SK Úradný vestník Európskej únie C 335/1

Oznámenie Komisie – Príručka o vydávaní a vykonávaní európskeho zatykača

(2017/C 335/01)

OBSAH

Zoznam skratiek 5

PREDSLOV 9

ÚVOD 10

1. Súhrnné informácie o európskom zatykači 10

1.1. Základné informácie o EZ 10

1.2. Vymedzenie pojmov a hlavné črty EZ 10

1.3. Formulár EZ 11

ČASŤ I: VYDANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA 12

2. Požiadavky týkajúce sa vydania EZ 12

2.1. Rozsah pôsobnosti EZ 12

2.1.1. Trestné stíhanie 12

2.1.2. Výkon trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia 12

2.1.3. Požiadavka vykonateľného súdneho rozhodnutia 13

2.2. Zoznam 32 trestných činov, ktoré sú dôvodom na odovzdanie osoby bez overovania obojstrannej trestnosti 13

2.3. Vedľajšie trestné činy 14

2.4. Proporcionalita 14

2.5. Iné opatrenia dostupné v právnych nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach 15

2.5.1. Európsky vyšetrovací príkaz (EVP) 16

2.5.2. Odovzdávanie uväznených osôb 16

2.5.3. Európsky príkaz na dohľad (EPD) 17

2.5.4. Postúpenie probačných rozhodnutí a alternatívnych sankcií 17

2.5.5. Peňažné sankcie 18

2.5.6. Odovzdávanie trestných konaní 18

2.6. Pravidlo špeciality – možnosť trestného stíhania za iné trestné činy 18

3. Postup vydávania EZ 19

3.1. Iné prebiehajúce trestné konania a európske zatykače týkajúce sa tej istej osoby 19

3.1.1. Vo vydávajúcom členskom štáte 19

3.1.2. V inom členskom štáte 20

3.2. Vyplnenie formulára európskeho zatykača 20

3.2.1. Informácie, ktoré sú vždy potrebné 20

3.2.2. Užitočné doplňujúce informácie od vydávajúceho súdneho orgánu 20

3.3. Postúpenie európskeho zatykača 21

3.3.1. Keď miesto pobytu vyžiadanej osoby nie je známe 21

3.3.2. Keď je miesto pobytu vyžiadanej osoby známe 22

3.3.3. Postúpenie EZ do členských štátov, ktoré nepoužívajú systém SIS 22

3.4. Preklad európskeho zatykača 22

3.5. Po zadržaní vyžiadanej osoby: spolupráca a komunikácia s príslušnými orgánmi vykonávajúceho štátu 22

ČASŤ II: VYKONÁVANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA 23

4. Postup vykonania EZ 23

4.1. Lehoty na prijatie rozhodnutia o vykonaní EZ 23

4.2. Lehoty na odovzdanie vyžiadanej osoby (po prijatí rozhodnutia o vykonaní EZ) 23

4.3. Preklad EZ 24

4.4. Komunikácia medzi príslušnými súdnymi orgánmi členských štátov pred rozhodnutím o odovzdaní 24

4.4.1. Kedy komunikovať 24

4.4.2. Ako komunikovať 25

4.5. Povinnosť vykonávajúceho súdneho orgánu informovať vydávajúci súdny orgán po rozhodnutí o odovdzaní 26

4.5.1. Informácie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní 26

4.5.2. Informácie o čase strávenom vo väzbe 26

4.6. Držanie vyžiadanej osoby vo väzbe vo vykonávajúcom členskom štáte 27

5. Rozhodnutie o odovzdaní 28

5.1. Všeobecná povinnosť vykonať EZ 28

5.2. Zoznam 32 trestných činov, ktoré sú dôvodom na odovzdanie osoby bez overovania obojstrannej trestnosti 28

5.3. Vedľajšie trestné činy 28

5.4. Dôvody na nevykonanie (odmietnutie) 29

5.4.1. Povinné dôvody na nevykonanie 29

5.4.2. Dôvody na nepovinné nevykonanie 30

5.5. Súdne konania v neprítomnosti 31

5.6. Zohľadnenie základných práv vykonávajúcim súdnym orgánom 33

5.7. Primeranosť – úloha vykonávajúceho členského štátu 34

5.8. Záruky, ktoré má poskytnúť vydávajúci členský štát 34

5.8.1. Preskúmanie doživotného trestu odňatia slobody alebo príkazu na doživotné ochranné opatrenie 35

5.8.2. Vrátenie štátnych príslušníkov a osôb s pobytom 35

5.9. Odloženie odovzdania alebo dočasné odovzdanie 35

5.9.1. Vážne humanitárne dôvody 35

5.9.2. Prebiehajúce trestné konanie alebo výkon trestu odňatia slobody 36

5.9.3. Dočasné odovzdanie namiesto odloženia odovzdania 36

5.9.4. Odloženie európskeho zatykača z dôvodu zistenia reálneho rizika neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania s vyžiadanou osobou 36

5.10. Viacero európskych zatykačov týkajúcich sa tej istej osoby 36

5.10.1. Rozhodnutie o tom, ktorý európsky zatykač sa má vykonať 36

5.10.2. Súbežné konania 37

6. Započítanie doby zadržania vo vykonávajúcom členskom štáte 37

7. Následné odovzdanie 38

7.1. Do iného členského štátu 38

7.2. Tretiemu štátu 39

8. Povinnosti vo vzťahu k tretím krajinám 39

8.1. Súčasné európske zatykače a žiadosti o vydanie týkajúce sa tej istej osoby 39

8.1.1. Žiadosti tretích štátov 39

8.1.2. Žiadosti Medzinárodného trestného súdu 40

8.2. Skoršie vydanie z tretieho štátu a pravidlo špeciality 40

9. Tranzit 40

9.1. Tranzit cez iný členský štát 40

9.2. Štátni príslušníci členského štátu tranzitu a osoby s pobytom v tomto štáte 41

9.3. Vydanie z tretieho štátu do členského štátu 41

10. Nevykonané európske zatykače 41

10.1. Zabezpečenie toho, aby osoba nebola opäť zadržaná v tom istom členskom štáte 41

10.2. Komunikácia s vydávajúcim členským štátom 41

10.3. Úvaha vydávajúcich súdnych orgánov o zachovaní európskeho zatykača 41

10.4. Preskúmanie dlhodobých európskych zatykačov v systéme SIS 41

11. Procesné práva vyžiadanej osoby 42

11.1. Právo na tlmočenie a preklad 42

11.2. Právo na informácie 42

11.3. Právo na prístup k obhajcovi 43

11.4. Právo na informovanie tretej osoby o pozbavení osobnej slobody 43

11.5. Právo na komunikáciu s tretími osobami 43

11.6. Právo komunikovať s konzulárnymi úradmi 43

11.7. Osobitné práva pre deti 44

11.8. Právo na právnu pomoc 44

PRÍLOHA I — Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači, neoficiálna konsolidácia 45

PRÍLOHA II — FORMULÁR EURÓPSKEHO ZATYKAČA obsiahnutý v prílohe k rámcovému rozhodnutiu o EZ 60

PRÍLOHA III — USMERNENIA, AKO VYPĹŇAŤ FORMULÁR EURÓPSKEHO ZATYKAČA 65

PRÍLOHA IV — JAZYKY AKCEPTOVANÉ ČLENSKÝMI ŠTÁTMI PRI PRIJÍMANÍ EURÓPSKEHO ZATYKAČA 74

PRÍLOHA V — ZOZNAM ROZSUDKOV SÚDNEHO DVORA TÝKAJÚCICH SA RÁMCOVÉHO ROZHODNUTIA O EURÓPSKOM ZATYKAČI 76

PRÍLOHA VI — ROZSUDKY SÚDNEHO DVORA EURÓPSKEJ ÚNIE TÝKAJÚCE SA ZÁSADY NE BIS IN IDEM 77

PRÍLOHA VII — VZOROVÝ FORMULÁR O ROZHODNUTÍ O EURÓPSKOM ZATYKAČI 80

PRÍLOHA VIII — ZOZNAM ČLENSKÝCH ŠTÁTOV, KTORÝCH PRÁVNE SYSTÉMY POSKYTUJÚ MOŽNOSŤ ODOVZDAŤ OSOBU ZA TRESTNÉ ČINY, KTORÉ JE MOŽNÉ POSTIHNÚŤ NIŽŠÍM TRESTOM, AKO JE HRANICA STANOVENÁ V ČLÁNKU 2 ODS. 1 RÁMCOVÉHO ROZHODNUTIA O EZ, AK TIETO TRESTNÉ ČINY PREDSTAVUJÚ VEDĽAJŠIE TRESTNÉ ČINY K HLAVNÉMU TRESTNÉMU ČINU UVEDENÉMU V EURÓPSKOM ZATYKAČI 82

PRÍLOHA IX — ORIENTAČNÝ VZOR PÍSOMNÉHO POUČENIA O PRÁVACH, KTORÉ SA MÁ POSKYTNÚŤ OSOBÁM ZATKNUTÝM NA ZÁKLADE EURÓPSKEHO ZATYKAČA 83

Zoznam skratiek

DVSD Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda RE Rada Európy EZ európsky zatykač EVP európsky vyšetrovací príkaz EJS Európska justičná sieť EPD európsky príkaz na dohľad Rámcové rozhodnutie o EZ Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi SIRENE žiadosť o doplňujúce informácie k národným záznamom SIS Schengenský informačný systém ZFEÚ Zmluva o fungovaní Európskej únie

Vyhlásenie o odmietnutí zodpovednosti Táto príručka nemá právne záväzný charakter a ani jej obsah nie je úplný. Nie sú ňou dotknuté existujúce ani budúce právne predpisy Únie. Nie je ňou dotknutý ani záväzný výklad práva Únie, ktorý môže podať Súdny dvor Európskej únie.

VYDANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA

Hlavné kroky

(SO = súdny orgán)

VYKONANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA

Hlavné kroky

(SO = súdny orgán)

PREDSLOV

Táto príručka je revidovanou verziou Európskej príručky o vydávaní európskeho zatykača, ktorú Rada vydala v roku 2008 (1) a revidovala v roku 2010 (2). Po skončení päťročného prechodného obdobia podľa Lisabonskej zmluvy vo vzťahu k takzvaným právnym nástrojom bývalého tretieho piliera (3), vrátane rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (4) (ďalej len „rámcové rozhodnutie o EZ“), prevzala úlohu aktualizovania a revidovania príručky Komisia.

V tejto príručke sa prihliada na skúsenosti nadobudnuté počas uplynulých trinástich rokov uplatňovania európskeho zatykača v Únii. Účelom tejto revízie je aktualizovať príručku a zvýšiť jej zrozumiteľnosť a používateľskú ústretovosť. Prípravu najnovšej verzie príručky Komisia konzultovala s rôznymi zainteresovanými stranami a expertmi vrátane agentúry Eurojust, sekretariátu Európskej justičnej siete a vládnych expertov a súdnych orgánov členských štátov.

Príručka je k dispozícii na internete na adrese: https://e-justice.europa.eu vo všetkých úradných jazykoch Únie.

ÚVOD

1. SÚHRNNÉ INFORMÁCIE O EURÓPSKOM ZATYKAČI

1.1. Základné informácie o EZ

Rámcové rozhodnutie o EZ Rada prijala 13. júna 2002 a členské štáty boli povinné prijať potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu s ním do 31. decembra 2003. Režim vydávania osôb bol od 1. januára 2004 s niekoľkými výnimkami nahradený novým režimom odovzdávania osôb. V súvislosti s odovzdávaním osôb medzi členskými štátmi sa nahradili príslušné ustanovenia týchto dohovorov:

a) Európsky dohovor o vydávaní z 13. decembra 1957 (ETS č. 024), jeho dodatkový protokol z 15. októbra 1975 (ETS č. 086), jeho druhý dodatkový protokol zo 17. marca 1978 (ETS č. 098) a Európsky dohovor o potlačovaní terorizmu z 27. januára 1977 (ETS č. 090), pokiaľ ide o vydávanie osôb;

b) Dohodu medzi 12 členskými štátmi Európskych spoločenstiev o zjednodušení a modernizácii spôsobov postúpenia žiadostí o vydanie z 26. mája 1989;

c) Dohovor z 10. marca 1995 o zjednodušenom postupe vydávania osôb medzi členskými štátmi Európskej únie (5);

d) Dohovor z 27. septembra 1996 o extradícii medzi členskými štátmi Európskej únie (6);

e) hlava III kapitola 4 Dohovoru z 19. júna 1990, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 o postupnom zrušení kontrol na spoločných hraniciach (7).

1.2. Vymedzenie pojmov a hlavné črty EZ

Európsky zatykač je súdne rozhodnutie vykonateľné v Únii, ktoré vydáva členský štát a vykonáva sa v inom členskom štáte na základe zásady vzájomného uznávania.

Ako konštatoval Súdny dvor vo svojich rozsudkoch vo veciach C-452/16 PPU Poltorak (8) a C-477/16 PPU Kovalkovas (9), z článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ vyplýva, že EZ je „súdne rozhodnutie“, ktoré musí vydať „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 tohto rozhodnutia. Súdny dvor rozhodol, že slová „súdny orgán“ uvedené v článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ nie sú obmedzené len na označenie sudcov alebo súdov členských štátov, ale môžu sa všeobecnejšie rozšíriť na orgány, ktoré sa majú zúčastňovať na vykonávaní spravodlivosti v dotknutom právnom systéme. Súdny dvor však rozhodol, že výraz „súdny orgán“ uvedený v zmienenom ustanovení nemožno vykladať tak, že zahŕňa aj policajný orgán alebo orgán výkonnej moci členského štátu, ako je ministerstvo, a že akty vydané takýmito orgánmi nemožno považovať za „súdne rozhodnutia“.

EZ nahradil tradičný systém vydávania jednoduchším a rýchlejším mechanizmom odovzdávania vyžiadaných osôb na účely vedenia trestného stíhania alebo výkonu trestu odňatia slobody, alebo ochranného opatrenia. Zatykač sa môže vydať na účely:

a) na účely trestného stíhania súvisiaceho so skutkami, za ktoré sa podľa vnútroštátneho práva môže uložiť trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie, ktorých horná hranica je najmenej 12 mesiacov (počas vyšetrovania, prípravného konania, súdneho konania, pokiaľ odsúdenie nenadobudne právoplatnosť); alebo

b) na účely výkonu trestu alebo ochranného opatrenia s minimálnou dĺžkou štyri mesiace.

Body a) a b) nie sú kumulatívne.

Na zjednodušenie žiadostí a ľahšie dodržiavanie ich náležitostí sa teraz žiadosti vydávajú jednotným spôsobom vyplnením formulára EZ. Vždy je však potrebné, aby bol v niektorom členskom štáte samostatne a pred vydaním EZ vynesený vykonateľný rozsudok alebo vydaný zatykač alebo podobné súdne rozhodnutie (pozri oddiel 2.1.3.).

Ústredné orgány, ktoré zohrávali významnú úlohu v procese vydávania, sú v postupoch týkajúcich sa EZ vylúčené z rozhodovacieho procesu. V článku 7 rámcového rozhodnutia o EZ sa však stanovuje, že členské štáty môžu určiť ústredné orgány na pomoc a podporu súdnym orgánom, najmä pri prijímaní a postupovaní EZ.

V členských štátoch, v ktorých funguje Schengenský informačný systém (SIS) (v čase vydania tejto príručky všetky členské štáty okrem Cypru a Írska), zohrávajú v procese EZ dôležitú úlohu národné útvary SIRENE, ak bol v SIS vytvorený zodpovedajúci zápis. Pravidlá a postupy spolupráce členských štátov, pokiaľ ide o zápisy na účely zadržania založené na EZ, sú uvedené v článkoch 24 až 31 rozhodnutia Rady 2007/533/SVV z 12. júna 2007 o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II) (10) (ďalej len „rozhodnutie o systéme SIS II“) a v bode 3 príručky SIRENE (11).

V rámcovom rozhodnutí o EZ sa odráža filozofia integrácie v spoločnom justičnom priestore. Ide o prvý právny nástroj zahŕňajúci spoluprácu medzi členskými štátmi v trestných veciach na základe zásady vzájomného uznávania. Rozhodnutie vydávajúceho členského štátu musí byť uznané bez ďalších formalít a iba na základe justičných kritérií.

Odovzdávanie štátnych príslušníkov je zásadou a všeobecným pravidlom len s niekoľkými výnimkami. Tieto výnimky sa týkajú presadzovania trestu odňatia slobody v domovskej krajine dotknutej osoby a uplatňujú sa rovnako na osoby s trvalým pobytom. Z praxe vyplynulo, že približne pätina všetkých odovzdaní osôb v Únii sa týka vlastných štátnych príslušníkov krajiny.

Dôvody na odmietnutie vykonania sú obmedzené a úplne vymenované v článkoch 3, 4 a 4a rámcového rozhodnutia o EZ. Overenie obojstrannej trestnosti činu nie je dôvodom na nevykonanie a neodovzdanie, pokiaľ ide o 32 kategórií trestných činov uvedených v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ, ako sú vymedzené vydávajúcim členským štátom, ak za tieto trestné činy možno vo vydávajúcom členskom štáte uložiť trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie, ktorých horná hranica je najmenej tri roky.

Ak príslušný orgán vydávajúceho členského štátu nepovažuje dotknuté trestné činy za trestné činy v rozsahu pôsobnosti článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ, obojstranná trestnosť činu sa môže stále uplatňovať. Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-289/15, Grundza (12) rozhodol, že pri posúdení obojstrannej trestnosti je úlohou príslušného orgánu vykonávajúceho členského štátu overiť, či základné skutkové okolnosti trestného činu by samy osebe, za predpokladu, že nastali na území vykonávajúceho členského štátu, boli takisto trestné na území tohto štátu (pozri oddiel 5.2.).

Od 28. marca 2011 bolo rámcové rozhodnutie o EZ zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV (13), pričom bol vypustený článok 5 ods. 1 a vložený nový článok 4a o rozhodnutiach vydaných v konaní, ktorého sa dotknutá osoba osobne nezúčastnila (súdne konanie v neprítomnosti).

1.3. Formulár EZ

EZ je súdne rozhodnutie vydané na formulári stanovenom v prílohe k rámcovému rozhodnutiu o EZ. Formulár je k dispozícii vo všetkých úradných jazykoch Únie. Použiť sa môže len tento formulár, ktorý nie je dovolené meniť. Zámerom Rady bolo vytvoriť pracovný nástroj, ktorý môžu vydávajúce súdne orgány jednoducho vyplniť a vykonávajúce súdne orgány uznať.

Použitím formulára sa odstraňuje potreba dlhých a nákladných prekladov a uľahčuje dostupnosť informácií. Keďže tento formulár je v zásade jediným základom na zatknutie a následné odovzdanie vyžiadanej osoby, mal by byť veľmi starostlivo vyplnený, aby sa predišlo zbytočným žiadostiam o doplňujúce informácie.

Formulár možno vyplniť priamo online pomocou elektronického nástroja Európskej justičnej siete (EJS) Compendium, ktorý je k dispozícii na webovej stránke EJS, alebo ako formulár vo formáte word, ktorý možno stiahnuť z webovej stránky EJS v časti Právna knižnica (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Používanie elektronického nástroja je rovnako jednoduché ako vyplnenie formulára vo formáte word, elektronický formulár však obsahuje viacero moderných, užitočných a používateľsky ústretových prvkov, ako sú:

a) možnosť priameho načítania údajov príslušného vykonávajúceho súdneho orgánu z nástroja Európsky justičný atlas;

b) získanie formulára v jazykoch akceptovaných vykonávajúcim členským štátom;

c) uloženie a odoslanie e-mailom.

ČASŤ I: VYDANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA

2. POŽIADAVKY TÝKAJÚCE SA VYDANIA EZ

2.1. Rozsah pôsobnosti EZ

Súdny orgán môže vydať EZ na dva účely (článok 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ):

a) trestné stíhanie; alebo

b) výkon trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia.

Bod a) sa týka trestných konaní, v ktorých možno stíhať vyžiadanú osobu. Bod b) sa týka vykonateľných trestov odňatia slobody alebo ochranných opatrení za trestné činy, o ktorých rozhodol súd. Vydanie EZ nie je možné pri všetkých trestných činoch, ale je obmedzené na závažnejšie trestné činy, ktoré sa podrobnejšie vysvetľujú ďalej.

V právnych systémoch niektorých členských štátov sa EZ na vykonanie trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia môže vydať dokonca aj vtedy, keď trest nie je právoplatný a stále je predmetom súdneho preskúmania. V právnych systémoch iných členských štátov sa tento druh EZ môže vydať, len ak sú trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie právoplatné. Odporúča sa, aby vykonávajúci súdny orgán uznal na účely vykonania EZ klasifikáciu vydávajúceho súdneho orgánu, aj keď v tomto ohľade nezodpovedá jeho vlastnému právnemu systému.

V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že vydávajúcim súdnym orgánom sa odporúča, aby zvážili, či by bolo vydanie EZ v danom konkrétnom prípade primerané (pozri časť 2.4) a či by sa na dosiahnutie primeraného výsledku mohlo použiť akékoľvek opatrenie Únie s menším donucovacím účinkom (pozri oddiel 2.5).

2.1.1. Trestné stíhanie

EZ sa môže vydať na účely vedenia trestného stíhania v súvislosti so skutkami, za ktoré sa podľa vnútroštátneho práva môže uložiť trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie, ktorých horná hranica je najmenej 12 mesiacov (článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ).

Týka sa to najvyššej možnej sadzby za trestný čin stanovenej vo vnútroštátnych právnych predpisoch vydávajúceho členského štátu. Najvyššia sadzba v právnych predpisoch vykonávajúceho členského štátu nie je v tejto súvislosti dôležitá.

Uznesenie Súdneho dvora vo veci C-463/15 PPU, Openbaar Ministerie/A. (14)

„Článok 2 ods. 4 a článok 4 bod 1 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584 [sa majú] vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby odovzdanie osoby na základe európskeho zatýkacieho rozkazu bolo vo vykonávajúcom členskom štáte podmienené nielen tým, že skutok, pre ktorý bol zatýkací rozkaz vydaný, je trestným činom podľa práva tohto členského štátu, ale aj tým, že za tento skutok možno podľa tohto istého práva uložiť trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej 12 mesiacov.“

„Vedenie trestného stíhania“ zahŕňa aj prípravné konanie v rámci trestného konania. Účelom EZ však nie je odovzdanie osoby len na jej vypočutie ako podozrivého. Na tento účel sa namiesto toho môžu zvážiť iné opatrenia, ako je európsky vyšetrovací príkaz (EVP). V oddiele 2.5 sa stručne uvádzajú iné opatrenia justičnej spolupráce.

2.1.2. Výkon trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia

EZ sa môže vydať na účely vykonania trestu alebo ochranného opatrenia v trvaní najmenej štyroch mesiacov (článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ). V situáciách, keď zostáva vykonať len krátku dobu trvania trestu, sa však príslušným súdnym orgánom odporúča, aby zvážili, či by vydanie EZ bolo primeraným opatrením (pozri oddiely 2.4 a 2.5).

Pri určovaní minimálneho obdobia štyroch mesiacov nezáleží na vnútroštátnych predpisoch týkajúcich sa predčasného alebo podmienečného prepustenia, probácie alebo iných podobných predpisoch, ktoré majú za následok kratšie skutočné väznenie, ktoré sa môžu uplatňovať po odovzdaní osoby do vydávajúceho členského štátu.

Medzi dĺžkou skutočného a potenciálneho trestu neexistuje nijaká súvislosť. To znamená, že ak už bola osoba odsúdená na kombinovaný trest odňatia slobody za viacnásobný trestný čin a tento trest je najmenej štyri mesiace, EZ sa môže vydať bez ohľadu na najvyšší možný trest za každý jednotlivý trestný čin.

Ak je známe, že osoba má pobyt v inom členskom štáte, príslušným orgánom vydávajúceho členského štátu sa odporúča, aby namiesto vydania EZ zvážili možnosť presunu vykonateľného trestu do členského štátu bydliska s prihliadnutím na spoločenské väzby osoby a lepšie možnosti nápravy v danom členskom štáte a ďalšie požiadavky v súlade s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (15) (pozri oddiel 2.5.2).

2.1.3. Požiadavka vykonateľného súdneho rozhodnutia

Vydávajúce súdne orgány musia vždy zabezpečiť, aby pred vydaním EZ existovalo vykonateľné domáce súdne rozhodnutie. Povaha tohto rozhodnutia závisí od účelu EZ. Keď sa EZ vydáva na účely trestného stíhania, príslušné súdne orgány vydávajúceho členského štátu musia pred vydaním EZ vydať vnútroštátny zatykač alebo akékoľvek iné vykonateľné súdne rozhodnutie s rovnakým účinkom [článok 8 ods. l písm. c) rámcového rozhodnutia o EZ]. Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-241/15, Bob-Dogi (16), potvrdil, že tento vnútroštátny zatykač alebo iné súdne rozhodnutie sú odlišné od samotného EZ. Keď sa EZ vydáva na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia, musí existovať vykonateľný vnútroštátny rozsudok s týmto účinkom.

Ako v tejto veci pripomenul Súdny dvor, systém EZ zahŕňa dvojitú úroveň ochrany procesných práv a základných práv, ktorá sa musí uplatňovať vo vzťahu k vyžiadanej osobe – súdnu ochranu poskytovanú na prvej úrovni, na ktorej sa prijíma vnútroštátne súdne rozhodnutie, ako je vnútroštátny zatykač, a ochranu, ktorá sa poskytuje na druhej úrovni, na ktorej sa vydáva EZ. Táto dvojitá úroveň súdnej ochrany v zásade chýba v situácii, keď vnútroštátny súdny orgán pred vydaním EZ neprijal nijaké vnútroštátne súdne rozhodnutie, na základe ktorého bude EZ vydaný.

Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-241/15, Bob-Dogi

„Článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia sa má vykladať v tom zmysle, že keď európsky zatykač, ktorý je založený na existencii ‚zatykača‘ v zmysle tohto ustanovenia, neobsahuje odkaz na existenciu vnútroštátneho zatykača, vykonávajúci súdny orgán ho nemôže vykonať, ak vzhľadom na informácie predložené podľa článku 15 ods. 2 rámcového rozhodnutia, ako aj akékoľvek iné informácie, ktoré má k dispozícii, tento orgán konštatuje, že európsky zatykač nie je platný, keďže bol vydaný bez toho, aby bol skutočne vydaný vnútroštátny zatykač, ktorý je odlišný od európskeho zatykača.“

Súdny dvor ďalej vysvetlil termín „súdne rozhodnutie“ (ktoré je odlišné od samotného EZ) vo svojom rozsudku vo veci C-453/16 PPU, Özçelik (17), kde sa dospelo k záveru, že termín „súdne rozhodnutie“ sa vzťahuje na potvrdenie vnútroštátneho zatykača, ktorý vydala polícia a na základe ktorého je EZ vydaný, úradom prokuratúry.

Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-453/16 PPU, Özçelik

„Článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV […] sa má vykladať v tom zmysle, že potvrdenie vnútroštátneho zatykača, ktorý predtým vydal policajný orgán na účely trestného stíhania, zo strany prokuratúry, o aké ide vo veci samej, predstavuje ‚súdne rozhodnutie‘ v zmysle tohto ustanovenia.“

Existencia vnútroštátneho súdneho rozhodnutia alebo zatykača sa pri vydaní EZ musí uviesť vo formulári EZ [článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia o EZ a pozri oddiel 3.2 tejto príručky]. Rozhodnutie alebo zatykač sa k EZ nemusia pripojiť.

2.2. Zoznam 32 trestných činov, ktoré sú dôvodom na odovzdanie osoby bez overovania obojstrannej trestnosti

Príslušný súdny orgán má pred vydaním EZ určiť, či jeden alebo viacero trestných činov patrí do niektorej z 32 kategórií, vo vzťahu ku ktorým sa neuplatňuje overovanie obojstrannej trestnosti. Zoznam trestných činov je uvedený v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ a takisto vo formulári EZ, kde sa majú označiť trestné činy patriace do zoznamu.

Rozhodujúce je právo vydávajúceho členského štátu. Táto skutočnosť bola potvrdená v rozsudku vo veci C-303/05, Advocaten voor de Wereld (18), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že článok 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ nie je nezlučiteľný so zásadou zákonnosti trestných činov a trestov a nie je v rozpore so zásadou rovnosti a nediskriminácie.

Vykonávajúci súdny orgán môže obojstrannú trestnosť overovať len vo vzťahu k trestným činom, ktoré nie sú uvedené v zozname 32 trestných činov (pozri oddiel 5.2).

2.3. Vedľajšie trestné činy

Európsky dohovor o vydávaní z roku 1957 obsahuje ustanovenie o vedľajších trestných činoch:

„Článok 2 – Trestné činy podliehajúce vydaniu 1. Vydanie bude povolené pre trestné činy, za ktoré právny poriadok dožadujúcej aj dožiadanej strany ustanovuje trest odňatia slobody alebo ochranného opatrenia, ktorého horná hranica je najmenej jeden rok, alebo prísnejší trest. Pokiaľ už trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie boli na území dožadujúcej strany uložené, museli byť uložené najmenej v trvaní štyroch mesiacov. 2. Pokiaľ sa žiadosť o vydanie vzťahuje na niekoľké samostatné trestné činy, ktoré sú všetky trestné podľa právnych poriadkov dožadujúcej i dožiadanej strany odňatím slobody alebo za ne možno uložiť ochranné opatrenie, ale niektoré nespĺňajú podmienky ustanovené pre dĺžku trestu, ktorý možno uložiť, dožiadaná strana má právo povoliť vydanie aj pre tieto trestné činy. Toto právo sa vzťahuje aj na činy, pre ktoré sa ukladajú iba finančné sankcie.“

V rámcovom rozhodnutí o EZ neexistuje nijaké podobné ustanovenie. Neupravuje sa ním odovzdávanie osôb v prípade trestných činov, za ktoré sa môže uložiť trest nižší ako hranica uvedená v článku 2 ods. 1, ak ide o vedľajšie trestné činy k hlavným trestným činom, ktoré spĺňajú túto hranicu. V praxi sa niektoré členské štáty rozhodli umožniť takého odovzdanie, kým iné nie.

Príloha VIII obsahuje zoznam členských štátov, ktorých právne systémy upravujú možnosť odovzdať osobu za vedľajšie trestné činy.

Vydávajúci súdny orgán môže zahrnúť takéto vedľajšie trestné činy do formulára EZ s cieľom získať súhlas vykonávajúceho členského štátu na stíhanie týchto trestných činov. EZ však vždy musí byť vydaný aspoň za jeden trestný čin, ktorý spĺňa hranicu uvedenú v článku 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ.

Ak vykonávajúci členský štát neodovzdáva osoby za vedľajšie trestné činy, pravidlo špeciality (článok 27 rámcového rozhodnutia o EZ) môže vydávajúcemu členskému štátu zabrániť v stíhaní týchto trestných činov (pozri oddiel 2.6 tejto príručky).

2.4. Proporcionalita

EZ má byť stále primeraný svojmu cieľu. Dokonca aj keď okolnosti prípadu patria do rozsahu pôsobnosti článku 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ, vydávajúcim súdnym orgánom sa odporúča, aby zvážili, či je vydanie EZ v konkrétnom prípade odôvodnené.

Vzhľadom na závažné dôsledky, ktoré má vykonanie EZ pre slobodu vyžiadanej osoby, a na obmedzenie voľného pohybu, by mali vydávajúce súdne orgány pri rozhodovaní o tom, či je vydanie EZ odôvodnené, zvážiť viacero činiteľov.

Prihliadať by sa mohlo najmä na tieto činitele:

a) závažnosť trestného činu, napríklad ujma alebo nebezpečenstvo, ktoré spôsobil;

b) pravdepodobný uložený trest, ak sa osoba uzná vinnou zo spáchania trestného činu, z ktorého je obvinená, napríklad či by išlo o trest odňatia slobody;

c) pravdepodobnosť zadržania osoby vo vydávajúcom štáte po jej odovzdaní, a

d) záujmy obetí trestného činu.

Vydávajúce súdne orgány by mali okrem toho zvážiť, či by sa namiesto vydania EZ mohli použiť iné opatrenia justičnej spolupráce. Iné právne nástroje Únie v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach stanovujú iné opatrenia, ktoré sú v mnohých situáciách účinné, ale menej donucovacie (pozri oddiel 2.5).

Zo všeobecnejšieho hľadiska môže uplatňovanie kontroly primeranosti pred vydaním EZ posilniť vzájomnú dôveru medzi príslušnými orgánmi členských štátov. Preto výrazne prispieva k účinnému fungovaniu EZ v celej Únii.

2.5. Iné opatrenia dostupné v právnych nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach

Pred rozhodnutím o vydaní EZ sa vydávajúcim súdnym orgánom odporúča, aby riadne zvážili iné možné opatrenia.

Existuje viacero opatrení v právnych nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach, ktoré sú založené na zásade vzájomného uznávania a ktoré dopĺňajú EZ. V niektorých situáciách môžu byť tieto opatrenia primeranejšie ako EZ. Takéto opatrenia zahŕňajú najmä:

a) európsky vyšetrovací príkaz;

b) odovzdávanie uväznených osôb;

c) postúpenie probačných rozhodnutí a alternatívnych sankcií;

d) európsky príkaz na dohľad;

e) výkon peňažných sankcií.

Rozsah pôsobnosti týchto opatrení sa stručne vysvetľuje v oddieloch 2.5.1. až 2.5.5. Príslušné orgány môžu okrem toho zohľadniť možnosti, ktoré ponúkajú iné medzinárodné opatrenia, ako je Dohovor Rady Európy o odovzdávaní trestného konania z 15. mája 1972 (ETS č. 073), ako sa v krátkosti vysvetľuje v oddiele 2.5.6.

Viac informácií o praktickom uplatňovaní právnych nástrojov Únie v oblasti justičnej spolupráce v trestných veciach sa nachádza na webovom sídle EJS: www.ejn-crimjust.europa.eu.

Časť Právna knižnica na webovej stránke EJS obsahuje komplexné a praktické informácie o každom právnom nástroji vrátane znenia uverejneného v Úradnom vestníku Európskej únie, aktov, ktorými sa menia, stavu vykonávania, formulárov vo formáte word, oznámení, vyhlásení, správ, príručiek a ďalších praktických informácií. Na jednoduchý prístup k právnym nástrojom Únie v oblasti justičnej spolupráce a k stavu ich vykonávania v členských štátoch existujú na domovskej stránke webovej stránky EJS samostatné vstupné body (skratky).

V prípravnom konaní v rámci trestného konania sa môžu zvážiť najmä tieto opatrenia:

a) vydanie európskeho vyšetrovacieho príkazu (EVP) na vypočutie podozrivého prostredníctvom videospojenia v inom členskom štáte;

b) vydanie európskeho vyšetrovacieho príkazu (EVP) na vypočutie podozrivého v inom členskom štáte príslušnými orgánmi tohto členského štátu;

c) vydanie európskeho príkazu na dohľad (EPD) na účely opatrenia neväzobného dohľadu nad podozrivým, ktoré má vykonať členský štát bydliska podozrivého v prípravnom konaní;

d) vydanie zápisu v systéme SIS na účely určenia miesta bydliska alebo adresy podozrivého (článok 34 rozhodnutia o systéme SIS II). Takéto zápisy sú odlišné od zápisov na účely zadržania, ktoré sa opisujú v oddiele 3.3.1 tejto príručky. Hneď ako sa vydávajúcemu súdnemu orgánu poskytne miesto bydliska alebo adresa, musí tento orgán prijať potrebné následné opatrenia (ako je predvolanie podozrivého pred orgán príslušný na vedenie trestného konania) a vymazať zápis zo systému SIS v súlade s bodom 6.5 príručky SIRENE;

e) predvolanie podozrivého, ktorý sa nachádza vo vykonávajúcom členskom štáte pred orgán príslušný na vedenie trestného konania vo vydávajúcom členskom štáte, a

f) výzva na dobrovoľnú účasť osoby na trestnom konaní.

Vo vykonávacom konaní po vynesení rozsudku sa môžu zvážiť najmä tieto opatrenia:

a) presun trestu odňatia slobody do členského štátu bydliska odsúdenej osoby na výkon vo vykonávajúcom členskom štáte;

b) presun alternatívneho trestu (napr. verejnoprospešných prác) alebo probačného príkazu do členského štátu bydliska odsúdenej osoby na výkon vo vykonávajúcom členskom štáte.

2.5.1. Európsky vyšetrovací príkaz (EVP)

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/41/EÚ z 3. apríla 2014 o európskom vyšetrovacom príkaze v trestných veciach (19)

EVP sa môže použiť na získanie dôkazov z iného členského štátu. EVP zahŕňa akékoľvek vyšetrovacie opatrenie s výnimkou zriadenia spoločných vyšetrovacích tímov. Cieľom je umožniť členským štátom, aby požiadali iný členský štát o vykonanie vyšetrovacích opatrení na základe vzájomného uznávania. EVP, ktoré sa týkajú vyšetrovacích opatrení, ktoré vo vykonávajúcich členských štátoch neexistujú alebo nie sú k dispozícii, sa môžu napriek tomu vykonať využitím alternatívneho vyšetrovacieho opatrenia.

EVP nahrádza Dohovor o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi Európskej únie (20) a doterajšiu mozaiku právnych ustanovení v tejto oblasti. Cieľom začlenenia existujúcich opatrení do jednotného nového nástroja je zrýchliť a zefektívniť justičnú spoluprácu vo vyšetrovaniach. EVP sa môže použiť v trestnom konaní, ale aj v konaniach pred správnymi orgánmi s potvrdením súdu, ak majú trestný rozmer. Členské štáty musia rozhodnúť o uznaní alebo vykonaní EVP do 30 dní a vyšetrovacie opatrenie musia vykonať do 90 dní po prijatí tohto rozhodnutia.

V niektorých situáciách sa EVP môže vydať na výsluch podozrivého prostredníctvom videospojenia s cieľom určiť, či sa má vydať EZ na účely jeho trestného stíhania.

Príklad 1: Pierre sa nedávno presťahoval z členského štátu A do členského štátu B. Z dôkazov vyplýva, že bol spolupáchateľom závažného trestného činu v štáte A. Orgány štátu A ho však musia vypočuť, aby mohli rozhodnúť, či ho trestne stíhať. Súdny orgán štátu A môže vydať EVP na Pierrov výsluch prostredníctvom videospojenia v štáte B.

Príklad 2: Alternatívne vzhľadom na skutočnosti uvedené v príklade 1 by súdny orgán štátu A mohol vydať EVP so žiadosťou, aby Pierra vypočuli príslušné orgány štátu B a vyhotovili písomný záznam z výsluchu.

2.5.2. Odovzdávanie uväznených osôb

Rámcové rozhodnutie Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii

Rámcovým rozhodnutím 2008/909/SVV sa stanovuje systém na odovzdávanie odsúdených väzňov späť do členského štátu, ktorého štátnu príslušnosť majú alebo v ktorom majú obvyklý pobyt, alebo do iného členského štátu, s ktorým majú úzke väzby. Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV sa uplatňuje aj v prípadoch, ak je odsúdená osoba už v danom členskom štáte. Súhlas odsúdenej osoby s odovzdaním už nie je nevyhnutnou podmienkou vo všetkých prípadoch. Týmto rámcovým rozhodnutím sa v prípade členských štátov nahrádza Dohovor Rady Európy o odovzdávaní odsúdených osôb z 21. marca 1983 (ETS č. 112) a jeho dodatkový protokol z 18. decembra 1997 (ETS č. 167).

V určitých situáciách by sa namiesto vydania EZ na odovzdanie osoby na výkon trestu v členskom štáte, kde bol rozsudok vynesený, mohlo rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV použiť na výkon trestu v mieste, kde má odsúdená osoba bydlisko a môže mať lepšie šance na nápravu.

Článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909/SVV obsahuje aj osobitné ustanovenie o výkone trestov odňatia slobody vo vykonávajúcom členskom štáte v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 4 ods. 6 a článok 5 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ (pozri oddiely 5.4.2 a 5.8.2 tejto príručky). V prípadoch, keď sa uplatňuje článok 4 ods. 6 alebo článok 5 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ, sa musí uplatniť aj rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV na presun trestu do členského štátu, v ktorom sa vykonáva.

Príklad 1

Jerzy má obvyklý pobyt v členskom štáte B, ktorého je štátnym príslušníkom. Počas svojej návštevy v členskom štáte A spácha trestný čin. V štáte A je odsúdený na dvojročný trest odňatia slobody.

Orgány štátu A môžu presunúť trest na vykonanie v štáte B bez Jerzyho súhlasu, ak to zlepší jeho šance na nápravu a splnené sú ďalšie podmienky rámcového rozhodnutia 2008/909/SVV.

Príklad 2

Gustav je štátnym príslušníkom členského štátu B, ale žije v členskom štáte A, kde má stále zamestnanie a kde žije aj jeho rodina. V členskom štáte B je odsúdený na trest odňatia slobody za daňový trestný čin. Namiesto vydania EZ na výkon trestu môžu orgány v štáte B presunúť trest odňatia slobody na výkon v štáte A.

2.5.3. Európsky príkaz na dohľad (EPD)

Rámcové rozhodnutie Rady 2009/829/SVV z 23. októbra 2009 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozhodnutia o opatreniach dohľadu ako alternatíve väzby medzi členskými štátmi Európskej únie (21)

Rámcovým rozhodnutím 2009/829/SVV sa zavádza možnosť postúpenia opatrenia neväzobného dohľadu z členského štátu, kde je osoba bez pobytu podozrivá zo spáchania trestného činu, do členského štátu, kde má táto osoba pobyt. Podozrivému to umožňuje, aby sa opatrenie dohľadu vo vzťahu k jeho osobe vykonávalo v jeho zvyčajnom prostredí až do súdneho konania v inom členskom štáte. Európsky príkaz na dohľad (ďalej len „EPD“) sa môže použiť na všetky opatrenia neväzobného dohľadu v prípravnom konaní, napríklad obmedzenie cestovania a povinnosť pravidelne sa hlásiť.

To, či sa vystaví príkaz na postúpenie rozhodnutia o opatreniach dohľadu, určí členský štát, v ktorom je osoba stíhaná. Druhy opatrení dohľadu, na ktoré sa toto ustanovenie vzťahuje, sa stanovujú v rámcovom rozhodnutí 2009/829/SVV a následnými vyhláseniami jednotlivých členských štátov (uvedené sú na webovej stránke EJS). Postúpenie opatrenia dohľadu si vyžaduje súhlas osoby, na ktorú sa opatrenie vzťahuje.

Príklad: Sonia žije a pracuje v členskom štáte B. Prechodne sa zdržiava v členskom štáte A, kde je vyšetrovaná pre podvod. Súdny orgán v štáte A vie, kde v štáte B má Sonia bydlisko, a domnieva sa, že riziko, že sa bude vyhýbať súdnemu konaniu, je nízke. Namiesto jej zadržiavania vo vyšetrovacej väzbe v štáte A môže súdny orgán štátu A vydať príkaz, ktorým ju zaviaže, aby sa pravidelne hlásila policajnému orgánu v štáte B. Na to, aby sa Sonia mohla vrátiť a zostať v štáte B až do konania súdneho procesu v štáte A, príslušný orgán v štáte A môže so Soniiným súhlasom vydať EPD na uznanie a výkon povinnosti hlásiť sa v štáte B.

2.5.4. Postúpenie probačných rozhodnutí a alternatívnych sankcií

Rámcové rozhodnutie Rady 2008/947/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami (22)

Rámcovým rozhodnutím 2008/947/SVV sa zavádza uplatňovanie zásady vzájomného uznávania na alternatívy k pozbaveniu osobnej slobody a opatrenia uľahčujúce predčasné prepustenie. Týka sa vykonávacieho konania.

Stanovuje sa v ňom, že probačné rozhodnutie alebo iná alternatívna sankcia sa môže vykonať v inom členskom štáte, ako je členský štát, v ktorom bola osoba odsúdená, pokiaľ s tým táto osoba súhlasí.

Príklad: Anna je štátnou príslušníčkou členského štátu A, ale je na dovolenke v členskom štáte B. Namiesto trestu odňatia slobody je za trestný čin v štáte B odsúdená na verejnoprospešné práce. Môže sa vrátiť do štátu A, pričom úrady v štáte A sú povinné uznať príkaz na verejnoprospešné práce a dohliadať na to, aby Anna príkaz plnila.

2.5.5. Peňažné sankcie

Rámcové rozhodnutie Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie (23)

Rámcovým rozhodnutím 2005/214/SVV sa uplatňuje zásada vzájomného uznávania na peňažné sankcie uložené súdnymi alebo správnymi orgánmi. Účelom je uľahčiť presadzovanie takýchto sankcií v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom boli sankcie uložené. Súdnym alebo správnym orgánom umožňuje presunúť peňažnú sankciu priamo na orgán v inom členskom štáte a umožňuje uznanie a vykonanie tejto sankcie bez akýchkoľvek ďalších formalít.

Do rozsahu pôsobnosti rámcového rozhodnutia 2005/214/SVV patria všetky trestné činy [článok 1 písm. a) body i) a ii)] a takisto „porušenia právnych predpisov“ pod podmienkou, že je možné odvolanie pred „súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ (Súdny dvor sa k druhému z uvedených pojmov vyjadril najmä v rozsudku vo veci C-60/12 Baláž (24), body 39 a 40).

Postup sa uplatňuje v situáciách s cezhraničným prvkom, keď sa peňažná sankcia uloží v jednom členskom štáte a má sa vykonať v členskom štáte, kde má páchateľ bydlisko alebo majetok či príjem.

V systémoch niektorých členských štátov sa neuhradená peňažná sankcia môže zmeniť na trest odňatia slobody. V takýchto situáciách sa EZ môže vydať na vykonanie trestu odňatia slobody. Pokiaľ je to možné, odporúča sa, aby sa rámcové rozhodnutie 2005/214/SVV považovalo za jednu z metód na presadzovanie platby pred zmenou peňažnej sankcie na trest odňatia slobody, aby nebolo potrebné vydať EZ.

2.5.6. Odovzdávanie trestných konaní

V príslušných prípadoch by sa malo zvážiť odovzdanie trestného konania do členského štátu, v ktorom má podozrivý pobyt. Právnym základom na odovzdanie je Európsky dohovor o odovzdávaní trestného konania z roku 1972. V prípade členských štátov, ktoré tento dohovor neratifikovali, môže byť odovzdanie založené na všeobecnej právomoci na začatie vyšetrovania v prijímajúcom členskom štáte. V tomto prípade je žiadosť zvyčajne založená na článku 21 Dohovoru Rady Európy o vzájomnej pomoci v trestných veciach z 20. apríla 1959 (ETS č. 030).

2.6. Pravidlo špeciality – možnosť trestného stíhania za iné trestné činy

Vo všeobecnosti sa odovzdaná osoba nemôže trestne stíhať, odsúdiť ani inak pozbaviť slobody pre iný trestný čin spáchaný pred jej odovzdaním ako pre ten, pre ktorý bola odovzdaná. To je pravidlo špeciality stanovené v článku 27 rámcového rozhodnutia o EZ.

Na pravidlo špeciality sa vzťahuje množstvo výnimiek. Rámcové rozhodnutie o EZ členským štátom umožňuje vo vzťahoch s inými členskými štátmi, ktoré vydali rovnaké oznámenie, oznámiť, že sa vzdávajú pravidla špeciality, pokiaľ vykonávajúci súdny orgán v konkrétnom prípade vo svojom rozhodnutí o odovzdaní osoby neuvedie inak (pozri článok 27 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ). Podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, takéto oznámenia zaslalo len Estónsko a Rakúsko.

V článku 27 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ sa okrem toho uvádzajú iné situácie, v ktorých sa pravidlo špeciality neuplatňuje:

„a) ak osoba, ktorá mala možnosť opustiť územie členského štátu, do ktorého bola odovzdaná, tak neurobila počas 45 dní od jej prepustenia, alebo sa vrátila na toto územie po tom, ako ho opustila;

b) trestný čin, ktorý nie je sankcionovaný trestom odňatia slobody alebo ochranným opatrením;

c) trestné stíhanie, ktoré nemá za následok uplatnenie opatrenia obmedzujúceho osobnú slobodu;

d) ak by osoba mohla podliehať trestu alebo opatreniu, ktoré nezahŕňa pozbavenie slobody, najmä finančnému trestu alebo opatreniu, ktoré ho nahrádza, ak trest alebo opatrenie mohlo mať za následok obmedzenie jej osobnej slobody;

e) ak osoba súhlasila s odovzdaním, ak je prípustné, v rovnakom čase ako sa vzdala nároku na „specialty rule“, v súlade s článkom 13;

f) ak sa osoba po odovzdaní výslovne zriekla nároku na „specialty rule“ so zreteľom na určené trestné činy, ktoré predchádzali jej odovzdaniu. Zrieknutie sa urobí pred príslušnými súdnymi orgánmi vydávajúceho členského štátu a zaznamená sa v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi tohto štátu. Zrieknutie sa formuluje tak, aby bolo jasné, že osoba sa súhlasu vzdala dobrovoľne a pri plnom vedomí si následkov. Za týmto účelom osoba má právo na právneho zástupcu.“

V iných prípadoch je potrebné požiadať pôvodný vykonávajúci členský štát o súhlas s trestným stíhaním alebo výkonom v súvislosti s ostatnými trestnými činmi [článok 27 ods. 3 písm. g) rámcového rozhodnutia o EZ]. Súhlas sa musí poskytnúť, keď je samotný trestný čin, pre ktorý sa súhlas požaduje, predmetom odovzdávania v súlade s rámcovým rozhodnutím o EZ, pokiaľ sa neuplatňuje povinný alebo nepovinný dôvod na nevykonanie.

V príslušných prípadoch môže vykonávajúci súdny orgán podmieniť svoj súhlas jednou z podmienok týkajúcich sa doživotných trestov odňatia slobody a vrátenia štátnych príslušníkov alebo osôb s trvalým pobytom, ktoré sa stanovujú v článku 5 rámcového rozhodnutia o EZ (pozri oddiel 5.8 tejto príručky). V takýchto prípadoch musí vydávajúci štát poskytnúť primerané záruky (článok 27 ods. 4 rámcového rozhodnutia o EZ).

Postup vzdania sa pravidla špeciality súhlasom vykonávajúceho súdneho orgánu

Žiadosť o súhlas sa musí predložiť rovnakým postupom a musí obsahovať rovnaké informácie ako riadny EZ. Príslušný súdny orgán tak postupuje žiadosť o súhlas priamo vykonávajúcemu súdnemu orgánu, ktorý osobu odovzdal. Informácie uvedené v žiadosti, ktoré sa stanovujú v článku 8 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ, musia byť preložené podľa rovnakých pravidiel ako EZ. Vykonávajúci súdny orgán musí prijať rozhodnutie najneskôr do 30 dní od doručenia žiadosti (článok 27 ods. 4 rámcového rozhodnutia o EZ).

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-388/08 PPU, Leymann a Pustovarov (25) skúmal, ako stanoviť, či dotknutý trestný čin je „iný trestný čin“ ako ten, pre ktorý bola osoba odovzdaná v zmysle článku 27 ods. 2 rámcového nariadenia o EZ, pri ktorom sa vyžaduje konanie o udelení súhlasu uvedené v článku 27 ods. 3 písm. g) a článku 27 ods. 4 rámcového rozhodnutia o EZ. Súdny dvor rozhodol, že:

„… treba overiť, či znaky skutkovej podstaty trestného činu podľa zákonného opisu tohto trestného činu spáchaného vo vydávajúcom štáte sú znakmi skutkovej podstaty, pre ktoré bola osoba odovzdaná, a či existuje dostatočná zhoda medzi údajmi uvedenými v zatykači a údajmi uvedenými v neskoršom úkone v konaní. Zmeny okolností týkajúcich sa času a miesta sú prípustné, ak vyplývajú z dôkazov predložených počas konania vedeného vo vydávajúcom štáte v súvislosti s postupom opísaným v zatykači, ak nemenia povahu trestného činu a ak nie sú dôvodom pre odmietnutie výkonu európskeho zatykača na základe článkov 3 a 4 uvedeného rámcového rozhodnutia.“

3. POSTUP VYDÁVANIA EZ

3.1. Iné prebiehajúce trestné konania a európske zatykače týkajúce sa tej istej osoby

3.1.1. Vo vydávajúcom členskom štáte

Pred vydaním EZ sa odporúča, aby príslušný súdny orgán overil, či sa proti vyžiadanej osobe vo vydávajúcom členskom štáte nezačalo iné trestné konanie alebo nebol vydaný iný EZ.

Ak v súvislosti s vyžiadanou osobou existuje vo vydávajúcom členskom štáte iné neukončené trestné konanie alebo vykonateľný trest odňatia slobody, odporúča sa pred vydaním EZ komunikovať a podľa možnosti sa skoordinovať s inými vnútroštátnymi orgánmi. Dôležité je zabezpečiť, aby EZ zahŕňal všetky trestné činy, pre ktoré bude vyžiadaná osoba vo vydávajúcom členskom štáte trestne stíhaná alebo za ktoré bola odsúdená. Odporúča sa to najmä vzhľadom na pravidlo špeciality, ktoré môže zabrániť trestnému stíhaniu alebo odsúdeniu za iné trestné činy ako tie, pre ktoré bola osoba odovzdaná vykonávajúcim členským štátom (pozri oddiel 2.6). Hoci sa o súhlas vyžiadanej osoby alebo vykonávajúceho členského štátu s trestným stíhaním alebo vykonaním rozsudku za tieto trestné činy môže požiadať po odovzdaní [pozri článok 27 ods. 3 písm. f) a g) rámcového rozhodnutia o EZ], z praxe vyplynulo, že získanie takéhoto súhlasu môže byť pomalé alebo zložité.

Pokiaľ je to možné, všetky trestné činy by mali byť zahrnuté v jednom EZ, keďže sa tým zrýchli a zefektívni postup vo vykonávajúcom členskom štáte. Ak je vo vzťahu k tej istej osobe vydaný predchádzajúci EZ, tento EZ by sa mohol vždy, keď je to možné, nahradiť novým EZ, ktorý zahŕňa tak trestné činy z predchádzajúceho EZ, ako aj nové trestné činy. Ak je vo vzťahu k osobe vydaný predchádzajúci zápis na účely zadržania, mal by sa aktualizovať tak, aby zahŕňal nový EZ. Existuje možnosť vložiť do zápisu na účely zadržania viac ako jeden EZ (pozri bod 3.1 príručky SIRENE).

3.1.2. V inom členskom štáte

Ak existujú indície o iných neukončených trestných konaniach alebo vykonateľných trestoch odňatia slobody proti vyžiadanej osobe v inom členskom štáte alebo iných členských štátoch, mohlo by byť vhodné obrátiť sa pred vydaním EZ na orgány týchto iných členských štátov. V týchto prípadoch by orgány rôznych členských štátov mohli preskúmať možnosť koordinovať, ktorý členský štát má vydať (prvý) EZ, a možnosť odovzdania trestného konania do jedného členského štátu, alebo aspoň do menšieho počtu členských štátov.

Príslušné orgány majú v systéme SIS overiť, či vo vzťahu k tej istej osobe vytvoril zápis na účely zadržania iný členský štát. Zápis na účely zadržania týkajúci sa tej istej osoby môže vložiť viacero členských štátov. V prípade zadržania útvar SIRENE vykonávajúceho členského štátu súbežne informuje každý dotknutý členský štát (pozri bod 3.2 príručky SIRENE).

Príslušné orgány sa takisto môžu obrátiť na kontaktné miesta agentúry Eurojust alebo EJS alebo priamo na príslušný orgán iného členského štátu (26).

Treba pripomenúť, že ak bolo vykonávajúcemu členskému štátu v súvislosti s vyžiadanou osobou doručených viacero EZ, musí v každom prípade rozhodnúť, kam sa má vyžiadaná osoba odovzdať najskôr (pozri oddiel 5.10.). Preto by mohlo byť účinnejšie dosiahnuť ešte pred vydaním viacerých EZ dohodu vydávajúcich súdnych orgánov o tom, do ktorého členského štátu sa má vyžiadaná osoba odovzdať najskôr. Hoci vykonávajúci súdny orgán nie je viazaný dohodami týkajúcimi sa súbežných EZ, ktoré medzi sebou uzavreli vydávajúce súdne orgány, vykonávajúci súdny orgán by mal na ne prihliadať.

Preto sa odporúča vyplniť kolónku „f“ (iné okolnosti týkajúce sa prípadu) formulára EZ, pokiaľ ide o tieto dohody, aby o nich boli vykonávajúce súdne orgány okamžite informované.

3.2. Vyplnenie formulára európskeho zatykača

Podrobné usmernenia týkajúce sa vypĺňania formulára EZ sú stanovené v prílohe III.

3.2.1. Informácie, ktoré sú vždy potrebné

Vykonávajúci súdny orgán by mal mať vždy minimálne potrebné informácie, aby mohol rozhodnúť o odovzdaní (pozri článok 15 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ). Vykonávajúci súdny orgán musí byť najmä schopný potvrdiť totožnosť osoby a posúdiť, či sa uplatňuje niektorý z dôvodov nevykonania. Vydávajúci súdny orgán by mal preto venovať osobitnú pozornosť opisu trestných činov vo formulári EZ.

Presné informácie, ktoré sa majú predložiť, závisia od okolností každého prípadu. Je však dobré mať na zreteli, že vykonávajúci súdny orgán môže o prípade, na základe ktorého bol EZ vydaný, alebo o právnom systéme vydávajúceho členského štátu vedieť len málo alebo vôbec nič. Preto je nevyhnutné, aby vydávajúce súdne orgány zabezpečili, že informácie v EZ sú jasné, správne a zrozumiteľné. Ak sa formulár EZ vyplní riadne, nie sú potrebné nijaké doplňujúce dokumenty.

Zo skúseností vyplýva, že žiadosti o doplňujúce informácie medzi vydávajúcimi a vykonávajúcimi súdnymi orgánmi sú jednou z hlavných príčin oneskoreného vykonania EZ. To často vedie k prekročeniu lehôt stanovených v rámcovom rozhodnutí o EZ (pozri oddiel 4.1. o lehotách).

3.2.2. Užitočné doplňujúce informácie od vydávajúceho súdneho orgánu

K zápisu v systéme SIS sa musia priložiť fotografie a odtlačky prstov vyžiadanej osoby, ak sú k dispozícii. Vždy sa takisto majú uviesť kontaktné údaje a číslo mobilného telefónu službukonajúceho pracoviska a zodpovednej osoby, aby mohli byť upovedomené ihneď, bez ohľadu na to, v ktorej časti dňa bola vyžiadaná osoba nájdená.

Doplnenie príslušných informácií do EZ sa odporúča vždy, keď je pravdepodobné, že vykonávajúci členský štát bude požadovať záruky vydávajúceho členského štátu na základe článku 5 rámcového rozhodnutia o EZ. Vydávajúci súdny orgán už môže napríklad uviesť svoj súhlas s vrátením vyžiadanej osoby do vykonávajúceho členského štátu za uvedených podmienok (pozri oddiel 5.8).

3.3. Postúpenie európskeho zatykača

Postup postúpenia EZ závisí od toho, či vydávajúci súdny orgán pozná miesto, kde sa vyžiadaná osoba zdržiava (článok 9 rámcového rozhodnutia o EZ). Vo väčšine prípadov je miesto pobytu osoby neznáme alebo neisté a EZ by sa mal postúpiť do všetkých členských štátov prostredníctvom systému SIS. Dokonca aj keď je miesto pobytu osoby známe, vydávajúci súdny orgán sa môže rozhodnúť, že vloží zápis do systému SIS (článok 9 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ).

3.3.1. Keď miesto pobytu vyžiadanej osoby nie je známe

Keď miesto pobytu vyžiadanej osoby nie je známe, EZ sa má postúpiť do všetkých členských štátov. Na tento účel sa má vytvoriť zápis na účely zadržania v systéme SIS v súlade s článkom 26 rozhodnutia o systéme SIS II. Dôležité je zdôrazniť, že vydávajúci súdny orgán musí pred vložením zápisu do systému SIS vydať EZ.

Vydávajúci súdny orgán by mal zaslať, keď je to potrebné, prostredníctvom príslušného policajného orgánu kópiu pôvodného EZ a všetky príslušné informácie o danej osobe národnému útvaru SIRENE.

Útvar SIRENE vydávajúceho členského štátu skontroluje, či sú údaje úplné (napríklad či sú k dispozícii fotografie a odtlačky prstov a môžu sa pripojiť), pripojí kópiu pôvodného EZ k zápisu a prekladu, ak je k dispozícii, a potvrdí vloženie zápisu do systému SIS. Útvar SIRENE okrem toho oznámi obsah EZ všetkým ostatným útvarom SIRENE prostredníctvom výmeny doplňujúcich informácií (formulár A). Formulár A sa vydáva v angličtine. Vo formulári A (riadok 311) je dôležité uviesť, či je pátranie po osobe obmedzené len na územia určitých členských štátov (geograficky zamerané pátranie).

Po doručení formulára A všetky ostatné útvary SIRENE overujú, či sú informácie uvedené vo formulári A a v EZ úplné. V súlade s článkom 25 rozhodnutia o systéme SIS II môžu útvary SIRENE pod dohľadom súdnych orgánov takisto skontrolovať, či je zjavné, že vykonanie EZ sa bude musieť odmietnuť, a ak áno, označiť zápis indikátorom nevykonateľnosti, ktorý bráni zadržaniu. Počas tohto procesu overovania by mal byť zápis naďalej prístupný používateľom. Ak členský štát nevykoná EZ, a preto sa rozhodne označiť zápis indikátorom nevykonateľnosti, zápis zostane pre používateľov viditeľný. Týmto úkonom nebude zadržanie vyžiadanej osoby, ale zistenie miesta pobytu osoby (pozri oddiel 3.6 príručky SIRENE).

Prijímajúce útvary SIRENE takisto skontrolujú vnútroštátne databázy, ako sú policajné a väzenské systémy, s cieľom zistiť, či im je vyžiadaná osoba už známa, alebo je už dokonca vo väzbe za iný trestný čin. Ak sa zistí miesto pobytu osoby na základe takéhoto overovania, útvar SIRENE postúpi informácie uvedené vo formulári A príslušnému orgánu, ktorý vykoná EZ.

Zápis na účely zadržania vidia príslušné orgány všetkých členských štátov (zvyčajne donucovacie a súdne orgány). Ak sa osoba vypátra a zadrží na základe zápisu v systéme SIS v inom členskom štáte, vydávajúci súdny orgán bude informovaný prostredníctvom národného útvaru SIRENE.

Zápis na účely zadržania v systéme SIS, ktorý obsahuje kópiu pôvodného EZ, predstavuje EZ a má rovnaký účinok ako EZ (rozhodnutie o systéme SIS II, článok 31 ods. 1). Od začiatku fungovania systému SIS druhej generácie sa už postúpenie pôvodného EZ v papierovej forme nevyžaduje, keďže kópia pôvodného EZ je pripojená priamo k zápisu. Keďže sa však pôvodný EZ vydáva v jazyku vydávajúceho členského štátu a formulár A sa vydáva v angličtine, stále môže byť potrebné, aby vydávajúci súdny orgán zaslal po zadržaní vyžiadanej osoby vykonávajúcemu štátu preložený EZ. Kópia prekladu EZ do jedného alebo viacerých úradných jazykov Únie sa takisto môže priložiť hneď k zápisu.

Na webovej stránke EJS (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) sa nachádza zoznam jazykov akceptovaných členskými štátmi (pozri oddiel 3.4.).

Vydávajúci súdny orgán má zabezpečiť, aby sa zápis vložený do systému SIS uchovával len na čas potrebný na dosiahnutie účelu, na ktorý bol vložený (rozhodnutie o systéme SIS II, článok 44 ods. 1). Z toho vyplýva, že zápis sa musí vymazať vždy, keď sa EZ stiahne (pozri oddiel 10.4 tejto príručky), alebo po uskutočnení odovzdania osoby (pozri oddiel 3.11 príručky SIRENE).

3.3.2. Keď je miesto pobytu vyžiadanej osoby známe

Keď je miesto pobytu vyžiadanej osoby známe, vydávajúci súdny orgán môže zaslať EZ na vykonanie priamo príslušnému orgánu vykonávajúceho členského štátu (pozri článok 9 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ).

Ak vydávajúci súdny orgán nepozná príslušný vykonávajúci súdny orgán, musí vykonať šetrenie vrátane kontaktných miest Európskej justičnej siete, aby získal túto informáciu od vykonávajúceho členského štátu (článok 10 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ). Nástroj Atlas na webovej stránke EJS takisto (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) obsahuje informácie a kontaktné údaje príslušných orgánov každého členského štátu.

Na obmedzenie rizika úteku vyžiadanej osoby môže vydávajúci súdny orgán zaslať EZ aj národnému útvaru SIRENE na postúpenie do ostatných členských štátov prostredníctvom systému SIS (pozri oddiel 3.3.1). Zápis v systéme SIS umožňuje informovať policajné orgány v členských štátoch, že osoba sa hľadá na účely zadržania. Všetkým útvarom SIRENE sa však má jasne uviesť, že miesto pobytu osoby je známe, aby sa zabránilo zbytočnému overovaniu, či je osoba na ich území známa, alebo sa tam zdržiava.

3.3.3. Postúpenie EZ do členských štátov, ktoré nepoužívajú systém SIS

Systém SIS v súčasnosti nepoužívajú tieto členské štáty: Cyprus a Írsko. Ak sa vyžaduje postúpenie do týchto členských štátov, EZ sa môže zaslať buď priamo, alebo ho môže zaslať príslušná národná kancelária Interpolu. Postúpenie prostredníctvom Interpolu sa stanovuje v článku 10 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ.

Treba však pripomenúť, že v niektorých členských štátoch zápis Interpolu nepredstavuje dôvod na zatknutie. Preto je dôležité v zápise jasne uviesť existenciu EZ, keďže EZ vždy zahŕňa povinnosť zadržať vyžiadanú osobu.

3.4. Preklad európskeho zatykača

Formulár EZ sa musí vyplniť v úradnom jazyku alebo v jednom z úradných jazykov vykonávajúceho členského štátu alebo sa musí do takéhoto jazyka preložiť. Pokiaľ však vykonávajúci členský štát uviedol vo vyhlásení, že súhlasí aj s prekladom do jedného alebo viacerých úradných jazykov inštitúcií Únie, EZ môže byť prípadne preložený do jedného z týchto jazykov (článok 8 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ).

Na webovej stránke EJS (http://www.ejn-crimjust.europa.eu – nástroj Fiches belges) sa nachádza zoznam jazykov akceptovaných členskými štátmi.

Keď sa EZ postupuje prostredníctvom systému SIS, vydávajúci členský štát môže k zápisu pripojiť aj kópiu prekladu EZ do jedného alebo viacerých ďalších úradných jazykov inštitúcií Únie podľa ustanovení článku 27 ods. 2 rozhodnutia o systéme SIS II. Tieto preklady, ako aj formuláre A, by mali slúžiť ako dostatočný základ na vykonanie overovania uvedeného v oddiele 3.3.1 tejto príručky. Treba pripomenúť, že to nemá vplyv na povinnosť preložiť EZ do jazyka akceptovaného vykonávajúcim členským štátom.

Keď je možné predpokladať miesto zadržania vyžiadanej osoby, môže byť lepšie vopred preložiť EZ do jazyka tohto členského štátu. Uľahčuje sa tým dodržanie krátkych lehôt na vykonanie EZ.

V prípadoch, keď sa EZ postupuje priamo vykonávajúcemu súdnemu orgánu, musí sa k nemu pripojiť preklad. Keďže EZ sa musí vybaviť a vykonať ako naliehavá záležitosť (článok 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ), vydávajúci členský štát by mal zaslať preklad čo najskôr a v každom prípade pred uplynutím lehoty stanovenej členským štátom na doručenie preloženého EZ (pozri oddiel 4.3 tejto príručky).

Preklady sa musia vykonávať s použitím štandardného formulára EZ, ktorý je dispozícii vo všetkých 24 úradných jazykoch Únie. Všetky jazykové verzie formulára sú dispozícii na webovej stránke EJS (nástroje Právna knižnica a Compendium, vo formáte pdf aj word).

3.5. Po zadržaní vyžiadanej osoby: spolupráca a komunikácia s príslušnými orgánmi vykonávajúceho štátu

Po zadržaní vyžiadanej osoby v inom členskom štáte majú príslušné orgány vydávajúceho členského štátu pohotovo zareagovať na žiadosť o informácie alebo inú žiadosť od orgánov vykonávajúceho členského štátu. Príslušným orgánom vydávajúceho členského štátu sa odporúča, aby si preštudovali ČASŤ II tejto príručky, kde sa nachádzajú usmernenia pre dobrú spoluprácu a komunikáciu s príslušnými orgánmi vykonávajúceho členského štátu. Ak nastanú problémy v komunikácii, pomôcť môže EJS alebo agentúra Eurojust. Pri zadržaní osoby po vložení zápisu na účely zadržania v systéme SIS komunikáciu pravidelne uľahčujú aj útvary SIRENE.

Ak sa vydávajúci súdny orgán rozhodne stiahnuť EZ, ktorý vydal, mal by to bezodkladne oznámiť vykonávajúcemu súdnemu orgánu, najmä keď bola vyžiadaná osoba pozbavená slobody. Musí takisto zabezpečiť vymazanie zápisu zo systému SIS.

Vydávajúci súdny orgán môže kedykoľvek zaslať vykonávajúcemu súdnemu orgánu ďalšie užitočné informácie (článok 15 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ).

ČASŤ II: VYKONÁVANIE EURÓPSKEHO ZATYKAČA

4. POSTUP VYKONANIA EZ

4.1. Lehoty na prijatie rozhodnutia o vykonaní EZ

Na vykonanie EZ sú stanovené prísne lehoty. Lehoty závisia od toho, či vyžiadaná osoba súhlasí so svojím odovzdaním. Zdôrazňuje sa, že bez ohľadu na lehoty sa všetky EZ musia vybavovať a vykonávať ako naliehavá záležitosť (článok 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ).

Ak vyžiadaná osoba súhlasí so svojím odovzdaním, konečné rozhodnutie o vykonaní EZ sa prijme v lehote do 10 dní od vyjadrenia súhlasu (článok 17 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ).

Ak vyžiadaná osoba nesúhlasí so svojím odovzdaním, konečné rozhodnutie o vykonaní EZ sa prijme v lehote do 60 dní od zadržania vyžiadanej osoby (článok 17 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ).

Podľa rámcového rozhodnutia o EZ súhlas v zásade nemožno odvolať. Každý členský štát však môže stanoviť, že súhlas a v príslušných prípadoch vzdanie sa nároku na pravidlo špeciality (pozri oddiel 2.6) sa môžu odvolať v súlade s pravidlami uplatniteľnými podľa vnútroštátnych právnych predpisov. Ak vyžiadaná osoba svoj súhlas odvolá, pôvodná lehota 10 dní sa prestane uplatňovať a stáva sa 60-dňovou lehotou, ktorá začína plynúť dňom zadržania (článok 13 ods. 4 rámcového rozhodnutia o EZ). Pri stanovení tejto lehoty sa neprihliada na obdobie medzi dňom vyjadrenia súhlasu a dňom jeho odvolania.

Výnimočne, keď v konkrétnom prípade nemožno EZ vykonať v platných lehotách, môžu sa tieto lehoty predĺžiť o ďalších 30 dní. V takom prípade musí o tom vykonávajúci súdny orgán okamžite informovať vydávajúci súdny orgán a uviesť dôvody prieťahov (článok 17 ods. 4 rámcového rozhodnutia o EZ).

Ako rozhodol Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-168/13 PPU, Jeremy F. (27), akékoľvek odvolanie s odkladným účinkom vo veci rozhodnutia o odovzdaní, ktoré je stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch, musí byť v každom prípade v súlade s lehotami stanovenými v rámcovom rozhodnutí o EZ na prijatie konečného rozhodnutia.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-237/15 PPU, Lanigan (28), rozhodol, že uplynutie lehôt na prijatie rozhodnutia o vykonaní EZ nemá za následok oslobodenie príslušného súdu od povinnosti prijať rozhodnutie v tejto súvislosti a samo osebe nebráni v ponechaniu vyžiadanej osoby vo väzbe. Prepustenie vyžiadanej osoby spolu s opatreniami, ktoré sú potrebné na to, aby sa jej zabránilo v úteku, sa však musí nariadiť, ak je trvanie väzby neprimerane dlhé.

Povinnosť informovať agentúru Eurojust o prieťahoch

Keď členský štát nemôže dodržať lehoty, príslušné orgány musia informovať agentúru Eurojust a uviesť dôvody prieťahu (článok 17 ods. 7 rámcového rozhodnutia o EZ). Vzhľadom na zásadný význam dodržania lehôt pri fungovaní EZ agentúra Eurojust monitoruje prípady, keď lehoty nie je možné dodržať, ak je o tom informovaná. Agentúra Eurojust môže na základe toho pomôcť zistiť problémy, ktoré sú príčinou prieťahu. Agentúra Eurojust môže v mnohých situáciách pomôcť príslušným orgánom dodržať lehoty napríklad uľahčením výmeny informácií medzi príslušnými orgánmi.

4.2. Lehoty na odovzdanie vyžiadanej osoby (po prijatí rozhodnutia o vykonaní EZ)

Lehota na odovzdanie vyžiadanej osoby začína plynúť okamžite po prijatí konečného rozhodnutia o vykonaní EZ. Dotknuté orgány musia čo najskôr zariadiť a dohodnúť odovzdanie osoby (článok 23 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ). Odovzdanie sa v každom prípade musí uskutočniť najneskôr do 10 dní od prijatia konečného rozhodnutia o vykonaní EZ (článok 23 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ). Z tohto dôvodu je potrebné bezodkladne sa dohodnúť na praktických podmienkach odovzdania.

Ak odovzdaniu vyžiadanej osoby v lehote 10 dní bránia okolnosti, ktoré sú mimo kontroly ktoréhokoľvek z členských štátov, vykonávajúci a vydávajúci súdny orgán sa musia neodkladne navzájom skontaktovať a dohodnúť na novom termíne odovzdania. V takomto prípade sa odovzdanie musí uskutočniť v lehote desiatich dní od nového dátumu, ktorý bol takto dohodnutý (článok 23 ods. 3 rámcového rozhodnutia o EZ).

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-640/15, Vilkas (29), dospel k záveru, že vykonávajúci súdny orgán sa môže s vydávajúcim súdnym orgánom dohodnúť na novom dátume odovzdania, dokonca aj keď predchádzajúce dva pokusy o odovzdanie neboli úspešné z dôvodu odporu, ktorý kládla vyžiadaná osoba, pokiaľ tento odpor nemohli orgány predvídať a dôsledkom odporu pri odovzdaní sa nebolo možné vyhnúť napriek vynaloženiu všetkej riadnej starostlivosti týmito orgánmi, čo má zistiť vnútroštátny súd. Tieto orgány sú naďalej povinné dohodnúť sa na novom dátume odovzdania, ak lehota stanovená v článku 23 uplynula.

Pokiaľ ide o odklad odovzdania osoby zo závažných humanitárnych dôvodov, napríklad z dôvodu vážneho ochorenia vyžiadanej osoby, pozri oddiel 5.9.1.

4.3. Preklad EZ

Vykonávajúci súdny orgán môže stanoviť lehotu na doručenie prekladu EZ. EZ sa má preložiť do jedného zo úradných jazykov vykonávajúceho členského štátu alebo do iného jazyka, o ktorom tento členský štát oznámil, že ho akceptuje. Vykonávajúcim súdnym orgánom sa dôrazne odporúča, aby stanovili túto lehotu medzi 6 a 10 kalendárnymi dňami.

Zo skúseností vyplýva, že lehota kratšia ako šesť dní je často príliš krátka na poskytnutie prekladu primeranej kvality. Umožnenie viac ako 10 dní by sa mohlo považovať za príčinu neprimeraného predĺženia postupu, najmä ak je vyžiadaná osoba vo väzbe.

4.4. Komunikácia medzi príslušnými súdnymi orgánmi členských štátov pred rozhodnutím o odovzdaní

4.4.1. Kedy komunikovať

Doplňujúce informácie potrebné na umožnenie rozhodnutia o odovzdaní

Žiadosti o doplňujúce informácie by mali byť výnimkou. Táto komunikácia by sa mala uskutočňovať prostredníctvom útvarov SIRENE pomocou vyhradeného formulára (formulár M). EZ funguje na základe všeobecného predpokladu, že vykonávajúci súdny orgán môže rozhodnúť o odovzdaní osoby na základe informácií uvedených v EZ. Tento predpoklad spočíva na zásade vzájomného uznávania a na potrebe rýchleho rozhodnutia o odovzdaní. Na dodržanie povinnosti vykonať EZ sú napriek tomu v niektorých situáciách potrebné žiadosti o doplňujúce informácie.

Ak sú informácie oznámené vydávajúcim členským štátom nedostatočné na to, aby vykonávajúcemu súdnemu orgánu umožnili rozhodnúť o odovzdaní osoby, vykonávajúci súdny orgán musí komunikovať s vydávajúcim súdnym orgánom s cieľom získať potrebné doplňujúce informácie. Dôležité je pripomenúť, že v rámcovom rozhodnutí o EZ sa to stanovuje ako povinnosť vykonávajúceho súdneho orgánu (článok 15 ods. 2).

Komunikácia medzi vydávajúcim a vykonávajúcim súdnym orgánom pred rozhodnutím o odovzdaní by sa mala týkať najmä doplňujúcich informácií, ktoré sú potrebné na prijatie rozhodnutia o odovzdaní (pozri oddiel 5.6.). Žiadosti o doplňujúce informácie sa tak majú týkať najmä obsahu požadovaného vo formulári EZ, ktorý je potrebný na posúdenie možnosti vykonať EZ a uplatniteľnosti akéhokoľvek dôvodu na odmietnutie.

V súlade so zásadou vzájomného uznávania vykonávajúci súdny orgán nesmie spochybniť dôvody rozhodnutí súdnych orgánov vydávajúceho členského štátu.

Komunikácia sa má vždy uskutočniť čo najrýchlejšie a v každom prípade v rámci lehôt stanovených v článku 17 rámcového rozhodnutia o EZ.

Typické situácie, v ktorých môžu byť doplňujúce informácie potrebné, sú, keď:

a) nie je vyplnená príslušná časť formulára EZ;

b) obsah EZ nie je jasný;

c) v EZ je zjavná chyba;

d) nie je isté, či bola podľa EZ zadržaná správa osoba.

Pred oznámením dôvodu odmietnutia

V mnohých situáciách môže vykonávajúci súdny orgán kontaktovať vydávajúci súdny orgán pred rozhodnutím o uplatnení dôvodu na nevykonanie. Môže to byť užitočné napríklad s cieľom určiť, či existujú iné opatrenia justičnej spolupráce, ktoré by sa mohli použiť, keď sa EZ nemôže vykonať.

Iné dôvody na komunikáciu

Ďalšia komunikácia môže byť takisto potrebná napríklad:

a) na získanie záruk vydávajúceho členského štátu, pokiaľ ide o doživotné tresty odňatia slobody alebo o vrátenie štátnych príslušníkov alebo osôb s trvalým pobytom na odpykanie si trestov odňatia slobody vo vykonávajúcom členskom štáte (pozri oddiel 5.8), a

b) v prípade viacnásobných EZ týkajúcich sa tej istej osoby (pozri oddiel 5.10).

4.4.2. Ako komunikovať

EZ je postavený na zásade priameho kontaktu medzi príslušnými orgánmi. Priama komunikácia medzi vydávajúcim a vykonávajúcim súdnym orgánom má tú výhodu, že je pohotová a spoľahlivá.

V prípade, ak dotknutý členský štát určil ústredný orgán na úradnú korešpondenciu v súlade s článkom 7 rámcového rozhodnutia o EZ, sa však komunikácia musí uskutočňovať prostredníctvom ústredného orgánu. Informácia o členských štátoch, ktoré využili túto možnosť, sa nachádza na webovej stránke EJS (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Justičný atlas (kontaktné údaje)

Kontaktné údaje príslušných orgánov členských štátov sa nachádzajú v nástroji Atlas na webovej stránke EJS (https://www.ejn-crimjust.europa.eu). Nástroj Atlas bol vytvorený na účely zistenia orgánu miestne príslušného na doručenie rozhodnutia, ktoré sa má vykonať, a kontaktovania príslušnej osoby s cieľom prediskutovať praktické otázky týkajúce sa EZ a iných nástrojov vzájomného uznávania.

Spôsoby komunikácie

V rámcovom rozhodnutí o EZ neexistujú nijaké osobitné pravidlá týkajúce sa foriem či postupov komunikácie po doručení EZ. Komunikácia sa môže uskutočňovať akýmikoľvek dostupnými dostatočne bezpečnými prostriedkami (napr. telefonicky alebo e-mailom). Najúčinnejší spôsob je komunikovať priamo s minimálnymi formalitami, a ak je to možné, na základe dohody o používaní spoločného jazyka.

V písomnej komunikácii sa odporúča používať čo najjednoduchší jazyk. Termíny alebo pojmy, ktoré môžu mať v rôznych právnych systémoch rôzne významy, sa nemajú používať alebo sa majú vysvetliť. Pomôže to zabrániť nedorozumeniam a problémom pri preklade.

Dobrá komunikácia pomáha zachovávať rýchlosť postupu, brániť nedorozumeniam a dodržiavať krátke lehoty uvedené v článku 17 rámcového rozhodnutia o EZ (pozri oddiely 4.1. a 4.2. tejto príručky o lehotách).

Vždy naliehavé

Vydávajúci súdny orgán musí vybavovať žiadosti o ďalšie informácie ako naliehavú záležitosť. Vykonávajúci súdny orgán môže stanoviť (primeranú) lehotu na doručenie týchto informácií s prihliadnutím na potrebu dodržiavať lehoty stanovené v článku 17 rámcového rozhodnutia o EZ (článok 15 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ).

Príslušné orgány by takisto mali prihliadať na prieťahy, ku ktorým môže dôjsť v dôsledku žiadostí o ďalšie informácie, a mali by sa snažiť tieto prieťahy minimalizovať.

Komunikáciu môžu uľahčiť kontaktné miesta agentúry Eurojust a EJS

Komunikáciu s orgánmi ostatných členských štátov môžu uľahčiť kontaktné miesta EJS alebo národní členovia agentúry Eurojust. EJS aj Eurojust môžu zabezpečiť pohotovú a neformálnu komunikáciu medzi zástupcami právnych systémov všetkých členských štátov.

Využitie EJS alebo agentúry Eurojust v súlade s ich osobitnými úlohami sa odporúča najmä v naliehavých situáciách alebo keď je zložité obrátiť sa na správny orgán.

Nástroje na webovej stránke EJS (Justičný atlas, Fiches belges) a kontaktné miesta EJS môžu napríklad pomôcť určiť príslušné vykonávajúce súdne orgány a poskytnúť informácie o osobitných požiadavkách vo vykonávajúcom členskom štáte, zatiaľ čo národný člen agentúry Eurojust má byť zapojený v prípade opakovaných prieťahov alebo odmietnutí vykonať EZ, alebo v prípade prekrývajúcich sa EZ. Bezpečné telekomunikačné spojenie EJS sa navyše môže využiť ako kanál na postúpenie EZ podľa ustanovení článku 10 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ. Osvedčenou praxou je uviesť vo formulári EZ, či boli do prípravy EZ zapojené kontaktné miesta EJS alebo národní členovia agentúry Eurojust alebo iné osoby zodpovedné za prípad (30).

Úloha útvarov SIRENE

V prípade zápisov na účely zadržania vložených v systéme SIS sú útvary SIRENE zodpovedné za výmenu informácií od okamihu nájdenia osoby („zásah“) najmenej do začiatku formálneho postupu odovzdania. Súdne orgány majú útvar SIRENE pravidelne informovať o akomkoľvek vývoji, ktorý nastane medzi lustráciou a konečným rozhodnutím o vykonaní EZ.

4.5. Povinnosť vykonávajúceho súdneho orgánu informovať vydávajúci súdny orgán po rozhodnutí o odovdzaní

Po prijatí rozhodnutia o odovzdaní alebo neodovzdaní vyžiadanej osoby je vykonávajúci súdny orgán povinný informovať vydávajúci členský štát o rozhodnutí, ako aj o čase strávenom vo väzbe.

4.5.1. Informácie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní

Vykonávajúci súdny orgán musí rozhodnutie o odovzdaní oznámiť vydávajúcemu súdnemu orgánu. Bez ohľadu na to, či sa vyžiadaná osoba odovzdá alebo nie, sa toto oznámenie musí uskutočniť okamžite bo prijatí rozhodnutia, aby orgány vydávajúceho členského štátu mohli prijať primerané opatrenia. Táto povinnosť bezodkladne informovať vydávajúci členský štát vyplýva z článku 22 rámcového rozhodnutia o EZ.

Na tento účel sa odporúča použiť štandardný formulár uvedený v prílohe VII tejto príručky. Odporúča sa takisto, aby vykonávajúci súdny orgán oznámil rozhodnutie priamo vydávajúcemu súdnemu orgánu, keďže to uľahčuje rýchlu a jasnú komunikáciu (pozri oddiel 4.4.2).

Každé odmietnutie vykonania EZ sa musí zdôvodniť (článok 17 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ).

Dôležité je, aby vykonávajúce súdne orgány jasne uviedli, na ktoré trestné činy sa rozhodnutie o odovzdaní vzťahuje. To je dôležité vzhľadom na pravidlo špeciality stanovené v článku 27 rámcového rozhodnutia o EZ (pozri oddiel 2.6 tejto príručky). Pravidlo špeciality môže vydávajúcemu členskému štátu zabrániť v stíhaní iných trestných činov spáchaných pred odovzdaním, ako sú trestné činy, pre ktoré bola vyžiadaná osoba odovzdaná.

V prípadoch, keď bol EZ vložený do systému SIS, vykonávajúci súdny orgán má oznámiť svoje rozhodnutie útvaru SIRENE vo svojom členskom štáte.

4.5.2. Informácie o čase strávenom vo väzbe

Vydávajúcemu súdnemu orgánu sa musia postúpiť všetky informácie o trvaní väzby vyžiadanej osoby na základe EZ. V rámcovom rozhodnutí o EZ sa vyžaduje, aby sa tieto informácie postúpili v čase odovzdávania (článok 26 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ). Tieto informácie môže postúpiť vykonávajúci súdny orgán alebo určený ústredný orgán.

Dôležité je, aby boli orgány vydávajúceho členského štátu informované o presnom čase strávenom vo väzbe. Toto obdobie sa musí odpočítať od konečného trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia (článok 26 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ).

V štandardnom formulári v prílohe VII sa nachádza priestor na poskytnutie informácií o čase strávenom vo väzbe.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-294/16 PPU, JZ (31), rozhodol takto:

„47. … sa pojem ‚zadržiavanie‘ v zmysle článku 26 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 musí vykladať tak, že sa popri uväznení vzťahuje aj na akékoľvek opatrenie alebo akýkoľvek súbor opatrení uložených dotknutej osobe, ktoré z dôvodu ich typu, trvania, účinkov a spôsobu výkonu pozbavujú dotknutú osobu osobnej slobody spôsobom porovnateľným s uväznením. … 53. Súdny orgán členského štátu, ktorý vydal európsky zatykač, je pri vykonávaní článku 26 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 povinný preskúmať, či sa opatrenia prijaté voči dotknutej osobe vo vykonávajúcom členskom štáte musia považovať za pozbavenie slobody tak, ako je uvedené v bode 47 tohto rozsudku, a teda predstavujú zadržiavanie v zmysle tohto článku 26 ods. 1 Ak uvedený súdny orgán dospeje v rámci tohto preskúmania k záveru, že je to tak, uvedený článok 26 ods. 1 ukladá povinnosť započítať do doby odňatia slobody, ktoré má táto osoba vykonať v členskom štáte vydávajúcom európsky zatykač, celé obdobie, počas ktorého sa tieto opatrenia uplatňovali. … 55. Keďže sa však uvedený článok 26 ods. 1 obmedzuje na stanovenie minimálnej úrovne ochrany základných práv osoby, na ktorú bol vydaný európsky zatykač, nemožno ho, ako uviedol generálny advokát v bode 72 svojich návrhov, vykladať ako ustanovenie, ktoré bráni tomu, aby mohol súdny orgán členského štátu vydávajúceho tento zatykač len na základe vnútroštátneho práva započítať do celkovej doby odňatia slobody, ktoré má dotknutá osoba vykonať v tomto členskom štáte, celé obdobie alebo časť obdobia, počas ktorého sa vo vykonávajúcom členskom štáte uplatňovali na túto osobu opatrenia zahŕňajúce nie pozbavenie, ale len obmedzenie osobnej slobody. 56. Napokon je potrebné pripomenúť, že pri preskúmaní uvedenom v bode 53 tohto rozsudku môže súdny orgán členského štátu vydávajúceho európsky zatykač na základe článku 26 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2002/584 požiadať príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu o poskytnutie všetkých potrebných informácií.“

4.6. Držanie vyžiadanej osoby vo väzbe vo vykonávajúcom členskom štáte

Po zadržaní vyžiadanej osoby na základe EZ musí vykonávajúci súdny orgán rozhodnúť, či je potrebné držať túto osobu vo väzbe, alebo sa môže do rozhodnutia o vykonaní EZ prepustiť. Väzba sa teda nevyhnutne nevyžaduje a osoba sa môže kedykoľvek dočasne prepustiť v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi vykonávajúceho členského štátu (článok 12 rámcového rozhodnutia o EZ).

Keď osoba nie je držaná vo väzbe, príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu má povinnosť vykonať všetky opatrenia, ktoré považuje za potrebné, aby zabránil jej úteku (článok 12 rámcového rozhodnutia o EZ). Tieto opatrenia by mohli zahŕňať napríklad zákaz cestovania alebo povinnosť pravidelne sa hlásiť a elektronický dohľad.

Rozhodnutie o väzbe sa prijme v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a v súlade článkom 6 Charty základných práv Európskej únie, v ktorom sa stanovuje, že každý má právo na slobodu a bezpečnosť osoby.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-237/15 PPU, Lanigan, rozhodol:

„Článok 15 ods. 1 a článok 17 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV […] sa majú vykladať v tom zmysle, že vykonávajúci súdny orgán je povinný prijať rozhodnutie o vykonaní európskeho zatykača aj po uplynutí lehôt stanovených v tomto článku 17. Článok 12 uvedeného rámcového rozhodnutia v spojení s článkom 17 tohto rozhodnutia a so zreteľom na článok 6 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že v takej situácii nebráni ponechaniu vyžiadanej osoby vo väzbe v súlade s právnymi predpismi vykonávajúceho členského štátu, aj keď celková dĺžka väzby tejto osoby prekročí tieto lehoty, pokiaľ táto dĺžka nie je neprimeraná so zreteľom na znaky konania vedeného vo veci samej, čo musí overiť vnútroštátny súd. Ak vykonávajúci súdny orgán rozhodne, že väzbu tejto osoby ukončí, je povinný prijať v súvislosti s jej dočasným prepustením všetky potrebné opatrenia na zabránenie jej úteku a zabezpečiť, aby materiálne podmienky potrebné na jej účinné odovzdanie boli splnené, kým sa neprijme konečné rozhodnutie o vykonaní európskeho zatykača.“

5. ROZHODNUTIE O ODOVZDANÍ

5.1. Všeobecná povinnosť vykonať EZ

Vykonávajúci súdny orgán má všeobecnú povinnosť vykonať každý EZ na základe zásady vzájomného uznávania a v súlade s ustanoveniami rámcového rozhodnutia o EZ (článok 1). Týmto ustanoveniam sa venujú oddiely 5 až 8 tejto príručky. Rozhodnutie o odovzdaní sa musí vykonať v lehotách uvedených v oddiele 4.

Príslušné orgány musia okrem toho zabezpečiť rešpektovanie minimálnych procesných práv vyžiadanej osoby, ako sa uvádza v oddiele 11.

5.2. Zoznam 32 trestných činov, ktoré sú dôvodom na odovzdanie osoby bez overovania obojstrannej trestnosti

Vykonávajúci súdny orgán má skontrolovať, či vydávajúci súdny orgán určil niektorý z trestných činov ako trestný čin, ktorý patrí do niektorej z 32 kategórií trestných činov uvedených v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ. Vykonávajúci súdny orgán môže obojstrannú trestnosť overovať len v prípade trestných činov, ktoré nie sú uvedené v zozname 32 trestných činov.

Treba zdôrazniť, že relevantné je len vymedzenie trestného činu a najvyšší trest v právnych predpisoch vydávajúceho členského štátu. Vykonávajúci súdny orgán musí uznať, čo uviedol vydávajúci súdny orgán v EZ.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-289/15, Grundza, vyložil článok 7 ods. 3 a článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909/SVV (najmä ako sa majú posudzovať podmienky obojstrannej trestnosti). Súdny dvor rozhodol takto:

„38. … pri posúdení obojstrannej trestnosti je úlohou príslušného orgánu vykonávajúceho štátu overiť, či základné skutkové okolnosti trestného činu, ako sú uvedené v rozsudku vyhlásenom príslušným orgánom štátu pôvodu, by samy osebe, za predpokladu, že nastali na území vykonávajúceho štátu, boli takisto trestné na území tohto štátu. … 49. V rámci posúdenia obojstrannej trestnosti ... príslušný orgán vykonávajúceho štátu neskúma, či bol porušený záujem chránený v štáte pôvodu, ale má skúmať, či by za predpokladu, že k danému trestnému činu došlo na území členského štátu, kde pôsobí tento orgán, bol považovaný za porušený podobný záujem, chránený vnútroštátnym právom tohto štátu.“

Ak sa vykonávajúci súdny orgán domnieva, že v tejto súvislosti prišlo k zjavnej chybe, mal by sa obrátiť so žiadosťou o vysvetlenie na vydávajúci súdny orgán (pozri oddiel 4.4 o komunikácii).

5.3. Vedľajšie trestné činy

„Vedľajšími trestnými činmi“ sa rozumejú jeden alebo viacero trestných činov, za ktoré možno uložiť nižší trest, ako je hranica uvedená v článku 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ. Takéto trestné činy môžu byť zahrnuté do EZ ako vedľajšie trestné činy. Vydávajúci súdny orgán môže takéto trestné činy zahrnúť do formulára EZ, aj keď nepatria do rozsahu pôsobnosti EZ (pozri oddiel 2.3).

EZ však musí byť vydaný aspoň za jeden trestný čin, ktorý spĺňa hranicu uvedenú v článku 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ.

Samotným rámcovým rozhodnutím o EZ sa výslovne neupravuje spôsob, ako riešiť otázku odovzdania v súvislosti s vedľajšími trestnými činmi. Niektoré členské štáty sa rozhodli to umožniť, iné nie. Ak vykonávajúci členský štát neodovzdáva osoby za vedľajšie trestné činy, pravidlo špeciality môže vydávajúcemu členskému štátu zabrániť v stíhaní týchto trestných činov (pozri oddiel 2.6 o pravidle špeciality).

Ak EZ zahŕňa vedľajšie trestné činy, odporúča sa, aby vykonávajúci súdny orgán v rozhodnutí o odovzdaní jasne uviedol, či sa odovzdanie týka aj vedľajších trestných činov. Odovzdanie pre vedľajšie trestné činy poskytuje vydávajúcemu členskému štátu právomoc stíhať tieto trestné činy alebo vykonať trest odňatia slobody za tieto trestné činy.

Príloha VIII obsahuje zoznam členských štátov, ktorých právne systému stanovujú možnosť odovzdania osoby za vedľajšie trestné činy.

5.4. Dôvody na nevykonanie (odmietnutie)

Všeobecná povinnosť vykonať EZ (zakotvená v článku 1 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ) je obmedzená dôvodmi na povinné a nepovinné nevykonanie EZ, teda dôvodmi na odmietnutie (články 3, 4 a 4a rámcového rozhodnutia o EZ). Dôležité je pripomenúť, že v súlade s rámcovým rozhodnutím o EZ sú tieto dôvody jedinými dôvodmi, na ktoré sa môže vykonávajúci súdny orgán odvolať ako na základ na nevykonanie. Pokiaľ ide o dôvody na nepovinné nevykonanie, vykonávajúci súdny orgán sa môže odvolávať len na tie, ktoré sú transponované do jeho vnútroštátnych právnych predpisov. Súdny dvor vysvetlil, že zoznam dôvodov je vyčerpávajúci [najmä vo svojich rozsudkoch vo veci C-123/08, Wolzenburg, bod 57, a v spojených veciach C-404/15 a C-659/15 PPU, Aranyosi a Căldăraru, bod 80] (32).

Vykonávajúci súdny orgán sa môže pred rozhodnutím o odmietnutí odovzdania obrátiť na vydávajúci súdny orgán. Môže to byť vhodné, keď existujú nejasnosti, pokiaľ ide o uplatnenie niektorého z dôvodov na nevykonanie. Vykonávajúci súdny orgán môže pred prijatím rozhodnutia o odmietnutí komunikovať aj o možnostiach ďalších opatrení, ako je odovzdávanie uväznených osôb (pozri oddiel 4.4. o komunikácii a oddiel 2.5. o ďalších opatreniach Únie v oblasti justičnej spolupráce).

Po prijatí rozhodnutia o odmietnutí odovzdania už vyžiadaná osoba nemôže byť držaná vo väzbe na základe EZ.

5.4.1. Povinné dôvody na nevykonanie

Keď sa uplatňuje jeden alebo viacero povinných dôvodov na nevykonanie, vykonávajúci súdny orgán musí odmietnuť vykonať EZ (článok 3 rámcového rozhodnutia o EZ). Preto ak vykonávajúci súdny orgán stanovil, že sa uplatňuje jeden z týchto dôvodov na odmietnutie, musí vykonanie odmietnuť. Tieto dôvody sú stanovené v článku 3 rámcového rozhodnutia o EZ:

Amnestia (článok 3 ods. 1)

Na trestný čin, na ktorom je založený zatykač, sa vzťahuje amnestia vo vykonávajúcom členskom štáte. Vyžaduje sa takisto, aby vykonávajúci členský štát mal právomoc stíhať trestný čin podľa svojho vlastného trestného práva.

Zásada ne bis in idem (článok 3 ods. 2)

Vykonávajúci súdny orgán je informovaný o tom, že vyžiadaná osoba bola s konečnou platnosťou odsúdená niektorým členským štátom za rovnaké trestné činy. V prípade vyneseného rozsudku sa takisto požaduje, aby bol rozsudok vykonaný alebo sa v súčasnosti vykonával, alebo aby už nemohol byť vykonaný podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom bol vynesený.

Súdny dvor vydal niekoľko rozsudkov vo veciach týkajúcich sa výkladu zásady ne bis in idem vo vzťahu k článku 54 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda (DVSD). Tieto rozsudky sa uplatňujú na rámcové rozhodnutie o EZ na základe rozsudku vo veci C-261/09, Mantello (33), a vysvetľujú sa v nich také pojmy ako „konečné rozhodnutie“, „rovnaký trestný čin“ a „rozsudok bol vykonaný“. Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-129/14 PPU, Spasic (34), rozhodol, že článok 54 DVSD je ako taký zlučiteľný s článkom 50 Charty základných práv Európskej únie, kde je táto zásada zakotvená.

V prílohe VI sú uvedené súhrny rozsudkov Súdneho dvora, ktoré sa týkajú zásady ne bis in idem.

Článok 54 DVSD

„Osoba právoplatne odsúdená jednou zo zmluvných strán nesmie byť pre ten istý čin stíhaná inou zmluvnou stranou, a to za predpokladu, že v prípade odsúdenia bol trest už odpykaný alebo sa práve odpykáva, alebo podľa práva štátu, v ktorom bol rozsudok vynesený, už nemôže byť vykonaný.“

Článok 50 Charty

„Právo nebyť stíhaný alebo potrestaný v trestnom konaní dvakrát za ten istý trestný čin Nikoho nemožno stíhať alebo potrestať v trestnom konaní za trestný čin, za ktorý už bol v rámci Únie oslobodený alebo odsúdený konečným rozsudkom v súlade so zákonom.“

Vek pod hranicou trestnoprávnej zodpovednosti (článok 3 ods. 3)

Vyžiadaná osoba sa podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu nemôže vzhľadom na svoj vek považovať za trestnoprávne zodpovednú za skutky, na základe ktorých je zatykač vydaný.

V právnych predpisoch členských štátov sa minimálny vek pre trestnoprávnu zodpovednosť vymedzuje rôzne. Odlišný je aj okamih uplatnenia tejto vekovej hranice v konkrétnom prípade: príslušným okamihom môže byť napríklad okamih spáchania údajného trestného činu alebo okamih obvinenia danej osoby..

Dôvody na nevykonanie sa uplatňujú, ak by vyžiadaná osoba vzhľadom na svoj vek mohla byť vo vykonávajúcom členskom štáte len účastníkom občianskoprávneho alebo správneho, ale nie trestnoprávneho konania.

5.4.2. Dôvody na nepovinné nevykonanie

Ak sa použije niektorý z dôvodov na nepovinné nevykonanie, ktoré boli prebraté do vnútroštátnych právnych predpisov‘ vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť výkon EZ v závislosti od okolností prípadu. Tieto dôvody sú stanovené v článku 4 rámcového rozhodnutia o EZ:

Neexistuje obojstranná trestnosť (článok 4 ods. 1)

Skutok, na základe ktorého je EZ vydaný, nie je trestným činom podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu.

Týka sa to len trestných činov, ktoré nie sú uvedené v zozname trestných činov v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ, pri ktorých je overovanie obojstrannej trestnosti zrušené. Ak však aj skutok zodpovedá jednému z trestných činov uvedených v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia o EZ, ale podľa právnych predpisov vydávajúceho členského štátu zaň možno uložiť trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie s hornou hranicou nižšou ako tri roky, pričom podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu tento skutok nie je trestným činom, tento dôvod na nepovinné nevykonanie sa môže uplatniť. Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-289/15, Grundza, vysvetlil, ako sa má posudzovať podmienka obojstrannej trestnosti (pozri oddiel 5.2.).

Vo vzťahu k daniam alebo poplatkom, clám a mene sa vykonanie EZ nemôže odmietnuť z dôvodu, že právnymi predpismi vykonávajúceho členského štátu sa neukladá rovnaký typ daní alebo ciel ani neobsahujú rovnaký typ pravidiel na úpravu daní, poplatkov, ciel a meny ako právne predpisy vydávajúceho členského štátu.

Neukončené trestné stíhanie vo vykonávajúcom členskom štáte (článok 4 ods. 2)

Osoba, na ktorú sa vzťahuje EZ, je vo vykonávajúcom členskom štáte trestne stíhaná za rovnaký skutok ako ten, na základe ktorého je vydaný EZ.

Trestné stíhanie za rovnaký trestný čin nie je vo vykonávajúcom členskom štáte možné (článok 4 ods. 3)

Súdne orgány vykonávajúceho členského štátu sa rozhodli nestíhať trestný čin, na základe ktorého bol EZ vydaný, alebo rozhodli o zastavení konania, alebo bol v niektorom členskom štáte proti vyžiadanej osobe vynesený právoplatný rozsudok za rovnaké skutky, čo bráni ďalšiemu konaniu.

Pozri aj oddiel 5.4.1. o zásade ne bis in idem.

Trestné stíhanie alebo trest sú premlčané (článok 4 ods. 4)

Trestné stíhanie alebo trest vyžiadanej osoby sú podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu premlčané a príslušné skutky patria do právomoci členského štátu podľa jeho vlastného trestného práva.

Pozri aj oddiel 5.4.1. o zásade ne bis in idem.

Platný rozsudok v treťom štáte (článok 4 ods. 5)

Vykonávajúci súdny orgán je informovaný, že vyžiadaná osoba bola za rovnaké skutky s konečnou platnosťou odsúdená tretím štátom, za predpokladu, že vynesený rozsudok bol vykonaný alebo sa v súčasnosti vykonáva, alebo podľa právnych predpisov krajiny, v ktorej bol vynesený, sa už nemôže vykonať.

Na vykonanie rozsudku sa zaviaže vykonávajúci členský štát (článok 4 ods. 6)

Ak bol EZ vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia a ak sa vyžiadaná osoba zdržiava vo vykonávajúcom členskom štáte, je jeho štátnym príslušníkom alebo v ňom má trvalý pobyt, vykonávajúci súdny orgán môže zvážiť, či by sa namiesto odovzdania osoby do vydávajúceho členského štátu mohol trest vykonať v jeho členskom štáte.

Článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909/SVV obsahuje aj osobitné ustanovenie o výkone trestov odňatia slobody vo vykonávajúcom členskom štáte v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ (pozri oddiel 2.5.2 tejto príručky). Rámcovým rozhodnutím 2008/909/SVV bol nahradený dohovor z roku 1983 a jeho dodatkové protokoly. Na odovzdanie trestu do členského štátu, v ktorom sa vykonáva, sa preto musí uplatňovať rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV.

V súlade s rámcovým rozhodnutím 2008/909/SVV už súhlas odsúdenej osoby s odovzdaním nie je nevyhnutnou podmienkou vo všetkých prípadoch.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-66/08, Kozłowski (35), rozhodol, že výrazy „má trvalý pobyt“ a „zdržiava sa“ z článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ sa musia vymedziť jednotne, keďže sa týkajú samostatných pojmov práva Únie. Zahŕňajú situácie, keď vyžiadaná osoba získala skutočné miesto pobytu vo vykonávajúcom členskom štáte alebo keď po období stálej prítomnosti v tomto štáte nadobudla k tomuto štátu určité väzby v miere podobnej väzbám vyplývajúcim z trvalého pobytu. Určenie situácie „zdržiava sa“ si vyžaduje celkové posúdenie rôznych objektívnych činiteľov vrátane dĺžky, povahy a podmienok prítomnosti osoby a rodinných a hospodárskych väzieb s vykonávajúcim členským štátom.

Ako rozhodol Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-123/08, Wolzenburg, pokiaľ ide o článok 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ a zásadu rovnosti zaobchádzania s občanmi Únie, vnútroštátne predpisy, ktorými sa stanovuje nevykonanie EZ v prípade migrujúcich občanov Únie vzhľadom na výkon trestu odňatia slobody, len ak majú zákonný pobyt na území štátu nepretržite počas obdobia piatich rokov, sú v súlade s článkom 12 Zmluvy o založení ES (teraz článok 18 ZFEÚ). Členský štát však nemôže podmieniť uplatnenie dôvodu na nepovinné nevykonanie EZ v článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ doplňujúcimi administratívnymi požiadavkami, ako je vlastníctvo povolenia na pobyt na neurčitý čas.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-42/11, Lopes da Silva Jorge (36), rozhodol, že článok 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ a článok 18 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že členský štát sa môže pri transpozícii článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia o EZ rozhodnúť obmedziť situácie, v ktorých vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť odovzdať osobu, ktorá patrí do rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia, nemôže však úplne a automaticky z jeho rozsahu pôsobnosti vylúčiť štátnych príslušníkov iných členských štátov, ktorí sa zdržiavajú na jeho území alebo tam majú trvalý pobyt, bez ohľadu na väzby, ktoré majú s týmto členským štátom. Vnútroštátne súdy musia vykladať právne predpisy s ohľadom na znenie a účel rámcového rozhodnutia o EZ, aby sa zabezpečila jeho plná účinnosť.

Exteritorialita (trestné činy spáchané mimo územia vydávajúceho členského štátu) (článok 4 ods. 7)

EZ sa vzťahuje na trestné činy, ktoré:

a) sa považujú právnym predpisom vykonávajúceho členského štátu za činy, ktoré boli spáchané úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu alebo na mieste, ktoré je zaň považované; alebo

b) sa spáchali mimo územia vydávajúceho členského štátu a právne predpisy vykonávajúceho členského štátu neumožňujú stíhanie pre rovnaké trestné činy, ak boli spáchané mimo jeho územia.

5.5. Súdne konania v neprítomnosti

Rámcové rozhodnutie o EZ bolo zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299/SVV vypustením článku 5 ods. 1 a vložením nového článku 4a o rozhodnutiach prijatých v neprítomnosti. Tieto ustanovenia sa týkajú situácií, keď bol vykonávajúcemu súdnemu orgánu doručený EZ týkajúci sa výkonu trestu odňatia slobody vyplývajúceho z konania vo vydávajúcom členskom štáte, na ktorom sa osoba nezúčastnila.

V článku 4a rámcového rozhodnutia o EZ sú uvedené dôvody na nepovinné nevykonanie, na základe ktorých sa môže odmietnuť EZ vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia, ak sa osoba nezúčastnila na súdnom konaní, na ktorom bolo vydané rozhodnutie (rozhodnutie vydané v neprítomnosti).

Na toto pravidlo sa však vzťahuje viacero výnimiek. Vykonávajúci súdny orgán nemôže odmietnuť vykonať EZ, ktorý bol vydaný na základe rozhodnutia vydaného v neprítomnosti, ak sa v EZ uvádza, že dotknutá osoba v súlade s ďalšími procesnými požiadavkami vymedzenými vo vnútroštátnych právnych predpisoch vydávajúceho členského štátu:

a) bola včas: i) buď osobne predvolaná, a tým informovaná o stanovenom termíne a mieste konania, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia, alebo sa jej inými prostriedkami skutočne doručili úradné informácie o stanovenom termíne a mieste konania takým spôsobom, že bolo jednoznačne preukázané, že táto osoba si bola vedomá plánovaného konania, a ii) informovaná o tom, že možno vydať rozhodnutie, ak sa nezúčastní konania; alebo

b) vedomá si plánovaného konania splnomocnila právneho zástupcu, ktorý bol buď vymenovaný dotknutou osobou, alebo ustanovený štátom, aby ju obhajoval v konaní, a tento právny zástupca ju v konaní skutočne obhajoval; alebo

c) po tom, ako sa jej doručilo rozhodnutie a bola výslovne poučená o svojom práve na obnovu konania alebo odvolanie, na ktorých má dotknutá osoba právo zúčastniť sa a ktoré umožnia opätovné preskúmanie samotnej veci vrátane nových dôkazov a ktoré môžu viesť k zrušeniu pôvodného rozhodnutia a vydaniu nového: i) výslovne uviedla, že proti rozhodnutiu nepodáva opravný prostriedok, alebo ii) nepodala návrh na obnovu konania alebo odvolanie v rámci príslušnej lehoty; alebo

d) rozhodnutie jej nebolo osobne doručené, ale: i) rozhodnutie sa jej osobne doručí bezodkladne po odovzdaní a bude výslovne poučená o svojom práve na obnovu konania alebo odvolanie, na ktorých má dotknutá osoba právo zúčastniť sa a ktoré umožnia opätovné preskúmanie samotnej veci vrátane nových dôkazov a ktoré môžu viesť k zrušeniu pôvodného rozhodnutia a vydaniu nového, a ii) bude poučená o lehote, v ktorej musí podať návrh na obnovu konania alebo odvolanie, ako sa uvádza v príslušnom EZ.

Rozsudok vo veci C-399/11, Melloni (37), sa týkal otázky, či sa má článok 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ vykladať tak, že za okolností stanovených v tomto ustanovení bráni vykonávajúcim súdnym orgánom, aby vykonanie EZ, ktorý bol vydaný na účely výkonu trestu, podmienili možnosťou preskúmania rozsudku vydaného v neprítomnosti vo vydávajúcom členskom štáte.

Súdny dvor sa domnieval, že článkom 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia o EZ sa stanovuje nepovinný dôvod na nevykonanie EZ vydaného na účely výkonu trestu, ak bola dotknutá osoba odsúdená v neprítomnosti. Na túto možnosť sa však vzťahujú štyri výnimky uvedené v článku 4a ods. 1 písm. a) až d). Súdny dvor rozhodol, že v týchto štyroch situáciách vykonávajúci súdny orgán nemôže odovzdanie osoby odsúdenej v neprítomnosti podmieniť možnosťou preskúmania rozsudku v jej prítomnosti.

Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-108/16 PPU, Dworzecki (38) rozhodol takto:

„Článok 4a ods. 1 písm. a) bod i) rámcového rozhodnutia 2002/584 ... sa má vykladať v tom zmysle, že také predvolanie, o aké ide vo veci samej, ktoré nebolo oznámené priamo dotknutej osobe, ale bolo na adrese dotknutej osoby odovzdané dospelej osobe, ktorá je členom tejto domácnosti a ktorá sa zaviazala ho dotknutej osobe odovzdať, bez toho, aby európsky zatykač umožňoval ubezpečiť sa, či a prípadne kedy táto dospelá osoba skutočne odovzdala toto predvolanie dotknutej osobe, samo osebe nespĺňa podmienky stanovené v tomto ustanovení.“

5.6. Zohľadnenie základných práv vykonávajúcim súdnym orgánom

Rámcové rozhodnutie o EZ neobsahuje nijaké ustanovenie o nevykonaní na základe porušenia základných práv vyžiadanej osoby vo vydávajúcom členskom štáte.

V článku 1 ods. 3, v spojení s odôvodneniami 12 a 13 rámcového rozhodnutia o EZ, sa však vysvetľuje, že v kontexte EZ sa majú rešpektovať základné práva a základné právne zásady.

Súdny dvor vo svojom rozsudku v spojených veciach C-404/15 a C-659/15 PPU, Aranyosi a Căldăraru rozhodol takto:

„… ak vykonávajúci súdny orgán disponuje objektívnymi, spoľahlivými, presnými a náležite aktualizovanými informáciami svedčiacimi o existencii buď systematických či všeobecných nedostatkov, alebo nedostatkov týkajúcich sa niektorých skupín osôb, alebo niektorých väzenských zariadení, pokiaľ ide o podmienky výkonu pozbavenia osobnej slobody, musí konkrétnym a presným spôsobom overiť, či existujú závažné a preukázané dôvody domnievať sa, že osoba, na ktorú bol vydaný európsky zatykač na účely trestného stíhania alebo výkonu trestu odňatia slobody, bude v prípade odovzdania do uvedeného členského štátu vystavená v dôsledku podmienok výkonu pozbavenia jej osobnej slobody v tomto členskom štáte skutočnému riziku neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania v zmysle článku 4 Charty základných práv Európskej únie. Na tento účel musí požiadať o poskytnutie doplňujúcich informácií súdny orgán vydávajúci zatykač, ktorý potom, čo v prípade potreby požiadal o pomoc ústredný orgán alebo jeden z ústredných orgánov členského štátu vydávajúceho zatykač v zmysle článku 7 rámcového rozhodnutia, musí tieto informácie oznámiť v lehote stanovenej v takejto žiadosti. Vykonávajúci súdny orgán musí odložiť svoje rozhodnutie o odovzdaní dotknutej osoby až dovtedy, kým získa doplňujúce informácie, ktoré mu umožnia vyvrátiť existenciu takéhoto rizika. Ak nie je možné vyvrátiť existenciu tohto rizika v primeranej lehote, tento orgán musí rozhodnúť, či je postup odovzdania potrebné skončiť.“

Ak má súdny orgán vykonávajúceho členského štátu k dispozícii dôkazy o skutočnom riziku neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania s oso