[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 27.10.2006

KOM(2006) 639 v konečnom znení

SPRÁVA KOMISIE

VZŤAH MEDZI SMERNICOU SEP A FONDAMI SPOLOČENSTVA {SEK(2006) 1375}

SPRÁVA KOMISIE

VZťAH MEDZI SMERNICOU SEP A FONDAMI SPOLOčENSTVA

1. SÚVISLOSTI A ÚčEL SPRÁVY

Smernica č. 2001/42/ES o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (smernica o strategickom environmentálnom posudzovaní (SEP))[1] sa prijala v júli 2001 a členské štáty ju mali transponovať do 21. júla 2004. Smernicou sa vyžaduje environmentálne posúdenie mnohých plánov a programov pred ich prijatím.

Počas súčasného programovacieho obdobia (2000 – 2006) sa uplatňovali podobné, ale nie rovnaké požiadavky na environmentálne hodnotenie ex ante , na rozvojové plány štrukturálnych fondov (ŠF), pomoc a programové doplnky v súlade s nariadením (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999, v ktorom sa určujú všeobecné ustanovenia o štrukturálnych fondoch.[2],[3] Na účely tohto nariadenia sa výrazom „štrukturálne fondy“ rozumie Európsky fond regionálneho rozvoja (EFRR), Európsky sociálny fond (ESF), Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF) podľa nariadenia (ES) č. 1257/1999 a Finančný nástroj na usmerňovanie rybného hospodárstva (FNURH).[4]

Pre súčasné programovacie obdobie sa tieto plány a programy ŠF osobitne vyňali z uplatňovania smernice SEP.[5] Dôvodom bolo, že plány a programy ŠF by sa takmer určite prijali predtým, ako by sa smernica mala transponovať do vnútroštátneho práva členských štátov (t. j. do 21. júla 2004) a prešli by environmentálnym hodnotením ex ante . Táto výnimka zabránila akémukoľvek riziku zdvojovania požiadaviek alebo existencii konfliktných požiadaviek na posudzovanie vyplývajúce z uplatňovania týchto dvoch právnych nástrojov a akejkoľvek neistote, ktorá by mohla nastať. V zmysle nových nariadení sa výnimka nevzťahuje na budúce programovacie obdobia (počnúc rokom 2007).[6]

V článku 12 ods. 4 smernice č. 2001/42/ES sa požaduje, aby Komisia predložila „správu o vzťahu medzi touto smernicou a nariadeniami (ES) č. 1260/1999 a (ES) č. 1257/1999 v dostatočnom predstihu pred uplynutím programových období stanovených pre tieto nariadenia, so zámerom zabezpečiť koherentný prístup ohľadom tejto smernice a následných nariadení spoločenstva.“

Zámerom tejto správy je splniť uvedenú povinnosť. Správa vymedzuje politiku a právny základ pre životné prostredie a spolufinancovanie z fondov ES, vysvetľuje spôsob, akým by sa mal identifikovať rozsah uplatňovania smernice SEP a ako tento rozsah súvisí s programovacím obdobím na roky 2007 – 2013, porovnáva environmentálne hodnotenie ex ante pre roky 2000 – 2006 so SEP podľa tejto smernice a načrtáva niekoľko záverov o vzťahu SEP-ŠF na základe skúseností v minulosti.

2. ŽIVOTNÉ PROSTREDIE A SPOLUFINANCOVANIE Z FONDOV EÚ

V článku 6 Zmluvy o ES sa uvádza, že požiadavky na ochranu životného prostredia sa musia začleniť do vymedzenia a implementovania politík EÚ. V článku 174 ods. 2 a ods. 3 sa uvádza, že „politika životného prostredia spoločenstva sa zameriava na vysokú úroveň jeho ochrany, pričom prihliada na rozmanité situácie v jednotlivých regiónoch spoločenstva,“ a že „Pri príprave politiky v oblasti životného prostredia spoločenstvo prihliadne na … podmienky životného prostredia v rôznych regiónoch spoločenstva, … hospodársky a spoločenský rozvoj spoločenstva ako celku a vyrovnaný rozvoj jeho regiónov.“ Okrem toho jedným z účelov Kohézneho fondu je poskytovať finančný príspevok na projekty v oblasti životného prostredia (článok 161).

Stratégia EÚ pre trvalo udržateľný rozvoj, potvrdená na zasadnutí Európskej rady v Göteborgu v roku 2001, podčiarkla politickú požiadavku, aby všetky politiky obsahovali trvalo udržateľný rozvoj ako predmet prioritného záujmu. Táto stratégia zdôrazňuje potrebu lepšej informovanosti s cieľom systematického posudzovania návrhov.[7] Smernica SEP je dôležitým nástrojom pri poskytovaní takýchto informácií tak, aby sa environmentálne faktory mohli lepšie začleniť do odvetvových návrhov pri ich tvorbe, a aby sa teda mohli nájsť trvalo udržateľnejšie riešenia. Dlhodobé ciele smernice sú:

„zabezpečiť vysokú úroveň ochrany životného prostredia a prispieť k integrácii environmentálnych úvah do prípravy a schvaľovania plánov a programov so zreteľom na podporu trvalo udržateľného rozvoja“ (článok 1).

Tieto ciele by sa mali dosiahnuť:

v prvom rade tým, že sa zabezpečí „vykonanie environmentálneho posudzovania určitých plánov a programov, ktoré majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie“ (článok 1); a v druhom rade, aby sa „účinky [týchto] prijatých plánov a programov zohľadnili počas ich prípravy a pred schválením“ (preambula, ods. 4).

Pre súčasné programovacie obdobie štrukturálnych fondov sa v nariadení Rady (ES) č. 1260/1999 zohľadňuje článok 6 Zmluvy o ES spojením vyhľadávania prioritných cieľov fondov okrem iného s trvalo udržateľným rozvojom, ochranou a skvalitňovaním životného prostredia (článok 1) a požiadavkou, aby Komisia a členské štáty začlenili požiadavky ochrany životného prostredia do vymedzenia a implementácie operácií štrukturálnych fondov (článok 2). To sa uskutočňuje najmä ustanovením o posudzovaní pomoci Spoločenstva ex ante vrátane jej environmentálnych aspektov (článok 41).

Podobne nariadenie (ES) č. 1257/1999 obsahuje ustanovenie o „ochrane a podporovaní vysokej hodnoty prírody a udržateľného poľnohospodárstva, ktoré rešpektuje požiadavky ochrany životného prostredia“ ako jedného z cieľov EPUZF (článok 2).

Počas súčasného programovacieho obdobia (2000 – 2006) Cardiffský proces zdokonalil zameranie na environmentálnu integráciu a dlhodobé účinky odvetvových stratégií; používajú sa na to vo väčšom rozsahu environmentálne krátkodobé ciele a ukazovatele, environmentálne posudzovanie projektov a hodnotenie programov ex ante v súlade s požiadavkami článku 41 nariadenia č. 1260/1999. Použitie fondov je takto významným článkom zabezpečovania politiky EÚ v oblasti životného prostredia.

Pre nasledujúce programovacie obdobie (2007 – 2013) sa proces poskytovania pomoci z fondov zjednodušil a decentralizoval. V rámci celkového kontextu reformy sa zachovali dlhodobé ciele podpory trvalo udržateľného rozvoja, ochrany a zdokonaľovania životného prostredia v súlade so závermi z Göteborgu.

Finančné výhľady na roky 2007 – 2013 znížili počet štrukturálnych fondov. ŠF v období rokov 2007 – 2013 budú pozostávať z EFRR a ESF, ako aj Kohézneho fondu (KF). Európsky fond pre rybné hospodárstvo (EFRH) a Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka (EPFRV) už nie sú viac súčasťou ŠF v prísnom zmysle slova, a sú umiestnené v rámci rozličných oddielov finančných výhľadov. Z dôvodu zosúladenia a preto, že rovnaké zdôvodnenia sa uplatňujú v každom prípade, táto správa diskutuje vzťah medzi smernicou SEP a všetkými uvedenými fondmi vrátane KF, ktorý bude mať podľa nového nariadenia formu programu.

Hoci sa pre operačné programy (OP) vyžaduje hodnotenie ex ante , takéto hodnotenie sa nevyžaduje pre Národné strategické referenčné rámce (NSRF) (ani pre Národné strategické plány v EPFRD a EFRH) a v súčasnosti sa nevyžaduje ani osobitné environmentálne hodnotenie ex ante (ktoré je v skutočnosti nahradené smernicou SEP).

V nariadení Rady (ES) č. 1083/2006 z 11. júla 2006, ktorým sa určujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde a Kohéznom fonde a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1260/1999[8], sa ustanovuje, že „akcia uskutočňovaná v rámci fondov zahŕňa na celoštátnej a regionálnej úrovni priority Spoločenstva zamerané na podporu trvalo udržateľného rozvoja prostredníctvom posilňovania rastu, konkurencieschopnosti, zamestnanosti a sociálnej inklúzie a ochrany a zlepšenia kvality životného prostredia“ (článok 3). Nariadením sa tiež objasňuje, že dlhodobé ciele fondov sa realizujú v rámci trvalo udržateľného rozvoja a podpory Spoločenstva s cieľom ochraňovať a zlepšovať životné prostredie ako sa ustanovuje v článku 6 zmluvy (článok 17).

Celkovým poslaním EPFRV[9] je „prispievať k podpore trvalo udržateľného rozvoja vidieka v celom Spoločenstve“ (článok 3) a spomedzi jeho dlhodobých cieľov je to „zlepšenie životného prostredia a vidieku podporovaním manažmentu krajiny“ (článok 4 písm. b).

Podobne nariadenie Rady č. 1198/2006 o Európskom fonde pre rybné hospodárstvo (EFRH) obsahuje dlhodobý cieľ posilňovania „ochrany a zlepšenia životného prostredia a prírodných zdrojov, keď sa týkajú odvetvia rybného hospodárstva“ a povzbudzovania „trvalo udržateľného rozvoja a zlepšenia kvality života v oblastiach s činnosťami v odvetví rybného hospodárstva (článok 4 písm. e) a písm. f)).

V nasledujúcom programovacom období sa podpora z týchto európskych nástrojov spolufinancovania bude naďalej významnou mierou podieľať na zlepšovaní stavu životného prostredia.

3. UPLATňOVANIE SMERNICE SEP NA PLÁNY A PROGRAMY V RÁMCI FONDOV SPOLOčENSTVA

Smernica SEP sa vzťahuje na každý plán alebo program, ktorý patrí do jej rozsahu pôsobnosti definovaného v článkoch 2 a 3. Výnimka pre plány a programy ŠF sa v programovacom období na roky 2007 – 2013 neuplatňuje a obidve nariadenia č. 1083/2006 a č. 1698/2005 sa vzťahujú výhradne na potrebu zohľadňovať posudzovanie vplyvov na životné prostredie (PVŽP) a právne predpisy SEP v hodnoteniach, ktoré sa vykonávajú v rámci fondov.[10] Z toho vyplýva, že pri akomkoľvek pláne alebo programe na obdobie podľa nových nariadení po roku 2006,, na ktorý sa vzťahuje rozsah uplatňovania, sa bude vyžadovať posúdenie uvedené v tejto smernici.[11]

Články 2 a 3 smernice SEP obsahujú súbor skúšok, ktoré sa musia vykonať, aby sa zistilo, či sa je pre plán alebo program potrebné uplatniť SEP. Nižšie uvedená príloha 1 (ktorá je založená na skoršom usmernení vypracovanom Komisiou)[12] poskytuje stručnú analýzu spôsobu uplatnenia týchto skúšok pre plány a programy v rámci fondov Spoločenstva. Záver Komisie (bez toho, aby bola dotknutá úloha Európskeho súdneho dvora pri výklade právnych predpisov ES) je, že pre programovacie obdobie na roky 2000 – 2006 mnohé plány a programy ŠF spĺňali kritériá uvedené v článkoch 2 a 3 smernice SEP a v prípade, že by sa bola uplatňovala v čase ich vypracovania, bolo by nutné ich podľa tejto smernice posúdiť.

Pre obdobie rokov 2007 – 2013 sa nariadením č. 1083/2006 nevyžaduje hodnotenie ex ante NSRF, ale vyžaduje sa pre OP (článok 48 ods. 2). Neprítomnosť požiadavky na osobitné environmentálne hodnotenie ex ante znamená, že by nemalo vzniknúť nebezpečenstvo právneho nesúladu v právnych predpisoch Spoločenstva ani nesúlad so smernicou SEP, čo bola obava pre programovacie obdobie, ktoré sa končí v roku 2006.

Požiadavka podľa článku 47 nariadenia 1083/2006 na hodnotenia, aby zohľadňovali právne predpisy Spoločenstva týkajúce sa vplyvov na životné prostredie a na strategické environmentálne posudzovania zdôrazňuje, že príslušné smernice sa uplatňujú vtedy, keď sú splnené kritériá, ktoré sú v nich uvedené.

V dôsledku spôsobu definovania rozsahu pôsobnosti smernice SEP a rôznorodosti v povahe plánov a programov v rámci fondov nie je možné kategoricky vopred povedať, ktoré plány a programy by mohli do jej rámca pôsobnosti patriť, ale najpravdepodobnejšie to budú OP.

Kľúčovou skúškou pri prijímaní rozhodnutia o uplatňovaní v tomto kontexte bežne je, či dotknutý OP stanovuje rámec pre budúce schválenie projektov , pretože sa vychádza z toho, že OP spĺňajú ostatné kritériá (uvedené v článku 2).

V prípade OP teda treba posúdiť potrebu uplatniť SEP. V prípade mnohých štrukturálnych a kohéznych fondov môže byť nutné posúdenie podľa tejto smernice, najmä (ale nie výhradne) v prípade, že ide o projekty, ktoré sú uvedené v prílohe I alebo II k smernici PVŽP.[13]

Ak členské štáty splnia minimálne požiadavky nariadenia č. 1083/2006, Komisia nebude považovať za potrebné uplatňovať SEP pre NSRR (pretože nestanovujú rámec pre budúce schválenie projektov), ho členské štáty to však napriek tomu môžu považovať za užitočné.

Rovnaké odôvodnenie sa vzťahuje na národné strategické plány pre rozvoj vidieka a programy rozvoja vidieka požadované podľa nariadenia EPFRV, a na národné strategické plány a OP požadované podľa EFRH. Ani tu sa neočakáva, že v prípade plánov na vnútroštátnej úrovni, ktoré sa pridŕžajú minimálnych požiadaviek príslušného nariadenia, bude potrebné uplatniť SEP (pretože nestanovujú rámec pre budúce schválenie projektov), ale v prípade programov rozvoja vidieka a OP (pre rybné hospodárstvo) pravdepodobne bude nutné SEP uplatniť . Preto by sa mali posúdiť z hľadiska požiadaviek smernice, čo platí o všetkých regionálnych programoch, ktoré by mohli spĺňať kritériá smernice.

Orgány budú musieť uplatňovanie smernice SEP dôkladne zvážiť, aby sa vyhli akémukoľvek riziku nezhody. V prípade uplatňovania smernice musia byť členské štáty schopné pred prijatím OP preukázať, že spĺňajú požiadavky smernice.

Komisia v usmernení o hodnotení ex ante pripomenula členským štátom ich povinnosti súvisiace so smernicou SEP . V tejto súvislosti sa tiež navrhuje, ako by SEP mohlo dopĺňať hodnotenie ex ante (tejto otázke sa venuje bod 6 tejto správy).[14]

4. POžIADAVKY ENVIRONMENTÁLNEHO POSUDZOVANIA PODľA SMERNICE SEP

Environmentálne posudzovanie v súlade so smernicou SEP obsahuje tieto prvky:

a) Určenie rozsahu environmentálnej správy

Pri rozhodovaní o rozsahu a úrovni podrobnosti informácií, ktoré musia byť začlenené do environmentálnej správy sa musia uskutočniť porady s orgánmi pre životné prostredie menovanými členským štátom (určenie rozsahu) (článok 5 ods. 4).

b) Príprava environmentálnej správy

Správa (ktorá musí mať dostatočnú kvalitu) musí obsahovať informácie, ktoré možno odôvodnene požadovať (článok 5 ods. 2) a jej podrobný obsah je predpísaný v prílohe I k smernici (pozri prílohu 2).

c) Uskutočňovanie porád

Po vypracovaní návrhu plánu alebo programu a environmentálnej správy musia mať orgány verejnej správy a orgány pre životné prostredie možnosť pripomienkovať návrh plánu alebo programu a environmentálnej správy (článok 6). Pod pojmom „verejnosť“ sa rozumie „trvalo udržateľného rozvoja a zlepšenia kvality života v oblastiach s činnosťami v odvetví rybného hospodárstva.“ Verejnosť musí byť identifikovaná vrátane „zainteresovanej verejnosti, alebo pravdepodobne zainteresovanej verejnosti alebo verejnosti majúcej záujem na veci rozhodovanej podľa tejto smernice, vrátane relevantných mimovládnych organizácií, akými sú organizácie podporujúce ochranu životného prostredia a ďalšie zainteresované organizácie.“ V dôsledku toho je smernica v súlade s Aarhuským dohovorom.[15]

Ďalšie členské štáty, ktoré pravdepodobne môžu byť ovplyvnené environmentálnymi vplyvmi plánu alebo programu, musia byť tiež informované a vyzvané, aby sa v prípade záujmu zúčastnili porád (článok 7).

d) Zohľadňovanie environmentálnej správy a výsledkov porád v procese prijímania rozhodnutí

Environmentálna správa a stanoviská prijaté počas porád sa musia zohľadniť pri príprave plánu alebo programu (článok 8). Môže sa teda dôjsť k záveru, že do návrhu plánu alebo programu je potrebné alebo žiaduce vniesť zmeny a doplnenia.

e) Oznámenie rozhodnutia

Vymenované orgány pre životné prostredie a verejnosť (a ktorýkoľvek členský štát, ktorý sa zúčastnil porád) musia byť informované o prijatí plánu alebo programu a musia sa im sprístupniť určité doplnkové informácie (vrátane spôsobu zohľadnenia environmentálnych aspektov a výsledkov porád) (článok 9).

f) Monitorovanie

Monitorovanie nie je súčasťou definície environmentálneho posudzovania v článku 2, ale v článku 10 smernice sa požaduje monitorovanie významných environmentálnych účinkov implementácie plánu alebo programu, okrem iného s cieľom identifikovať nepredvídané nepriaznivé účinky a umožniť prijatie vhodných nápravných opatrení. V snahe zamedziť zdvojovaniu možno v prípade potreby použiť existujúce mechanizmy monitorovania (článok 10). Presná podoba monitorovania závisí od povahy a obsahu dotknutého plánu alebo programu. Napríklad v prípade programu v oblasti maloobjemového rybolovu, ktorý sa týka len jedného alebo dvoch projektov, sú potrebné úplne iné opatrenia, ako v prípade programu, v rámci ktorého sa predpokladajú veľké investície do infraštruktúry.

5. SÚLAD MEDZI USTÁLENOU PRAXOU V ZMYSLE SÚčASNÝCH NARIADENÍ PRE ŠF A POžIADAVKAMI SMERNICE SEP

Požiadavky na environmentálne hodnotenie ex ante podľa článku 41 ods. 2 písm. b) nariadenia (ES) č. 1260/1999 sú relatívne stručné. Hodnotenie musí obsahovať:

- hodnotenie ekologickej situácie v dotknutom regióne, osobitne tých úsekov životného prostredia, ktoré môžu byť značne ovplyvnené environmentálnymi vplyvmi pomoci zo ŠF,

- mechanizmy začlenenia ekologického rozmeru do pomoci zo ŠF a súlad s existujúcimi krátkodobými a dlhodobými národnými, regionálnymi a miestnymi cieľmi v oblasti životného prostredia,

- mechanizmy pre zabezpečenie zhody s právnou úpravou Spoločenstva o životnom prostredí,

- odhad očakávaných dopadov tejto stratégie a pomoci ŠF na stav životného prostredia.

Pri zavádzaní týchto požiadaviek do praxe sa orgány v niektorých členských štátoch riadili vnútroštátnymi usmerneniami alebo usmerneniami Komisie,[16] alebo smernicou 2001/42/ES, aj keď sa v danom čase ešte neuplatňovala.

Hlavné rozdiely medzi postupom SEP a osvedčenými postupmi pri environmentálnom posudzovaní plánov a programov ex ante v rámci súčasného programovacieho obdobia možno zhrnúť takto:

(i) podľa smernice sa musia uskutočniť porady s orgánmi pre oblasť životného prostredia o rozsahu a úrovni podrobnosti informácií, ktoré sa zahrnú do environmentálnej správy;

(ii) existuje formálna požiadavka zohľadňovať odôvodnené alternatívy v SEP;

(iii) požiadavky smernice na informácie sú vyjadrené kompletne a presne a výslovne obsahujú posudzovanie environmentálnych problémov a dlhodobých cieľov a spôsob ich zohľadňovania (pozri prílohu 3);

(iv) smernica obsahuje formálnu požiadavku na uskutočňovanie porád s verejnosťou (a výslovne s orgánmi pre životné prostredie) o pláne alebo programe a o environmentálnej správe, v prípade potreby aj na uskutočnenie cezhraničných porád; a

(v) environmentálna správa a výsledky porád sa musia zohľadniť pri príprave plánu alebo programu a po jeho prijatí sa musí verejnosti, orgánom pre životné prostredie a ktorémukoľvek štátu, ktorý sa zúčastnil na poradách, sprístupniť vyhlásenie sumarizujúce spôsob zohľadnenia.

Takže sa zdá sa byť jasné, že aj keď existujú výrazné rozdiely v spôsoboch vyjadrenia požiadaviek príslušných právnych nástrojov, v praxi by prechod od environmentálneho hodnotenia ex ante k SEP v súlade so smernicou mal byť pokrokom oproti predošlým osvedčeným postupom, čo by pre členské štáty nemalo predstavovať neprekonateľné ťažkosti. Treba však poznamenať, že smernica je vo svojich požiadavkách špecifická, a že zavádza niekoľko dodatočných prvkov v porovnaní s článkom 41 ods. 2 písm. b). Na rozdiel od predchádzajúceho usmernenia je navyše právne vymožiteľná.

V prílohe 2 sa porovnáva proces SEP s požiadavkami na programovacie obdobie na roky 2000 – 2006.

6. PROGRAMOVACIE OBDOBIE NA ROKY 2007 – 2013

Vzťah medzi smernicou SEP a nariadeniami, ktorými sa riadi programovacie obdobie na roky 2007 – 2013, sa z právneho hľadiska javí ako koherentný a komplementárny, pričom dodržiavaním požiadaviek SEP by sa mali dosiahnuť niektoré významné zlepšenia v porovnaní so súčasným postupom.[17] Tieto požiadavky výrazne formalizujú to, čo už bolo najlepším postupom pri uskutočňovaní environmentálnych hodnotení ex ante , ale aby sa zabezpečil hladký priebeh programovania a posudzovania a dosiahol sa maximálny úžitok zo SEP pri vytváraní programu, je potrebné, aby orgány pozorne plánovali príslušné činnosti.

Neexistencia akejkoľvek požiadavky na environmentálne hodnotenie ex ante v spojení s ustanoveniami článku 11 ods. 2 smernice SEP, ktoré umožňujú vytvárať koordinované alebo spojené postupy, aby nedochádzalo k zdvojovaniu znamená, že neexistuje právna zábrana na vytvorenie jednotného hodnotiaceho postupu na úrovni programovania.

Je v záujme orgánov, aby brali do úvahy uplatňovanie smernice SEP a zapojili orgány pre životné prostredie čím najskôr tak, aby sa zabránilo oneskoreniu pri ukončovaní tvorby OP a programov rozvoja vidieka. Posudzovanie a tvorba programov by mali začať približne v rovnakom čase a mala by sa zabezpečiť vzájomná opakovaná výmena informácií. Environmentálna správa požadovaná na účely SEP by mala byť ukončená pri tvorbe programu tak, aby štruktúra programu mohla mať prospech z rastúceho pochopenia pravdepodobných účinkov. Bude potrebná úzka spolupráca medzi skupinou tvoriacou program a skupinou posudzovateľov (ak tieto činnosti nie sú kombinované v rámci jednej skupiny).

Orgánom sa hlavne odporúča, aby už v počiatočnej fáze zvážili požiadavky včasných a efektívnych porád s verejnosťou a spôsob, ako navrhnú ich uskutočnenie. Ak to v procese plánovania neurobia dostatočne včas, môže to viesť k oneskorovaniu v neskorších fázach hodnotenia, keď čas môže byť veľmi vzácny. Skúsenosti, napríklad v Nemecku a vo Veľkej Británii v období rokov 2001 – 2006 ukazujú, že porady možno uskutočňovať aj pri rešpektovaní časových ohraničení. Pozorné naplánovanie hodnotenia by umožnilo, aby sa environmentálne posúdenie vykonalo v súlade so smernicou č. 2001/42/ES bez nenáležitého predlžovania procesu plánovania. Ak sú environmentálne záujmy primerane zastúpené v partnerských zmluvách, možno environmentálne záležitosti riešiť a dokumentovať (a začleniť možnosti dosiahnutia pozitívnych environmentálnych výsledkov) pri tvorbe programu.

Environmentálna správa je významným nástrojom začlenenia environmentálnych aspektov pri príprave a prijímaní plánov a programov. Správa musí obsahovať informácie, ktoré možno primerane požadovať, berúc medzi iným do úvahy obsah a úroveň podrobností v pláne alebo programe. To znamená, že v správe pre všeobecný plán načrtnutý v hrubých rysoch nemusia byť uvedené veľmi podrobné informácie a analýzy, ale oveľa viac podrobností bude potrebných pre plán alebo program, ktorý samotný obsahuje vysokú úroveň podrobností. Inými slovami environmentálne správy by mali byť proporčné povahe plánu alebo programu, ktorých sa týkajú, pričom plnia požiadavky prílohy I.

Ak sa SEP vykonáva na strategickej úrovni (NSRF, NSP), malo by preskúmať široké oblasti navrhované na podporu, aby sa v maximálnom rozsahu zabezpečilo dosiahnutie environmentálne výhodných programov a opatrení. Na programovej úrovni by SEP malo byť konkrétnejšie. Pri posudzovaní by sa opis životného prostredia mal vzťahovať na druhy účinku, ktoré môžu vyplývať z navrhovaných opatrení, aby sa jasne ukázalo, ako činnosť podporovaná fondmi môže ovplyvniť životné prostredie. Nezávisle od druhu plánu alebo programu by sa mala na základe skúseností stanoviť platnosť a dôkladnosť vybraných ukazovateľov a tieto by sa mali starostlivo vybrať, aby počas dlhého obdobia demonštrovali environmentálne výhody vyplývajúce z opatrení v programoch a umožnili dostatočné monitorovanie ich výsledkov, ako aj identifikáciu a primeranú nápravu nepredvídaných nepriaznivých účinkov.

OP a programy rozvoja vidieka môžu dláždiť cestu pre rôzne prípadné činnosti, z ktorých nie všetky budú projektmi v zmysle smernice. V takýchto prípadoch má len malý zmysel snažiť sa obmedziť SEP iba na prvky programu týkajúce sa programu. To nemusí byť v súlade so smernicou. Účelom SEP je zdokonaliť plánovanie a väčší zmysel má vykonať hodnotenie celého programu (s primeraným pokrytím každého jeho aspektu) než sa pokúšať zavádzať umelé odlišnosti, ktoré môžu zdeformovať posudzovanie.

Zatiaľ čo SEP pomáha optimalizovať príspevok programov k trvalo udržateľnému rozvoju, ak sa žiadne SEP nevyžaduje, bude výzvou formulovať, implementovať a hodnotiť programy vo svetle potrieb trvalo udržateľného rozvoja a identifikovať spôsoby, ktorými sa zásady trvalo udržateľného rozvoja môžu začleniť do projektov tak, aby sa pridala hodnota k ich výsledkom a vplyvom, ako aj k širšiemu rozvoju cieľov programu. V týchto prípadoch hodnotenie ex ante bude potrebovať zvažovanie environmentálnych dôsledkov návrhov. Existujú príklady ESF zo súčasného programovacieho obdobia, ktoré takéto zásady úspešne začlenili.[18]

Mnohé orgány by mali byť schopné stavať na predchádzajúcich skúsenostiach z environmentálneho hodnotenia pri nadchádzajúcom programovacom období, iné však môžu považovať za potrebné vybudovať kapacity. Medzi inými zdrojmi informácií možno v príručke „Greening Regional development Programmes Network (GRDP)[19] vytvorenej začiatkom roku 2006 nájsť praktický návod na uplatňovanie SEP v kontexte politiky súdržnosti.

7. ZÁVER

Zdá sa, že environmentálne hodnotenia ex ante vykonávané pre súčasné obdobie do roku 2006 majú priaznivý vplyv na štruktúru programov ŠF vďaka rozvinutejšiemu prístupu v porovnaní s predchádzajúcim obdobím (do roku 2000). Konkrétne, hodnotenia zohľadňovali viac ako len úroveň, na ktorej by sa mali určiť jednotlivé ciele, ale aj ich odôvodnenie (či sú to skutočne správne ciele) a aký je najlepší spôsob na ich dosiahnutie. Pre hodnotenie ex ante je veľmi dôležité stanoviť jasné spojenie medzi výsledkami, výstupmi a vplyvmi a príčinné súvislosti medzi nimi. Je jasné, že požiadavky na hodnotenia v nariadení 1260/1999 pomohli pozdvihnúť kultúru hodnotenia a zvýšiť kapacitu v členských štátoch. V niektorých prípadoch sa pred nástupom výrazného uplatňovania ŠF vykonalo len veľmi malé hodnotenie.

Celkové poučenie z minulej skúsenosti je, že dobre organizovaný a správne financovaný systém hodnotenia podporený primeranými štruktúrami a jasným zmyslom účelu alebo zamerania je významným nástrojom pri maximálnom využití výhod zo spolufinancovania Spoločenstvom. Hodnotenia vykonané v prvotnom štádiu plánovania skúsenými hodnotiteľmi zamerané na správne otázky a so záväzkom kľúčových zainteresovaných skupín môžu zabezpečiť komplexný prístup k trvalo udržateľnému rozvoju, ktorý zohľadní záujmy rozličných záujmových skupín a umožní rozvoj environmentálnych príležitostí. Neexistuje jasný dôkaz, či prijaté rozhodnutie vyňať programovacie obdobie na roky 2000 – 2006 zo SEP malo škodlivé dôsledky pre životné prostredie, pretože sa vyžadovalo osobitné environmentálne hodnotenie ex ante . Počas programovacieho obdobia na roky 2007 – 2013 sa toto osobitné hodnotenie účinne nahradí SEP, ktoré bude dôležitým nástrojom pri podporovaní trvalo udržateľného rozvoja a ktoré zužitkuje poznatky z oblasti hodnotenia získané počas programovacieho obdobia na roky 2000 – 2006.

[1] Ú. v. ES L 197/30, 21.7.2001. Slovo „strategický“ sa v smernici ani v jej názve nenachádza. Používa sa tu len z dôvodu vhodnosti.

[2] Ú. v. ES L 161/1, 26.6.1999.

[3] Plány a programy ŠF sú tiež predmetom hodnotenia ex ante z hľadiska spoločenskej a hospodárskej situácie a rovnosti medzi mužmi a ženami. Na tieto aspekty sa smernica č. 2001/42/ES nevzťahuje a nie sú ani ďalej predmetom diskusie tejto správy.

[4] Pozri článok 2 nariadenia 1260/1999. Článkom 49 nariadenia EPUZF (nariadenie Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a o zmene, doplnení a zrušení určitých nariadení, Ú. v. ES L 160/80, 26.6.1999) sa požaduje, že hodnotenia plánov a programov v zmysle tohto nariadenia musia rešpektovať zásady článkov 40 – 43 nariadenia č. 1260/1999. V článku 1 nariadenia FNURH ((ES) č. 1263/1999) sa požaduje, aby sa štrukturálne opatrenia implementovali s finančnou pomocou podľa tohto nariadenia na podporu cieľov ustanovených (okrem iného) v nariadení (ES) č. 1260/1999.

[5] Článok 3 ods. 9 smernice č. 2001/42/ES.

[6] Nariadenie Rady (ES) č. 1083/2006 z 11. júla 2006, ktorým sa určujú všeobecné ustanovenie o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde a Kohéznom fonde a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1260/1999; nariadenie Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka Európskym poľnohospodárskym fondom pre rozvoj vidieka (EPFRV); nariadenie Rady (ES) č. 1198/2006 z 27. jula 2006 o Európskom fonde pre rybné hospodárstvo (EFRH).

[7] KOM(2001)264, konečné znenie. Závery predsedníctva sú v SN 200/1/01 REV 1.

[8] Ú. v. EÚ L 210/25, 31.7.2006.

[9] Nariadenie Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005.

[10] Pozri článok 47 nariadenia Rady (ES) č. 1083/2006 a článok 84 nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005. Článok 44 nariadenia EFRH sa všeobecnejšie týka zohľadňovania vplyvov na životné prostredie.

[11] Jedinými výnimkami by boli prípady, v ktorých v členskom štáte určenom článkom 3 ods. 3 alebo ods. 4 posúdenie nebolo potrebné, pretože plán alebo program by pravdepodobne nemal významný vplyv na životné prostredie, alebo prípady, na ktoré sa vzťahujú výnimky uvedené v článku 3 ods. 8.

[12] Implementácia smernice č. 2001/42/ES; pozri http://ES.europa.eu/environment/eia/SEP-support.htm.

[13] Smernica Rady z 27. júna 1985 o posudzovaní účinkov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (85/337/EHS) zmenená a doplnená smernicami č. 97/11/ES a č. 2003/35/ES.

[14] Pozri http://ES.europa.eu/comm/regional_policy/sources/docoffic/working/doc/exante_sf2007-2013_en.pdf.

[15] Európska hospodárska komisia Organizácie Spojených národov, Dohovor o prístupe k informáciám, Účasť verejnosti na rozhodovaní a prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, Aarhus, Dánsko, 25. júna 1998.

[16] „Príručka na posudzovanie plánov regionálneho rozvoja a programov štrukturálnych fondov EÚ“, pripravená manažmentom environmentálnych zdrojov pre Európsku Komisiu, DGXI, Životné prostredie, jadrová bezpečnosť a občianska ochrana, august 1998.Pozri http://www.europa.eu.int/comm/environment/eia/home.htm„Životné prostredie a trvalo udržateľný rozvoj, Návod na hodnotenie ex ante vplyvov na životné prostredie alebo programov regionálneho rozvoja“ pripravený Ecotec Research and Consulting v mene DG XVI Európskej komisie. Hodnotenie a dokumenty, č. 6, máj 1999.

[17] V prílohe 3 pracovného dokumentu „Hodnotenie ex ante zásahov štrukturálnych fondov“ sa odporúčajú postupy pre hodnotenia a strategické environmentálne posudzovanie ex ante. Táto príloha je dostupná na adrese: http://ES.europa.eu/regional _policy/sources/docoffic/working/sf2000_en.htm

[18] Macleod C, (2005), „Integrovanie trvalo udržateľného rozvoja do programov štrukturálnych fondov: Vyhodnotenie škótskych skúseností.“ Europaen Environment, 15, 313 - 331.

[19] GRDP, Príručka o SEP pre politiku súdržnosti, február 2006.