuté v takýchto dokumentoch by sa aj napriek tomu zverejňovali. - Pridala by sa osobitná výnimka s cieľom chrániť životné prostredie, ktorého sa týkajú informácie, ktoré sú predmetom žiadosti (napríklad, miesto rozmnožovania vzácnych druhov). - Keďže členské štáty sú viazané Aarhuským dohovorom a smernicou o prístupe k informáciám o životnom prostredí[27], bolo by proti týmto ustanoveniam, ak by tieto štáty boli proti sprístupneniu dokumentov, ktoré by museli sprístupniť na základe vnútroštátnych právnych predpisov. V nariadení sa na druhej strane musí zohľadniť vyhlásenie č. 35 k Amsterdamskej zmluve. Členské štáty, ktoré sú proti tomu, aby inštitúcia sprístupnila dokumenty pochádzajúce z týchto štátov, by mohli byť požiadané, aby uviedli dôvody svojho stanoviska založeného na výnimkách, buď na základe nariadenia č. 1049/2001 alebo na základe ich vnútroštátnych právnych predpisov. Otázka 3: Zabezpečil by jeden súbor predpisov týkajúcich sa prístupu k dokumentom, vrátane informácií o životnom prostredí, pre občanov viac zrozumiteľnosti? | ÁNO | NIE | Žiadny názor | Vysvetlenie a pripomienky: | 7. VYVÁžENIE ZÁUJMOV 7.1. Prístup verejnosti a ochrana osobných údajov Pred navrhnutím praktických predpisov o vybavovaní žiadostí o prístup k osobným údajom sa odporúča počkať na judikatúru týkajúcu sa kolízie týchto dvoch práv[28]. V rámci existujúceho právneho rámca by však inštitúcie mohli definovať kritériá na sprístupnenie osobných údajov založené na týchto zásadách: - existuje záujem verejnosti o sprístupnenie osobných údajov; to by mohol byť prípad, keď osoby zastávajúce verejnú funkciu konajú v rámci úradnej právomoci a informácie, ktoré sa majú sprístupniť, sa týkajú iba vykonávania ich úradných povinností, pokiaľ neexistujú osobitné dôvody na ochranu ich totožnosti (napríklad, vyšetrovatelia), - je zrejmé, že sprístupnenie nemá vplyv na súkromie a integritu osoby. Otázka 4: Ako by sa mala objasniť výnimka stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, aby sa zabezpečila primeraná ochrana osobných údajov? | A | Poskytnutie čiastočného prístupu k dokumentom s vynechanými osobnými údajmi je uspokojivý spôsob vyváženia transparentnosti a ochrany osobných údajov. | B | Sprístupnenie osobných údajov by sa malo vždy posudzovať podľa kritérií stanovených nariadením o ochrane osôb, pokiaľ ide o spracovanie osobných údajov (nariadenie č. 45/2001). | C | V nariadení č. 1049/2001 by mali existovať kritériá na sprístupnenie určitých druhov osobných údajov, v prípade ktorých sa zákonnosť sprístupnenia nemusí hodnotiť od prípadu k prípadu na základe nariadenia č. 45/2001. | Vysvetlenie a pripomienky: | 7.2. Prístup verejnosti a obchodné alebo hospodárske záujmy V Zmluve o ES sa našla rovnováha medzi zásadou transparentnosti stanovenou v článku 255 a povinnosťou zachovávať služobné tajomstvo stanovenou v článku 287, ktorá sa týka najmä informácií o podnikoch, ich obchodných vzťahoch alebo nákladových zložkách. Táto rovnováha medzi transparentnosťou a služobným tajomstvom je osobitne dôležitou v prípade Komisie, ktorá uchováva informácie, ktoré jej poskytli súkromné strany alebo ktoré od nich získala v rámci prešetrovaní v prípadoch týkajúcich sa štátnej pomoci, anti-trustu, fúzie, ochrany obchodu alebo boja proti podvodom, ako aj verejného obstarávania a postupov udelenia grantu. Primeraná ochrana týchto informácií má zásadný význam pre spoluprácu so stranami v týchto prípadoch a z tohto dôvodu má vplyv aj na účinnosť vykonávania dotknutých politík Spoločenstva. Zákonodarca Spoločenstva sa preto rozhodol vytvoriť osobitné pravidlá prístupu vo vzťahu k takýmto informáciám. Tieto pravidlá sa musia uplatňovať popri nariadení a mala by sa zabezpečiť súdržnosť medzi nimi a nariadením. Súd prvého stupňa stanovil v rozsudku z 30. mája 2006[29] kritériá na definovanie druhu informácií spadajúcich do rozsahu povinnosti zachovávať služobné tajomstvo. V súlade s touto judikatúrou by nariadenie mohlo zabezpečiť neposkytnutie prístupu k dokumentom, ktoré obsahujú informácie známe obmedzenému počtu osôb, ktorých sprístupnenie by mohlo spôsobiť vážne poškodenie oprávnených záujmov osoby, ktorá ich poskytla, alebo tretích strán. Bolo by namieste, aby sa tieto kritéria ozrejmili z praktického pohľadu, pričom by sa mala do úvahy zobrať záťaž, ktorá by mohla vzniknúť na strane právnických alebo fyzických osôb, ktoré poskytujú informácie, pretože tieto by museli byť oslovené predtým, ako by sa uskutočnilo akékoľvek zverejnenie, ako aj súvisiace riziko, ktoré spočíva v tom, že prípadné poškodenie oprávnených záujmov bude čoraz ťažšie postupom času stanoviť . Na druhej strane, podľa ustanovení nariadenia č. 1367/2006, ktorým sa uplatňujú ustanovenia Aarhuského dohovoru, prevažujúci verejný záujem na zverejnení sa považuje za existujúci, ak sa požadované informácie týkajú emisií vypúšťaných do životného prostredia a výnimka vyplýva z ochrany obchodných záujmov. Osobitným prípadom je ochrana duševného vlastníctva, v prípade ktorej sa uplatňujú medzinárodné dohody. Otázka 5: Ako by sa mala objasniť výnimka stanovená v článku 4 ods. 2 prvá zarážka nariadenia č. 1049/2001, aby sa zabezpečila primeraná ochrana obchodných a hospodárskych záujmov tretích strán? | A | V súčasnom systéme, v ktorom je ochrana obchodných záujmov vyvážená verejným záujmom o sprístupnenie, sa dosiahla správna rovnováha. | B | Väčší dôraz by sa mal klásť na záujem o sprístupnenie. | C | Súčasné predpisy dostatočne nechránia obchodné a hospodárske záujmy. | Vysvetlenie a pripomienky: | 7.3. Prístup verejnosti a správny úradný postup Skúsenosti ukazujú, že vybavovanie žiadostí môže predstavovať veľkú záťaž. Keďže účelom nariadenia č. 1049/2001 je sprístupniť informácie vo verejnom záujme, inštitúcie musia nájsť rovnováhu medzi záujmom o sprístupnenie a pracovným zaťažením, ktoré so sebou prináša vybavovanie žiadostí. Vo verejnom záujme by nebolo, ak by sa dôležité zdroje venovali obmedzenému počtu rozsiahlych, zložitých alebo inak zaťažujúcich žiadostí. Preto by možno bolo užitočné definovať kritériá, pokiaľ ide o proporcionalitu žiadostí o prístup. Aby sa zosúladila transparentnosť so zásadou správneho úradného postupu, mohli by sa zohľadniť tieto parametre: - objem požadovanej dokumentácie, - definícia dokumentov uchovávaných inštitúciami, - vplyv časových rámcov na význam výnimiek. 7.3.1. Neprimerané žiadosti Na rozdiel od mnohých vnútroštátnych systémov, ktorými sa riadi prístup k dokumentom alebo informáciám, nariadenie č. 1049/2001 neobsahuje žiadne ustanovenia týkajúce sa neprimeraných alebo nevhodných žiadostí. V praxi sa ukazuje, že konkrétne preskúmanie dokumentov celého súboru na účely sprístupnenia verejnosti je príliš zaťažujúce v porovnaní s užitočnosťou dokumentov alebo ich častí, ktoré sa môžu sprístupniť. Pri vybavovaní mimoriadne rozsiahlej alebo zložitej žiadosti môžu inštitúcie iba predĺžiť časovú lehotu na odpoveď o 15 pracovných dní alebo môžu neformálne rokovať so žiadateľom s cieľom nájsť primerané riešenie[30]. Možnosť neformálneho rokovania by sa mohla objasniť v ustanovení, ktoré by umožnilo inštitúciám požiadať žiadateľov, aby spresnili alebo zúžili svoju žiadosť, alebo aby akceptovali reálnu časovú lehotu na jej vybavenie. Okrem toho by sa žiadosti, ktorých jasným zámerom je zablokovať útvar v jeho obvyklých činnostiach, mohli považovať za nevhodné a mohli by sa z tohto dôvodu zamietnuť. Uvažovanie v tomto smere by mohlo byť osobitne namieste pokiaľ ide o účinné uplatňovanie právomocí, ktoré má Komisia v oblasti presadzovania práva. Otázka 6: Existuje vzhľadom na doterajšie skúsenosti dôvod, aby sa zaviedli osobitné ustanovenia pre nakladanie so žiadosťami, ktoré sú zjavne neprimerané alebo nevhodné, a to najmä pokiaľ ide o časové rámce? | ÁNO | NIE | Žiadny názor | Vysvetlenie a pripomienky: | 7.3.2. Koncept „dokumentu uchovávaného inštitúciou“ Súčasná definícia „dokumentu uchovávaného inštitúciou“ vyplýva z kombinácie definície „dokumentu“ v článku 3 písm. a) nariadenia a rozsahu definovaného v článku 2 ods. 3[31]. Zlúčenie oboch definícií by mohlo objasniť koncept „dokumentu uchovávaného inštitúciou“. Je nutné objasniť najmä tieto dva aspekty: - vzťah medzi definíciou „dokumentu uchovávaného inštitúciou“ a predpismi uvedenej inštitúcie týkajúcimi sa správy dokumentov, konkrétnejšie predpismi týkajúcimi sa registrácie, - stav informácií uchovávaných v databázach; keďže rastúce množstvo informácií sa uchováva v elektronických databázach, v nariadení by sa mohlo vymedziť, ako obsah databáz zapadá do konceptu „dokumentu“; databázy by sa mohli považovať za elektronickú knižnicu; osobitné a obmedzené súbory informácií, ktoré sa môžu vybrať z databázy prostredníctvom obvyklého operačného postupu pomocou existujúcich nástrojov vyhľadávania, by sa považovali za „dokumenty“ v zmysle nariadenia. Otázka 7: Pokiaľ ide o obsah databáz, mal by sa koncept „dokumentu“ týkať súborov informácií, ktoré sa môžu vybrať pomocou existujúcich nástrojov vyhľadávania? | ÁNO | NIE | Žiadny názor | Vysvetlenie a pripomienky: | 7.3.3. Dostupnosť dokumentov a uplynutie času V nariadení nie je uvedený vplyv uplynutia času na uplatnenie výnimiek. Jasné uvedenie vplyvu uplynutia času, najmä vo vzťahu k určitým výnimkám (napríklad, kontrolám, prešetrovaniam a auditom, súdnym konaniam, prejednávaným rozhodnutiam o nelegislatívnych oblastiach), by umožnilo zosúladiť záujmy transparentnosti so záujmami správneho úradného postupu, čím by sa zabránilo zbytočnému zaťaženiu inštitúcií. V nariadení by sa mohli uviesť právne skutočnosti: - pred vznikom ktorých sa na osobitné kategórie dokumentov jasne vzťahujú výnimky, čo by v rámci nariadenia viedlo k uplatneniu prostriedkov na zabezpečenie súdržnosti so zásadami stanovenými zákonodarcom Spoločenstva v osobitných pravidlách prístupu obsiahnutých v iných právnych predpisoch, pričom by stále zostala zachovaná povinnosť skúmať existenciu prevažujúceho verejného záujmu, ktorú ustanovuje nariadenie, - po vzniku ktorých sa dokumenty stávajú verejnými dokumentmi. Otázka 8: Mali by byť v nariadení uvedené právne skutočnosti, pred vznikom ktorých a po vzniku ktorých by sa výnimky mali resp. nemali uplatňovať? | ÁNO | NIE | Žiadny názor | Vysvetlenie a pripomienky: | 8. ZÁVEREčNÉ PRIPOMIENKY Prosím, uveďte akékoľvek ďalšie pripomienky, ktoré by ste chceli uviesť, pokiaľ ide o predpisy týkajúce sa prístupu verejnosti k dokumentom uchovávaným Európskym parlamentom, Radou a Komisiou. | PRÍLOHA Štatistika o žiadostiach o prístup vybavených inštitúciami Rada | 2394 | 2830 | 2160 | 2100 | 2224 | Komisia | 991 | 1523 | 2600 | 3173 | 6712 | Opakované žiadosti | Parlament | 1 | 1 | 1 | 10 | (3) | Rada | 43 | 45 | 35 | 51 | 40 | Komisia | 96 | 143 | 162 | 167 | 112 | Vysvetlivky: 1. Tento údaj o prvých žiadostiach vybavených Európskym parlamentom v roku 2002 zahŕňa žiadosti o prístup k uverejneným dokumentom. 2. Údaje za rok 2006 sú odhadovanými údajmi. 3. Údaje týkajúce sa Európskeho parlamentu nateraz nie sú k dispozícii. [1] Ú. v. ES L 145, 31.5.2001, s. 43. [2] Tieto správy sú dostupné na internetových stránkach:Parlament: http://www.europarl.europa.eu/register/pdf/FINAL_605496_1_EN.pdfRada: http://www.consilium.europa.eu/cms3_fo/showPage.asp?id=305&lang=EN&mode=gKomisia: http://ec.europa.eu/transparency/access_documents/index_en.htm. [3] KOM(2004) 45 Správa Komisie o vykonávaní zásad v nariadení (ES) č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie. [4] Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, v Ĺrhuse, Dánsko, 25. júna 1998.Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 zo 6. septembra 2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Spoločenstva, (Ú. v. EÚ L 264, 25.9.2006, s. 13). [5] Zápisnica zo zasadnutia Komisie č. 1721 z 9. novembra 2005, položka 6; pozri aj dokumenty SEK(2005) 1300 a SEK(2005) 1301. [6] P6_A(2006) 052. [7] Počet opakovaných žiadostí predložených Parlamentu sa medzi rokmi 2004 a 2005 zvýšil z 1 na 10. [8] 13 % žiadostí vybavených Komisiou sa týka politiky hospodárskej súťaže a súvisí väčšinou s prípadmi štátnej pomoci. [9] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov, (Ú. v. ES L 8, 12.1.2001). [10] „Prístup verejnosti k dokumentom a ochrana údajov“, séria podkladov, júl 2005, č. 1. [11] Prípad T-194/04 , The Bavarian Lager Company Ltd. proti Komisii ; Prípad T-170/03, BAT proti Komisii ; Prípad T-161/04, Valero Jordana proti Komisii . [12] Prípady T-121/05 a T-166/05, Borax Europe Ltd. proti Komisii . [13] Rozsudok súdu prvého stupňa z 26. apríla 2005, spojené prípady T-110/03, T-150/03 a T-405/03, J.M. Sisón proti Rade , potvrdený rozsudkom Súdneho dvora z 1. februára 2007, prípad C-266/05 P; uznesenie súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, prípad T-98/04, Societŕ imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA) proti Komisii. [14] Rozsudok súdu prvého stupňa zo 6. júla 2006, spojené prípady T-391/03 a T-70/04, Franchet a Byk proti Komisii , v odseku 82. [15] Ten istý rozsudok, v odsekoch 136 – 139. [16] Rozsudok súdu prvého stupňa z 13. apríla 2005, prípad T-2/03, Verein für Konsumenteninformation proti Komisii . [17] To isté [18] Rozsudok z 23. novembra 2004, prípad T-84/03, Maurizio Turco proti Rade . [19] Prípad T-191/99, David Petrie a.o. proti Komisii . [20] Spojené prípady T-391/03 a T-70/04, Franchet a Byk proti Komisii . [21] Rozsudok súdu prvého stupňa z 30. novembra 2004, prípad T-168/02, Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH proti Komisii ; pozri aj rozsudky súdu prvého stupňa v prípadoch T-76/02, Mara Messina proti Komisii a T-87/03, Scippacercola proti Komisii . [22] Rozsudky z 5. apríla 2005 v prípade T-376/03, Hendrickx proti Ra de a zo 14. júla 2005 v prípade T-371/03, Le Voci proti Rade . [23] Pozri článok 19 nariadenia (ES) č. 384/96, článok 29 nariadenia (ES) č. 2026/97 a článok 9 nariadenia (ES) č. 3285/94. [24] Prípad T-353/94, Postbank proti Komisii , [1996] ECR II-921, odsek 87. [25] Ú. v. EÚ L 264, 25.9.2006, s. 13. [26] Nariadenie č. 1367/2006, článok 4. [27] Smernica 2003/4/ES. [28] Pozri prejednávané prípady uvedené v poznámkach pod čiarou 11 a 12. [29] Prípad T-198/03, Bank Austria Creditanstalt AG proti Komisii , najmä odsek 71. [30] Článok 6 ods. 3 nariadenia. [31] Článok 2 ods.3: Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky dokumenty uchovávané inštitúciou, to znamená na dokumenty, ktoré inštitúcia vypracovala alebo získala a ktoré má vo svojej držbe, vo všetkých oblastiach činnosti Európskej únie. Článok 3 písm.a): „dokumentom“ sa rozumie akýkoľvek obsah bez ohľadu na to, aké je jeho médium (napísaný na papieri alebo uložený v elektronickej forme alebo ako zvukový, vizuálny alebo audiovizuálny záznam), týkajúci sa akejkoľvek veci vzťahujúcej sa na politiku, činnosti a rozhodnutia, ktoré spadajú do oblasti pôsobnosti príslušnej inštitúcie ;