PRACOVNÝ DOKUMENT KOMISIE Usmernenie. Pojem „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ v nariadení o vzájomnom uznávaní (ES) č. 764/2008 /* COM/2013/0592 final */





OBSAH PRACOVNÝ DOKUMENT KOMISIE. Usmernenie. Pojem „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ v nariadení o vzájomnom uznávaní (ES) č. 764/2008...............................3 1........... Úvod.............................................................................................................................. 3 2........... Zásada vzájomného uznávania......................................................................................... 3 3........... Nariadenie o vzájomnom uznávaní (ES) č. 764/2008....................................................... 4 4........... Pojem uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi....................................................... 5 5........... Povinnosti podľa nariadenia o vzájomnom uznávaní......................................................... 6 6........... Dôkazné prostriedky...................................................................................................... 6 6.1........ Práva a povinnosti.......................................................................................................... 7 6.2........ Neinformovanie hospodárskeho subjektu........................................................................ 7 7........... Úloha kontaktných miest pre výrobky............................................................................. 8 8........... Závery............................................................................................................................ 9 PRACOVNÝ DOKUMENT KOMISIE Usmernenie. Pojem „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ v nariadení o vzájomnom uznávaní (ES) č. 764/2008[1] (Text s významom pre EHP) 1. Úvod Dňa 15. júna 2012 Komisia prijala svoju prvú správu o uplatňovaní nariadenia (ES) č. 764/2008 („nariadenie o vzájomnom uznávaní“)[2] a navrhla, aby Poradný výbor pre vzájomné uznávanie dôkladne monitoroval, okrem iných oblastí, ťažkosti, ktorým čelia hospodárske subjekty, keď sa snažia preukázať, že bol výrobok v inom členskom štáte uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi. S cieľom riešiť túto otázku je snahou tohto usmernenia poskytnúť ľahko použiteľné usmernenie o pojme „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ v nariadení o vzájomnom uznávaní. Bude sa aktualizovať tak, aby odrážalo skúsenosti a informácie získané od členských štátov, orgánov a podnikov. 2. Zásada vzájomného uznávania Voľný pohyb tovaru je jedným z úspechov európskeho projektu. Pomohol vytvoriť vnútorný trh, z ktorého majú teraz prospech občania a podniky Európskej únie a ktorý je v strede politík EÚ. Príslušné orgány členských štátov môžu nezákonne vytvárať prekážky voľného pohybu tovaru medzi členskými štátmi, ktoré v prípade neexistencie harmonizovaných právnych predpisov uplatňujú technické pravidlá stanovujúce požiadavky, ktoré musia výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v iných členských štátoch, spĺňať. Uplatňovanie takýchto pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, môže byť v rozpore s článkami 34 a 36 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) a to dokonca aj vtedy, keď sa uplatňujú na všetky výrobky bez rozdielu. Zásada vzájomného uznávania, ktorá vyplýva z judikatúry Súdneho dvora Európskej únie,[3] zohráva dôležitú úlohu vo fungovaní vnútorného trhu a umožňuje voľný pohyb výrobkov v prípade neexistencie harmonizovaných právnych predpisov EÚ. V tomto usmernení sa objasňuje, že podľa nariadenia o vzájomnom uznávaní musí členský štát určenia výrobku[4] dovoliť, aby bol na jeho trh umiestnený výrobok, ktorý je uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore („dohoda o EHP“)[5], ak nie sú splnené procedurálne požiadavky na odmietnutie vzájomného uznania stanovené nariadením. Úplný opis ospravedlnení, ktoré môžu členské štáty používať na odôvodnenie vnútroštátnych opatrení, ktoré bránia cezhraničnému obchodu (výnimky vymenované v článku 36 ZFEÚ), možno nájsť v príručke Komisie na uplatňovanie ustanovení zmluvy, ktorými sa upravuje voľný pohyb tovaru.[6] 3. Nariadenie o vzájomnom uznávaní (ES) č. 764/2008 Cieľom nariadenia o vzájomnom uznávaní, ktoré je v účinnosti od mája 2009, je uplatňovanie zásady vzájomného uznávania. Uplatňuje sa len na výrobky alebo ich osobitné vlastnosti, ktoré nepodliehajú harmonizačným opatreniam na úrovni EÚ, a vymedzujú sa ním práva a povinnosti vnútroštátnych príslušných orgánov a tých podnikov, ktoré chcú predávať v členskom štáte výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, keď tieto orgány zamýšľajú prijať reštriktívne opatrenia na výrobok v súlade s vnútroštátnymi technickými predpismi. Nariadenie o vzájomnom uznávaní sa zameriava najmä na dôkazné bremeno stanovením procedurálnych požiadaviek na odopretie vzájomného uznania. Nariadenie o vzájomnom uznávaní sa uplatňuje vo všetkých členských štátoch, ako aj v štátoch EZVO, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP). Kým zásada vzájomného uznávania sa uplatňuje aj vo vzťahoch EÚ s Tureckom[7] , samotné nariadenie o vzájomnom uznávaní neexistuje.[8] Nariadením o vzájomnom uznávaní sa stanovujú pravidlá a postupy, ktoré majú príslušné orgány členského štátu dodržiavať, keď prijímajú alebo majú v úmysle prijať rozhodnutie v súlade s vnútroštátnymi technickými pravidlami, ktorým by sa obmedzil voľný pohyb výrobku, ktorý je uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte a na ktorý sa vzťahuje článok 34 ZFEÚ. 4. Pojem „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ Nariadenie o vzájomnom uznávaní samo osebe nevymedzuje pojem „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi“ v prípade výrobkov, ktoré patria do rozsahu jeho pôsobnosti, t. j. ktoré nepodliehajú harmonizácii. Okrem toho k tomuto pojmu neexistuje žiadna judikatúra Súdneho dvora. Pojmy „sprístupnenie na trhu“ a „uvedenie na trh“ sú vymedzené v nariadení (ES) č. 765/2008[9]. „Sprístupnenie na trhu“ je každá dodávka výrobku určeného na distribúciu, spotrebu alebo používanie na trh Spoločenstva v priebehu obchodnej činnosti, či už odplatne, alebo bezodplatne [10] a „uvedenie na trh“ znamená prvé sprístupnenie výrobku na trh Únie[11]. V prípade výrobkov, na ktoré sa vzťahuje nariadenie o vzájomnom uznávaní, sa teda Komisia nazdáva, že pojem „uvádzanie na trh” je každá dodávka výrobku určeného na distribúciu, spotrebu alebo používanie v inom členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, v priebehu obchodnej činnosti, či už odplatne, alebo bezodplatne. Podobne sa Komisia nazdáva, že pojem „uvádzanie na trh v súlade s právnymi predpismi” znamená, že dodanie opísané v predchádzajúcom odseku by sa malo uskutočniť v: – inom členskom štáte v súlade s platnými vnútroštátnymi predpismi, alebo – štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, v súlade s platnými vnútroštátnymi právnymi predpismi. – Navyše, so zreteľom na výrobky určené pre spotrebiteľov (alebo ktoré by mohli spotrebitelia používať) podliehajú výrobky uvedené na trh EÚ požiadavkám a kritériám bezpečnosti stanoveným v smernici o všeobecnej bezpečnosti výrobkov. [12] – Pokiaľ ide o výrobky dovážané z tretích krajín, musia byť uvedené na trh v súlade s právnymi predpismi v členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EZVO, aby mohli využívať výhody vzájomného uznávania. Hospodársky subjekt dováža do členského štátu EÚ alebo štátu EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, výrobky z tretej krajiny. Keď sa tieto výrobky prepustia do voľného obehu[13], považujú sa za tovar Spoločenstva. Od tejto chvíle sa môžu tieto výrobky uvádzať na trh v inom členskom štáte EÚ alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, podľa podmienok nariadenia o vzájomnom uznávaní. 5. Povinnosti podľa nariadenia o vzájomnom uznávaní Základnou zásadou práva EÚ je, že na výrobok, na ktorý sa vzťahuje nariadenie o vzájomnom uznávaní, sa uplatňuje základné právo voľného pohybu tovaru zaručené ZFEÚ za predpokladu, že členský štát určenia neprijal odôvodnené rozhodnutie o zamietnutí, založené na primeraných technických pravidlách.[14] Základné právo voľného pohybu výrobkov nie je absolútnym právom: Ako sa stanovilo v nariadení o vzájomnom uznávaní, vzájomné uznávanie podlieha právu členského štátu určenia posúdiť potrebu uplatnenia technického pravidla. Nariadenie o vzájomnom uznávaní preto dáva príležitosť hospodárskym subjektom poskytnúť zodpovedným orgánom prijímajúceho členského štátu informácie o uvedení výrobku na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou dohody o EHP. Keď príslušný orgán členského štátu určenia požaduje posúdenie zhody výrobku, ktorý je v súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, s jeho vlastnými technickými pravidlami, malo by sa postupovať v súlade s podmienkami nariadenia o vzájomnom uznávaní. Nariadenie rieši otázku zhromažďovania informácií o výrobku v článku 4. Podľa tohto článku môže orgán od hospodárskeho subjektu vyžadovať, s náležitým zohľadnením zásady proporcionality, relevantné informácie týkajúce sa vlastností výrobku a/alebo relevantné a priamo dostupné informácie o uvedení výrobku v súlade s právnymi predpismi na trh v inom členskom štáte. 6. Dôkazné prostriedky V nariadení o vzájomnom uznávaní sa nestanovuje, aké dôkazné prostriedky môžu hospodárske subjekty použiť, aby preukázali, že výrobok bol uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. Tým sa zabraňuje vytváraniu ďalšej administratívnej záťaže a nijako sa neobmedzujú dôkazné prostriedky, ktoré môže hospodársky subjekt predložiť orgánom členského štátu určenia ako súčasť informácií uvedených v článku 4 ods. b. Takisto je potrebné poznamenať, že členské štáty používajú veľmi odlišné systémy uvádzania výrobkov na trh a kontroly tejto činnosti prostredníctvom ex ante (postupy predchádzajúceho povolenia) alebo ex post (dohľad nad trhom) mechanizmov – vo väčšine prípadov sa môže výrobok uviesť na trh v súlade s právnymi predpismi bez toho, aby bol najskôr schválený. Preto by sa akýkoľvek dôkaz (napr. faktúry za výrobok, označenie výrobku, katalóg s dátumom, záznamy o predaji alebo daňové doklady, prihlášky, licencie, oznámenia zaslané orgánom/prijaté od orgánov, osvedčenia, výťahy z verejných záznamov atď.) mal považovať za vhodný na preukázanie skutočného uvedenia výrobku na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. 6.1. Práva a povinnosti Podľa článku 4 ods. b nariadenia o vzájomnom uznávaní môže príslušný orgán členského štátu určenia vyžadovať od príslušného hospodárskeho subjektu relevantné informácie o predchádzajúcom uvedení výrobku na trh v súlade s právnymi predpismi v inom členskom štáte alebo v štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. Konkrétnejšie: – Ak má hospodársky subjekt dôkaz súladu s vnútroštátnymi právnymi predpismi iného členského štátu alebo štátu EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, v ktorej sa výrobok skutočne uvádza na trh (napr. písomné potvrdenie od príslušného orgánu členského štátu pôvodu[15]), Komisia sa nazdáva, že by bolo užitočné, keby sa tento dôkaz odovzdal príslušnému orgánu členského štátu určenia. – Takisto by bolo užitočné, aby hospodársky subjekt poskytoval odkazy na platné ustanovenia zákona v inom členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. Ak to však nie je možné, príslušný orgán v členskom štáte určenia by mal zvážiť získanie týchto informácií priamo od orgánov týchto štátov prostredníctvom kontaktného miesta pre výrobky (pozri oddiel 7). Príslušný orgán členského štátu určenia môže v prípade potreby vyžadovať preklad dokumentov, ktoré poskytol hospodársky subjekt. Bolo by však prehnané, keby členský štát požadoval preklad overený alebo osvedčený konzulárnym alebo správnym orgánom[16], alebo keby stanovil príliš krátku dobu na dodanie prekladu, ak to neodôvodňujú osobitné okolnosti. Komisia sa takisto nazdáva, že príslušný orgán členského štátu určenia by mal určiť tie časti dokumentov, ktoré sa majú preložiť. Daný orgán by takisto nemal žiadať preklady, keď sú príslušné dokumenty dostupné v inom jazyku, ktorý je pre tento orgán zrozumiteľný. 6.2. Neinformovanie hospodárskeho subjektu Komisia sa nazdáva, že žiadosť príslušného orgánu členského štátu určenia o informácie (a/alebo preskúmanie výrobku príslušným orgánom) nemôže spôsobiť pozastavenie uvádzania výrobku na trh v členskom štáte na dobu neurčitú alebo na dlhé časové obdobie, kým príslušný orgán prijme odôvodnené rozhodnutie o uvedení na trh[17] , okrem prípadu, keď je prijaté mimoriadne opatrenie na základe varovania podľa Smernice 2001/95/ES[18] alebo nariadenia 178/2002.[19] Preto, ako sa uvádza v článku 6 ods. 4 nariadenia o vzájomnom uznávaní: „Ak príslušný orgán neoznámi hospodárskemu subjektu rozhodnutie uvedené v článku 2 ods. 1 v lehote stanovenej v odseku 2 tohto článku, výrobok sa považuje, pokiaľ ide o uplatňovanie technického pravidla uvedeného v odseku 1 tohto článku, za uvedený na trh v danom členskom štáte v súlade s právnymi predpismi.“ 7. Úloha kontaktných miest pre výrobky Hlavnou úlohou kontaktných miest pre výrobky je poskytovať hospodárskym subjektom a príslušným orgánom v inom členskom štáte alebo v štáte EFTA, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, informácie o technických pravidlách týkajúcich sa výrobkov a poskytovať týmto orgánom kontaktné údaje. V nariadení o vzájomnom uznávaní sa tak riešia ťažkosti, ktoré ovplyvňujú dialóg medzi vnútroštátnymi správami v neharmonizovanej oblasti. Založením kontaktných miest pre výrobky sa kontakty medzi vnútroštátnymi orgánmi, pokiaľ ide o oblasť neharmonizovaných výrobkov v rámci EÚ, podstatne zjednodušili. Kontakty medzi vnútroštátnymi správami sú často potrebné aj nato, aby bolo možné získať viac informácií o výrobku a o technických pravidlách v inom členskom štáte alebo štáte EFTA, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, vrátane informácií, či je tam uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi. Záťaž jednotlivých hospodárskych subjektov aj vnútroštátnych orgánov je tak zmiernená informačnými aktivitami kontaktných miest pre výrobky. Nariadením o vzájomnom uznávaní sa stanovuje niekoľko úloh pre kontaktné miesta pre výrobky, ktoré sa týkajú informácií poskytovaných na žiadosť hospodárskych subjektov alebo príslušných orgánov v iných členských štátoch alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. Konkrétne v článku 10 ods. 3 nariadenia sa stanovuje, že: “Kontaktné miesta pre výrobky v členskom štáte, v ktorom dotknutý hospodársky subjekt uviedol daný výrobok na trh v súlade s právnymi predpismi, môžu hospodárskemu subjektu alebo príslušnému orgánu uvedenému v článku 6 poskytnúť všetky relevantné informácie alebo zistenia.“ Nariadenie o vzájomnom uznávaní tak kontaktným miestam pre výrobky otvára možnosť, bez toho, aby im ukladalo akúkoľvek povinnosť, pomáhať hospodárskym subjektom alebo orgánom v inom členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, a poskytovať im relevantné informácie, ak sú dostupné, o uvedení výrobku na trh v súlade s právnymi predpismi. Prípad 1: Administratívna spolupráca Hospodársky subjekt uviedol na trh výrobok v členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, v ktorom neexistujú žiadne osobitné povinnosti, pokiaľ ide o jeho uvádzanie na trh, a teraz sa snaží tento výrobok uviesť na trh aj v ďalšom členskom štáte. Z dôvodu predpokladanej nedostatočnej bezpečnosti výrobku by sa orgány krajiny určenia chceli uistiť, či sa v štáte, kde už bol výrobok uvedený na trh, vykonali nejaké právne postupy alebo činnosti dohľadu nad trhom. Príslušné orgány členského štátu alebo štátu EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, kde sa hospodársky subjekt snaží uviesť svoj výrobok na trh, by potom mali kontaktovať kontaktné miesto pre výrobky štátu pôvodu, a to priamo alebo prostredníctvom svojho vlastného kontaktného miesta pre výrobky. Toto kontaktné miesto pre výrobky im následne poskytne kontaktné údaje príslušných orgánov a/alebo im túto žiadosť postúpi. Administratívna spolupráca umožňuje verejným orgánom identifikovať svojich kolegov v iných členských štátoch, takže môžu ľahko získavať informácie od príslušných orgánov v iných členských štátoch a nadviazať s nimi dialóg. Prípad 2: Neprimerané požiadavky Na uznanie niektorých druhov výrobkov ako výrobkov, ktoré sú „uvedené na trh v súlade s právnymi predpismi“ v iných členských štátoch, orgány členského štátu A prijímajú len úradné osvedčenia vydané správnymi orgánmi členského štátu pôvodu. Nezohľadňujú žiadny iný druh dokumentov a odmietajú ich ako „ľahko sfalšovateľné“. V prípade výrobkov uvedených na trh v členských štátoch, v ktorých takéto osvedčenia existujú, nepredstavujú tieto požiadavky žiadny problém, keďže týmito osvedčeniami by sa okamžite potvrdilo, že výrobky sú v nich „uvedené na trh v súlade s právnymi predpismi“. Naopak, v prípade výrobkov, ktoré sú uvedené na trh v tých členských štátoch, ktoré takéto osvedčenia nevydávajú (napríklad preto, že sa spoliehajú len na mechanizmy dohľadu na trhom), by táto podmienka mohla predstavovať neprekonateľnú prekážku. Na záver dodajme, že takáto podmienka je neprimeraná a predstavuje opatrenie, ktoré má účinok zodpovedajúci množstvovým opatreniam, čím porušuje článok 34 ZFEÚ. Prípad 3: Postupy predchádzajúceho povolenia Niektoré hospodárske subjekty sú presvedčené, že keď už bol výrobok uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi v niektorom členskom štáte, v členskom štáte určenia by sa už nemalo vyžadovať získanie povolenia. Tak to ale nemusí nevyhnutne byť. V skutočnosti sa môžu takéto vnútroštátne postupy v členskom štáte určenia stále uplatňovať, a dokonca aj vtedy, keď sa považujú za obmedzenie voľného pohybu tovaru, sa môžu odôvodniť, ak sledujú cieľ verejného záujmu, ktorý je uznaný právom EÚ, a ak sú v súlade so zásadou proporcionality. 8. Závery Nariadenie o vzájomnom uznávaní je určené nato, aby sa zaistilo dodržiavanie zásady vzájomného uznávania v rámci vnútorného trhu a v štátoch EZVO, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o EHP, predovšetkým tým, že v prípadoch, kde je prístup na trh znemožnený, sa začne dialóg. Z diskusií o pojme „uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi” vyplýva, že väčšina problémov pramení buď z ťažkostí, ktorým čelia hospodárske subjekty na začiatku tohto dialógu, keď sa snažia nájsť zodpovedajúce dôkazné prostriedky, alebo po začatí dialógu z dodatočných požiadaviek, ktoré vyžadujú orgány potom, ako sa im už niektoré dokumenty predložili. Pokiaľ ide o primerané dôkazné prostriedky, táto otázka je skôr vecou informovanosti, pretože hospodárske subjekty si nie sú vždy vedomé skutočnosti, že sa môžu spoľahnúť na takmer akýkoľvek dokument vystavený v priebehu ich zvyčajných obchodných činností v inom členskom štáte alebo štáte EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, aby preukázali, že ich výrobky tam boli uvedené na trh v súlade s právnymi predpismi. Pokiaľ ide o dodatočné požiadavky, pri kontrole a posudzovaní výrobku, najmä toho, či je v inom členskom štáte uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi, by si orgány mali uvedomiť, že podľa článku 5 nariadenia a podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora EÚ by mal členský štát alebo štát EZVO, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, preukázať, že opatrenie (alebo požiadavka) je potrebné a prípadne, že uvedenie daného výrobku na trh predstavuje riziko a že opatrenie (alebo požiadavka) je v súlade so zásadou proporcionality. Na záver dodajme, že príslušný štát nesie dôkazné bremeno, že deklarovaný cieľ opatrenia alebo požiadavka sa nedá dosiahnuť prostredníctvom žiadneho iného prostriedku, ktorý má menší obmedzujúci účinok na obchod. [1] Tento dokument nie je právne záväzný. Európska komisia ani žiadna osoba konajúca v jej mene nie je zodpovedná za použitie informácií obsiahnutých v tejto publikácii, ani za akékoľvek chyby, ktoré sa môžu vyskytnúť napriek dôkladnej príprave a kontrole. Konečnú zodpovednosť za výklad práva EÚ má Súdny dvor Európskej únie. [2] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES (Ú. v. EÚ L 218, 13.8.2008, s. 21 – 29). [3] Táto zásada vychádza z rozsudku „Cassis de Dijon“ z 20. februára 1979 (ewe-Zentral AG/Bundesmonopolverwaltung für Branntwein), vec 120/78, Zbierka rozhodnutí Európskeho súdneho dvora, 1979, s. 649. Od roku 1980 Komisia vypracovala viacero usmernení týkajúcich sa uplatňovania zásady vzájomného uznávania, ktoré vychádzajú z judikatúry Súdneho dvora, najmä v oznámení Komisie o dôsledkoch rozsudku, ktorý vydal Súdny dvor 20. februára 1979 vo veci 120/78 Cassis de Dijon (Ú. v. ES C 256, 3.10.1980). [4] Na účely tohto usmernenia je výrobok definovaný ako premiestniteľný tovar, ktorý môže byť ako taký predmetom obchodných transakcií: rozsudok Súdneho dvora z 21. októbra 1999, Peter Jägerskiöldd/Torolf Gustafsson, vec C-97/98, Zbierka rozhodnutí Európskeho súdneho dvora, 1999, s. I-7319. Podľa judikatúry Súdneho dvora sa na tovar prepravovaný cez hranice za účelom obchodnej transakcie vzťahuje článok 34 ZFEÚ bez ohľadu na povahu týchto transakcií: pozri najmä odôvodnenie 20 rozsudku Súdneho dvora z 28. marca 1995, The Queen/Secretary of State for Home Department, ex parte Evans Medical Ltd and Macfarlan Smith Ltd, vec C-324/93, Zbierka rozhodnutí Európskeho súdneho dvora, 1995, s. I-563. [5] V čase, keď sa pripravoval tento dokument, patrili k štátom EZVO, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o Európskom hospodárskom priestore, Island, Lichtenštajnsko a Nórsko. Európsky hospodársky priestor (EHP) tak zahŕňa členské štáty EÚ a tieto tri krajiny. Nariadenie o vzájomnom uznávaní sa začlenilo do Dohody o EHP rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 126/2012 z 13. júla 2012, ktorým sa mení a dopĺňa príloha II (Technické predpisy, normy, skúšky a certifikácia) k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 309, 8.11.2012, s. 4 – 5). Uplatňujú sa niektoré osobitné úpravy: nariadenie sa týka len výrobkov, na ktoré sa vzťahuje článok 8 ods. 3 dohody a netýka sa Lichtenštajnska v prípade výrobkov, na ktoré sa vzťahuje príloha I, kapitola XII a kapitola XXVII prílohy II a protokol 47 k dohode v prípadoch, keď sa uplatňovanie Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o obchode s poľnohospodárskymi výrobkami rozširuje na Lichtenštajnsko. Vzhľadom na oneskorenia v oznámení „splnenie ústavných požiadaviek“ zo strany Nórska a Islandu však rozhodnutie nadobudlo platnosť až 1. 4. 2013. Akýkoľvek odkaz v tomto usmernení na „členské štáty“, by sa mal preto chápať aj ako odkaz na tieto tri krajiny. [6] Dokument je dostupný online na adrese: http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/files/goods/docs/art34-36/new_guide_en.pdf. O článku 36 ZFEÚ sa pojednáva od str. 26. [7] Povinnosť uplatňovať zásadu vzájomného uznávania na výrobky, ktoré boli v súlade s právnymi predpismi vyrobené a/alebo uvedené na trh v Turecku, vyplýva z článkov 5 až 7 rozhodnutia Asociačnej rady ES – Turecko 1/95 z 22. decembra 1995 o vykonávaní záverečnej etapy colnej únie (Ú. v. ES L 35, 13.2.1996), ktorými sa stanovuje odstránenie opatrení s účinkom rovnocenným množstvovým obmedzeniam medzi EÚ a Tureckom. Podľa článku 66 rozhodnutia 1/95 sa články 5 až 7 musia na účely ich vykonávania a uplatňovania na výrobky, na ktoré sa vzťahuje colná únia, vykladať v súlade s príslušnými rozsudkami Súdneho dvora Európskej únie. Zásady vyplývajúce z judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o otázky, ktoré sa týkajú článkov 34 a 36 ZFEÚ, najmä vo veci „Cassis de Dijon“, sa teda uplatňujú na aj na Turecko. [8] Pozri vyššie. Turecko však prijalo vnútroštátne nariadenie o vzájomnom uznávaní v neharmonizovanej oblasti, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2013. [9] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa stanovujú požiadavky akreditácie a dohľadu nad trhom v súvislosti s uvádzaním výrobkov na trh a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 339/93 (Ú. v. EÚ L 218, 13.8.2008, s. 30 – 47). [10] Článok 2 ods. 1 nariadenia (ES) č. 765/2008. [11] Článok 2 ods. 2 nariadenia (ES) č. 765/2008. [12] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/95/ES z 3. decembra 2001 o všeobecnej bezpečnosti výrobkov (Ú. v. ES L 11, 15.1.2002, s. 4 – 17). [13] V článku 79 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, sa stanovuje, že „Prepustením do voľného obehu získava tovar, ktorý nie je tovarom Spoločenstva, colný štatút tovaru Spoločenstva. Prepustenie zahŕňa uplatnenia obchodno-politických opatrení, splnenie ďalších formalít stanovených pre dovoz určitého tovaru a vybratie všetkých platieb dlžných na základe právnych predpisov.“ [14] Podľa článkov 8, 11 alebo 12 a 18 smernice o všeobecnej bezpečnosti výrobkov môžu členské štáty prijať rýchle reštriktívne opatrenia v súvislosti s výrobkami, ktoré sú alebo môžu byť nebezpečné. [15] Dôkaz od príslušného orgánu členského štátu, kde je výrobok EHP uvedený na trh v súlade s právnymi predpismi, je len jednou z viacerých možností: Príslušný orgán členského štátu určenia ho nemôže vyžadovať. Pozri odôvodnenie 63 rozsudku z 8. mája 2003 (ATRAL/Belgian State, vec C-14/02), v ktorom Súdny dvor spresnil, že zaviesť ako podmienku preukazovanie zhody výrobkov EHP s technickými normami alebo pravidlami, ktoré zaručujú rovnakú úroveň ochrany, akú požaduje členský štát určenia, je v rozpore s článkom 34 ZFEÚ. [16] V tomto ohľade pozri rozhodnutie Súdneho dvora zo 17. júna 1987, Komisia Európskych spoločenstiev/Talianska republika, vec 154/85, Zbierka rozhodnutí Európskeho súdneho dvora, 1987, s. 2717. [17] Vo výnimočnej situácii postupu predchádzajúceho povolenia môže dôjsť k uvedeniu na trh až po získaní povolenia. Je potrebné zdôrazniť, že, ako sa vysvetľuje v odôvodnení 12 nariadenia o vzájomnom uznávaní, „Požiadavka, aby uvedenie výrobku na trh podliehalo predchádzajúcemu povoleniu, by ako taká nemala predstavovať technické pravidlo v zmysle tohto nariadenia, takže rozhodnutie o vylúčení alebo odstránení výrobku z trhu výhradne na základe toho, že nemá platné predchádzajúce povolenie, by nemalo predstavovať rozhodnutie, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie.“ [18] Pozri poznámku pod čiarou č. 13. [19] Nariadenie (ES) č. 178/2002 Európskeho parlamentu a Rady z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín.