V správe sa hodnotí uplatňovanie smernice v súlade s článkom 10 smernice, podľa ktorého musí Komisia predložiť Európskemu parlamentu a Rade správu, v ktorej posúdi rozsah, v akom členské štáty prijali potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu so smernicou.

Smernicou sa stanovuje všeobecné právo na tlmočenie a preklad v trestnom konaní od okamihu, keď príslušné orgány oznámili osobám, že sú podozrivé alebo obvinené zo spáchania trestného činu, až do ukončenia konania.

Opis a analýza uvedené v tejto správe vychádzajú najmä z informácií, ktoré členské štáty poskytli Komisii prostredníctvom oznámenia vnútroštátnych opatrení na transpozíciu smernice. Správa vychádza aj zo zverejnených štúdií realizovaných Agentúrou Európskej únie pre základné práva alebo externými zainteresovanými stranami, v ktorých sa posudzuje vykonávanie smerníc o procesných právach v rámci grantov na akciu programu Spravodlivosť.

Správa je zameraná na opatrenia, ktoré členské štáty doteraz prijali na účely vykonávania smernice. Posudzuje sa v nej, či členské štáty v primeranom čase vykonali smernicu a či vnútroštátne právne predpisy dosahujú ciele a plnia požiadavky smernice.

2.Všeobecné posúdenie

Podľa článku 9 mali členské štáty transponovať smernicu do vnútroštátneho práva do 27. októbra 2013. K dátumu uplynutia obdobia transpozície 16 členských štátov neoznámilo potrebné opatrenia Komisii: Belgicko, Bulharsko, Írsko, Grécko, Španielsko, Taliansko, Cyprus, Litva, Luxembursko, Maďarsko, Malta, Rakúsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko a Fínsko. Komisia preto 29. novembra 2013 rozhodla o začatí konania o nesplnení povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ proti týmto 16 členským štátom z dôvodu neoznámenia alebo čiastočného oznámenia transpozičných opatrení.

Hlavným cieľom Komisie bolo zabezpečiť, aby všetky členské štáty transponovali požiadavky smernice do svojho vnútroštátneho práva, a tým v celej Európskej únii zabezpečiť ochranu práv, ktoré smernica obsahuje. Transpozícia smernice je základným predpokladom správneho posúdenia rozsahu, v akom členské štáty prijali potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu so smernicou. Komisia začala posudzovať súlad vnútroštátnych opatrení so smernicou ihneď po oznámení opatrení členskými štátmi. Oneskorená transpozícia spôsobila odloženie celého procesu posudzovania. Niektoré konania o nesplnení povinnosti v dôsledku neoznámenia alebo čiastočného oznámenia sa môžu uzavrieť až v roku 2018, po prijatí legislatívnych zmien členskými štátmi. Komisia za týchto okolností a vzhľadom na komplikovanosť posudzovania všetkých opatrení oznámených 27 členskými štátmi, ktoré sú smernicou viazané, a obzvlášť na rozdielnosť vnútroštátnych právnych systémov, nemohla predložiť túto správu skôr.

Hoci sa vplyv smernice obmedzuje na stanovenie minimálnych pravidiel, a teda sa ponecháva možnosť existencie rozdielov medzi vnútroštátnymi trestnými právami procesnými, členským štátom sa v nej ukladajú jednoznačné povinnosti.

Z posúdenia vyplynuli určité problémy týkajúce sa súladu v členských štátoch, a to najmä v oblastiach komunikácie medzi podozrivými alebo obvinenými osobami a ich právnym zástupcom, prekladu základných dokumentov a nákladov na tlmočenie a preklad. Ak sa nedostatky neodstránia, uvedené odchýlky môžu negatívne vplývať na účinnosť práv stanovených v tejto smernici. Na zabezpečenie súladu so smernicou v celej Európskej únii Komisia prijme všetky vhodné opatrenia a v prípade potreby začne konanie o nesplnení povinnosti podľa článku 258 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.

V súlade s článkami 1 a 2 protokolu (č. 22) sa Dánsko nezúčastňuje na prijatí tejto smernice, nie je ňou viazané ani nepodlieha jej uplatňovaniu. Dánsko preto nie je súčasťou nasledujúceho posúdenia.

V súlade s článkom 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti Spojené kráľovstvo a Írsko oznámili želanie zúčastniť sa na prijatí a uplatňovaní tejto smernice.

3.Konkrétne body posúdenia

3.1.Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti (článok 1)

V článku 1 smernice sa stanovuje predmet úpravy a rozsah pôsobnosti smernice ako zabezpečenie práva na preklad a tlmočenie v trestnom konaní pre podozrivé alebo obvinené osoby, ktoré nehovoria jazykom konania alebo mu nerozumejú. Hlavným cieľom smernice je umožniť uplatňovanie týchto práv v praxi s cieľom zabezpečiť právo na spravodlivý proces. Právo na tlmočenie a preklad sa uplatňuje aj na konania na základe európskeho zatýkacieho rozkazu.

3.1.1.Rozsah pôsobnosti – článok 1 ods. 2

V článku 1 ods. 2 smernice sa stanovuje, že právo na tlmočenie a preklad v trestnom konaní a konaní týkajúcom sa výkonu európskeho zatýkacieho rozkazu sa uplatňuje od chvíle, keď sa osoba od príslušných orgánov členského štátu úradným oznámením alebo inak dozvie, že je podozrivá alebo obvinená zo spáchania trestného činu, až do ukončenia konania, teda do prijatia konečného a neodvolateľného rozhodnutia.

Vo väčšine členských štátov sa počiatočný moment a trvanie uplatňovania práva na tlmočenie a preklad zabezpečujú všeobecným ustanovením, v ktorom sa uvádza bod v čase, od ktorého sa právo uplatňuje (napr. „kedykoľvek počas trestného konania“, „počas celého trestného konania“, „v trestnom konaní“, „počas výkonu procesných úkonov“). Konkrétny moment a prostriedky, ktorými sa oznamuje, že osoby sú podozrivé alebo obvinené zo spáchania trestného činu, sa však v transpozičných opatreniach väčšiny členských štátov výslovne neuvádzajú, no možno ich vyvodiť z podrobnej analýzy rôznych štádií trestného konania v príslušných právnych poriadkoch.

3.1.2.Menej závažné trestné činy – článok 1 ods. 3

V článku 1 ods. 3 smernice sa zabezpečuje, že ak sa vo vnútroštátnom práve stanovuje uloženie sankcie pre menej závažné trestné činy iným orgánom ako súdom s právomocou v trestných veciach a proti uloženiu takej sankcie možno podať na takomto súde opravný prostriedok, právo na tlmočenie a preklad sa vzťahuje na konanie o tomto opravnom prostriedku.

Toto ustanovenie je relevantné pre väčšinu členských štátov (16 členských štátov), v ktorých sú za riešenie menej závažných trestných činov zodpovedné správne, policajné alebo súdne orgány s právomocou v iných ako trestných veciach. V prípade zostávajúcich členských štátov sa ustanovenie neuplatňuje, pretože ukladanie sankcií za menej závažné trestné činy vždy realizujú súdy s právomocou v trestných veciach.

3.1.3.Článok 1 ods. 4