Toky údajov sú celosvetové. EÚ je viazaná zmluvami a Chartou základných práv Európskej únie, ktoré chránia všetkých jednotlivcov v EÚ. EÚ je povinná prijať všetky potrebné kroky na zabezpečenie toho, aby boli práva na súkromie a ochranu osobných údajov dodržiavané počas všetkých operácií spracúvania vrátane prenosov. Od odhalenia činností sledovania v roku 2013 sa EÚ a jej strategický partner, Spojené štáty, snažia vymedziť nový súbor noriem pre prenos osobných údajov zasielaných z EÚ na komerčné účely do USA na základe systému vlastnej certifikácie. Tak ako vnútroštátne orgány pre ochranu údajov v EÚ, aj EDPS v časoch globálnych, neustálych a nepredvídateľných tokov údajov uznáva hodnotu udržateľného právneho rámca pre komerčné prenosy údajov medzi EÚ a USA, ktoré predstavujú najväčšie obchodné partnerstvo na svete. Je však potrebné, aby boli v tomto rámci úplne zohľadnené spoločné demokratické hodnoty a hodnoty založené na individuálnych právach, ktoré sú vyjadrené na strane EÚ v Lisabonskej zmluve a Charte základných práv a na strane USA zasa Ústavou USA. Návrh štítu na ochranu osobných údajov môže predstavovať krok správnym smerom, ale v podobe, v ktorej je v súčasnosti sformulovaný, podľa nášho názoru nezahŕňa dostatočne všetky primerané ochranné opatrenia na ochranu práv EÚ, pokiaľ ide o právo jednotlivca na súkromie a ochranu údajov, aj so zreteľom na súdny prostriedok nápravy. Ak chce Európska komisia prijať rozhodnutie o primeranosti, sú potrebné významné zlepšenia. Konkrétne by EÚ mala získať ďalšie uistenia z hľadiska nevyhnutnosti a primeranosti namiesto legitimizácie bežného prístupu k prenášaným údajom zo strany orgánov USA na základe kritérií, ktoré majú právny základ v prijímajúcej krajine, ale nie v EÚ, čo potvrdzujú zmluvy, rozsudky EÚ a ústavné tradície, ktoré majú členské štáty spoločné. Okrem toho v časoch vysokej hyperkonektivity a distribuovaných sietí môže samoregulácia súkromných organizácií, ako aj vyhlásenia a záväzky verejných činiteľov krátkodobo zohrať úlohu, ale z dlhodobého hľadiska nebudú dostatočné na ochranu práv a záujmov jednotlivcov a nebudú úplne uspokojovať potreby globalizovaného digitálneho sveta, v ktorom sú mnohé krajiny v súčasnosti vybavené pravidlami na ochranu údajov. Z toho dôvodu by bolo v transatlantickom dialógu vítané dlhodobejšie riešenie, aby sa vo federálnom práve uzákonili aspoň hlavné zásady práv, ktoré majú byť jasne a jednotne vymedzené, tak ako v prípade iných krajín mimo EÚ, ktoré boli „prísne posúdené“ ako zabezpečujúce rovnakú úroveň ochrany – Súdny dvor EÚ ich vo svojom rozsudku Schrems označil ako „v zásade rovnocenné“ s normami uplatňujúcimi sa podľa práva EÚ, a ktoré podľa skupiny zriadenej podľa článku 29 obsahujú „podstatu základných zásad“ ochrany údajov. Kladne vnímame zvýšenú transparentnosť, ktorú preukázali orgány USA, pokiaľ ide o používanie výnimky zo zásad štítu na ochranu osobných údajov na účely presadzovania práva, národnej bezpečnosti a verejného záujmu. Zatiaľ čo na základe rozhodnutia o bezpečnom prístave z roku 2000 sa s prístupom na účel národnej bezpečnosti formálne zaobchádzalo ako s výnimkou, pozornosť, ktorá sa venuje prístupu v návrhu rozhodnutia o štíte na ochranu osobných údajov, ako aj filtrovaniu a analyzovaniu osobných údajov prenesených na komerčné účely zo strany orgánov presadzovania práva a spravodajských služieb naznačuje, že z výnimky sa mohlo stať pravidlo. V návrhu rozhodnutia a jeho prílohách si EDPS všimol najmä to, že napriek najnovším trendom týkajúcim sa prechodu od neselektívneho sledovania na všeobecnom základe k cielenejším a vybranejším prístupom, rozsah získavania správ pomocou zachytávania signálov a objem údajov prenesených z EÚ, ktoré sú vystavené možnému zberu a použitiu po prenose a najmä počas prenosu, môže byť stále veľký, a teda musí byť otvorenou témou. Aj keď sa tieto postupy môžu týkať aj spravodajskej činnosti v iných krajinách, a hoci vítame transparentnosť orgánov USA v rámci tejto novej reality, súčasný návrh rozhodnutia môže legitimizovať túto prax. Vyzývame preto Európsku komisiu, aby vyslala silnejší signál: vzhľadom na povinnosti, ktoré EÚ vyplývajú z Lisabonskej zmluvy, by sa prístup k údajom prenášaným na komerčné účely zo strany verejných orgánov a ich používanie verejnými orgánmi, a to aj v čase ich prenosu, malo uskutočňovať len za výnimočných okolností a len v prípade, že je to nevyhnutné na stanovené účely týkajúce sa verejného záujmu. Pokiaľ ide o ustanovenia o prenosoch na komerčné účely sa nemá od prevádzkovateľov očakávať, že budú neustále meniť modely dodržiavania súladu s predpismi. Návrh rozhodnutia je však založený na existujúcom právnom rámci EÚ, ktorý bude nahradený nariadením (EÚ) 2016/679 (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) v máji 2018, ani nie jeden rok po úplnej implementácii štítu na ochranu osobných údajov zo strany prevádzkovateľov. Vo všeobecnom nariadení o ochrane údajov sa vytvárajú a posilňujú povinnosti prevádzkovateľov, ktoré siahajú nad rámec deviatich zásad vypracovaných v štíte na ochranu osobných údajov. Bez ohľadu na akékoľvek konečné zmeny v návrhu odporúčame Európskej komisii, aby komplexne preskúmala budúce perspektívy od svojej prvej správy, aby včas identifikovala relevantné kroky pre prípadné dlhodobejšie riešenia na nahradenie štítu na ochranu osobných údajov, a to odolnejšími a stabilnejšími právnymi rámcami na posilnenie transatlantických vzťahov. EDPS preto vydáva osobitné odporúčania k štítu na ochranu osobných údajov.