Návrh smernica Európskeho Parlamentu a Rady o zaistení, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a smernice 98/78/ES a 2002/83/ES {SEK(2004)443} /* KOM/2004/0273 v konečnom znení - COD 2004/0097 */





Brusel, 21.4.2004 KOM(2004) 273 v konečnom znení 2004/0097 (COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o zaistení, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a smernice 98/78/ES a 2002/83/ES {SEK(2004)443} (predložená Komisiou) 1. VŠEOBECNÝ KOMENTÁR [1] JEDNOTNÝ FINANčNÝ TRH V EÚ BUDE PREDSTAVOVAť ROZHODUJÚCI FAKTOR ROZVOJA KONKURENCIESCHOPNOSTI EURÓPSKEHO HOSPODÁRSTVA A ZNIžOVANIA KAPITÁLOVÝCH NÁKLADOV SPOLOčNOSTÍ. INTEGROVANÝ TRH, KTORÝ SA SPRÁVNE REGULUJE A ZAKLADÁ SA NA OBOZRETNOM PODNIKANÍ, PRINESIE SPOTREBITEľOM A ďALšÍM ÚčASTNÍKOM TRHU VEľKÉ VÝHODY SPOčÍVAJÚCE V LEPšEJ OCHRANE PROTI ÚPADKU INšTITÚCIÍ A ICH NESCHOPNOSTI PLNIť ZÁVÄZKY. PROSTRIEDKOM NA ZABEZPEčENIE TOHTO INTEGROVANÉHO TRHU JE AKčNÝ PLÁN PRE FINANčNÉ SLUžBY. AKčNÝ PLÁN PRE FINANčNÉ SLUžBY OZNAMUJE NÁVRH SMERNICE O DOHľADE NAD ZAISTENÍM NA ZAčIATKU ROKU 2004. Zaistenie predstavuje štruktúrovaný prevod rizika medzi poisťovňou a zaisťovňou. Zaistenie má pre poisťovňu tieto funkcie: zníženie technického rizika, trvalý prevod technických rizík na zaisťovateľa, zvýšenie homogénnosti portfólia poistenia, zníženie kolísania technických výsledkov, náhrada za kapitál/vlastné zdroje, obstaranie zdrojov na financovanie a poskytovanie služieb. Napriek zjavnému spojeniu s priamym poistením sú niektoré špecifické charakteristiky zaistenia, ktoré môže byť potrebné zdôrazniť. Priamy zmluvný vzťah medzi zaisťovateľom a pôvodným poisteným nie je a poistníci zvyčajne nemajú prednosť vo vzťahu k majetku zaisťovateľa pri úhrade svojich pohľadávok. Zaistenie okrem toho predstavuje obchodnú činnosť medzi profesnými stranami. Zaistenie má, pokiaľ ide o zemepisné hľadisko, viac medzinárodný charakter a vyšší stupeň rôznorodosti a kombinácie poistných odvetví ako priame poistenie. Zaisťovníctvo hrá v hospodárstve významnú úlohu tým, že zabezpečuje veľkoobchodné krytie rizík, ktoré poisťovne preberajú za svojich klientov. Kým priemerná úroveň postúpenia je v EÚ dosť nízka (t. j. okolo 10 % celého poistného je zaistených), úroveň postúpenia je relatívne vysoká v prípade niektorých činností (t. j. v priemere 18 % poistného v neživotnom poistení je zaisteného v porovnaní s priemerne 3 % poistného v životnom poistení). Zaisťovne okrem poisťovania poisťovní predstavujú aj významných finančných sprostredkovateľov a inštitucionálnych investorov. Finančné aktíva zaisťovateľov v roku 2001 predstavovali 1 % globálneho trhu cenných papierov[2]. Stabilita zaisťovníctva je preto rozhodujúca nielen pre stabilitu poisťovníctva všeobecne, ale má významný vplyv aj na finančný systém ako celok. Nedávne dôkazy o finančnom napätí medzi zaisťovateľmi upriamili pozornosť na úroveň a povahu rizika, ktoré tento sektor preberá. Popri rizikách, ktorým čelia prvopoistitelia, zaisťovatelia čelia dvom ďalším rizikám. Po prvé, zvyčajne podliehajú väčšej volatilite svojich finančných výsledkov, pretože chránia trh prvopoistenia proti vystaveniu najvyšším rizikám, napríklad rizikám katastrofy. V dôsledku tohto rizika potrebujú udržiavať relatívne vysokú úroveň kapitalizácie. Po druhé, môžu dostávať žiadosti o podporu dcérskych spoločností s finančnými problémami, keďže často predstavujú vrcholnú obchodnú spoločnosť v štruktúre skupiny. Zaisťovatelia napriek týmto dodatočným rizikám pôsobia na globálnom trhu, na ktorom ich činnosť často nepodlieha dohľadu nad obozretným podnikaním, alebo je tento systém slabší ako pre prvopoistiteľov. Okrem toho neexistuje globálny rámec pre dohľad nad zaisťovníctvom. Táto situácia vzbudzuje obavy z potenciálnych rizík zaisťovníctva. Na druhej strane zaisťovatelia môžu využívať výhody výraznej geografickej a odvetvovej diverzifikácie vo vyššej miere ako spoločnosti zaoberajúce sa priamym poistením. Zaisťovníctvo predstavuje vysoko medzinárodné odvetvie s obmedzeným počtom veľkých spoločností. V roku 2002 celkové zaistné 40 najväčších zaisťovacích skupín predstavovalo 138 601 200 000 USD, z toho 58 544 000 000 USD patrí zaisťovniam EÚ[3]. V EÚ má dominantné postavenie Nemecko so spoločnosťami ako Munich Re, Hannover Re a Allianz Re. Lloyd's predstavuje najväčšiu zaisťovňu v Spojenom kráľovstve a SCOR spolu s Axa Re sú najväčšími francúzskymi zaisťovňami. 1) Potreba európskeho právneho rámca pre dohľad nad zaisťovníctvom V EÚ v súčasnosti neexistujú harmonizované predpisy dohľadu nad zaisťovníctvom. Nedostatočný regulačný rámec EÚ pre zaisťovníctvo viedol k veľkým rozdielom v úrovni dohľadu nad zaisťovňami v EÚ. Rozdielne vnútroštátne pravidlá vyvolali neistotu pre prvopoistiteľov (a ich poistencov), obchodné prekážky v rámci vnútorného trhu, administratívnu záťaž a náklady, ako aj oslabenie pozície EÚ v medzinárodných obchodných rokovaniach: Neistota pre prvopoistiteľov (a ich poistencov): Rozdielne spôsoby dohľadu nad zaisťovníctvom v EÚ viedli k zvýšeniu ťažkostí prvopoistiteľov pri obozretnom výbere svojich zaisťovateľov na základe optimálnych nákladov. Výber zaisťovateľov má pre poisťovňu rozhodujúcu dôležitosť a mohol byť mať vplyv aj na schopnosť prvopoistiteľov vyplácať poistné plnenia poistencom. Obchodné prekážky: Niektoré krajiny EÚ používajú systémy, pri ktorých aktíva zaisťovateľa treba založiť (kolateralizovať) na krytie rezerv na budúce poistné plnenie. To sťažuje optimálne riadenie investícií, a tým vedie k vyšším prevádzkovým nákladom pre zaisťovne. To v skutočnosti môže zvýšiť cenu, ktorú zaisťovateľ účtuje za preberanie rizík od prvopoistiteľov. Zaisťovne sa môžu tiež rozhodnúť nebyť aktívne na trhoch, na ktorých sa požaduje zakladanie kolaterálu, v dôsledku čoho dostupnosť ochrany vo forme zaistenia bude obmedzenejšia. Administratívna záťaž: Comité Européen des Assurances (CEA) a OECD zistili administratívne prekážky v EÚ pre cezhraničné služby v zaisťovníctve. Nedostatočné vzájomné uznávanie medzi orgánmi dohľadu EÚ v oblasti zaistenia v niektorých prípadoch znamená, že zaisťovne vo viacerých členských štátoch podliehajú rozdielnym pravidlám dohľadu. To môže zaisťovniam spôsobiť značný objem duplicitnej práce a vyššiu administratívnu záťaž. Príkladmi zaťažujúcich správnych opatrení sú viacnásobné kontroly vhodnosti vrcholového manažmentu skupiny, požiadavka dvojitého potvrdzovania súvah audítormi, ako aj povinnosť pobočiek vydávať finančné výkazy podľa miestnych GAAP (všeobecne uznávaných účtovných princípov) za celú skupinu. Medzinárodné obchodné rokovania: Tvrdí sa, že neexistencia harmonizovaného systému EÚ sťažuje medzinárodné dohody o vzájomnom uznávaní. Absencia týchto dohôd znamená, že európski zaisťovatelia sa stretávajú s veľkými prekážkami vstupu na zahraničné trhy, napríklad s požiadavkou zriadiť kolaterál pre hodnotu ich záväzkov na zahraničnom trhu, na ktorom má zaisťovateľ v úmysle pôsobiť. Ak sa na úrovni EÚ neprijmú opatrenia, existuje riziko, že vnútorný trh služieb v oblasti zaistenia naďalej nebude fungovať optimálne, čo poškodí zaisťovníctvo v EÚ. Prerokúvanie dohôd o vzájomnom uznávaní s tretími trhmi môže byť podstatne ťažšie. Dohľadu nad zaisťovníctvom sa v posledných rokoch venovala veľká pozornosť na medzinárodnom poli. G7 a MMF vyjadrili obavy, že nedostatočná regulácia zaisťovníctva by mohla byť prekážkou medzinárodnej finančnej stability. MMF pri nedávnom prehodnocovaní programu FSAP (Financial Sector Assessment Programme) skutočne zdôraznil potrebu právnych predpisov v tejto oblasti. Fórum finančnej stability (FSF) opakovane vyjadrilo obavy týkajúce sa transparentnosti trhu zaistenia, preto zriadilo účelovú pracovnú skupinu na riešenie tejto otázky. OECD priebežne pracuje v oblasti zaistenia, najmä čo sa týka výmeny informácií o zaisťovniach medzi orgánmi dohľadu. Práca IAIS (Medzinárodné združenie orgánov dohľadu nad poistením) v oblasti zaistenia je úzko koordinovaná s „rýchlym“ projektom EÚ. Prijal sa súbor zásad pre minimálne požiadavky dohľadu nad zaisťovníctvom, ako aj norma pre dohľad nad zaisťovníctvom. 2) Prístup tejto smernice Služby Komisie na začiatku práce v oblasti dohľadu nad zaisťovníctvom stanovili tri základné zásady budúceho spôsobu dohľadu nad zaisťovníctvom v EÚ: - Tento systém by mal vytvoriť správny a obozretný režim v záujme poistencov. Silné zaisťovne podliehajúce dobrému dohľadu napomáhajú upevnenie vnútorného trhu a medzinárodnej finančnej stability. - Tento systém by mal stáť na základnej koordinácii právnych predpisov členských štátov a vzájomnom uznávaní dohľadu v členskom štáte, v ktorom bolo zaisťovni udelené povolenie. Keď zaisťovňa dostane povolenie na činnosť od svojho domovského členského štátu, musí byť automaticky oprávnená vykonávať zaisťovaciu činnosť v celej Európskej únii na základe práva usadiť sa a slobody poskytovať služby. Orgány dohľadu hostiteľských členských štátov by nemali vykonávať dodatočný dohľad ani kontroly zaisťovní. Tento prístup dokázal svoju vhodnosť počas mnohých rokov v oblasti priameho poistenia, kde sa zaviedol na základe tretích smerníc o poistení[4]. - Zavedenie harmonizovaného systému pre dohľad nad zaisťovníctvom by malo viesť k zrušeniu systémov zakladania aktív na krytie rezerv na budúce poistné plnenie. Komisia sa po rozsiahlych konzultáciách rozhodla predložiť návrh smernice s týmito črtami: - prístup k dohľadu založený na harmonizácii a vzájomnom uznávaní, - rýchly prístup k smernici založený najmä na súčasných pravidlách priameho dohľadu, - povinný systém udeľovania povolení, - požiadavky na mieru solventnosti v súlade s požiadavkami pre priame poistenie, ale s možnosťou zvýšiť túto mieru najviac o 50 % prostredníctvom komitológie pre neživotné zaistenie, ak je to objektívne odôvodnené. Prístup k dohľadu v EÚ by sa mal zakladať na harmonizovaných právnych predpisoch, ktoré zabezpečujú vzájomné uznávanie medzi členskými štátmi . Komisia sa domnieva, že dohľad nad poisťovníctvom a zaisťovníctvom je predmetom verejného záujmu a vyžaduje reguláciu orgánmi verejnej moci. Iné systémy (napríklad prístup na báze dobrovoľnosti, prístup na báze sprístupňovania informácií) by nezabezpečili dostatočnú dôveru v systém dohľadu. Absencia účinných sankcií v prístupe na báze sprístupňovania informácií by mohla spôsobiť, že tento systém bude menej efektívny pri riešení potenciálnych problémov v zaisťovni. Komisia sa domnieva, že je potrebná vhodná akcia na dosiahnutie hmatateľných výsledkov v krátkodobom až strednodobom horizonte. Takéto „rýchle“ riešenie by vychádzalo zo súčasných pravidiel pre priamy dohľad a z obchodnej praxe, podľa potreby s úpravami. Dlhodobý projekt Solventnosť II pre priame poistenie však bude mať vplyv aj na zaistenie, a táto práca by mohla v dosť veľkej miere stavať na výsledkoch dosiahnutých v rýchlom projekte. Navrhovaná smernica vyžaduje, aby zaisťovne – tak ako prvopoistitelia – boli povinné získať povolenie, aby mohli vykonávať zaisťovaciu činnosť . Efektívnosť systému udeľovania povolení sa preukázala jeho širokým využívaním vo finančnom sektore. Takýto systém dáva tiež jasné právomoci orgánom dohľadu vrátane právomoci vylúčiť nevyhovujúce podniky z trhu zaistenia. Systém udeľovania povolení ďalej zabezpečí jednotný prístup ku všetkým zaisťovacím subjektom v EÚ, čo by nenastalo, keby sa zvolil prístup založený na tzv. „osvedčení“ (pri ktorom by sa samotná spoločnosť mohla rozhodnúť, či požiada o osvedčenie). Tento systém okrem toho zvýši zodpovednosť orgánov dohľadu domovského členského štátu, keď sa stanú jediným príslušným orgánom pre obozretný dohľad nad zaisťovňami v Spoločenstve. Tento systém bude vyžadovať lepšiu spoluprácu medzi príslušnými orgánmi členských štátov. Poistenie a zaistenie sú súvisiace činnosti, preto požiadavky na solventnosť týchto dvoch činností musia byť podobné. Navrhovaná smernica preto obsahuje požiadavky na solventnosť životného zaistenia, ktoré sú totožné s požiadavkami na životné poistenie. Východiskovým bodom pre neživotné zaistenie je, že by mali platiť podobné pravidlá. Pre neživotné zaistenie však navrhovaná smernica obsahuje možnosť zvýšiť požiadavku na solventnosť po rozhodnutí na základe komitológie. Komisia považuje túto možnosť „zvýšenia pre odvetvie“ pre niektoré odvetvia zaistenia alebo druhy zaisťovacích zmlúv (do výšky 50 %) za podstatnú súčasť navrhovanej smernice. Bude predstavovať dôležitý nástroj na dolaďovanie požiadaviek na solventnosť, aby lepšie vyhovovali charakteru zaisťovacej činnosti. Možnosť komitológie sa použije jedine po podrobnej analýze a rozsiahlej konzultácii so zainteresovanými stranami. Na zabezpečenie podmienok pre spravodlivú hospodársku súťaž medzi zaisťovňami a poisťovňami, ktoré vykonávajú zaisťovacie činnosti, návrh ustanovuje aj následné úpravy smernice 73/239/EHS o neživotnom poistení a smernice 2002/83/ES o životnom poistení. Na poisťovne, ktoré vykonávajú zaistenie formou prevzatého zaistenia, sa preto budú vzťahovať ustanovenia smernice o zaistení, týkajúce sa požadovanej miery solventnosti, ak objem ich zaisťovacích činností predstavuje podstatnú časť ich celkovej činnosti (článok 57 ods. 5 a článok 59 ods. 8). Tieto ustanovenia sa budú uplatňovať, len ak Komisia prijme rozhodnutie upravujúce požadovanú mieru solventnosti pre činnosti neživotného zaistenia. 2. KONZULTÁCIE S PODIELNIKMI A ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A HODNOTENIE VPLYVU a) Konzultácie s podielnikmi a zainteresovanými stranami Počas projektu sa pravidelne vykonávali konzultácie s podielnikmi, ktorí poskytli Komisii veľmi dôležité informácie. Na začiatku projektu sa zorganizovalo veľké vypočutie s vyše 100 účastníkmi, a potom všetci účastníci (ako aj ďalšie zainteresované strany) boli zaradení do adresára sunjektov a dostávali všetky dokumenty vypracované v rámci projektu alebo správy o tom, že na internetovej stránke Komisie pre zaistenie boli uverejnené nové dokumenty. Uverejnila sa aj štúdia o dohľade nad zaistením.[5] Projekt sledovali zainteresované strany mnohých sektorov a profesií. Na konzultáciách sa zúčastnili tieto sektory: poistenie (obchodné spoločnosti, vzájomné a družstevné poisťovacie subjekty atď.), asociácie poisťovní (na úrovni EÚ, ako aj na vnútroštátnej úrovni), poistní sprostredkovatelia (makléri atď.), združenia účtovníkov, združenia poistných matematikov, sektor všeobecne (UNICE), analytici, manažéri riadenia rizík/kaptívni manažéri, organizácia malých a stredných podnikov (BEUC), poradenské firmy, banky, právnické firmy, ratingové agentúry. Komisia získala od podielnikov a zainteresovaných strán veľmi cenné informácie najmä z dôvodu, že projekt sa týkal mnohých veľmi náročných technických záležitostí. Dokumenty zasielané na pripomienkovanie sa týkali strategických záležitostí, ako aj podrobností. Prijaté pripomienky týkajúce sa cieľov projektu zaistenia Pripomienkujúci vo všeobecnosti poskytli cenné pripomienky k všetkým trom hlavným cieľom projektu. Niekoľko členských štátov pripomienkovalo skutočnosť, že základná koordinácia vnútroštátnych právnych predpisov a vzájomné uznávanie znemožní dodatočné kontroly alebo požiadavky hostiteľských štátov. Najmä členské štáty, ktoré v súčasnosti využívajú kolateralizáciu, zreteľne vyjadrili námietky k zrušeniu systémov zakladania aktív na krytie technických rezerv na budúce poistné plnenia. Všetci ostatní podielnici však jednomyseľne podporili cieľ formulovaný službami Komisie. Niektoré členské štáty vyjadrili pripomienky k rozdielnosti kolaterálov v oblasti životného poistenia a neživotného poistenia. Prijaté pripomienky k zásadným strategickým otázkam Prístup k rámcu dohľadu nad zaisťovníctvom Väčšina pripomienkujúcich podporila prístup k zaisteniu na báze dohľadu. Niektoré spoločnosti sa zastávali riešení na báze dobrovoľnosti, ale väčší počet spoločností a asociácií uviedol, že jedine riešenie na báze dohľadu zvýši kvalitu zaistenia EÚ. Alternatíva na základe súčasného stavu nebola podporená žiadnym z významnejších podielnikov. Členské štáty obhajovali rýchly prístup, a tento bol aj jasným stanoviskom Výboru pre poistenie (ďalej len „výbor“). Iní podielnici tiež veľmi podporovali rýchly prístup založený na súčasných pravidlách priameho dohľadu. Technickí špecialisti (napríklad poistní matematici a účtovníci) však poukazovali, že plánovaný obmedzený časový rámec (2004) obmedzí počet možných riešení, čím sa oneskorí zavedenie určitých metód, kým sa nedokončí projekt Solventnosť II . Požiadavky na solventnosť pre neživotné zaistenie: Reakcie podielnikov k úrovni požiadaviek na solventnosť boli početné a intenzívne. Uskutočnilo sa mnoho stretnutí so zainteresovanými stranami, najmä so sektorom poisťovníctva a kaptívneho zaisťovníctva, s manažérmi rizík, poistnými matematikmi, poradcami a účtovníkmi. Zástupcovia sektoru a poradcovia pre oblasť poistenia tvrdili, že zaistenie je činnosť, ktorá je blízka k priamemu poisteniu, preto by mali platiť tie isté požiadavky na solventnosť. Niektoré orgány dohľadu nad poisťovňami však pevne zastávali názor, že zaistenie je volatilnejšie a ťažšie sa vykonáva dohľad nad ním, preto by boli vhodné o niečo vyššie požiadavky. Komisia pri vypracúvaní požiadaviek na solventnosť stanovených v návrhu smernice (články 37 a 40) vzala do úvahy tieto vyjadrené rozdielne názory. Požiadavky na solventnosť pre životné zaistenie: Táto otázka bola predmetom širokej diskusie, čo sa týka samotných požiadaviek, ako aj metód výpočtu. Služby Komisie prerokovali rôzne riešenia. Komisia po preskúmaní prijatých pripomienok prišla k záveru, že najvhodnejší bude rovnaký prístup ako pre priame poistenie (používať pravidlá pre priame životné poistenie pre životné zaistenie, pravidlá pre priame neživotné poistenie pre neživotné zaistenie) (články 38 – 40). Pripomienky prijaté k podrobným právnym otázkam Počas roku 2003 sa konali aj viaceré konzultácie k podrobným právnym otázkam. Tento návrh bol vypracovaný so zohľadnením pripomienok od zainteresovaných strán, najmä od poisťovacieho sektora a od profesie poistných matematikov. Niektoré predložené návrhy boli veľmi podrobné a poskytli veľmi užitočné informácie pre prácu služieb Komisie. b) Hodnotenie vplyvu Vykonalo sa rozsiahle hodnotenie vplyvu, aby sa určilo, či je potrebná akcia na úrovni EÚ, a v prípade kladnej odpovede, aby sa určila požadovaná akcia. Hodnotenie vplyvu ukazuje celkový súhlas s potrebou takejto akcie, ak sa majú splniť ciele uvedené v oddiele 1 tejto dôvodovej správy. Čo sa týka rôznych posudzovaných alternatív politiky na dosiahnutie týchto cieľov, skúmali sa tri hlavné varianty: 1. súčasný stav, t. j. žiadne zmeny súčasnej situácie, 2. riešenie na základe trhového mechanizmu/dobrovoľné sprístupňovanie informácií o zaistení, a alternatívne odporúčanie týkajúce sa postupov nepriameho dohľadu, 3. riešenia na báze dohľadu. Ako sa uvádza v oddiele 2, väčšina členských štátov a poisťovnícke organizácie sa domnievajú, že je potrebná akcia týkajúca sa dohľadu v tejto oblasti. Variant 1 nezískal podporu prakticky žiadneho pripomienkujúceho. Variant 2 bol tiež hodnotený ako nezabezpečujúci dostatočnú dôveru v systém dohľadu. Nedostatok účinných sankcií pri tomto prístupe na báze sprístupňovania informácií by mohol spôsobiť nižšiu efektívnosť systému pri riešení potenciálnych problémov zaisťovní. Čo sa týka variantu 3 (prístup na základe dohľadu), skúmali sa dve alternatívy: 1. systém dobrovoľných osvedčení pre spoločnosti, ktoré chcú vstúpiť do systému, 2. systém povinných povolení. Komisia sa po rozsiahlej porade s členskými štátmi, poisťovníckym sektorom a ďalšími zainteresovanými stranami rozhodla navrhnúť systém povolení. Systém povolení je v súlade s prístupom, ktorý EÚ realizuje na zabezpečenie vnútorného trhu vo finančnom sektore všeobecne, najmä v poisťovníctve (jedno povolenie a regulácia záležitostí obozretného podnikania domovským štátom). Tento systém dokázal svoju efektívnosť od jeho ustanovenia na základe tretích smerníc o poistení v roku 1994. Zabezpečuje dobrý finančný stav zaisťovní, a tým stabilitu poistných trhov, keďže platí pre každú zaisťovňu Spoločenstva, nielen pre tie, ktoré majú európsky rozmer. Systém povolení bude preto viesť k vyššej koordinácii prístupov členských štátov ku všetkým zaisťovateľom a bude najvhodnejší na splnenie cieľa vytvoriť skutočný vnútorný trh zaistenia. Zavedenie spôsobu dohľadu na základe dohľadu nad všetkými zaisťovňami príslušnými orgánmi verejnej moci je napokon tiež v súlade s líniou prebiehajúceho projektu dohľadu nad zaistením vykonávaného združením IAIS, ktorého členmi sú všetky členské štáty a Európska komisia. Širšie hodnotenie vplyvu sa vykonalo aj vo vzťahu ku kvantitatívnym požiadavkám na solventnosť zaisťovní. Prerokovali sa dva základné možné prístupy: 1. alternatívy, pri ktorých požiadavky na solventnosť zaisťovní sú blízke požiadavkám platným pre priame poistenie, 2. alternatívy, pri ktorých požiadavky na solventnosť zaisťovní sú vyššie ako požiadavky platné pre priame poistenie. Komisia sa napokon rozhodla stanoviť režim, ktorý stojí na požiadavkách na solventnosť stanovených v súčasných smerniciach o poistení. Na zohľadnenie špecifík niektorých druhov zaisťovacích zmlúv alebo určitých odvetví činnosti neživotného zaistenia však návrh stanovuje možnosť zvýšiť požadovanú mieru solventnosti najviac o 50 % pre iné triedy rizík ako zodpovednostné riziká. Toto zvýšenie vykoná Komisia na základe uplatnenia svojich vykonávacích právomocí po porade s výborom. 3. PRÁVNY ZÁKLAD NÁVRHU Tento návrh sa zakladá na článku 49 ods. 2 a článku 55 zmluvy, ktoré predstavujú právny základ pre prijatie opatrení Spoločenstva na dosiahnutie vnútorného trhu v sektore služieb. Zvoleným nástrojom je smernica, keďže sa javí najvhodnejšia na dosiahnutie sledovaných cieľov. Okrem toho legislatívna akcia Európskej únie na dosiahnutie vnútorného trhu v poisťovníctve sa realizovala formou smerníc založených na týchto ustanoveniach zmluvy. Ustanovenia tejto smernice neprekračujú rámec nevyhnutný na dosiahnutie sledovaných cieľov. 4. KOMENTÁR K čLÁNKOM Tento návrh stanovuje spôsob dohľadu nad zaisťovníctvom, ktorý je v súlade so súčasným právnym rámcom pre poisťovníctvo. Stojí na prístupe uplatňovanom v súčasných smerniciach o poistení. Niektoré z ustanovení smerníc 73/239/EHS, 92/49/EHS a 2002/83/ES, ktoré sú reprodukované v tejto smernici, sú dlhé; to je prípad najmä ustanovení týkajúcich sa podmienok udeľovania povolení pre zaisťovne, kvalifikovaných účastí, povinnosti mlčanlivosti a miery solventnosti. Výsledkom sú často zložité ustanovenia, ktorých prezentácia nemusí byť v súlade so súčasnými usmerneniami pre vypracúvanie právnych predpisov Spoločenstva. Na interpretáciu nie je nutné, aby jeden článok obsahoval celý aspekt pravidiel upravených v právnom akte. Ustanovenia tohto návrhu sa preto členia na články, ktoré sa na uľahčenie pochopenia a jasnosti zoskupujú podľa potreby do hláv, kapitol a oddielov. Článok 1: Účel smernice a rozsah pôsobnosti Účelom tejto smernice je stanoviť právny rámec pre obozretný dohľad nad zaisťovacími činnosťami v Spoločenstve. Ako sa uvádza vyššie, v súčasnosti neexistujú právne predpisy Spoločenstva, ktoré sa týkajú dohľadu nad zaisťovníctvom. V dôsledku toho sa na zaisťovne, ktoré vykonávajú len činnosti zaistenia (profesionálni zaisťovatelia), nevzťahujú žiadne ustanovenia Spoločenstva. Táto smernica preto vyplní medzeru v režime Spoločenstva pre dohľad nad poistením. Bude uplatňovať voči zaisteniu spôsob dohľadu, ktorý sa zakladá na rovnakých zásadách, ktoré sa uplatňujú pre priame poistenie, a to zásada jedného povolenia a obozretného dohľadu nad zaisťovňami príslušnými orgánmi jej domovského členského štátu. Táto smernica sa uplatňuje pre zaisťovne so sídlom v Spoločenstve, ktoré vykonávajú len zaisťovaciu činnosť (profesionálni zaisťovatelia). Neuplatňuje sa pre tie poisťovne, na ktoré sa už vzťahujú smernice o neživotnom poistení a životnom poistení[6], keďže ich zaisťovacia činnosť vo forme prevzatého zaistenia už patrí do pôsobnosti týchto smerníc. Okrem toho poisťovne a inštitúcie, ktoré sú vylúčené z rozsahu pôsobnosti uvedených smerníc, sú vylúčené aj z rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Ustanovenia tejto smernice, týkajúce sa výpočtu požadovanej miery solventnosti (články 35 – 39), však možno uplatniť pre poisťovne, na ktoré sa vzťahujú smernice o životnom a neživotnom poistení, vo vzťahu k ich prevzatému zaisteniu (pozri článok 57 ods. 5 a článok 59 ods. 8). Na zohľadnenie veľmi osobitnej situácie, ktorá môže nastať v členskom štáte, v ktorom nie je možné získať zaisťovacie krytie na komerčnom trhu, sa tento návrh nevzťahuje na poskytovanie zaisťovacieho krytia členským štátom, keď tento pôsobí ako zaisťovateľ poslednej inštancie z dôvodu verejného záujmu. Toto ustanovenie však neoslobodzuje členský štát od povinnosti dodržiavať právne predpisy Spoločenstva týkajúce sa pravidiel súťaže a štátnej pomoci. Príkladom je situácia, ktorá vznikla v odvetví poistenia leteckej dopravy po útokoch z 11. septembra 2001, keď trh zaistenia neposkytol zaisťovacie krytie pre niektoré riziká. Členské štáty boli vyzvané, aby poskytli takéto zaisťovacie krytie. Pred udelením povolenia sa vypracované plány preskúmali z hľadiska právnych predpisov EÚ, najmä predpisov o štátnej pomoci. Článok 2: Vymedzenie pojmov Článok 2 obsahuje definície základných pojmov používaných v návrhu na vyjasnenie ich významu, čím prispieva k lepšiemu pochopeniu. Väčšina týchto pojmov sa už používala v iných právnych aktoch Spoločenstva uplatniteľných pre poistenie, ako smernice 2002/83/ES o životnom poistení, 73/239/EHS a 92/49/EHS o neživotnom poistení a 98/78/ES o doplnkovom dohľade nad poisťovňami v skupine poisťovní. „Kaptívne zaisťovne“ sa definujú ako tie zaisťovne, ktoré vlastní jedna alebo viac priemyselných alebo obchodných firiem, alebo finančný podnik, iné ako poisťovňa alebo zaisťovňa alebo skupina poisťovní alebo zaisťovní. Cieľom týchto podnikov je poskytovať zaistné krytie výhradne pre riziká podniku alebo skupiny podnikov, ku ktorým kaptívna zaisťovňa patrí, alebo podniku alebo skupiny podnikov, ktorých súčasť kaptívna zaisťovňa tvorí. Táto definícia je potrebná, keďže návrh ustanovuje pre tieto podniky osobitný režim, pokiaľ ide o minimálny garančný fond, ktorý sa vyžaduje v článku 40 na výkon zaisťovacej činnosti. Články 3 – 14: Ustanovenia týkajúce sa začatia zaisťovacej činnosti Návrh smernice je zhodný s prístupom v súčasných smerniciach o poistení, čo sa týka začatia zaisťovacích činností v Spoločenstve. Návrh stanovuje zásady jedného povolenia a regulácie obozretného dohľadu nad zaisťovňami domovským štátom. To je možné z dôvodu uskutočnenej koordinácie základných aspektov dohľadu nad zaisťovňami, čo umožňuje vzájomné uznávanie povolení a systémov obozretného dohľadu členských štátov. Podľa tohto zaisťovňa musí najprv dostať úradné povolenie, ktoré udelia príslušné orgány jej domovského členského štátu. Návrh stanovuje minimálne podmienky pre získanie úradného povolenia. Zaisťovňa musí mať osobitnú právnu formu, musí predložiť plán činnosti, ktorý obsahuje dôležité informácie o obchodnom pláne, musí tiež vlastniť minimálny garančný fond, ktorý sa ustanovuje v článku 40. Smernica tiež vyžaduje, aby zaisťovňa bola účinne riadená manažérmi, ktorí majú primeranú technickú kvalifikáciu alebo skúsenosti. Zaisťovňa musí obmedziť svoj predmet činnosti na zaisťovaciu činnosť a súvisiace činnosti. Táto požiadavka môže umožňovať, aby zaisťovňa vykonávala pre svojich klientov také činnosti, ako poskytovanie štatistického alebo poistno-matematického poradenstva, analýza rizík alebo výskum. Môže tiež zahŕňať funkciu holdingovej spoločnosti a činnosti týkajúce sa činností finančného sektora v zmysle článku 2 ods. 8 smernice 2002/87/ES. Na tieto druhé činnosti sa v každom prípade vzťahujú ustanovenia o doplnkovom dohľade nad skupinami poisťovní alebo zaisťovní a nad finančnými konglomerátmi podľa smerníc 98/78/ES a 2002/87/ES (články 5 – 11). Okrem toho príslušné orgány skôr, ako udelia povolenie, musia byť informované o totožnosti spoločníkov alebo akcionárov s kvalifikovanou účasťou v zaisťovni. Účelom tohto ustanovenia je umožniť príslušným orgánom hodnotiť vhodnosť akcionárov na zabezpečenie správneho a obozretného riadenia zaisťovne. Ak nie sú spokojné s týmito kvalifikačnými predpokladmi, neudelia povolenie. Rovnako v prípade, ak existujú úzke väzby medzi zaisťovňou a inými fyzickými alebo právnickými osobami, povolenie sa zamietne, ak tieto väzby neumožňujú príslušným orgánom účinne vykonávať funkcie dohľadu. Tieto požiadavky sledujú cieľ obozretnosti, a to zabezpečiť spoľahlivé riadenie, ako aj účinný dohľad nad zaisťovňou. Na ďalšie ciele, ktoré sa zakladajú na takých faktoroch ako priemyselná alebo hospodárska politika štátu alebo potreby trhu, sa tieto ustanovenia nevzťahujú a musia byť zakázané pri skúmaní žiadosti o povolenie, keďže by boli v rozpore s princípmi zmluvy (články 7, 9, 10 a 12). Žiadosť o povolenie treba posúdiť do šiestich mesiacov od podania zaisťovňou. Zamietnutie, ako aj odňatie povolenia musí byť zdôvodnené, s uvedením presných dôvodov tohto odmietnutia. Zaisťovňa musí mať právo obrátiť sa na súd, aby toto rozhodnutie preskúmal z právneho hľadiska (článok 13). Udelené povolenie platí v celom Spoločenstve. Umožňuje zaisťovni vykonávať činnosť v celom Spoločenstve na základe práva usadiť sa a slobody poskytovať služby bez ďalších formalít (článok 4). Články 15 – 31: Podmienky upravujúce zaisťovaciu činnosť. Zásady a metódy obozretného dohľadu Spôsob dohľadu založený na systéme jedného povolenia udeleného príslušnými orgánmi domovského členského štátu zaisťovne a platného v celom Spoločenstve vyžaduje postúpenie právomocí dohľadu na príslušné orgány, ktoré udelili povolenie, aby garantovali úplné dodržiavanie podmienok upravujúcich činnosť zaisťovne bez ohľadu, či sa vykonáva na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby. Článok 15 tohto návrhu ustanovuje výhradnú kompetenciu príslušných orgánov členského štátu vo vzťahu k finančnému dohľadu nad zaisťovňou vrátane činností, ktoré vykonáva buď prostredníctvom pobočiek, alebo na základe slobody poskytovať služby. Keďže domovský členský štát má výhradnú kompetenciu, čo sa týka dohľadu nad všetkými finančnými aspektmi zaisťovne, príslušné orgány zaisťovne nesmú zamietnuť retrocesnú zmluvu uzavretú touto zaisťovňou so zaisťovňou Spoločenstva, na ktorú sa vzťahuje táto smernica,[7] z dôvodov priamo sa týkajúcich finančného stavu tejto zaisťovne (alebo poisťovne). Takýto nepriamy dohľad nad týmito podnikmi by znamenal zasahovanie do právomocí dohľadu príslušných orgánov týchto podnikov a spochybnil by základnú zásadu vzájomného uznávania, ktorá predstavuje základ právneho rámca stanoveného v tomto návrhu. Zaisťovňa musí mať spoľahlivé administratívne a účtovné postupy, ako aj primerané mechanizmy vnútornej kontroly. To je potrebné na zabezpečenie riadneho a finančne stabilného vykonávania činnosti. Domovský členský štát vytvorí podmienky na splnenie tejto požiadavky. Článok 16 stanovuje právo príslušných orgánov domovského členského štátu vykonať overenie na mieste v pobočkách zaisťovne v ostatných členských štátoch. Stanovuje postup vykonávania takéhoto overenia. Toto ustanovenie je podobné ako ustanovenia zakotvené v smerniciach o neživotnom poistení a životnom poistení[8]. V snahe zabezpečiť účinnosť dohľadu nad zaisťovňou príslušné orgány musia mať primeranú právomoc vykonať podrobné zisťovanie týkajúce sa zaisťovne, žiadať predloženie dokladov alebo prijímať opatrenia, napríklad sankcie, voči zaisťovni alebo jej členom predstavenstva alebo riaditeľom (článok 17). Články 19 – 23 stanovujú konkrétne ustanovenia o dohľade nad kvalifikovanými účasťami v zaisťovni. Ich účelom je zabezpečiť, aby príslušné orgány boli informované o vlastníckej štruktúre zaisťovne. Toto ustanovenie vyplýva z dohľadu nad kvalifikovanými akcionármi v čase posudzovania žiadosti o povolenie, ako je to ustanovené v článku 12. Tento spôsob je rovnaký ako spôsob, ktorý sa už uplatňuje pre poisťovacie[9] a iné finančné služby. Články 24 – 30 upravujú dôvernosť informácií vlastnených príslušnými orgánmi. Všetky osoby, ktoré pracujú alebo pracovali pre príslušné orgány vrátane audítorov a znalcov konajúcich v mene príslušných orgánov, sú viazané služobnou povinnosťou zachovávať mlčanlivosť. Dôvernosť týchto informácií nebráni príslušným orgánom vymieňať si informácie týkajúce sa dohľadu nad zaisťovňami, keďže cieľom je zabezpečiť riadny dohľad nad zaisťovňou. Povinnosť mlčanlivosti sa v každom prípade vzťahuje aj na tieto vymieňané informácie, a môžu sa sprístupniť len s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré postúpili tieto informácie. Články 28 – 30 tiež stanovujú podmienky a okolnosti, za ktorých tieto informácie možno poskytnúť iným orgánom ako orgány dohľadu nad zaisťovňou. Stanovený spôsob je rovnaký ako spôsob uplatniteľný pre poisťovne[10]. Článok 31 stanovuje pre audítorov povinnosť bezodkladne podať hlásenie príslušnému orgánu domovského členského štátu o akejkoľvek skutočnosti alebo akomkoľvek rozhodnutí týkajúcich sa zaisťovne, ktoré majú vplyv na podmienky upravujúce činnosť zaisťovne a ktoré zistia pri výkone svojich úloh v zaisťovni alebo akomkoľvek podniku, ktorý má úzke väzby so zaisťovňou. Smernica zachováva spôsob, ktorý sa už uplatňuje voči poisťovniam.[11] Články 32 – 34: Pravidlá týkajúce sa technických rezerv Technické rezervy predstavujú základnú časť poistnej techniky. Musia vlastne umožniť poisťovni alebo zaisťovni splniť jej záväzky vyplývajúce z poistných alebo zaistných zmlúv. Z tohto dôvodu požiadavka, aby poisťovňa (zaisťovňa) vytvorila primerané technické rezervy, predstavuje základnú zásadu spôsobu dohľadu nad poisťovňou alebo zaisťovňou. V systéme jedného povolenia udeleného domovským členským štátom je úlohou príslušných orgánov domovského členského štátu vyžadovať, aby poisťovňa alebo zaisťovňa vytvorila primerané technické rezervy vo vzťahu k celej činnosti príslušného podniku vrátane činností vykonávaných na základe slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby v Spoločenstve. Domovský členský štát musí okrem toho kontrolovať dodržiavanie tejto požiadavky a má k dispozícii aj primerané prostriedky na zabezpečenie tohto dodržiavania. Článok 32 stanovuje zásadu kontroly domovským štátom pri stanovení a výpočte technických rezerv zaisťovní. Výška týchto technických rezerv sa určuje podľa pravidiel upravených v smernici 91/674/EHS o ročných účtovných závierkach a konsolidovaných účtovných závierkach poisťovní [12]. Návrh tiež stanovuje, že vo vzťahu k činnostiam životného zaistenia domovský členský štát môže tiež stanoviť konkrétnejšie pravidlá výpočtu technických rezerv v súlade so zásadami stanovenými v článku 20 smernice 2002/83/ES o životnom poistení. Toto ustanovenie určuje poistno-matematické zásady, ktoré treba dodržiavať pri tvorbe technických rezerv pre činnosti životného poistenia. Domovský členský štát bude tiež vyžadovať, aby jeho zaisťovne vytvorili rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík vo vzťahu k činnostiam zaistenia úverov (článok 33). Výška tejto rezervy sa počíta podľa pravidiel stanovených v smernici 73/239/EHS, najmä v prílohe, kde sa stanovujú štyri metódy považované za rovnocenné. Domovský členský štát môže oslobodiť zaisťovne, pre ktoré zaistenie úverov nepredstavuje dôležitú časť ich činnosti, od povinnosti vytvoriť rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík. Domovský členský štát môže tiež vyžadovať, aby jeho zaisťovne vytvárali rezervy na vyrovnávanie mimoriadnych rizík pre iné druhy rizík ako zaistenie úverov, dodržiavajúc pravidlá stanovené týmto domovským členským štátom. To je v súlade so súčasnými právnymi predpismi o poistení, najmä so smernicou 73/239/EHS, ako aj smernicou 91/674/EHS o ročných účtovných závierkach poisťovní. Dôsledkom zavedenia spôsobu dohľadu nad zaisťovňami, na ktoré sa doteraz nevzťahoval právny rámec Spoločenstva, je zrušenie požiadavky založiť aktíva používané na krytie rezerv na poistné budúcich období a rezerv na budúce poistné plnenie, ak sú zaistené zaisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo poisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa smernice 73/239/EHS (neživotné poistenie) alebo smernice 2002/83/ES (životné poistenie). Členský štát však má naďalej právomoc nariadiť založenie aktív použitých na krytie uvedených technických rezerv svojich zaisťovní, ak sú zaistené zaisťovňami v nečlenskej krajine, keďže na tieto zaisťovne sa nevzťahuje režim jedného povolenia a vzájomného uznávania podľa tejto smernice. Článok 34 navrhuje kvalitatívny prístup k pravidlám investovania. Z dôvodu špecifík zaisťovacej činnosti je tento prístup vhodnejší ako kvantitatívnejšia metóda používaná v oblasti priameho poistenia. V tomto článku sa stanovuje, že aktíva majú zohľadňovať druh činnosti vykonávanej zaisťovňou, výšku a trvanie očakávaných nákladov na poistné plnenie, aby sa zabezpečila dostatočnosť, likvidita, kvalita, ziskovosť a zhoda investícií. V prípade neživotného zaistenia požiadavku zhody treba vnímať z hľadiska obchodných metód a zložitosti spojenej s určením dĺžky trvania pasívnych peňažných tokov. Investície treba ďalej diverzifikovať a primerane rozložiť, aby umožnili reagovať na meniacu sa ekonomickú situáciu. Články 35 – 41: Miera solventnosti zaisťovní Miera solventnosti je dôležitým prvkom dohľadu nad obozretnosťou podnikania. Tento návrh stanovuje požiadavky solventnosti pre zaisťovne, ktoré sú založené na súčasných pravidlách pre poisťovne. Ako sa poukázalo vyššie, poistenie a zaistenie sú príbuzné činnosti, preto požiadavky na solventnosť týchto dvoch činností by mali byť podobné. Čo sa týka neživotného zaistenia, návrh uplatňuje požiadavky stanovené v smernici o neživotnom poistení 73/239/EHS (článok 37). Tento návrh však obsahuje možnosť zvýšiť požadovanú mieru solventnosti z dôvodu osobitnej povahy niektorých typov zmlúv o zaistení alebo určitých oblastí činností. Už v smernici o neživotnom poistení sa ustanovuje zvýšenie o 50 % pre zodpovednostné poistenie, pretože má osobitne kolísavý rizikový profil. Návrh stanovuje zvýšenie miery solventnosti do výšky 50 % vo vzťahu k určitým stanoveným druhom alebo odvetviam činností iným ako odvetvia zodpovednostného poistenia. Úpravu miery solventnosti vykoná Komisia – po porade s výborom – na základe výkonu svojich vykonávacích právomocí prenesených na ňu zmluvou. Tieto opatrenia by sa mali prijať v súlade s predpísaným postupom ustanoveným v článku 5 rozhodnutia 1999/648/ES (článok 55). Toto zvýšenie miery solventnosti možno uplatniť až po podrobnej analýze a rozsiahlych konzultáciách so zainteresovanými stranami. Na zabezpečenie podmienok pre spravodlivú hospodársku súťaž medzi zaisťovňami a poisťovňami vykonávajúcimi zaisťovacie činnosti návrh stanovuje dodatočné úpravy smernice o neživotnom poistení 73/239/EHS a smernice o životnom poistení 2002/83/ES. Na základe toho sa na poisťovne, ktoré vykonávajú zaistenie formou prevzatého zaistenia, vzťahujú ustanovenia smernice o zaistení, týkajúce sa požadovanej miery solventnosti, ak objem ich zaisťovacej činnosti predstavuje významnú časť ich celkovej podnikateľskej činnosti (článok 57 ods. 5 a článok 59 ods. 8). Tieto ustanovenia budú uplatniteľné, keď Komisia prijme rozhodnutie o úprave považovanej miery solventnosti pre činnosti neživotného zaistenia (článok 43). Čo sa týka životného zaistenia, požadovaná miera solventnosti sa počíta v súlade s pravidlami stanovenými v smernici o životnom poistení 2002/83/ES (článok 38). Ak zaisťovňa vykonáva súčasne činnosti životného aj neživotného zaistenia, požadovaná miera solventnosti zahŕňa celkový súčet požadovaných mier solventnosti pre činnosti neživotného zaistenia, ako aj činnosti životného zaistenia (článok 39). Dostupnú mieru solventnosti reprezentujú aktíva uvedené v článku 36. Povolené aktíva sú tie, ktoré sú už povolené smernicami o neživotnom poistení a životnom poistení na započítanie do miery solventnosti. Článok 40 sa týka minimálneho garančného fondu vyžadovaného na vykonávanie zaisťovacej činnosti. Garančný fond predstavuje minimálny povinný kapitál, ktorý zaisťovňa musí trvalo mať, aby mohla vykonávať zaisťovaciu činnosť s primeranou finančnou spoľahlivosťou. Návrh stanovuje garančný fond, ktorý nesmie byť nižší ako 3 mil. EUR. Čo sa však týka kaptívnych zaisťovní, domovský členský štát môže stanoviť výšku garančného fondu na 1 mil. EUR. Cieľom tohto ustanovenia je zohľadniť osobitnú povahu kaptívnych zaisťovní, najmä skutočnosť, že sú to zvyčajne malé a stredné podniky a ich činnosť sa obmedzuje výhradne na krytie rizík týkajúcich sa podnikov, ku ktorým kaptívna zaisťovňa patrí. Články 42 – 44: Zaisťovne s finančnými problémami. Odňatie povolenia Príslušné orgány zaisťovne by mali mať primerané právomoci na prijatie opatrenia proti zaisťovni, ak sa jej finančný stav zhorší, napríklad ak nevytvorí primerané technické rezervy, alebo ak jej miera solventnosti nedosiahne požadovanú úroveň. Príslušné orgány majú v takýchto prípadov právomoc požadovať finančný plán, plán reštrukturalizácie a plán finančného ozdravenia, alebo zakázať voľné disponovanie aktívami zaisťovne. Podobne je dôležité stanoviť, že povolenie udelené zaisťovni možno v určitých konkrétnych prípadoch odňať (t. j. nesplnenie podmienok pre povolenie, závažné nedodržanie podmienok a právnych predpisov pre výkon obchodnej činnosti atď.). Pravidlá stanovené v tomto návrhu sú totožné s pravidlami, ktoré sa už uplatňujú voči poisťovniam. Články 45 – 46: Činnosti zaistenia vykonávané na základe slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby Zaisťovňa, ktorej príslušné orgány domovského členského štátu udelili riadne povolenie, je oprávnená vykonávať zaisťovanie v celom Spoločenstve buď na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby (článok 4 ods. 1). Článok 45 ukladá ustanovenia týkajúce sa prípadu, keď zaisťovňa, ktorá pôsobí na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, nedodržiava právne predpisy uplatniteľné v hostiteľskom členskom štáte. Navrhovaný spôsob, ktorý sa zakladá na spôsobe stanoveným v smerniciach o poistení, spočíva v spolupráci medzi príslušnými orgánmi domovského členského štátu a hostiteľského členského štátu. Článok 46 stanovuje zásadu rovnakého prístupu k všetkým zaisteným veriteľom v prípade likvidácie zaisťovne, bez rozlišovania podľa spôsobu, akým sa zaisťovacie zmluvy uzatvorili; t. j. sloboda usadiť sa alebo sloboda poskytovať služby. Toto ustanovenie však nezavádza koordináciu vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa likvidácie. Táto koordinácia vo vzťahu k poisťovni sa vykonala smernicou 2001/17/ES (smernica o likvidácii poisťovní)[13]. Smernicu o likvidácii poisťovní môže byť tiež potrebné po starostlivom preskúmaní v neskoršej etape upraviť, aby do jej rozsahu pôsobnosti boli zahrnuté aj zaisťovne. Články 47 – 50: Zaisťovne tretích krajín Zaobchádzanie so zaisťovňami, ktorých sídlo sa nachádza v tretej krajine a ktoré vykonávajú zaisťovaciu činnosť v členskom štáte, nesmie byť priaznivejšie ako zaobchádzanie so zaisťovňami, ktorých sídlo sa nachádza v tom členskom štáte (článok 47). Článok 48 stanovuje možnosť uzatvárať dohody s tretími krajinami ohľadne dohľadu nad zaisťovňami. Účelom týchto medzinárodných dohôd je najmä výmena informácií medzi príslušnými orgánmi EÚ a príslušnými tretími krajinami, týkajúcich sa zaisťovní, ako aj vzájomné uznávanie pravidiel a metód dohľadu nad zaisťovníctvom medzi EÚ a tretími krajinami. Toto ustanovenie bude veľmi dôležité pre prekonávanie prekážok týkajúcich sa regulácie zaisťovníctva, ktoré bránia vstupu zaisťovní Spoločenstva do tretích krajín. Články 51 – 54: Práva nadobudnuté súčasnými zaisťovňami. Zaisťovne, ktoré skončili činnosť Zaisťovňa, ktorej bolo udelené oprávnenie alebo povolenie vykonávať zaisťovaciu činnosť v súlade s právnymi predpismi svojho domovského členského štátu pred dátumom vykonania tejto smernice, môže pokračovať v tejto činnosti bez žiadosti o povolenie. Na túto zaisťovňu sa však vzťahujú ustanovenia tejto smernice, najmä požiadavky týkajúce sa finančného stavu zaisťovne (technické rezervy, miera solventnosti a garančný fond), odbornej spôsobilosti a dobrej povesti manažérov alebo vhodnosti kvalifikovaných akcionárov. Táto smernica tiež umožňuje členským štátom poskytnúť prechodné obdobie dvoch rokov na zabránenie, aby sa súčasné zaisťovne dostali do finančných problémov z dôvodu snahy splniť tieto požiadavky (článok 51). Na druhej strane sa táto smernica neuplatňuje voči zaisťovniam, ktoré v čase vykonania smernice skončili uzatváranie nových zaistných zmlúv a výhradne spravovali svoj súčasný kmeň zmlúv s cieľom ukončiť činnosť. Keďže sa však na tieto zaisťovne nevzťahuje režim jedného povolenia stanovený v tejto smernici, z hľadiska transparentnosti a právnej určitosti je dôležité, aby členské štáty vypracovali zoznam zaisťovní, ktorých sa to týka, a oznámili ho všetkým členským štátom (článok 52). Článok 53 stanovuje právo zaisťovne požiadať o súdne preskúmanie každého rozhodnutia prijatého vo vzťahu k nej príslušnými orgánmi pri uplatňovaní ich vnútroštátnych predpisov prijatých na vykonanie tejto smernice. Články 55 – 56: Vykonávacie právomoci Komisie robiť technické úpravy smernice Návrh stanovuje možnosť robiť technické úpravy určitých pravidiel smernice. Smernica poskytuje Komisii vykonávacie právomoci vo vzťahu k ustanoveniam výslovne uvedeným v článku 56. Komisii pri výkone jej vykonávacích právomocí pomáha výbor zriadený smernicou 91/675/EHS. Na opatrenia, ktoré má prijať Komisia, sa vzťahuje postup stanovený v článku 5 ods. 6 rozhodnutia 1999/648/ES, ktorým sa stanovujú postupy výkonu vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu. Vykonávacie právomoci sa použijú najmä na zvýšenie požadovanej miery solventnosti pre konkrétne druhy zmlúv alebo činností v iných odvetviach činnosti ako odvetvia zodpovednostného poistenia (článok 37 ods. 3 a 4). Články 57 – 60: Technické úpravy smernice o neživotnom poistení, smernice o životnom poistení a smernice o skupinách poisťovní Zavedenie regulačného rámca Spoločenstva pre zaistenie má vplyv na súčasné smernice o poistení (pre neživotné poistenie, životné poistenie a skupiny poisťovní)[14]. Keďže prijatím tohto návrhu sa dokončí tento legislatívny rámec odvetvia poisťovníctva, zdá sa potrebné zohľadniť ho, aby sa zabezpečila jednotnosť regulačného rámca. Súčasné smernice o poistení preto treba upraviť. To sa týka napríklad nepriameho dohľadu nad zaisťovňou, vykonávaného príslušnými orgánmi poisťovne, ktorá uzatvorila zmluvu o zaistení so zaisťovateľom Spoločenstva, na ktorého sa vzťahuje táto smernica[15]. Príslušný orgán poisťovne nemôže zamietnuť takúto zmluvu o zaistení z dôvodov, ktoré sa priamo týkajú finančného stavu tohto zaisťovateľa. Návrh stanovuje aj zrušenie požiadavky založiť aktíva používané na krytie rezerv na poistné budúcich období a rezerv na budúce poistné plnenie poisťovne, ak táto je zaistená zaisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo poisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa smernice 73/239/EHS (neživotné poistenie) alebo smernice 2002/83/ES (životné poistenie). Tieto úpravy si vynucuje aj zámer podrobiť prvopoistiteľov, ktorí prevezmú zaistenie, požiadavkám solventnosti, ktoré by boli stanovené pre zaisťovne, a zabezpečiť podmienky pre spravodlivú hospodársku súťaž medzi rôznymi podnikmi, ktoré preberajú zaistenie. Smernica 98/78/ES o poisťovniach v skupine poisťovní sa tiež upravuje na zohľadnenie skutočnosti, že zaisťovne EÚ budú podliehať dohľadu[16]. Nutná bude aj následná úprava smernice 2002/87/ES o finančných konglomerátoch[17]. Ďalej môže byť potrebné upraviť aj smernicu 2001/17/ES, aby sa do rozsahu jej pôsobnosti zahrnuli aj zaisťovne, keďže smernica o likvidácii poisťovní sa v súčasnosti na ne nevzťahuje. V tomto ohľade je potrebná ďalšia práca spojená s určením otázok, ktoré treba posúdiť ohľadne vykonania náležitých úprav. 2004/0097 (COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o zaistení, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS a smernice 98/78/ES a 2002/83/ES (Text s významom pre EHP) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 47 ods. 2 a článok 55, so zreteľom na návrh Komisie[18], so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru[19], so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov[20], konajúc podľa postupu uvedeného v článku 251 zmluvy[21], keďže: (1) Smernica Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného poistenia[22], smernica Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS[23] a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/83/EHS z 5. novembra 2002 o životnom poistení[24] zakotvujú ustanovenia týkajúce sa začatia a vykonávania priameho poistenia v Spoločenstve. (2) Tieto smernice predstavujú právny rámec pre poisťovne na vykonávanie poisťovacej činnosti na vnútornom trhu z hľadiska slobody usadiť sa, ako aj slobody poskytovať služby, ktorého cieľom je uľahčiť poisťovniam so sídlom v Spoločenstve kryť záväzky situované v Spoločenstve a umožniť poistencom obrátiť sa nielen na poistiteľov usadených v ich krajine, ale aj na poistiteľov so sídlom v Spoločenstve, ktorí sú usadení v iných členských štátoch. (3) Režim stanovený v týchto smerniciach sa uplatňuje pre prvopoistiteľov vo vzťahu k všetkej činnosti, ktorú vykonávajú, a to činnosti priameho poistenia, ako aj činnosti zaistenia formou prevzatého zaistenia; činnosti zaistenia vykonávané špecializovanými zaisťovňami však nepodliehajú tomuto režimu ani žiadnemu inému režimu upravenému právnymi predpismi Spoločenstva. (4) Zaistenie je významná finančná činnosť, ktorá širším rozložením rizík na celosvetovej úrovni umožňuje zvýšiť spôsobilosť prvopoistiteľov angažovať sa v poisťovacej činnosti a poskytovať poistné krytie, ako aj znížiť ich kapitálové náklady; zaistenie okrem toho hrá zásadnú úlohu aj vo finančnej stabilite, keďže predstavuje dôležitý prvok zabezpečenia dobrého finančného stavu a stability trhov priameho poistenia, ako aj finančného systému ako celku, prostredníctvom svojej úlohy významného finančného sprostredkovateľa a inštitucionálneho investora. (5) Smernica Rady 64/225/EHS z 25. februára 1964 o zrušení obmedzení slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby vo vzťahu k zaisteniu a retrocesii[25] odstránila obmedzenia slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby, týkajúce sa štátnej príslušnosti alebo sídla poskytovateľa zaistenia. Neodstránila však obmedzenia spôsobené odlišnosťami vnútroštátnych právnych predpisov, týkajúcich sa obozretnej regulácie zaisťovníctva. Táto situácia viedla k závažným rozdielom v úrovni dohľadu nad zaisťovňami v Spoločenstve, ktoré vytvárajú prekážky vykonávania zaisťovacej činnosti, napríklad povinnosť zaisťovne založiť aktíva na krytie svojho podielu na technických rezervách prvopoistiteľa, ako aj dodržiavať rozdielne pravidlá dohľadu v rôznych členských štátoch, v ktorých vykonáva činnosť, alebo nepriamy dohľad nad rôznymi aspektmi zaisťovne príslušnými orgánmi prvopoistiteľov. (6) Zaistenie bolo v Akčnom pláne pre finančné služby označené ako odvetvie, ktoré potrebuje akciu na úrovni Spoločenstva s cieľom dokončiť vnútorný trh pre finančné služby. Okrem toho významné finančné fóra, ako Medzinárodný menový fond a Medzinárodné združenie orgánov dohľadu nad poistením (IAIS), označili absenciu harmonizovaných pravidiel dohľadu nad zaistením na úrovni Spoločenstva za závažný nedostatok rámca regulácie finančných služieb, ktorý treba odstrániť. (7) Cieľom tejto smernice je zaviesť rámec obozretnej regulácie zaisťovacích činností v Spoločenstve. Predstavuje súčasť súboru právnych predpisov Spoločenstva v oblasti poistenia, ktorého cieľom je vytvoriť vnútorný trh v odvetví poisťovníctva. (8) Táto smernica je v súlade s významnou medzinárodnou prácou realizovanou v oblasti pravidiel obozretného podnikania zaisťovní, najmä Medzinárodným združením orgánov dohľadu nad poistením (IAIS). (9) Táto smernica zachováva prístup zakotvený v právnych predpisoch Spoločenstva prijatých vo vzťahu k priamemu poisteniu vykonaním harmonizácie, ktorá je dôležitá, nutná a dostatočná na zabezpečenie vzájomného uznávania povolení a systémov obozretnej regulácie, čo umožní udelenie jedného povolenia platného v celom Spoločenstve a uplatňovanie zásady dohľadu domovským členským štátom. (10) Začatie a vykonávanie zaisťovacej činnosti v dôsledku toho podlieha udeleniu jedného úradného povolenia vydaného príslušnými orgánmi členského štátu, v ktorom sa nachádza sídlo zaisťovne. Toto povolenie umožňuje zaisťovni vykonávať činnosť v celom Spoločenstve na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby. Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb nesmie vyžadovať, aby zaisťovňa, ktorá chce v ňom vykonávať zaisťovaciu činnosť, a ktorej už bolo udelené povolenie v jej domovskom členskom štáte, žiadala o nové povolenie. Okrem toho zaisťovňa, ktorej už bolo udelené povolenie v jej domovskom členskom štáte, nesmie podliehať dodatočnému dohľadu alebo kontrolám týkajúcim sa jej finančného stavu, ktoré vykonávajú príslušné orgány poisťovne, ktorá je zaistená touto zaisťovňou. Členské štáty by ďalej nemali byť oprávnené vyžadovať od zaisťovne, ktorej bolo udelené povolenie v Spoločenstve, aby zriaďovala kolaterál z aktív na krytie jej podielu na technických rezervách postupujúceho poistiteľa. Podmienky udelenia alebo odňatia tohto povolenia by sa mali stanoviť. Príslušné orgány by nemali udeliť povolenie alebo ponechať povolenie zaisťovni, ktorá neplní podmienky stanovené v tejto smernici. (11) Táto smernica by sa mala uplatňovať pre zaisťovne, ktoré vykonávajú výlučne zaisťovaciu činnosť, a neangažujú sa v priamom poistení; má sa uplatňovať aj pre takzvané „kaptívne“ zaisťovne, vytvorené alebo vlastnené priemyselnými, obchodnými alebo finančnými firmami inými ako podniky, pre ktoré sa uplatňuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/78/ES o doplnkovom dohľade nad poisťovňami v skupine poisťovní[26], ktorých účelom je poskytovať zaistné krytie výlučne pre riziká firiem, ku ktorým patria. (12) Táto smernica by sa však nemala uplatňovať pre poisťovne, ktoré už podliehajú smerniciam 73/239/EHS a 2002/83/ES; na zabezpečenie dobrého finančného stavu poisťovní, ktoré vykonávajú aj zaisťovanie, a na náležité zohľadnenie špecifickej charakteristiky týchto činností v kapitálových požiadavkách týchto poisťovní, ustanovenia tejto smernice, týkajúce sa miery solventnosti zaisťovní, by sa však mali uplatňovať na zaisťovaciu činnosť týchto poisťovní, ak objem ich zaisťovacej činnosti predstavuje dôležitú časť ich celkovej činnosti. (13) Táto smernica by mala vyjasniť právomoci a prostriedky dohľadu, ktoré majú k dispozícii príslušné orgány. Príslušné orgány domovského členského štátu zaisťovne by mali byť zodpovedné za monitorovanie finančného zdravia zaisťovní vrátane stavu ich solventnosti, vytvorenia primeraných technických rezerv a krytia týchto rezerv kvalitnými aktívami. (14) Príslušné orgány členských štátov by mali mať k dispozícii také prostriedky dohľadu, aké sú potrebné na zabezpečenie riadneho vykonávania činnosti zaisťovní v celom Spoločenstve, či sa vykonávajú na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby. Mali by najmä byť schopné zavádzať primerané ochrany alebo ukladať sankcie s cieľom zabrániť zlým praktikám a porušeniam ustanovení zaisťovacieho dohľadu. (15) Treba zabezpečiť výmenu informácií medzi príslušnými orgánmi a orgánmi alebo inštitúciami, ktoré z dôvodu svojej funkcie pomáhajú upevňovať stabilitu finančného systému. V snahe zachovať dôvernosť postupovaných informácií, zoznam adresátov by mal zostať úzko ohraničený. Preto treba špecifikovať podmienky, za ktorých sú uvedené výmeny informácií povolené; ak je okrem toho stanovené, že informácie možno zverejniť len s výslovným súhlasom príslušných orgánov, tieto môžu, podľa potreby, podmieniť svoj súhlas dodržaním prísnych podmienok. V tomto ohľade a z hľadiska zabezpečenia vhodného dohľadu nad zaisťovňami príslušnými orgánmi by táto smernica mala stanoviť pravidlá umožňujúce členským štátom uzatvárať dohody o výmene informácií s tretími krajinami s podmienkou, že sa na poskytované informácie vzťahujú primerané záruky povinnosti mlčanlivosti. (16) Na účel zosilnenia obozretného dohľadu nad zaisťovňami by sa malo ustanoviť, že audítor musí byť povinný okamžite podať správu príslušným orgánom vždy, ako je to ustanovené v tejto smernici, keď sa počas výkonu svojich úloh dozvie o určitých skutočnostiach, ktoré by mohli mať závažný vplyv na finančnú situáciu alebo administratívnu a účtovnú organizáciu zaisťovne. So zreteľom na tento sledovaný cieľ je vhodné, aby členské štáty stanovili, že takáto povinnosť by sa mala uplatňovať za každej situácie, ak audítor zistí takéto skutočnosti počas výkonu svojich úloh v podniku, ktorý má úzke väzby so zaisťovňou. Povinnosť audítorov oznámiť, podľa potreby, príslušným orgánom určité skutočnosti a rozhodnutia, týkajúce sa zaisťovne, ktoré zistia počas výkonu svojich úloh v podniku, ktorý nie je zaisťovňou, nemení sama osebe povahu ich úloh v tomto podniku, ani spôsob, akým musia vykonávať svoje úlohy v tomto podniku. (17) Treba stanoviť, že táto smernica sa má uplatňovať na súčasné zaisťovne, ktorým už bolo udelené povolenie alebo oprávnenie na vykonávanie zaisťovacej činnosti v súlade s právnymi predpismi členských štátov pred uplatňovaním tejto smernice. (18) Na to, aby zaisťovňa mohla plniť svoje záväzky, domovský členský štát by mal vyžadovať, aby zaisťovňa vytvorila primerané technické rezervy. Výška týchto technických rezerv by sa mala určiť v súlade so smernicou 91/674/EHS z 19. decembra 1991 o ročných účtovných závierkach a konsolidovaných účtovných závierkach poisťovní[27], a v prípade činností životného zaistenia by domovský členský štát mal byť tiež oprávnený stanoviť konkrétnejšie pravidlá v súlade so smernicou 2002/83/ES. (19) Zaisťovňa vykonávajúca zaisťovaciu činnosť vo vzťahu k poisteniu úverov, ktorej zaisťovanie úverov predstavuje viac ako malú časť jej celkovej činnosti, by mala byť povinná vytvoriť rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík, ktorá netvorí súčasť miery solventnosti; túto rezervu treba vypočítať podľa jednej z metód ustanovených v smernici 73/239/EHS, ktoré sa považujú za rovnocenné; táto smernica by okrem toho mala umožniť domovskému členskému štátu požadovať od zaisťovní, ktorých sídlo sa nachádza na jeho území, aby vytvorili rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík aj pre iné triedy rizík ako zaistenie úverov, v súlade s pravidlami stanovenými týmto domovským členským štátom. (20) Zaisťovňa by mala mať aktíva na krytie technických rezerv, ktoré zohľadňujú druh obchodnej činnosti vykonávanej zaisťovňou, najmä povahu, výšku a trvanie očakávaných nákladov na poistné plnenie, tak, aby bola zabezpečená dostatočnosť, likvidita, bezpečnosť, kvalita, ziskovosť a zhodnosť jej investícií, ktoré zaisťovňa diverzifikuje a vhodne rozloží a ktoré dajú zaisťovni možnosť primerane reagovať na meniace sa ekonomické podmienky, najmä na vývoj na finančných trhoch a trhoch nehnuteľností, alebo na katastrofické udalosti veľkého dosahu. (21) Zaisťovne by mali vlastniť – nad úroveň technických rezerv – dodatočnú rezervu známu ako miera solventnosti, reprezentovanú voľnými aktívami, a so súhlasom príslušných orgánov, inými implicitnými aktívami, ktorá slúži na tlmenie nepriaznivých výkyvov obchodnej bilancie. Táto požiadavka predstavuje dôležitú súčasť dohľadu nad obozretným podnikaním. Až do zmeny súčasného režimu pre mieru solventnosti, ktorú Komisia realizuje v rámci projektu s názvom Solventnosť II, na určenie požadovanej miery solventnosti zaisťovní by sa mali uplatňovať pravidlá stanovené v súčasných právnych predpisoch v oblasti priameho poistenia. (22) Na zohľadnenie osobitnej povahy niektorých druhov zaisťovacích zmlúv alebo konkrétnych druhov činnosti treba stanoviť, aby sa pri výpočte požadovanej miery solventnosti robili úpravy; tieto úpravy by mala robiť Komisia, po porade s Výborom pre poistenie (ďalej len „výbor“) zriadeným smernicou Rady 91/675/EHS[28], v rámci výkonu svojich vykonávacích právomocí prenesených na ňu zmluvou. Tieto opatrenia treba prijať s použitím predpísaného postupu podľa článku 5 rozhodnutia Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu[29]. (23) Položky započítateľné do dostupnej miery solventnosti stanovené v tejto smernici by mali byť položky, ktoré sú stanovené v smerniciach 73/239/EHS a 2002/83/ES. (24) Zaisťovne by mali tiež vlastniť garančný fond, ktorý zabezpečí, aby vlastnili dostatočné zdroje pri svojom zriadení a aby pri ďalšom výkone obchodnej činnosti miera solventnosti v žiadnom prípade neklesla pod bezpečnostné minimum; na zohľadnenie špecifík kaptívnych zaisťovní však treba stanoviť, že domovský členský štát môže určiť minimálny garančný fond vyžadovaný pre kaptívne zaisťovne v nižšej výške. (25) Niektoré ustanovenia tejto smernice definujú minimálne normy. Domovský členský štát by mal byť schopný stanoviť prísnejšie pravidlá pre zaisťovne, ktorým bolo udelené povolenie jeho príslušným orgánmi, najmä vo vzťahu k požiadavkám na mieru solventnosti. (26) Je potrebné upraviť opatrenia pre prípady, ak nastane taký finančný stav zaisťovne, že je pre ňu ťažké plniť jej upísané záväzky. V špecifických situáciách je tiež potrebné, aby príslušné orgány mali právomoc zasiahnuť v dostatočne skorom štádiu, ale pri výkone týchto právomoci by príslušné orgány mali informovať zaisťovne o dôvodoch, ktoré viedli k takému opatreniu orgánu dohľadu, v súlade so zásadami dobrej správy a zákonného postupu. Kým takáto situácia trvá, príslušné orgány nesmú potvrdiť, že zaisťovňa má dostatočnú mieru solventnosti. (27) Je potrebné upraviť spoluprácu medzi príslušnými orgánmi členských štátov tak, aby zaisťovňa vykonávajúca činnosť na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby dodržiavala právne predpisy uplatňované voči nej v hostiteľskom členskom štáte. (28) Treba ustanoviť právo napadnúť rozhodnutie o zamietnutí alebo odňatí povolenia opravným prostriedkom na súde. (29) Je dôležité stanoviť, že na zaisťovňu, ktorej sídlo sa nachádza mimo Spoločenstva a ktorá vykonáva zaisťovaciu činnosť v Spoločenstve, by sa nemalo vzťahovať zaobchádzanie, ktoré je priaznivejšie ako zaobchádzanie poskytované pre zaisťovne, ktorých sídlo sa nachádza v členskom štáte. (30) Na zohľadnenie medzinárodných aspektov zaistenia treba prijať ustanovenie zakotvujúce možnosť uzatvárať medzinárodné dohody s treťou stranou na definovanie prostriedkov dohľadu nad zaisťovateľmi, ktorí vykonávajú obchodnú činnosť na území každej zmluvnej strany. (31) Treba stanoviť pevný postup umožňujúci posúdiť na báze Spoločenstva rovnocennosť tretích krajín v oblasti obozretnosti, aby sa zlepšila liberalizácia zaisťovacích služieb v tretích krajinách bez ohľadu, či sa realizuje prostredníctvom usadenia sa alebo cezhraničného poskytovania služieb. Táto smernica stanovuje na tento účel postupy rokovania s tretími krajinami. (32) Komisia by mala mať právomoc prijímať vykonávacie opatrenia, s výhradou, že tieto nezmenia podstatné prvky tejto smernice. Tieto vykonávacie opatrenia by mali umožniť Spoločenstvu zohľadniť budúci vývoj v oblasti zaistenia. Opatrenia nutné na vykonávanie tejto smernice by sa mali prijať v súlade s rozhodnutím 1999/468/ES. (33) Súčasný právny rámec Spoločenstva pre poistenie treba upraviť na zohľadnenie nového režimu dohľadu nad zaisťovňami ustanoveného v tejto smernici a na zabezpečenie jednotného regulačného rámca pre celé odvetvie poisťovníctva. Upraviť treba najmä súčasné ustanovenia, ktoré povoľujú „nepriamy dohľad“ nad zaisťovňami orgánmi príslušnými pre dohľad nad prvopoistiteľmi. Okrem toho treba zrušiť súčasné ustanovenia, ktoré umožňujú členským štátom požadovať založenie aktív na krytie technických rezerv poisťovne, keď poisťovňa je zaistená zaisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo poisťovňou. Napokon treba stanoviť, že miera solventnosti požadovaná od zaisťovní vykonávajúcich zaisťovacie činnosti, ak tieto činnosti predstavujú dôležitú časť ich činnosti, podlieha pravidlám solventnosti stanoveným pre zaisťovne v tejto smernici. Smernice 73/239/EHS, 92/49/EHS a 2002/83/ES by sa preto mali zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť. (34) Smernicu 98/78/ES treba zmeniť a doplniť tak, aby zaisťovne v skupine poisťovní alebo zaisťovní podliehali doplnkovému dohľadu tak isto ako poisťovne, ktoré sú v súčasnosti súčasťou skupiny poisťovní. (35) Keďže cieľ navrhovaného opatrenia, a to ustanovenie právneho rámca pre začatie a vykonávanie zaisťovacích činností, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov, ale z dôvodov jeho rozsahu a dôsledkov ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku neprekračuje táto smernica rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. Keďže táto smernica definuje minimálne normy, členské štáty môžu stanoviť prísnejšie pravidlá. PRIJALI TÚTO SMERNICU: HLAVA I – ROZSAH PÔSOBNOSTI A VYMEDZENIE POJMOV Článok 1 – Rozsah pôsobnosti 1. Táto smernica stanovuje pravidlá pre začatie a vykonávanie zaisťovacej činnosti samostatne vykonávanej zaisťovňami, ktoré vykonávajú len zaisťovacie činnosti a ktoré sú usadené alebo sa chcú usadiť v členskom štáte. 2. Táto smernica sa neuplatňuje na: a) poisťovne, pre ktoré sa uplatňujú smernice 73/239/EHS a 2002/83/ES, b) činnosti a inštitúcie uvedené v článku 3 ods. 1 a článku 3 ods. 2 smernice 73/239/EHS, c) činnosti a orgány uvedené v článku 3 smernice 2002/83/ES, d) zaisťovaciu činnosť vykonávanú vládou členského štátu, ak táto koná z dôvodu závažného verejného záujmu v postavení zaisťovateľa poslednej inštancie za okolností, keď túto úlohu vyžaduje situácia na trhu, v ktorej objektívne nie je možné získať komerčné krytie. Článok 2 – Vymedzenie pojmov 1. Na účel tejto smernice: zaistenie znamená činnosť spočívajúcu v prijímaní rizík postúpených poisťovňou, inou zaisťovňou alebo inštitúciou zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia, ktorá patrí do rozsahu pôsobnosti smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/41/ES[30], zaisťovňa znamená podnik, ktorému bolo udelené úradné povolenie podľa článku 3, pobočka znamená zastúpenie alebo pobočku zaisťovne, prevádzkareň znamená sídlo alebo pobočku zaisťovne, berúc do úvahy písmeno c), domovský členský štát znamená členský štát, v ktorom sa nachádza sídlo zaisťovne, členský štát pobočky znamená členský štát, v ktorom sa nachádza pobočka zaisťovne, hostiteľský členský štát znamená členský štát, v ktorom má zaisťovňa pobočku alebo poskytuje služby, kontrola predstavuje vzťah medzi materským podnikom a dcérskym podnikom podľa definície v článku 1 smernice 83/349/EHS[31] alebo podobný vzťah medzi akoukoľvek fyzickou alebo právnickou osobou a podnikom, kvalifikovaná účasť znamená priamu alebo nepriamu účasť v podniku, predstavujúcu najmenej 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo účasť, ktorá umožňuje uplatňovanie významného vplyvu na riadenie podniku, v ktorom účasť existuje, materský podnik znamená materský podnik v zmysle článkov 1 a 2 smernice 83/349/EHS, dcérsky podnik znamená dcérsky podnik v zmysle článkov 1 a 2 smernice 83/349/EHS, príslušné orgány znamenajú vnútroštátne orgány, ktoré majú na základe zákona alebo iného právneho predpisu právomoc vykonávať dohľad nad zaisťovňami, úzke väzby znamenajú situáciu, keď dve alebo viac fyzických alebo právnických osôb je prepojených: (i) účasťou, ktorá znamená vlastníctvo, priame alebo vo forme kontroly, 20 % alebo viac hlasovacích práv alebo základného imania podniku, alebo (ii) kontrolou , vo všetkých prípadoch uvedených v článku 1 ods. 1 a 2 smernice 83/349/EHS, alebo podobný vzťah medzi akoukoľvek právnickou alebo fyzickou osobu a podnikom, kaptívna zaisťovňa znamená zaisťovňu, ktorú vlastní buď finančný podnik iný ako poisťovňa, alebo zaisťovňa, alebo skupina poisťovní alebo zaisťovní, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti smernice 98/78/ES, alebo jeden alebo viac nefinančných podnikov, ktorej účelom je poskytovať zaistné krytie výhradne pre riziká podniku alebo podnikov, ku ktorým patrí, alebo podniku alebo podnikov skupiny, ktorých je kaptívna zaisťovňa súčasťou. 2. Na účel odseku 1 písm. c) sa každá stála prítomnosť podniku na území členského štátu berie rovnako ako zastúpenie alebo pobočka, aj keď táto prítomnosť nemá formu pobočky alebo zastúpenia, ale tvorí ju len kancelária riadená vlastnými pracovníkmi podniku alebo osobou, ktorá je nezávislá, ale má stálu právomoc konať v mene podniku tak, ako v prípade zastúpenia. Na účely odseku 1 písm. i) a v súvislosti s článkami 7 a 14 a ostatnými úrovňami holdingu uvedenými v článku 14 sa zohľadnia hlasovacie práva uvedené v článku 92 smernice 2001/34/ES[32]. Na účel odseku 1 písm. k) sa každý dcérsky podnik dcérskeho podniku považuje za dcérsky podnik podniku, ktorý je hlavným materským podnikom týchto podnikov. Na účel odseku 1 písm. m) sa každý dcérsky podnik dcérskeho podniku tiež považuje za dcérsky podnik materského podniku, ktorý je na ich čele. Na účel odseku 1 písm. m) sa situácia, keď dve alebo viac fyzických alebo právnických osôb je trvalo prepojených s jednou a tou istou osobou vzťahom kontroly, tiež považuje za znamenajúcu úzke väzby medzi týmito osobami. 3. Vždy, keď sa táto smernica týka eura, prepočítavacia hodnota v národnej mene, ktorú treba prijať, je od 31. decembra každého roka hodnota z posledného dňa predchádzajúceho októbra, pre ktorý sú prepočítavacie hodnoty pre euro k dispozícii vo všetkých menách Spoločenstva. HLAVA II – ZAČATIE ČINNOSTI V OBLASTI ZAISTENIA POVOLENIE ZAISŤOVNE Článok 3 – Zásada povolenia Začatie činnosti v oblasti zaistenia podlieha predchádzajúcemu úradnému povoleniu. Takéto povolenie žiada od príslušných orgánov domovského členského štátu: a) každá zaisťovňa, ktorá zriaďuje svoje sídlo na území tohto štátu, b) každá zaisťovňa, ktorá po získaní povolenia rozširuje podnikateľskú činnosť na iné zaisťovacie činnosti ako tie, na ktoré už dostala povolenie. Článok 4 – Rozsah povolenia 1. Povolenie podľa článku 3 platí pre celé Spoločenstvo. Umožní zaisťovni vykonávať v ňom podnikateľskú činnosť buď na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby. 2. Povolenie sa udeľuje pre činnosti neživotného zaistenia, činnosti životného zaistenia alebo pre všetky druhy zaisťovacích činností, podľa žiadosti podanej žiadateľom. Posudzuje sa z hľadiska plánu činnosti, ktorý treba predložiť podľa článku 6 písm. b) a článku 11, a splnenia podmienok stanovených pre povolenie členským štátom, od ktorého sa povolenie žiada. Článok 5 – Forma zaisťovne 1. Domovský členský štát vyžaduje od každej zaisťovne, ktorá žiada o povolenie, aby prijala jednu z foriem uvedených v prílohe I. Zaisťovňa môže tiež prijať formu európskej spoločnosti (SE) v zmysle definície v nariadení Rady (ES) č. 2157/2001[33]. 2. Členské štáty môžu podľa potreby zriaďovať podniky v akejkoľvek verejnoprávnej forme, ak tieto inštitúcie majú ako svoj predmet činnosti zaisťovaciu činnosť za podmienok rovnocenných s podmienkami, za ktorých vykonávajú činnosť podniky upravené súkromným právom. Článok 6 – Podmienky Domovský členský štát vyžaduje od každej zaisťovne, ktorá žiada o povolenie, aby: a) obmedzila svoj predmet činnosti na zaistenie a súvisiace činnosti; táto požiadavka môže zahŕňať funkciu holdingovej spoločnosti a činnosti v spojitosti s činnosťami finančného odvetvia v zmysle článku 2 ods. 8 smernice 2002/87/ES[34], b) predložila plán činnosti podľa článku 11, c) vlastnila minimálny garančný fond ustanovený v článku 40 ods. 2, d) bola účinne riadená osoba s dobrou povesťou a primeranou odbornou kvalifikáciou alebo skúsenosťami. Článok 7 – Úzke väzby 1. Ak existuje úzke väzby medzi zaisťovňou a inými fyzickými alebo právnickými osobami, príslušné orgány udelia povolenie, len ak tieto väzby nebránia účinnému vykonávaniu ich funkcií dohľadu. Príslušné orgány zamietnu povolenie, ak zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia nečlenskej krajiny, ktoré upravujú činnosť jednej alebo viac fyzických alebo právnických osôb, s ktorými má zaisťovňa úzke väzby, alebo ťažkosti spojené s ich vynucovaním, bránia účinnému vykonávaniu ich funkcií dohľadu. 2. Príslušné orgány vyžadujú, aby im zaisťovne trvalo poskytovali informácie, ktoré vyžadujú na sledovanie dodržiavania podmienok uvedených v odseku 1. Článok 8 – Sídlo zaisťovne Členské štáty vyžadujú, aby sa sídlo zaisťovne nachádzalo v tom istom štáte, v ktorom sa nachádza jej sídlo zapísané v obchodnom registri. Článok 9 – Poistné podmienky a sadzby poistného 1. Táto smernica nebráni členským štátom ponechať v platnosti alebo zavádzať zákony, iné právne prepisy alebo správne opatrenia požadujúce schvaľovanie zakladateľskej zmluvy a stanov spoločnosti a poskytovanie akýchkoľvek ďalších dokumentov potrebných pre riadny výkon dohľadu. 2. Členské štáty však neprijmú opatrenia vyžadujúce schválenie vopred alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného a formulárov a iných tlačív, ktoré zaisťovňa plánuje používať pri svojich obchodoch s postupujúcimi a retrocedujúcimi podnikmi. Článok 10 – Ekonomické požiadavky trhu Členské štáty nesmú vyžadovať, aby sa akákoľvek žiadosť o povolenie posudzovala podľa ekonomických požiadaviek trhu. Článok 11 – Plán činnosti 1. Plán činnosti uvedený v článku 6 písm. b) obsahuje údaje alebo doklady o: a) povahe rizík, ktoré zaisťovňa plánuje kryť, b) druhoch zaisťovacích dohôd, ktoré zaisťovňa plánuje vykonávať s postupujúcimi podnikmi, c) základných zásadách týkajúcich sa retrocesie, d) položkách tvoriacich minimálny garančný fond, e) odhadoch týkajúcich sa nákladov na vytvorenie administratívnych služieb a organizovanie zaisťovacej činnosti, a finančných zdrojoch určených na krytie týchto nákladov. 2. Plán činnosti okrem požiadaviek odseku 1 počas prvých troch finančných rokov obsahuje: a) predpokladané výdavky na správu iné ako zriaďovacie náklady, najmä bežné režijné výdavky a provízie, b) predpokladané poistné alebo príspevky a poistné plnenia, c) prognózu súvahy, d) odhad finančných zdrojov určených na pokrytie záväzkov z poistenia a miery solventnosti. Článok 12 – Akcionári a spoločníci s kvalifikovanou účasťou Príslušné orgány domovského členského štátu neudelia podniku povolenie na začatie zaisťovacej činnosti skôr, ako budú informované o totožnosti akcionárov alebo spoločníkov, priamych alebo nepriamych, či sú to fyzické alebo právnické osoby, ktoré majú kvalifikované účasti v tomto podniku, a o výške týchto podielov. Tie isté orgány zamietnu povolenie, ak po zohľadnení potreby zabezpečiť správne a obozretné riadenie zaisťovne nie sú spokojné s kvalifikáciou akcionárov alebo spoločníkov. Článok 13 – Zamietnutie povolenia Akékoľvek rozhodnutie o zamietnutí povolenia musí byť riadne odôvodnené a oznámené príslušnému podniku. Každý členský ustanoví právo napadnúť rozhodnutie o zamietnutí opravným prostriedkom na súde podľa článku 53. Rovnaké právo sa ustanoví pre prípady, ak sa príslušné orgány nezaoberali žiadosťou o povolenie do skončenia lehoty šesť mesiacov od dátumu jej prijatia. Článok 14 – Predchádzajúca porada s príslušnými orgánmi iných členských štátov 1. S príslušnými orgánmi druhého dotknutého členského štátu sa treba poradiť pred udelením povolenia zaisťovni, ktorá je: a) dcérskym podnikom poisťovne alebo zaisťovne, ktorej bolo udelené povolenie v inom členskom štáte, b) dcérskym podnikom materského podniku poisťovne alebo zaisťovne, ktorej bolo udelené povolenie v inom členskom štáte, c) kontrolovaná tou istou fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá kontroluje poisťovňu alebo zaisťovňu, ktorej bolo udelené povolenie v inom členskom štáte. 2. S príslušným orgánom dotknutého členského štátu zodpovedným za dohľad nad úverovými inštitúciami alebo investičnými spoločnosťami sa treba poradiť pred udelením povolenia zaisťovni, ktorá je: a) dcérskym podnikom úverovej inštitúcie alebo investičnej spoločnosti, ktorej bolo udelené povolenie v Spoločenstve, b) dcérskym podnikom materského podniku úverovej inštitúcie alebo investičnej spoločnosti, ktorej bolo udelené povolenie v Spoločenstve, c) kontrolovaná tou istou fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá kontroluje úverovú inštitúciu alebo investičnú spoločnosť, ktorej bolo udelené povolenie v Spoločenstve. 3. Príslušné orgány uvedené v odsekoch 1 a 2 sa navzájom poradia najmä pri hodnotení vhodnosti akcionárov a dobrej povesti a skúseností riaditeľov angažovaných v manažmente iného subjektu tej istej skupiny. Navzájom sa informujú o všetkých informáciách týkajúcich sa vhodnosti akcionárov a dobrej povesti a skúseností riaditeľov, ktoré sú dôležité pre ostatné dotknuté príslušné orgány pri udeľovaní povolenia, ako aj pri stálom hodnotení dodržiavania podmienok činnosti. HLAVA III – PODMIENKY UPRAVUJÚCE ZAISŤOVACIU ČINNOSŤ Kapitola 1 – Zásady a metódy finančného dohľadu ODDIEL 1- PRÍSLUšNÉ ORGÁNY A VšEOBECNÉ PRAVIDLÁ ČLÁNOK 15 – PRÍSLUšNÉ ORGÁNY A PREDMET DOHľADU 1. Finančný dohľad nad zaisťovňou vrátane činnosti, ktorú vykonáva buď prostredníctvom pobočiek alebo na základe slobody poskytovať služby, patrí do výlučnej príslušnosti domovského členského štátu. Ak príslušné orgány hostiteľského členského štátu majú dôvod domnievať sa, že činnosti zaisťovne by mohli mať vplyv na jej finančný stav, informujú príslušné orgány domovského členského štátu zaisťovne. Orgány domovského členského štátu overia, či zaisťovňa dodržuje zásady obozretného podnikania stanovené v tejto smernici. 2. Finančný dohľad podľa odseku 1 zahŕňa v súvislosti s celou činnosťou zaisťovne preskúmanie jej stavu solventnosti, vytvorenia technických rezerv a aktív na ich krytie v súlade s pravidlami stanovenými alebo postupmi dodržiavanými v domovskom členskom štáte podľa opatrení prijatých na úrovni Spoločenstva. 3. Domovský členský štát zaisťovne nezamietne zmluvu o retrocesii uzatvorenú zaisťovňou so zaisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo s poisťovňou, ktorej bolo udelené povolenie podľa smerníc 73/239/EHS alebo 2002/83/ES, z dôvodu priamo sa týkajúceho finančného stavu tejto zaisťovne alebo tejto poisťovne. 4. Príslušné orgány domovského členského štátu vyžadujú od každej zaisťovne, aby mala riadne administratívne a účtovné postupy a primerané mechanizmy vnútornej kontroly. Článok 16 – Dohľad nad pobočkami zriadenými v inom členskom štáte Členský štát pobočky stanoví, že ak zaisťovňa, ktorej bolo udelené povolenie v inom členskom štáte, vykonáva činnosť prostredníctvom pobočky, príslušné orgány domovského členského štátu môžu po predchádzajúcom informovaní príslušných orgánov členského štátu, v ktorom sa nachádza pobočka, vykonať sami alebo prostredníctvom sprostredkovateľov, ktorých vymenujú na tento účel, overenie informácií potrebných na zabezpečenie finančného dohľadu nad podnikom na mieste. Orgány členského štátu pobočky sa môžu zúčastniť tohto overenia. Článok 17 – Účtovné, finančné a štatistické informácie; právomoci dohľadu 1) Každý členský štát vyžaduje od každej zaisťovne, ktorej sídlo sa nachádza na jeho území, aby vypracovala ročné zúčtovanie, zahrnujúce všetky druhy operácií, jej finančnú situáciu a solventnosť. 2) Členské štáty vyžadujú od zaisťovní so sídlom na ich území, aby pravidelne predkladali doklady potrebné na výkon dohľadu spolu so štatistickými dokumentmi. Príslušné orgány si navzájom poskytujú akékoľvek dokumenty a informácie, ktoré sú užitočné na účel dohľadu. 3) Každý členský štát podnikne všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie, aby príslušné orgány mali právomoci a prostriedky potrebné pre dohľad nad činnosťou zaisťovní so sídlom na ich území vrátane činností vykonávaných mimo týchto území. Príslušné štáty musia byť najmä oprávnené: a) robiť podrobné zisťovanie, týkajúce sa situácie zaisťovne a celej jej činnosti, okrem iného zhromažďovaním informácií alebo požiadaním o predloženie dokumentov týkajúcich sa jej činnosti zaistenia a retrocesie, a vykonaním previerok na mieste v priestoroch zaisťovne, b) prijímať akékoľvek opatrenia vo vzťahu k zaisťovni, jej členom predstavenstva alebo manažérom, alebo osobám ktoré ju kontrolujú, ktoré sú primerané a nutné na zabezpečenie, aby činnosť tejto zaisťovne bola trvalo v súlade so zákonmi, inými predpismi a správnymi opatreniami, ktoré zaisťovňa musí dodržiavať v každom členskom štáte, c) zabezpečiť, aby sa tieto opatrenia vykonali, ak treba, vymáhaním, a podľa potreby súdnou cestou. Členské štáty môžu tiež prijať opatrenia, aby príslušné orgány získali akékoľvek informácie týkajúce sa zmlúv, ktoré spravujú sprostredkovatelia. Článok 18 – Prevod portfólia poistenia Každý členský štát povolí za podmienok stanovených vo vnútroštátnych právnych predpisoch zaisťovniam so sídlom na jeho území previesť celý alebo časť ich portfólia zmlúv vrátane tých, ktoré boli uzavreté na základe slobody usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, na preberajúci subjekt založený v Spoločenstve, ak príslušné orgány domovského členského štátu preberajúceho subjektu potvrdia, že po zohľadnení tohto prevodu preberajúci subjekt dosahuje potrebnú mieru solventnosti uvedenú v kapitole 3. oddiel 2- kvalifikované účasti ČLÁNOK 19 – NADOBUDNUTIE ÚčASTI Členské štáty vyžadujú od každej fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá sa chystá priamo alebo nepriamo vlastniť kvalifikovanú účasť v zaisťovni, aby najprv informovala príslušné orgány domovského členského štátu a uviedla výšku uvažovanej účasti. Táto osoba musí podobne informovať príslušné orgány domovského členského štátu, ak plánuje zvýšiť svoju kvalifikovanú účasť tak, že percento hlasovacích práv alebo základného imania, ktorý vlastní, dosiahne alebo prekročí 20 %, 33 % alebo 50 %, alebo tak, že zaisťovňa sa stane jej dcérskym podnikom. Príslušné orgány domovského členského štátu majú maximálne tri mesiace od dátumu oznámenia uvedeného v prvom pododseku, aby vyjadrili nesúhlas s týmto plánom, ak z hľadiska potreby zabezpečiť riadne a obozretné riadenie príslušnej zaisťovne nie sú spokojné s kvalifikáciou osoby uvedenej v prvom pododseku. Ak nevyjadria s plánom nesúhlas, môžu stanoviť maximálnu lehotu na jeho vykonanie. Článok 20 – Nadobudnutie účasti finančnými podnikmi Ak nadobúdateľ účastí uvedených v článku 19 je poisťovňa, zaisťovňa, úverová inštitúcia alebo investičná spoločnosť, ktorej bolo udelené povolenie v inom členskom štáte, alebo materský podnik takéhoto subjektu, respektíve fyzická alebo právnická osoba kontrolujúca takýto subjekt, a ak v dôsledku tohto nadobudnutia podnik, v ktorom nadobúdateľ navrhuje vlastniť účasť, by sa stal dcérskym podnikom alebo by podliehal kontrole nadobúdateľa, hodnotenie nadobudnutia musí byť podmienené predchádzajúcou poradou uvedenou v článku 14. Článok 21 – Likvidácia účasti Členské štáty vyžadujú, aby každá fyzická alebo právnická osoba, ktorá navrhuje vzdať sa priamo alebo nepriamo účasti v zaisťovni, najprv informovala príslušné orgány domovského členského štátu a uviedla výšku svojej zamýšľanej účasti. Táto osoba musí podobne informovať príslušné orgány, ak sa chystá znížiť svoju kvalifikovanú účasť tak, že percento hlasovacích práv alebo základného imania, ktoré vlastní, klesne pod 20 %, 33 % alebo 50 %, alebo tak, že zaisťovňa prestane byť jej dcérskym podnikom. Článok 22 – Informácie postupované zaisťovňoupríslušnému orgánu Keď sa zaisťovňa dozvie o nadobudnutiach alebo likvidáciách účastí na jej základnom imaní, ktoré spôsobia, že účasti prekročia alebo poklesnú pod jednu z hraníc uvedených v článkoch 19 a 21, informujú o nich príslušné orgány svojich domovských členských štátov. Podobne najmenej raz ročne informuje o menách akcionárov a spoločníkov vlastniacich kvalifikované účasti a o výške týchto účastí, uvedených napríklad v informáciách prijímaných na valných zhromaždeniach akcionárov alebo spoločníkov, alebo ktoré vyplývajú z dodržiavania právnych predpisov týkajúcich sa spoločností kótovaných na burze cenných papierov. Článok 23 – Kvalifikované účasti -právomoci príslušného orgánu Členské štáty však v prípadoch, ak vplyv uplatňovaný osobami uvedenými v článku 19 bude pravdepodobne v neprospech obozretného a riadneho riadenia zaisťovne, budú vyžadovať, aby príslušné orgány domovského členského štátu vykonali príslušné opatrenia na ukončenie tejto situácie. Týmito opatreniami môže byť napríklad súdny príkaz, sankcie proti členom predstavenstva a manažérom, alebo pozastavenie výkonu hlasovacích práv spojených s akciami v držbe príslušných akcionárov alebo spoločníkov. Podobné opatrenia sa uplatnia voči fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré nesplnia povinnosť poskytnúť vopred informácie, uloženú podľa článku 19. Ak sa účasť nadobudne napriek nesúhlasu príslušných orgánov, členský štát bez ohľadu na akékoľvek ďalšie sankcie, ktoré treba prijať, zabezpečí buď pozastavenie uplatňovania zodpovedajúcich hlasovacích práv, alebo neplatnosť uplatnených hlasov, alebo aby bolo možné vyhlásiť ich za neplatné. oddiel 3 – SLUžOBNÉ TAJOMSTVO A VÝMENA INFORMÁCIÍ ČLÁNOK 24 – Služobné tajomstvo 1. Členské štáty zabezpečia, aby všetky osoby, ktoré pracujú alebo pracovali pre príslušné orgány, ako aj audítori a znalci konajúci v mene príslušných orgánov, boli viazaní služobným tajomstvom. Podľa tejto povinnosti žiadne dôverné informácie, ktoré získajú počas výkonu svojich úloh, nesmú byť sprístupnené žiadnej osobe ani orgánu, okrem súhrnnej alebo zovšeobecnenej formy, z ktorej nemožno identifikovať jednotlivé zaisťovne, bez toho, aby boli dotknuté prípady, na ktoré sa vzťahuje trestné právo. 2. Ak sa však v zaisťovni vyhlási konkurz alebo nútená likvidácia, dôverné informácie, ktoré sa netýkajú tretích strán zapojených do pokusov zachrániť zaisťovňu, možno sprístupniť v občianskoprávnom alebo obchodnom konaní. Článok 25 – Výmena informáciímedzi príslušnými orgánmi členských štátov Článok 24 nebráni príslušným orgánom rôznych členských štátov vo výmene informácií v súlade so smernicami uplatniteľnými pre zaisťovne. Na tieto informácie sa vzťahujú podmienky povinnosti mlčanlivosti uvedené v článku 24. Článok 26 – Dohody o spoluprácis tretími krajinami Členské štáty môžu uzatvárať dohody upravujúce výmenu informácií s príslušnými orgánmi tretích krajín, alebo s orgánmi alebo inštitúciami tretích krajín v zmysle definície článku 28 ods. 1 a 2, len ak poskytované informácie podliehajú zárukám sužobného tajomstva rovnocenným aspoň zárukám uvedeným v tomto oddiele. Táto výmena informácií musí byť určená na plnenie úlohy dohľadu spomínaných orgánov alebo inštitúcií. Ak informácie pochádzajú z iného členského štátu, môžu sa sprístupniť iba s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré ich sprístupnili, a podľa potreby len na účely, na ktoré tieto orgány poskytli súhlas. Článok 27 – Použitie dôverných informácií Príslušné orgány prijímajúce dôverné informácie podľa článkov 24 a 25 ich môžu použiť len v rámci plnenia svojich povinností: a) kontroly plnenia podmienok upravujúcich začatie zaisťovacej činnosti a zabezpečenia monitorovania výkonu tejto činnosti, najmä v súvislosti s monitorovaním technických rezerv, mier solventnosti, administratívnych a účtovných postupov a mechanizmov vnútornej kontroly, b) ukladať sankcie, c) v správnom konaní o odvolaní proti rozhodnutiam príslušného orgánu, alebo d) v súdnych sporoch začatých podľa článku 53 alebo podľa osobitných ustanovení tejto smernice a ďalších smerníc prijatých v oblasti poisťovní a zaisťovní. Článok 28 – Výmena informáciís inými orgánmi 1. Články 24 – 27 nebránia výmene informácií v rámci členského štátu, v ktorom existujú dva alebo viac príslušných orgánov, alebo, medzi členskými štátmi, medzi príslušnými orgánmi a: a) orgánmi príslušnými na úradný dohľad nad úverovými inštitúciami a ďalšími finančnými inštitúciami a orgánmi príslušnými na dohľad nad finančnými trhmi, b) orgánmi zapojenými do likvidácie a konkurzu poisťovní a zaisťovní a do ďalších podobných konaní a c) osobami zodpovednými za vykonávanie zákonných auditov účtovníctva poisťovní, zaisťovní a ďalších finančných inštitúcií pri výkone ich funkcií dohľadu, ani sprístupneniu informácií orgánom, ktoré spravujú nútené likvidačné konanie alebo garančné fondy, potrebných na plnenie ich povinností. Na informácie prijaté týmito orgánmi, inštitúciami a osobami sa vzťahujú podmienky povinnosti mlčanlivosti stanovenej v článku 24. 2. Členské štáty môžu bez ohľadu na ustanovenia článkov 24 – 27 povoliť výmenu informácií medzi príslušnými orgánmi a: a) orgánmi príslušnými na dohľad nad orgánmi zapojenými do likvidácie a konkurzu poisťovní alebo zaisťovní alebo do ďalších podobných konaní, b) orgánmi príslušnými na dohľad nad osobami poverenými výkonom zákonných auditov účtovníctva poisťovní alebo zaisťovní, úverových inštitúcií, investičných spoločností a ďalších finančných inštitúcií, alebo c) nezávislými poistnými matematikmi poisťovní alebo zaisťovní vykonávajúcimi dozor nad týmito podnikmi a orgánmi príslušnými na dohľad nad týmito poistnými matematikmi. Členské štáty, ktoré využijú možnosť ustanovenú v prvom pododseku, budú vyžadovať splnenie aspoň týchto podmienok: a) táto výmena informácií je určená na účel vykonávania dohľadu alebo dozoru uvedeného v prvom pododseku, b) na informácie prijaté v spojitosti s tým sa vzťahujú podmienky povinnosti mlčanlivosti stanovenej v článku 24, c) ak informácie pochádzajú z iného členského štátu, môžu byť sprístupnené iba s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré ich sprístupnili, a podľa potreby výlučne na účely, na ktoré tieto orgány poskytli súhlas. Členské štáty oznámia Komisii a ostatným členským štátom názvy orgánov, osôb a inštitúcií, ktoré môžu prijímať informácie podľa tohto odseku. 2. Členské štáty môžu bez ohľadu na články 24 – 27 a s cieľom posilniť stabilitu finančného systému vrátane jeho integrity povoliť výmenu informácií medzi príslušnými orgánmi a orgánmi alebo inštitúciami príslušnými zo zákona na zisťovanie a vyšetrovanie porušení obchodného práva. Členské štáty, ktoré využili možnosť upravenú v prvom pododseku, budú ako minimum vyžadovať splnenie týchto podmienok: a) informácie sú určené na účel plnenia úlohy uvedenej v prvom pododseku, b) na informácie prijaté v tejto súvislosti sa vzťahujú podmienky povinnosti mlčanlivosti podľa článku 24, c) ak informácie pochádzajú z iného členského štátu, môžu byť sprístupnené len s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré ich poskytli, a podľa potreby len na účely, na ktoré tieto orgány poskytli súhlas. Ak v členskom štáte orgány alebo inštitúcie uvedené v prvom pododseku vykonávajú svoje úlohy zisťovania alebo vyšetrovania s pomocou osobitne odborne spôsobilých osôb, ktoré sú vymenované na tento účel a nie sú zamestnané vo verejnom sektore, možnosť výmeny informácií upravenú v prvom pododseku možno rozšíriť na tieto osoby podľa podmienok stanovených v druhom pododseku. Na uplatnenie poslednej odrážky druhého pododseku orgány alebo inštitúcie uvedené v prvom pododseku oznámia príslušným orgánom, ktoré sprístupnili informácie, mená a presnú zodpovednosť osôb, ktorým ich treba zaslať. Členské štáty oznámia Komisii a ostatným členským štátom názvy orgánov alebo inštitúcií, ktoré môžu prijímať informácie podľa tohto odseku. Článok 29 – Zasielanie informáciícentrálnym bankám a peňažným orgánom Tento oddiel nebráni príslušnému orgánu zasielať centrálnym bankám a iným inštitúciám s podobnou funkciou v ich postavení ako peňažné orgány, a podľa potreby ďalším orgánom verejnej moci príslušným na dohľad nad platobnými systémami, informácie určené na plnenie ich úlohy. Nebráni ani týmto orgánom alebo inštitúciám oznámiť príslušným orgánom také informácie, ktoré môžu potrebovať na účel článku 27. Na informácie prijaté v tejto súvislosti sa vzťahujú podmienky povinnosti mlčanlivosti uložené v tomto oddiele. Článok 30 – Sprístupňovanie informáciíorgánom štátnej správyzodpovedným za finančné právne predpisy Bez ohľadu na články 24 a 27 členské štáty môžu podľa ustanovení zákonov povoliť sprístupnenie určitých informácií iným orgánom ich ústrednej štátnej správy zodpovedným za právne predpisy o dohľade nad úverovými inštitúciami, finančnými inštitúciami, investičnými spoločnosťami a poisťovňami a zaisťovňami, a inšpektorom konajúcim v mene týchto orgánov. Toto sprístupnenie však možno vykonať len v prípade potreby z dôvodov dohľadu nad obozretným podnikaním. Členské štáty však stanovia, že informácie prijaté podľa článkov 25 a 28 ods. 1 a informácie získané prostredníctvom overenia na mieste uvedeného v článku 16 možno sprístupniť v prípadoch uvedených v tomto odseku výlučne s výslovným súhlasom príslušných orgánov, ktoré sprístupnili informácie, alebo príslušných orgánov členského štátu, v ktorom sa vykonávalo overenie na mieste. oddiel 4 – povinnosti audítorov ČLÁNOK 31 – POVINNOSTI AUDÍTOROV 1. Členské štáty ako minimum stanovia, že každá osoba oprávnená v zmysle smernice Rady 84/253/EHS[35], plniaca v zaisťovni úlohu uvedenú v článku 51 smernice Rady 78/660/EHS[36], článku 37 smernice Rady 83/349/EHS alebo článku 31 smernice Rady 85/611/EHS[37], alebo akúkoľvek inú zákonom uloženú úlohu, je povinná okamžite oznámiť príslušným orgánom akúkoľvek skutočnosť alebo rozhodnutie týkajúce sa tejto zaisťovne, o ktorých sa dozvedela pri výkone tejto úlohy, ktoré by mohli: a) predstavovať závažné porušenie zákonov, iných predpisov alebo správnych opatrení, ktoré stanovujú podmienky upravujúce povoľovanie, alebo ktoré špecificky upravujú vykonávanie činností poisťovní alebo zaisťovní, b) mať negatívny vplyv na nerušené fungovanie zaisťovne, alebo c) viesť k odmietnutiu osvedčenia účtov alebo k vyjadreniu výhrad. Táto osoba je tiež povinná oznámiť akékoľvek skutočnosti alebo rozhodnutia, o ktorých sa dozvie počas plnenia svojej úlohy, ako je uvedené v prvom pododseku, v podniku, ktorý má úzke väzby vyplývajúce z kontrolného vzťahu so zaisťovňou, v ktorej vykonáva uvedenú úlohu. 2) Sprístupnenie osobami oprávnenými v zmysle smernice 84/253/EHS akejkoľvek relevantnej skutočnosti alebo rozhodnutia uvedeného v odseku 1 príslušným orgánom nepredstavuje porušenie žiadneho obmedzenia sprístupňovať informácie uloženého zmluvou alebo akýmkoľvek ustanovením zákona, iného právneho predpisu alebo správneho opatrenia a nezakladá pre tieto osoby žiadnu zodpovednosť. Kapitola 2 – Pravidlá týkajúce sa technických rezerv Článok 32 – Vytvorenie technických rezerv 1) Domovský členský štát vyžaduje, aby každá zaisťovňa vytvorila primerané technické rezervy v súvislosti so svojou celou činnosťou. Výška týchto technických rezerv sa určí podľa pravidiel stanovených v smernici 91/674/EHS. Domovský členský štát môže podľa potreby stanoviť konkrétnejšie pravidlá podľa článku 20 smernice 2002/83/ES. 2) Členské štáty neponechajú ani nezavedú systém s hrubým zaisťovaním, ktorý vyžaduje zakladanie aktív na krytie rezerv na poistné budúcich období a rezerv na budúce poistné plnenie, ak zaisťovateľ je zaisťovňa, ktorej bolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo poisťovňa, ktorej bolo udelené povolenie podľa smerníc 73/239/EHS alebo 2002/83/ES. 3) Ak domovský členský štát umožní krytie akýchkoľvek technických rezerv nárokmi voči zaisťovateľom, ktorým nebolo udelené povolenie podľa tejto smernice, alebo voči poisťovniam, ktorým nebolo udelené povolenie podľa smerníc 73/239/EHS alebo 2002/83/ES, stanoví takto povolené percento. Článok 33 – Rezerva na vyrovnávanie mimoriadnych rizík 1. Domovský členský štát vyžaduje, aby každá zaisťovňa, ktorá zaisťuje riziká patriace do odvetvia 14 v bode A prílohy smernice 73/239/EHS, vytvorila rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík na účel vyrovnania akéhokoľvek technického deficitu alebo nadpriemerného škodového priebehu vznikajúcich v tomto odvetví v každom finančnom roku. 2. Rezerva na vyrovnávanie mimoriadnych rizík sa vypočíta v súlade s pravidlami stanovenými domovským členským štátom podľa jednej zo štyroch metód stanovených v bode D prílohy smernice 73/239/EHS, ktoré sa považujú za rovnocenné. 3. Domovský členský štát môže oslobodiť zaisťovne od povinnosti vytvoriť rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík pre zaistenie poistenia úverov, ak nezaplatené poistné alebo príspevky v rámci zaistenia poistenia úveru tvoria najviac 4 % z celkového nezaplateného poistného alebo príspevkov, a nepresahujú 2 500 000 EUR. 4. Domovský členský štát môže žiadať od každej zaisťovne, aby vytvorila rezervu na vyrovnávanie mimoriadnych rizík pre iné odvetvia rizík ako zaistenie úveru. Rezerva na vyrovnávanie mimoriadnych rizík sa počíta podľa pravidiel stanovených domovským členským štátom. Článok 34 – Aktíva na krytie technických rezerv Aktíva na krytie technických rezerv budú zohľadňovať druh obchodnej činnosti vykonávanej zaisťovňou, najmä povahu, výšku a trvanie očakávaných nákladov na poistné plnenie, tak, aby bola zabezpečená dostatočnosť, likvidita, bezpečnosť, kvalita, ziskovosť a zhodnosť jej investícií, ktoré zaisťovňa diverzifikuje a vhodne rozloží a ktoré dajú zaisťovni možnosť primerane reagovať na meniace sa ekonomické podmienky, najmä na vývoj na finančných trhoch a trhoch nehnuteľností, alebo na katastrofické udalosti veľkého dosahu. Kapitola 3 – Pravidlá týkajúce sa miery solventnosti a garančného fondu ODDIEL 1 – DOSTUPNÁ MIERA SOLVENTNOSTI ČLÁNOK 35 – VšEOBECNÉ PRAVIDLO Každý členský štát bude vyžadovať od každej zaisťovne, ktorej sídlo sa nachádza na jeho území, primeranú dostupnú mieru solventnosti v súvislosti s celou jej činnosťou, ktorá je vždy prinajmenšom rovná požiadavkám tejto smernice. Článok 36 – Započítateľné položky 1. Dostupná miera solventnosti pozostáva z aktív zaisťovne bez akýchkoľvek predvídateľných záväzkov, mínus akékoľvek nehmotné položky vrátane: a) splatené základné imanie, alebo v prípade vzájomnej zaisťovne splatené počiatočné členské vklady plus akékoľvek účty členov, ktoré spĺňajú tieto kritériá: (i) zakladateľská zmluva a stanovy musia stanoviť, že platby z týchto účtov členom môžu byť vykonané, len ak to nespôsobí pokles dostupnej miery solventnosti pod požadovanú úroveň, alebo po zrušení zaisťovne, ak boli všetky ostatné dlhy zaisťovne vysporiadané, (ii) zakladateľská zmluva a stanovy musia v súvislosti s platbami uvedenými v bode (i) z iných dôvodov ako individuálne ukončenie členstva stanoviť, že musia byť oznámené príslušným orgánom najmenej mesiac vopred, a tieto môžu v rámci tohto obdobia platbu zakázať, (iii) príslušné ustanovenia zakladateľskej zmluvy a stanov možno zmeniť a doplniť len potom, ako príslušné orgány vyhlásili, že nemajú námietku proti úprave, bez toho, aby boli dotknuté kritériá uvedené v bodoch (i) a (ii), b) rezervné fondy (zákonné a voľné) nezodpovedajúce záväzkom z poistenia, c) zisk alebo strata prenesená po odpočte dividend na zaplatenie. 2. Dostupná miera solventnosti sa zníži o sumu vlastných akcií v priamom vlastníctve zaisťovne. Pre zaisťovne, ktoré vykonávajú odpočet alebo zníženie svojich technických rezerv na poistné plnenie pri neživotnom poistení na zohľadnenie výnosov z finančného umiestnenia, ako je to povolené v článku 60 ods. 1 písm. g) smernice 91/674/EHS, dostupná miera solventnosti sa zníži o rozdiel medzi technickými rezervami pred odpočtom alebo znížením uvedenými v poznámkach k účtovnej závierke a technickými rezervami po odpočte alebo znížení. Táto úprava sa vykoná pre všetky riziká uvedené v bode A prílohy smernice 73/239/EHS, okrem rizík uvedených v odvetviach 1 a 2 tejto prílohy. Pre iné odvetvia ako 1 a 2 tejto prílohy netreba vykonať žiadnu úpravu v