SK Úradný vestník Európskej únie C 18/15

Oznámenia podľa článku 37 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc)

Možnosť členského štátu zákonom zabezpečiť povinnosť mať pri sebe dokumenty alebo doklady alebo byť ich držiteľom podľa článku 21 písm. c)

(2008/C 18/03)

BELGICKO

Táto povinnosť sa ustanovuje v oddiele 38 kráľovského výnosu z 8. októbra 1981 o prístupe na územie, pobyte, usídlení a vyhostení cudzincov:

„Každý cudzinec starší ako 15 rokov musí mať vždy pri sebe povolenie na pobyt alebo povolenie na usídlenie, alebo iný doklad na pobyt a tento doklad predložiť vždy, keď ho o to ktorýkoľvek požiada pracovník oprávneného orgánu.“

BULHARSKO

Povinnosť osoby vlastniť alebo nosiť určité doklady sa riadi zákonmi o bulharských dokladoch totožnosti a o vstupe na územie Bulharskej republiky, pobyte na jej území a opustení jej územia pre občanov EÚ a ich rodiny:

1. Zákon o bulharských dokladoch totožnosti

Článok 6: „Občania predložia doklad totožnosti, keď ich na to vyzvú pracovníci oprávnení podľa zákona.“

Článok 29 ods. 1: „Každý bulharský občan, ktorý žije v Bulharsku, požiada o preukaz totožnosti do 30 dní po dosiahnutí veku 14 rokov.“

Článok 55 ods. 1: „Každému cudzincovi, ktorý dosiahol vek 14 rokov a dostal povolenie na pobyt v Bulharskej republike na 3 mesiace alebo viac mesiacov, sa vydá bulharský preukaz totožnosti pre cudzincov.“

Článok 57 ods. 1: „Bulharské doklady totožnosti pre cudzincov platia na území Bulharskej republiky v spojení s medzinárodným cestovným dokladom cudzinca.“

Článok 57 ods. 2: „Osoby bez štátnej príslušnosti a cudzinci, ktorí požiadali o ochranu alebo im bola udelená ochrana na základe azylového zákona, a utečenci môžu svoju totožnosť preukazovať len bulharským dokladom totožnosti.“

Článok 58: „Cudzinci, ktorí sa zdržiavajú na území Bulharskej republiky najviac 3 mesiace, preukazujú svoju totožnosť medzinárodným cestovným dokladom, s ktorým vstúpili do krajiny, s výnimkou cudzincov, ktorí sú držiteľmi dočasného potvrdenia o štatúte utečenca.“

2. Zákon o vstupe na územie Bulharskej republiky, pobyte na jej území a opustení jej územia pre občanov Európskej únie a členov ich rodín

Článok 4 ods. 1: „Občania Európskej únie vstupujú na územie Bulharskej republiky a ho opúšťajú s preukazom totožnosti alebo cestovným pasom.“

ČESKÁ REPUBLIKA

Povinnosť cudzincov predložiť cestovný doklad (preukaz totožnosti) na požiadanie príslušníkovi polície sa ustanovuje v § 103 písm. d) zákona č. 326/1999 Zb. o pobyte cudzincov na území Českej republiky. Podľa tohto zákona je cudzinec povinný predložiť cestovný doklad príslušníkovi polície na požiadanie.

DÁNSKO

Na základe oddielu 39 článku 1 zákona o cudzincoch sa pri vstupe a počas pobytu na území krajiny a opustení jej územia od cudzinca vyžaduje, aby vlastnil pas alebo cestovný doklad, a pokiaľ sa cudzinec v krajine zdržiava, aby na základe oddielu 39 článku 3 ods. 1 tento pas alebo cestovný doklad predložil na požiadanie štátnym orgánom.

Na základe oddielu 39 článkuk 4 ods. 1 sú občania severských krajín od týchto povinností oslobodení a na základe odseku 2 toho istého oddielu minister pre integráciu môže oslobodiť aj iných cudzincov od povinnosti nosiť cestovný pas alebo iný cestovný doklad (pozri oddiel 5 článok 2 cudzineckého poriadku). Ustanovenia prijaté v oddiele 5 článku 2 cudzineckého poriadku sa zverejňujú jedenkrát ročne v dánskom úradnom vestníku (Statstidende).

NEMECKO

§ 3 ods. 1, § 13 ods. 1 druhá veta, § § 48, 82 zákona o pobyte cudzincov (Aufenthaltgesetz):

§ 3 – Povinnosť mať cestovný pas

(1) Cudzincom je povolené vstupovať na územie Spolkovej republiky Nemecko a zdržiavať sa na ňom, iba ak sú držiteľmi uznaného a platného cestovného pasu alebo náhradného cestovného pasu, pokiaľ nie sú na základe právneho nariadenia oslobodení od povinnosti mať cestovný pas.

(2) Spolkové ministerstvo vnútra alebo ním určený orgán môže v oprávnených prípadoch povoliť cudzincovi pred vstupom výnimku z povinnosti mať cestovný pas pri prekročení štátnej hranice a následne počas pobytu v maximálnej dĺžke trvania šesť mesiacov.

§ 13 – Prekročenie štátnej hranice

(1) Vstup na územie SRN a jeho opustenie je povolené iba cez povolené hraničné priechody a počas stanovených úradných hodín, pokiaľ neboli povolené výnimky na základe iných právnych predpisov alebo medzištátnych dohôd. Cudzinci sú povinní mať pri vstupe na územie a jeho opustení uznaný a platný cestovný pas alebo náhradný cestovný pas podľa § 3 ods. 1 a podriadiť sa policajnej kontrole, ktorá sa vykonáva pri prechode štátnej hranice.

(2) Cudzinec vstúpi na územie SRN na povolenom hraničnom priechode až vtedy, keď prekročí štátnu hranicu a prejde cez hraničný priechod. Ak orgány poverené policajnou kontrolou cezhraničného pohybu umožnia cudzincovi prechod hraničného priechodu na určitý prechodný účel pred vydaním rozhodnutia o zamietnutí vstupu (§ 15 tohto zákona, § § 18 a 18a zákona o azyle) alebo počas prípravy, zaistenia alebo vykonania tohto opatrenia, nejde o vstup v zmysle prvej vety, pokiaľ majú tieto orgány možnosť pobyt tohto cudzinca kontrolovať. V ostatných prípadoch cudzinec vstúpi na územie, keď prekročí štátnu hranicu.

§ 48 – Povinnosti týkajúce sa dokladu totožnosti

(1) Cudzinec má povinnosť na žiadosť orgánov poverených vykonávaním tohto zákona predložiť svoj cestovný pas, náhradný cestovný pas alebo svoj náhradný doklad totožnosti a povolenie na pobyt alebo svoje potvrdenie o odklade vyhostenia a takéto doklady im vydať a ponechať v ich dočasnej držbe, pokiaľ sa to vyžaduje na vykonanie alebo zabezpečenie opatrení podľa tohto zákona.

(2) Cudzinec, ktorý nie je držiteľom cestovného pasu a ani ho nemôže primeraným spôsobom nadobudnúť, si splní povinnosť preukázania sa dokladom totožnosti predložením povolenia na pobyt alebo potvrdením o odklade vyhostenia, pokiaľ tieto doklady obsahujú údaje o osobe a fotografiu a sú označené ako náhradný doklad totožnosti.

(3) Ak cudzinec nie je držiteľom platného cestovného pasu ani náhradného cestovného pasu, má povinnosť spolupracovať pri získavaní dokladu totožnosti, ako aj všetkých dokladov a iných podkladov, ktoré môžu mať význam pri zisťovaní jeho totožnosti a štátnej príslušnosti a zisťovaní a uplatňovaní možnosti jeho vrátenia do iného štátu a ktoré vlastní, a na požiadanie orgánov poverených výkonom tohto zákona má povinnosť predložiť, vydať a ponechať. Ak si cudzinec nesplní povinnosť v zmysle prvej vety a ak existujú odôvodnené predpoklady, že je držiteľom takýchto podkladov, môže sa vykonať jeho osobná prehliadka, ako aj prehliadka vecí, ktoré má so sebou. Cudzinec sa tomuto opatreniu musí podriadiť.

§ 82 – Cudzincova spolupráca

(1) Cudzinec má povinnosť svoje záujmy a okolnosti svedčiace v jeho prospech bezodkladne uplatniť oznámením o overiteľných okolnostiach, pokiaľ tieto nie sú zjavné alebo známe, a bezodkladne predložiť potrebné dôkazy o jeho osobných pomeroch, ostatné potrebné potvrdenia a povolenia, ako aj ostatné doklady, ktoré môže predložiť.

Cudzinecký úrad mu na to môže stanoviť primeranú lehotu. Okolnosti uplatnené a dôkazy predložené po uplynutí lehoty sa nemusia zohľadniť.

(2) Odsek 1 sa primerane uplatní pri podaní odvolania.

(3) Cudzinec bude oboznámený so svojimi povinnosťami podľa odseku 1, ako aj so svojimi hlavnými právami a povinnosťami podľa zákona, najmä so záväzkami vyplývajúcimi z § § 44a, 48, 49 a 81 a s možnosťou podať žiadosť podľa § 11 ods. 1 tretej vety. V prípade stanovenia lehoty bude oboznámený s dôsledkami jej nedodržania.

(4) Pokiaľ sa to vyžaduje na prípravu a výkon opatrení podľa tohto zákona alebo ustanovení týkajúcich sa cudzincov v iných zákonoch, môže sa nariadiť, aby sa cudzinec osobne dostavil na príslušný úrad alebo zastúpenie štátu, ktorého je údajne štátnym príslušníkom, ako aj to, aby podstúpil lekársku prehliadku na účely zistenia jeho schopnosti podstúpiť cestu. Ak cudzinec nesplní príkaz podľa prvej vety, môže byť na jeho splnenie prinútený. § 40 ods. 1 a 2, § 41 a § 42 ods. 1 prvá a tretia veta zákona o spolkovej polícii sa uplatnia príslušným spôsobom.

ESTÓNSKO

Zákon o dokladoch totožnosti [uverejnený v Riigi Teataja (úradný vestník) I 1999, 25, 365; 2006, 29, 221], článok 5 až 8, články 17 a 181, ustanovuje povinnosti týkajúce sa dokladu totožnosti, platnosti a kontroly dokladov.

Zákon o štátnych hraniciach [uverejnený v Riigi Teataja (úradný vestník) I 1994, 54, 902; 2006, 26, 191], články 111 a 112, ustanovuje povinnosť mať pri prekročení štátnej hranice doklad totožnosti.

Zákon o cudzincoch [uverejnený v Riigi Teataja (úradný vestník) I 1993, 44, 637; 2007, 9, 44], články 15 a 151, ustanovuje oznamovanie a kontrolu týkajúcu sa cudzincov.

GRÉCKO

Povinnosť cudzincov, ktorí sú občanmi tretích krajín, vlastniť alebo nosiť dokumenty a doklady sa ustanovuje v článkoch 6 a 8 zákona č. 3386/2005, ktorým sa riadi vstup a pobyt cudzincov v Grécku. Konkrétne v článku 6 ods. 1 a 2 sa ustanovuje, že občania tretích krajín, ktorí vstúpia na územie Grécka, musia vlastniť cestovný pas a vízum, ak sa to vyžaduje podľa platných medzinárodných dohovorov, zákonov Spoločenstva a vnútroštátnych ustanovení. V článku 8 ods. 2 zákona č. 3386/2005 sa ustanovuje zákaz vstupu občanov tretích krajín na územie Grécka, ak nie sú držiteľmi cestovného pasu ani iného cestovného dokladu, ktorým sa zaručuje ich návrat do krajiny ich pôvodu alebo do tranzitnej krajiny, ani dokladov potrebných na preukázanie cieľa ich cesty.

ŠPANIELSKO

V španielskom právnom systéme sa ustanovuje povinnosť pre španielskych občanov a pre cudzincov vlastniť a predkladať doklady na preukázanie svojej totožnosti. Tieto dve nariadenia sa ustanovujú v týchto právnych predpisoch:

a) Pre španielskych občanov:

V článku 2 kráľovského výnosu č. 1553/2005 z 23. decembra 2005, ktorým sa riadi vydávanie štátnych dokladov totožnosti a certifikátov na elektronický podpis, sa ustanovuje:

1. „Španielski občania vo veku 14 rokov a starší sú povinní nadobudnúť doklad totožnosti.“

2. „Všetky osoby, ktoré sú povinné získať doklad totožnosti, sú tiež povinné sa ním preukázať, keď ich o to požiada príslušný orgán alebo jeho zástupcovia.“

V článku 9 základného zákona č. 1/1992 z 21. februára 1992 o zabezpečovaní ochrany občanov sa zachováva právo všetkých španielskych občanov na vydanie dokladu totožnosti počnúc štrnástym rokom života a povinnosť tento doklad získať.

V článku 20 toho istého základného zákona sa ustanovuje oprávnenie zástupcov bezpečnostných síl a bezpečnostných orgánov vyžadovať od osôb preukázanie totožnosti kdekoľvek na účely prevencie a vyšetrovania trestných činností. V prípade odporu alebo odmietnutia sa uplatňujú ustanovenia trestného zákonníka a trestného poriadku.

b) Pre cudzincov:

V článku 4 ods. 1 základného zákona č. 14/2003 z 20. novembra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa základný zákon č. 4/2000 z 11. januára 2000 o právach a slobodách cudzincov v Španielsku a o ich začlenení do spoločnosti, v znení zmien a doplnení základného zákona č. 8/2000 z 22. decembra 2000, sa pre cudzincov na španielskom území ustanovuje povinnosť vlastniť doklady na preukázanie svojej totožnosti a právneho postavenia v Španielsku.

„Cudzinci na španielskom území majú právo a povinnosť ponechať si doklady, ktoré potvrdzujú ich totožnosť a ktoré vydali oprávnené orgány v krajine ich pôvodu alebo v krajine, z ktorej prišli, a doklady, ktoré potvrdzujú ich postavenie v Španielsku.“

V článku 100 ods. 2 kráľovského výnosu č. 2393/2004 z 30. decembra 2004, ktorým sa prijímajú vykonávacie nariadenia základného zákona č. 4/2000 z 11. januára 2000 o právach a slobodách cudzincov v Španielsku a o ich začlenení do spoločnosti, sa ustanovuje:

„Cudzinci sú povinní predložiť doklady, ktorými preukazujú svoju totožnosť a právne postavenie v Španielsku, keď ich o to požiadajú príslušné orgány alebo ich zástupcovia.“

V článku 11 základného zákona č. 1/1992 z 21. februára 1992 o zabezpečení ochrany občanov sa ustanovuje, že cudzinci, ktorí sa zdržiavajú na území Španielska, sú povinní mať doklady potvrdzujúce ich totožnosť a ich právne postavenie v Španielsku.

FRANCÚZSKO

Vo francúzskych právnych predpisoch sa táto povinnosť ustanovuje v článku L.611-1 zákona o vstupe a pobyte cudzincov a o azylovom práve (Code de l'entrée et du séjour des étrangers et du droit d'asile, CESEDA), ktorý ustanovuje, že mimo kontroly totožnosti alebo po nej by cudzinci mali byť schopní predložiť dokumenty alebo doklady, na základe ktorých sú oprávnení cestovať alebo sa zdržiavať na francúzskom území, na požiadanie príslušníkov justičnej polície a pod ich dohľadom aj na žiadosť agentov a zastupujúcich agentov justičnej polície.

TALIANSKO

Vo vnútroštátnych právnych predpisoch, v článku 3 „Testo Unico Leggi di Pubblica Sicurezza“ (T.U.L.P.S.) z 18. júna 1931 č. 773 sa ustanovuje možnosť mať doklad totožnosti. V uvedenom článku sa uvádza: „V súlade so vzorom, ktorý ustanovilo ministerstvo vnútra, starosta vydá preukaz totožnosti osobám starším ako 15 rokov, ktorých bydlisko sa nachádza v obci, keď o to požiadajú.“

Pokiaľ ide o povinnosť nosiť preukaz totožnosti, v článku 4 T.U.L.P.S. sa ustanovuje, že policajný orgán môže v rámci svojej právomoci nariadiť nebezpečnej alebo podozrivej osobe, aby si vybavila preukaz totožnosti a predložila ho vždy, keď ju o to požiadajú príslušníci polície.

Na základe preskúmania týchto článkov môžeme usúdiť, že povinnosť nosiť uvedený doklad sa týka len nebezpečnej alebo podozrivej osoby, ostatní (ktorí nie sú nebezpeční ani podozriví) sú povinní podľa ustanovenia článku 651 trestného zákonníka iba podať štátnemu orgánu informácie o vlastnej totožnosti, postavení alebo o osobných vlastnostiach, pokiaľ o to príslušník požiada.

Pokiaľ ide o cudzinca, ktorý sa v krajine zdržiava legálne, má právo na zapísanie do registra obce, v ktorej sa zdržiava, a má právo dostať preukaz totožnosti, ktorý nie je platný pre vysťahovanie.

CYPRUS

Podľa nariadenia (ES) č. 562/2006 zrušenie hraničnej kontroly na vnútorných hraniciach nijako neovplyvní možnosť členského štátu zákonom ustanoviť povinnosť vlastniť alebo nosiť dokumenty a doklady.

Cyperská republika má takéto ustanovenie vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch. Na základe zákona o registrácii občanov z roku 2006 [L.13(I)/2006] každý príslušník polície v službe, každý pracovník registračného orgánu alebo každá osoba, ktorá má písomné oprávnenie od riaditeľa odboru migrácie a občianskeho registra, môže požiadať ktorúkoľvek osobu o predloženie osobného preukazu totožnosti. Ak táto osoba nepredloží doklad v stanovenej lehote, dopustí sa priestupku a potrestá sa odňatím slobody na obdobie maximálne jedného roka alebo na pokutu do výšky tisíc libier, alebo na odňatie slobody i pokutu súčasne. Taktiež podľa zákona o polícii [L.73(I)/2004], oddiel 28, každý príslušník polície môže zastaviť, zadržať a prehľadať akúkoľvek osobu: i) ktorú prichytí pri čine alebo s nejakou vecou; ii) ktorú podozrieva z nejakého činu alebo veci, alebo z toho, že niečo vlastní, alebo iii) ktorú prichytí, že vlastní niečo, na čo sa vyžaduje povolenie na základe ustanovení niektorého účinného zákona, a môže od tejto osoby žiadať, aby predložila uvedené povolenie.

LOTYŠSKO

V pravidlách Rady ministrov Lotyšskej republiky č. 499 zo 4. novembra 2002 (Pravidlá pre pohraničnú oblasť a pohraničný režim Lotyšskej republiky) sa ustanovuje, že všetky osoby vo veku 15 rokov a staršie musia mať pri sebe doklady totožnosti počas pobytu v pohraničí (ktoré nie je širšie ako 2 km od štátnej hraničnej čiary) pozdĺž pozemnej hranice Lotyšskej republiky. V ostatných prípadoch sa podľa právnych predpisov Lotyšskej republiky nevyžaduje mať stále pri sebe doklady totožnosti.

LITVA

Podľa litovských právnych predpisov neexistuje povinnosť pre občanov Litvy a EÚ nosiť osobné dokumenty a doklady.

Podľa článku 17 ods. 5 zákona o štátnej hranici a jej ochrane všetci občania v pohraničnom pásme musia nosiť doklady totožnosti.

Všetci občania Litvy starší ako 16 rokov musia dostať a mať preukaz totožnosti alebo cestovný pas. Podľa zákona o právnom postavení cudzincov všetci občania EÚ musia mať doklady totožnosti a všetci občania tretích krajín sú povinní mať a nosiť pri sebe doklady totožnosti.

LUXEMBURSKO

Cudzinci sú povinní mať stále pri sebe povolenie na pobyt.

MAĎARSKO

V článku 61 ods. 3 zákona XXXIX z roku 2001 o vstupe a pobyte cudzincov sa ustanovuje, že všetci cudzinci na požiadanie orgánov musia predložiť svoje cestovné doklady, povolenie na pobyt alebo doklady vhodné na zistenie totožnosti cudzinca.

MALTA

Je potrebné poznamenať, že v zákone o prisťahovalectve (hlava 217) sa v súčasnosti ustanovuje požiadavka predložiť cestovný pas alebo iné vhodné doklady na mieste vstupu. Neexistujú však žiadne zákonné ustanovenia, ktoré by uvádzali povinnosť mať tieto doklady stále so sebou.

V skutočnosti však štátne orgány môžu občanov tretích krajín požiadať, aby v prípade potreby príslušné doklady predložili. Predpokladá sa teda, že títo občania budú mať doklady počas pobytu na Malte vždy pri sebe.

HOLANDSKO

Podľa zákona o povinnosti preukázania totožnosti [Wet op de identificatieplicht] v Holandsku sú osoby vo veku 14 rokov a staršie povinné predložiť preukaz totožnosti na kontrolu na prvé požiadanie (povinnosť preukázať totožnosť). To isté platí pre cudzincov.

V článku 4.21 výnosu o cudzincoch [Vreemdelingenbesluit alebo „Vb“] sa určujú doklady, ktoré sa môžu používať na určenie totožnosti jednotlivcov v Holandsku na základe § 50.1 zákona o cudzincoch. Tento článok rozlišuje medzi týmito skupinami:

— cudzinci, ktorí sa zdržiavajú v krajine legálne na základe povolenia na pobyt na čas určitý alebo neurčitý,

— cudzinci, ktorí sa zdržiavajú v krajine legálne ako občania Spoločenstva,

— osoby, ktoré podali žiadosť o udelenie povolenia na pobyt pre žiadateľa o azyl na čas určitý,

— iní cudzinci, ako sú uvedené prípady.

Za určitých podmienok sem patria tieto kategórie:

a) cudzinci, ktorí sa legálne zdržiavajú v krajine za podmienok povolenia na prechodný alebo trvalý pobyt [§ 8 písm. a) až d) zákona o cudzincoch], ktorí ako doklad totožnosti dostali osobitný doklad o pobyte v súlade s prílohou 7a až 7d nariadení o cudzincoch;

b) pre občanov EÚ/EHP a Švajčiarska, ktorí sa legálne zdržiavajú v krajine, ako ustanovuje § 8.e zákona o cudzincoch, platný cestovný pas alebo platný preukaz totožnosti. Pre cudzincov, ktorí sa legálne zdržiavajú v krajine, ako vymedzuje § 8.e zákona o cudzincoch, ako členovia rodiny občana EÚ/EHP alebo Švajčiarska, ale ktorí majú inú národnosť: — platný štátny pas s požadovaným vstupným vízom, ak od ich vstupu do krajiny uplynul čas kratší ako tri mesiace, — platný štátny pas so vstupnou pečiatkou, ak sa na vstup nevyžaduje vízum a ak od ich vstupu do krajiny uplynul čas kratší ako tri mesiace, — platný štátny pas s doložkou, ktorú vydali oprávnené orgány, o tom, že bol predložený pobytový preukaz, ak od vydania tejto doložky uplynul čas kratší ako šesť mesiacov, — pobytový preukaz v súlade s prílohou 7e nariadenia o cudzincoch;

c) cudzinci, ktorí podali žiadosť o udelenie povolenia na pobyt pre žiadateľa o azyl na čas určitý, dostanú doklad totožnosti v súlade s prílohou 7f nariadenia o cudzincoch v prijímacom stredisku;

d) cudzinci, ktorí sa v krajine zdržiavajú legálne za podmienok oddielu 8j zákona o cudzincoch, keďže existujú prekážky na ich vysťahovanie, ako sa vymedzuje v § 64 zákona o cudzincoch, a osoby, ktoré sa v krajine zdržiavajú legálne v dôsledku moratória na odchody, dostanú na preukázanie totožnosti doklad o pobyte v súlade s prílohou 7f2 nariadenia o cudzincoch (doklad W2) vzhľadom na to, že už nevlastnia žiadny platný doklad na prekročenie hraníc;

e) (podozriví) obete obchodovania s ľuďmi s právoplatným pobytom, ako sa vymedzuje v oddiele 8.k, Vw, dostanú doklad o pobyte v súlade s prílohou 7f2 nariadenia o cudzincoch (doklad W2) vzhľadom na to, že už nevlastnia žiadny platný doklad na prekročenie hraníc;

f) nedospelí cudzinci bez sprievodu, ktorí čakajú na rozhodnutie o žiadosti o predĺženie platnosti alebo zmenu či doplnenie povolenia na pobyt, ktoré bolo vydané skôr a podliehalo týmto obmedzeniam, dostanú doklad o pobyte v súlade s prílohou 7f2 nariadenia o cudzincoch (doklad W2) vzhľadom na to, že už nevlastnia žiadny platný doklad na prekročenie hraníc;

g) iní cudzinci.

Pre ostatných cudzincov ako vhodný doklad totožnosti slúži platný doklad na prekročenie hraníc, ako sa vyžaduje na základe Vb na prístup do Holandska, alebo iný platný doklad na prekročenie hraníc, ktorý obsahuje platné vízum. Doklady na prekročenie hraníc, ktoré sa vyžadujú na získanie vstupu do Holandska, sa stanovujú podľa článku 2.3, Vb. Toto ustanovenie platí nielen pre cudzincov, ktorí majú povolenie na pobyt na čas neurčitý, ale aj pre cudzincov, ktorí sa v našej krajine zdržiavajú nelegálne. Doklad W2 sa môže vydávať len za veľmi výnimočných okolností, pričom sa musí prihliadať najmä na to, že zúčastnená strana už bola oslobodená od požiadavky na pas.

Osobitné pravidlo na základe článku 2.4, Vb, sa vzťahuje na tranzitných cudzincov. Postavenie cudzincov, ktorí sú držiteľmi dokladu o pobyte z iného členského štátu schengenského priestoru, je také, že sa môžu pohybovať v rámci schengenského územia bez víz maximálne tri mesiace. V takom prípade musia mať platný cestovný doklad.

§ 50 – Zákon o cudzincoch

1. Pracovníci zodpovední za hraničnú kontrolu a pracovníci poverení dohľadom nad cudzincami sú oprávnení zadržať osobu po prekročení hranice na účely zistenia jej totožnosti, štátnej príslušnosti a postavenia v súvislosti s oprávnením na pobyt, či už na základe skutočností alebo okolností, ktoré z objektívneho pohľadu zakladajú odôvodnené podozrenie z nelegálneho pobytu, alebo z iného dôvodu v rámci boja proti nelegálnemu pobytu. Ten, kto sa hlási k holandskej štátnej príslušnosti, ale nevie ju preukázať, môže byť podrobený donucovacím opatreniam ustanoveným v odsekoch 2 a 5. Doklady, ktoré musí vlastniť cudzinec s cieľom overenia jeho totožnosti, štátnej príslušnosti a postavenia na základe zákona o pobyte, sa určia nariadením zhromaždenia zastupiteľstva.

2. Ak totožnosť zadržanej osoby nemožno zistiť hneď, možno ju predviesť na rozhovor na určené miesto. Tam ju možno zadržať najviac na šesť hodín za predpokladu, že do tohto času nepatrí čas medzi polnocou a 9. hodinou ráno.

3. Ak totožnosť zadržanej osoby možno zistiť hneď a ak sa zdá, že táto osoba nemá oprávnenie na právoplatný pobyt, alebo ak nie je hneď zrejmé, že právoplatný pobyt má, možno ju predviesť na pohovor na určené miesto. Tam ju možno zadržať najviac na šesť hodín za predpokladu, že do tohto času nepatrí čas medzi polnocou a 9. hodinou ráno.

4. Ak predsa len existuje dôvodné podozrenie, že zadržaná osoba nemá právoplatný pobyt, v záujme vyšetrenia sa nariadením veliaceho príslušníka kráľovskej Marechaussee alebo policajného komisára s pôsobnosťou pre miesto, kde sa osoba nachádza, lehota stanovená v odsekoch 2 a 3 môže predĺžiť najviac na 48 hodín.

5. Pracovníci uvedení v odseku 1 sú oprávnení vykonať prehliadku odevu a osobnú prehliadku zadržanej osoby, ako aj prehliadku jej osobných vecí.

6. Podrobnejšie predpisy v súvislosti s uplatňovaním predchádzajúcich odsekov tohto oddielu sa ustanovia nariadením ministerskej rady.

Článok 4.21 – Výnos o cudzincoch z roku 2000

1. Určené doklady, ako sa vymedzujú v § 50.1 poslednej vete zákona, sú:

a) pre cudzincov, ktorí sa v krajine zdržiavajú právoplatne, podľa vymedzenia v § § 8.a až 8.d tohto zákona: doklad, ktorý vydali oprávnené orgány a ktorým sa táto skutočnosť preukazuje; jeho vzor je stanovený ministerským nariadením;

b) pre cudzincov, ktorí sa v krajine zdržiavajú právoplatne, podľa vymedzenia v § 8.e tohto zákona: platný štátny pas alebo platný preukaz totožnosti, ak ide o štátnych príslušníkov štátu podľa vymedzenia v § 8.7.1, alebo ak túto štátnu príslušnosť nemajú: 1o. platný cestovný pas s požadovaným vstupným vízom, ak od vstupu osoby do krajiny uplynul čas kratší ako tri mesiace; 2o. platný cestovný pas so vstupnou pečiatkou, ak sa na vstup nevyžaduje vízum a ak od vstupu osoby do krajiny uplynul čas kratší ako tri mesiace; 3o. platný cestovný pas s doložkou, ktorú vydali oprávnené orgány, ako sa ustanovuje v § 8.13 ods. 4, ak od vydania tejto doložky uplynul čas kratší ako šesť mesiacov; 4o. pobytový doklad, ktorý vydali oprávnené orgány, ako sa vymedzuje v § 8.13 ods. 5 alebo v § 8.20 ods. 1;

c) pre cudzincov, ktorí podali žiadosť o udelenie povolenia na prechodný pobyt pre žiadateľa o azyl, ako sa vymedzuje v § 28 tohto zákona: doklad, ktorý vydajú oprávnené orgány a ktorým sa uvedená skutočnosť preukazuje; model dokladu je určený ministerským nariadením;

d) pre iných cudzincov, ako sú uvedení pod písmenom c), ktorí majú oprávnený pobyt, ako sa vymedzuje v § 8 písm. f), g), h), j) alebo k) tohto zákona, a nevlastnili platný doklad na prekročenie hraníc podľa podmienok zákona: doklad, ktorý vydajú oprávnené orgány a ktorého vzor sa určuje ministerským nariadením, obsahujúci doplňujúcu stranu, ako sa vymedzuje v § 4.29 ods. 3, na ktorú sa zaznamená postavenie na základe zákona o pobyte;

e) pre iných cudzincov platný doklad na prekročenie hranice, ktorý sa vyžaduje na vstup do Holandska podľa podmienok zákona, alebo iný doklad na prekročenie hranice, v ktorom je zapísané požadované vízum alebo v ktorom je uvedená doložka týkajúca sa postavenia na základe zákona o pobyte.

2. Žiadne iné doklady, ako sú uvedené v odseku 1 písm. a) alebo b), sa nevydávajú deťom mladším ako 12 rokov, pokiaľ podľa názoru ministra nie je v ich odôvodnenom záujme, aby takýto doklad dostali.

3. Doklad uvedený v odseku 1 písm. a) až d) bude mať doložku s informáciou, či tento cudzinec má pracovné povolenie, a tiež to, či sa pracovné povolenie na danú prácu vyžaduje podľa podmienok zákona o práci cudzincov [Wet arbeid vreemdelingen].

4. Ak pobyt v Holandsku pre cudzincov špecifikovaných v odseku 1 písm. a) alebo b) podlieha nejakým obmedzeniam, ako sa ustanovuje v § 3.4 ods. 4, do dokladu sa umiestni doložka s konštatovaním: „spoľahnutie sa na štátne zdroje môže mať dôsledky pre práva na pobyt“ [„beroep op de publieke middelen kan gevolgen hebben voor verblijfsrecht“].

RAKÚSKO

§ 2 spolkového zákona týkajúci sa pasového systému pre rakúskych občanov (zákon o cestovných pasoch z roku 1992), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky 1992/839 v znení Vestníka spolkových zákonov Rakúskej republiky 2006/44, séria I

Vstup do krajiny a odchod z krajiny

(1) Ak sa v medzivládnych dohodách alebo v medzinárodných postupoch neustanovuje inak, od rakúskych občanov (občanov) sa vyžaduje platný cestovný doklad (cestovný pas alebo náhradný cestovný pas) na vstup alebo odchod z územia spolkovej republiky. Bez ohľadu na zodpovednosť osoby v súlade s článkom 24 ods. 1 občanovi, ktorý nie je držiteľom platného cestovného dokladu, ale vie preukázať svoje občianstvo a totožnosť, sa vstup nesmie zamietnuť.

(2) Ak je a v rozsahu, v akom je spolková vláda oprávnená uzatvárať medzivládne dohody v zmysle článku 66 ods. 2 rakúskej spolkovej ústavy, môže pre zjednodušenie cestovania do zahraničia uzatvárať medzinárodné dohody, ktoré oprávňujú občanov cestovať do iných štátov a vstupovať na územie spolkovej republiky na základe iných dokladov, ako sa uvádza v odseku 1. Ak sa tým zjednoduší cestovanie do pohraničných oblastí susedných štátov Rakúskej republiky, dohody takéhoto charakteru môžu obsahovať ustanovenia o tom, že každé takéto zjednodušenie sa vzťahuje iba na občanov, ktorí majú svoje bydlisko alebo obydlie v pohraničných oblastiach republiky.

Dohody v zmysle článku 2 ods. 2 zákona o cestovných pasoch:

— Dohoda medzi Rakúskou republikou a Socialistickou federatívnou republikou Juhoslávia o malom pohraničnom styku (teraz Slovinská republika), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 379/1968 v znení Vestníka spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 143/1996 – pozri články 3, 4 a 7 (v súčasnosti sa reviduje),

— Dohoda medzi Rakúskou republikou a Švajčiarskou konfederáciou, ktorou sa riadi prekračovanie hraníc cestujúcimi pri malom pohraničnom styku, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 164/1974 – pozri články 2 až 4 a 7 až 9.

§ 15 spolkového rakúskeho zákona o rozmiestnení cudzineckej polície, vydávaní dokladov pre cudzincov a vydávaní vstupných dokladov (zákon o cudzineckej polícii z roku 2005), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 100/2005, séria I

Podmienka na legálny vstup na územie spolkovej republiky

(1) Ak neexistuje ustanovenie spolkového zákona alebo medzinárodnej zmluvy, alebo medzinárodných postupov, ktoré má odlišné znenie, na legálny vstup na územie spolkovej republiky, od cudzincov sa vyžaduje platný cestovný doklad (pasová povinnosť).

Iné cestovné doklady v zmysle § 15 ods. 1 zákona o cudzineckej polícii:

— cestovný pas cudzinca (§ § 88 až 93 zákona o cudzineckej polícii),

— cestovné doklady podľa dohovoru (§ 94 zákona o cudzineckej polícii),

— preukaz totožnosti s fotografiou pre držiteľov výsad a imunity (§ 95 zákona o cudzineckej polícii),

— núdzový cestovný doklad pre občanov členského štátu Európskej únie (§ 96 zákona o cudzineckej polícii),

— cestovný doklad pre vysťahovanie občanov z tretích štátov (§ 97 zákona o cudzineckej polícii).

§ 16 zákona o cudzineckej polícii z roku 2005, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 100/2005, séria I

Všeobecné podmienky pre pasovú povinnosť

(1) Ak to vyžaduje verejný záujem, najmä pokiaľ ide o pasy, cudzineckú politiku a zahraničnú politiku, spolkový minister vnútra je oprávnený po porade so spolkovým ministrom zahraničných vecí vydať nariadenie, podľa ktorého sa určité formy cestovných dokladov vydané v štátoch, ktoré nie sú zmluvnými stranami Zmluvy o ES, označia ako nevhodné na plnenie pasovej povinnosti.

(2) Cudzinci registrovaní v spoločných cestovných dokladoch môžu vstupovať do krajiny alebo odchádzať z nej iba v spoločnosti držiteľa tohto cestovného dokladu, v ktorom sú registrovaní. Toto sa nevzťahuje na opatrenia prijaté na vyhostenie alebo prevoz do zahraničia v súlade s kapitolami 5 až 10.

(3) Cudzinci, ktorým bol vydaný hromadný cestovný pas, spĺňajú pasovú povinnosť, ale majú povolené vstúpiť do krajiny alebo odísť z nej len spolu. Od každého člena cestujúcej skupiny sa vyžaduje doklad, ktorý vydali príslušné orgány a ktorý preukazuje totožnosť osoby. Toto sa nevzťahuje na opatrenia prijaté na vyhostenie alebo prevoz do zahraničia v súlade s kapitolami 5 až 10.

§ 17 zákona o cudzineckej polícii z roku 2005, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 100/2005, séria I

Obmedzenie pasovej povinnosti

(1) Ak je a v rozsahu, v akom je spolková vláda oprávnená uzatvárať medzivládne dohody podľa článku 66 ods. 2 rakúskej spolkovej ústavy, je oprávnená na základe reciprocity schváliť, aby cudzinci podliehajúci pasovej povinnosti mohli vstúpiť do krajiny, prechodne sa zdržiavať na území spolkovej republiky a odísť z krajiny na základe iných cestovných dokladov, ako sú uvedené v § 15 ods. 1 a § 16 ods. 3. Títo cudzinci spĺňajú pasovú povinnosť.

(2) V dohodách podľa odseku 1, ktoré majú zjednodušiť cestovanie do pohraničných oblastí Rakúskej republiky, sa môže ustanoviť, že cudzinci, ktorí vstúpili do krajiny na základe cestovného dokladu takéhoto druhu, majú povolené zdržiavať sa v pohraničných oblastiach Rakúskej republiky. V takých prípadoch sa v medzinárodnej dohode môže tiež ustanoviť, že doklad určený na vstup do krajiny, prechodný pobyt v krajine a na odchod z krajiny musí byť spolupodpísaný orgánom rakúskej správy.

(3) Ak to vyžaduje verejný záujem, federálny minister vnútra je oprávnený po porade so spolkovým ministrom zahraničných vecí vydať nariadenie, v ktorom sa ustanoví, že určití cudzinci podliehajúci pasovej povinnosti majú povolené vstúpiť na územie Spolkovej republiky Rakúsko, prechodne sa tam zdržiavať a odísť z krajiny na základe iných dokladov. Títo cudzinci spĺňajú pasovú povinnosť.

(4) Občania EHP a švajčiarski občania môžu tiež plniť pasovú povinnosť preukazom totožnosti a môžu vstúpiť do krajiny, prechodne sa zdržiavať na území spolkovej republiky a odísť z krajiny na základe cestovného dokladu takéhoto typu.

Dohody v zmysle § 17 ods. 1 zákona o cudzineckej polícii:

Dohoda medzi členmi Severoatlantickej aliancie o postavení ich ozbrojených síl (Dohoda NATO o postavení ozbrojených síl), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 135/1998, séria III, v znení Vestníka spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 96/1999, séria III, v spojení s dohodou medzi zmluvnými štátmi Severoatlantickej aliancie a inými štátmi, ktoré sa zúčastňujú na partnerstvách za mier, o postavení ich ozbrojených síl (Dohoda NATO o PfP), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 136/1998, séria III, v znení uverejnenom vo Vestníku spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 178/1998, séria III – pozri článok III ods. 1 Dohody NATO o postavení ozbrojených síl.

Dohody v zmysle § 17 ods. 2 zákona o cudzineckej polícii: (pozri dohody v zmysle § 2 ods. 2 rakúskeho zákona o cestovných pasoch).

§ 18 zákona o cudzineckej polícii z roku 2005 (FPG), Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 100/2005, séria I

Výnimky z pasovej povinnosti

(1) Cudzinci nepodliehajú pasovej povinnosti v prípade:

1. vydania príkazu na prijatie (§ 19);

2. vydania práva na prechodný pobyt v súlade s rakúskym zákonom, ktorým sa riadi právo na usídlenie a prechodný pobyt v prípadoch, keď cudzinec nemá žiadne cestovné doklady;

3. priamej dopravy (§ 48).

(2) Cudzincom, ktorým sa priznáva právo na azyl alebo na subsidiárnu ochranu v Rakúsku a ktorí nemajú žiadne platné cestovné doklady, ale sú schopní predložiť jasný dôkaz o svojej totožnosti, sa nesmie zamietnuť vstup do krajiny bez ohľadu na ich zodpovednosť podľa § § 120 a 121.

§ 19 zákona o cudzineckej polícii – príkaz na prijatie

(1) Príkaz na prijatie sa vystaví na žiadosť oprávneného orgánu iného štátu cudzincovi, ktorý podlieha násilnému vysťahovaniu z územia daného štátu na územie Spolkovej republiky Rakúsko a ktorého prijatie sa od Rakúskej republiky vyžaduje na základe medzinárodnej dohody (ods. 4), na základe dohovoru Európskeho spoločenstva alebo podľa medzinárodných postupov.

(2) Príkaz na prijatie sa musí ako taký výslovne označiť, musí preukazovať totožnosť a národnosť cudzinca.

(3) Ak sa v žiadnej medzinárodnej dohode ani v dohovore Európskeho spoločenstva neustanovuje inak, lehota platnosti príkazu na prijatie sa musí stanoviť tak, aby bola v súlade s lehotou, ktorá sa vyžaduje na vrátenie cudzinca; na vstup do krajiny musí byť presne určený hraničný priechod alebo presné miesto v účastníckom štáte Zmluvy o ES.

(4) Ak je a v rozsahu, v akom je vláda spolkovej republiky oprávnená uzatvárať medzivládne dohody podľa článku 66 ods. 2 rakúskej spolkovej ústavy, je oprávnená na základe podmienky reciprocity schváliť, aby osoby, ktoré vstúpili na územie iného štátu nelegálne alebo ktoré nespĺňajú, alebo už nespĺňajú podmienky vstupu do tejto krajiny alebo na prechodný pobyt v nej, majú povolené znova vstúpiť do spolkovej republiky (dohovor o opakovanom prijatí).

§ 23 zákona o cudzineckej polícii z roku 2005, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 100/2005, séria I

Lekárske potvrdenie

(1) V snahe predísť ohrozeniu verejného zdravia je rakúsky spolkový minister pre zdravotníctvo a pre ženské záležitosti oprávnený vydať nariadenie, v ktorom sa označia určité štáty so značne zvýšeným nebezpečenstvom nákazy:

1. chorobou podliehajúcou úradnému informovaniu, ktorá sa ľahko prenáša pri bežnom spoločenskom styku (závažné ochorenie) v zmysle rakúskeho zákona o epidémiách [Epidimiegesetz] z roku 1950, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 186/1950;

2. akoukoľvek inou závažnou infekčnou chorobou, ktorá nepodlieha úradnému informovaniu ani hláseniu, alebo

3. tuberkulózou podliehajúcou úradnému hláseniu v zmysle článku 3 písm. a) rakúskeho zákona o tuberkulóze, Vestník spolkových zákonov Rakúskej republiky č. 127/1968;

a v dôsledku toho tu existuje nebezpečenstvo vystavenia veľkého počtu ľudí trvalému a závažnému nebezpečenstvu.

(2) Cudzinci, ktorí sa prechodne zdržiavali v štáte označenom v nariadení podľa odseku 1 počas šiestich mesiacov bezprostredne pred ich vstupom na územie spolkovej republiky, sú oprávnení na udelenie víza, ak predložia lekárske potvrdenie, ktorým sa osvedčuje, že netrpia žiadnym z ochorení uvedených v nariadení podľa odseku 1.

(3) V nariadení sa musí uviesť ochorenie, ktoré spĺňa podmienky podľa odseku 1, obsah a platnosť lekárskeho potvrdenia.

POĽSKO

Poľsko ešte nezaviedlo žiadne osobitné právne predpisy týkajúce sa vlastníctva alebo nosenia dokumentov a dokladov totožnosti.

PORTUGALSKO

Článok 2 ods. 1 zákona č. 5/95 z 21. februára 1995 (zákon, ktorým sa ustanovuje povinnosť nosiť doklady totožnosti), v ktorom sa ustanovuje, že „občania starší ako 16 rokov musia mať svoje doklady totožnosti vždy pri sebe na verejných miestach, miestach prístupných pre verejnosť alebo na miestach pod policajným dohľadom“.

Článok 2 ods. 2 toho istého zákona, v ktorom sa ustanovuje, že „na účely odseku 1 sa za doklady totožnosti považuje:

a) preukaz totožnosti alebo cestovný pas pre portugalských občanov;

b) povolenie na pobyt, preukaz totožnosti alebo cestovný pas pre občanov členských štátov Európskeho spoločenstva;

c) povolenie na pobyt, preukaz totožnosti cudzinca alebo cestovný pas pre občanov krajín, ktoré nie sú členmi EÚ.“

SLOVINSKO

Cudzinci musia preukazovať svoju totožnosť zahraničným cestovným dokladom, osobným preukazom totožnosti alebo iným vhodným dokladom, ktorý je predpísaný v krajine cudzinca a preukazuje totožnosť cudzinca, cestovným dokladom pre cudzincov, osobným preukazom totožnosti pre cudzincov, cezhraničným preukazom totožnosti alebo iným verejným dokladom, ktorý vydal štátny orgán a obsahuje fotografiu a na základe ktorého možno zistiť totožnosť cudzinca. Na žiadosť policajného úradníka cudzinci musia preukázať svoju totožnosť pomocou uvedených dokladov a musia tiež predložiť povolenie, ktorým sa potvrdzuje legálnosť ich vstupu a pobytu v Slovinskej republike [článok 75 Ztuj-1-UPB3, Ur. l. RS (Slovinský úradný vestník) č. 107/2006].

Cudzinci sa potrestajú pokutou 20 000 SIT (83,46 EUR), keď na žiadosť policajného úradníka nepredložia doklad, ktorý potvrdzuje, že majú zákonné právo vstúpiť na územie krajiny a na jej území sa zdržiavať, alebo keď na žiadosť policajného úradníka nepredložia svoj preukaz totožnosti (článok 97 ods. 3 a 4 Ztuj).

SLOVENSKO

V prípade zrušenia hraničných kontrol na vnútorných hraniciach členské štáty môžu podľa článku 21 písm. c) a d) Kódexu schengenských hraníc zákonom ustanoviť povinnosť vlastniť alebo nosiť dokumenty a doklady a povinnosť občanov tretích krajín oznamovať svoju prítomnosť na území ktoréhokoľvek členského štátu podľa článku 22 Schengenského dohovoru. Po zrušení hraničnej kontroly sa pravdepodobne zachová povinnosť občanov tretích krajín (podobne ako povinnosť slovenských občanov) mať platný cestovný doklad (ak je potrebné, vrátane víza, preukazu totožnosti alebo povolenia na pobyt počas prítomnosti na území Slovenskej republiky). Prihlasovacia povinnosť cudzincov v zmysle § 49 ods. 2 zákona č. 48/2002 Z. z. sa tiež zachová.

FÍNSKO

Zákon o cudzincoch (301/2004), § 13 – Cestovné pasy

Pri vstupe a počas pobytu vo Fínsku cudzinci vlastnia platný cestovný pas, ktorý vydali orgány ich domovskej krajiny alebo krajiny pobytu, a tento doklad na požiadanie predložia orgánom hraničnej kontroly alebo polície.

Vo vnútroštátnych právnych predpisoch neexistuje žiadna povinnosť mať pri sebe dokumenty a doklady počas návštevy krajiny.

ŠVÉDSKO

Vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa § 21 písm. c) sú obsiahnuté v kapitole 9 § 9 zákona o cudzincoch:

§ 9

Cudzinec, ktorý žije vo Švédsku, je povinný na žiadosť policajného úradníka predložiť cestovný pas alebo iný doklad, ktorým preukáže, že má právo na pobyt vo Švédsku. Cudzinec je tiež povinný, ako odpoveď na predvolanie migračného úradu alebo policajných orgánov, hlásiť sa na úrade alebo v policajných orgánoch a poskytnúť informácie týkajúce sa jeho prítomnosti vo Švédsku. Ak tak cudzinec neurobí, môžu ho policajné orgány predviesť. Ak v súvislosti s osobnými okolnosťami cudzinca alebo z nejakého dôvodu možno predpokladať, že by cudzinec na predvolanie nereagoval, možno ho predviesť bez predchádzajúceho predvolania.

Pobrežná hliadka je povinná spolupracovať na kontrolných činnostiach polície predovšetkým prostredníctvom kontrol, ktoré vykonáva, a v súvislosti s námornou dopravou. Ak kontrolu vykonáva pobrežná hliadka, cestovný pas alebo iný doklad sa musí predložiť príslušníkovi pobrežnej hliadky.

Kontroly, ktoré sa vykonávajú na základe prvého a druhého pododseku, sa môžu vykonať len vtedy, ak existujú oprávnené dôvody predpokladať, že cudzinec nemá právo zdržiavať sa na území Švédska, alebo v prípade, že sú na kontrolu iné osobitné dôvody.

RUMUNSKO

Článok 104 zákona o cudzincoch č. 194/2002 ustanovuje:

(1) Povolením na pobyt sa preukazuje totožnosť cudzinca a existencia jeho práva na pobyt v Rumunsku, ako aj obdobie a účel, na ktorý mu bolo toto právo udelené.

(2) Držiteľ povolenia na pobyt je povinný nosiť ho stále pri sebe, neodkladať ho a predložiť ho oprávneným orgánom vždy, keď ho o to požiadajú.

ISLAND

Podľa vnútroštátnych právnych predpisov islandskí občania nie sú zo zákona povinní nosiť preukazy ani doklady totožnosti. Podľa článku 15 ods. 5 policajného zákona však polícia môže požiadať osobu (islandskej alebo inej štátnej príslušnosti) o oznámenie svojho mena, osobného identifikačného čísla a adresy, ako aj predloženie dokladu totožnosti na preukázanie týchto údajov.

Pokiaľ sa v pravidlách, ktoré vydá minister spravodlivosti, neustanovuje iné opatrenie podľa zákona o cudzincoch č. 96/2002, článok 5 ods. 1, cudzinec, ktorý prichádza na Island, vlastní cestovný pas alebo iný doklad totožnosti, ktorý sa uznáva ako cestovný doklad. Podľa článku 53 toho istého zákona cudzinec na žiadosť polície predloží svoje doklady totožnosti a v prípade potreby poskytne informácie na zistenie jeho totožnosti a zákonnosti jeho pobytu na Islande.

Minister spravodlivosti môže rozhodnúť, že cudzinci počas pobytu na Islande, okrem dánskych, fínskych, nórskych a švédskych občanov, majú mať cestovné pasy alebo iné osobné doklady totožnosti vždy pri sebe. Minister môže oslobodiť od tejto povinnosti aj iných cudzincov.

Ako už bolo uvedené, islandské orgány majú dostatočné možnosti uložiť cudzincom povinnosť vlastniť alebo nosiť dokumenty a doklady pri príchode na Island, ako aj počas ich pobytu v krajine. Zrušenie hraničnej kontroly na vnútorných hraniciach nemá žiadny vplyv na vykonávanie uvedených ustanovení.

NÓRSKO

Zákon o prisťahovalectve (zákon, ktorý sa týka vstupu cudzincov na územie Nórskeho kráľovstva a ich prítomnosti na území kráľovstva, z 24. júna 1988 č. 64), § 44 ods. 1, sa zaoberá touto otázkou. V tomto ustanovení sa hovorí:

Ak polícia o to požiada, každý cudzí štátny príslušník musí preukázať svoju totožnosť a v prípade potreby poskytnúť informácie na zistenie totožnosti cudzieho štátneho príslušníka a zákonnosti jeho pobytu na území kráľovstva.

Podľa tohto ustanovenia teda existuje povinnosť cudzích štátnych príslušníkov vlastniť a nosiť doklady totožnosti. Pre štátnych príslušníkov Nórskeho kráľovstva žiadna takáto povinnosť neexistuje.