Komisia vydala 23. mája 2018 správu podľa článku 126 ods. 3 ZFEÚ, keďže Taliansko nedosiahlo v roku 2017 dostatočný pokrok v dodržiavaní dlhového kritéria. V správe sa dospelo k záveru, že kritérium by sa malo považovať za dodržané v danom čase, najmä so zreteľom na ex post dodržanie preventívnej časti zo strany Talianska v roku 2017. V správe sa takisto zaznamenalo riziko významného odklonu od postupu úprav smerujúcich k strednodobému rozpočtovému cieľu, ktorý odporúčala Rada na rok 2018, a to na základe plánov vlády, ako aj prognózy Komisie z jari 2018.

1.dodržiavanie strednodobého rozpočtového cieľa alebo postupu k nemu smerujúcich úprav, čo má zabezpečiť udržateľnosť alebo rýchly pokrok smerom k udržateľnosti za normálnych makroekonomických podmienok. Vzhľadom na to, že pri strednodobom rozpočtovom cieli pre jednotlivé krajiny sa berie do úvahy úroveň dlhu a implicitné záväzky, dodržiavaním strednodobého rozpočtového cieľa alebo postupu k nemu smerujúcich úprav by sa mala zabezpečiť konvergencia pomerov dlhu smerom k obozretným úrovniam aspoň v strednodobom horizonte;

Konkrétnejšie, pomer dlhu k HDP dosiahol v roku 2017 úroveň 131,2 %, čo je o 0,2 percentuálneho bodu menej ako v roku 2016. Pokles bol čiastočne obmedzený v dôsledku pretrvávajúceho efektu „snehovej gule“ na zvýšenie dlhu, keďže reálne implicitné náklady na dlh, ktoré sa postupne zmenšovali (na 2,4 % z 2,7 % v roku 2013), zostali nad rastom reálneho HDP (1,6 %). V skutočnosti sa reálne spotové úrokové sadzby na emisie nových štátnych cenných papierov, ktoré sa v rokoch 2015 – 2017 pohybovali okolo nuly, len postupne preniesli do reálnych nákladov na obsluhu nesplateného dlhu, a to vzhľadom na dĺžku trvania talianskeho dlhu a doby predĺženia splatnosti v kombinácii s nízkou infláciou (rast deflátora HDP o 0,6 %) – pozri aj tabuľku 2 a graf 1. Kladný rozdiel úrokovej miery – miery rastu (0,9 percentuálneho bodu v porovnaní s hodnotou 0,8 v roku 2016) znamenal stále veľký vplyv na zvýšenie dlhu v dôsledku efektu „snehovej gule“ (1,1 % HDP v porovnaní s 1,0 % v roku 2016 – pozri tabuľku 2). Pomerne stabilný primárny prebytok vo výške 1,4 % HDP na druhej strane pomohol obmedziť dynamiku dlhu v roku 2017. Zosúladením dlhu a deficitu sa v roku 2017 dlh mierne zvýšil (0,2 %), a to najmä vďaka podpore bankového sektora, čo bolo čiastočne kompenzované znížením vankúša likvidity, pričom neexistovali žiadne výnosy z privatizácie.

Možnosť Talianska vynaložiť veľké fiškálne úsilie s cieľom rozhodujúcou mierou znížiť pomer dlhu k HDP bola až donedávna obmedzovaná nepriaznivým makroekonomickým výhľadom a súvisiacim rizikom, ktoré spočívalo v tom, že fiškálne politiky by mohli byť odsúdené na neúspech, čo znamená, že na pomer dlhu a primárne saldo negatívne vplýva poddimenzovaný vývoj cien. Nízka inflácia navyše sťažila Taliansku znížiť podiel verejných výdavkov na HDP zmrazením miezd a dôchodkových nárokov v nominálnom vyjadrení za predpokladu daňových príjmov, ktoré sú nižšie ako bežné príjmy. A napokon nepriaznivé makroekonomické podmienky vrátane prísnych podmienok financovania znamenali vyššie ako priemerné fiškálne multiplikátory posilnené obmedzenou menovou politikou v dôsledku nulovej spodnej hranice. Rast reálneho HDP sa v roku 2016 zrýchlil na 1,1 % a v roku 2017 na 1,6 %, pričom rast nominálneho HDP presiahol 2 % (2,3 % v roku 2016 a 2,1 % v roku 2017) po prvýkrát od svetovej finančnej krízy. Hoci podľa prognózy Komisie sa má rast reálneho HDP opäť prudko spomaliť na 1,1 % v roku 2018 a len veľmi mierne oživiť na 1,2 % v roku 2019 a na 1,3 % v roku 2020, základný cenový vývoj (deflátor HDP) naznačuje očakávané zrýchlenie rastu nominálneho HDP na 2,4 % v roku 2018, na 2,5 % v roku 2019 a na 2,7 % v roku 2020. Makroekonomické podmienky sa už viac nezdajú byť zmierňujúcim faktorom pri vysvetľovaní veľkých rozdielov Talianska v dodržiavaní výhľadovej referenčnej hodnoty pre úpravu pomeru dlhu k HDP, hoci sa zdá, že výhľad rastu Talianska bude naďalej čeliť zintenzívneným rizikám znižovania. Konkrétne by dlhodobý nárast výnosov štátnych dlhopisov mohol zhoršiť podmienky financovania bánk, ako aj kapitálové rezervy, a tým negatívne ovplyvniť rast reálneho HDP obmedzovaním nákladov na úver a ponuky úverov. Týmto by sa naopak zvýšili riziká talianskej fiškálnej udržateľnosti.

Napriek minulému pokroku dosiahnutému v dôležitých oblastiach reformy (napríklad reforma trhu práce a reforma verejnej správy, boj proti daňovým únikom, ozdravenie súvahy bánk) má na potenciálny rast Talianska naďalej vplyv dedičstvo krízy a pretrvávajúce štrukturálne nedostatky. HDP Talianska je stále pod predkrízovou úrovňou a v porovnaní s obdobím spred 15 rokov sa nezvýšil, zatiaľ čo ročný rast dosiahol v ostatných častiach eurozóny v priemere 1,2 %. Vysvetľuje sa to aj štrukturálnymi faktormi, ktoré bránia účinnému vyčleňovaniu zdrojov a predstavujú brzdu pre produktivitu. Stále veľký podiel starobných dôchodkov a nákladov na dlhové služby v celkových verejných výdavkoch Talianska obmedzuje výdavky na zvyšovanie rastu, ako je vzdelávanie a infraštruktúra. Vysoké daňové zaťaženie pre výrobné faktory a stále nízka úroveň dodržiavania daňových predpisov naďalej brzdia hospodársky rast. Rast zamestnanosti podporili reformy trhu práce a stimuly zamestnávať, do značnej miery ho však poháňali dočasné zmluvy, pričom na budúce vyhliadky na hospodársky rast má vplyv stále vysoká miera dlhodobej nezamestnanosti a nezamestnanosti mladých ľudí. Podnikateľské prostredie naďalej brzdí podnikanie, a to aj vinou slabých miest vo verejnej správe a veľmi dlhým občianskoprávnym a trestnoprávnym konaniam. A napokon investície, najmä do nehmotného majetku, sú stále nízke. V tejto súvislosti je dôležité, aby Taliansko pokračovalo v reformnom úsilí s cieľom zlepšiť strednodobé perspektívy rastu a posilniť udržateľnosť verejných financií krajiny.

Pokiaľ ide o rok 2018, Taliansku sa odporučilo, aby v roku 2018 zabezpečilo nominálnu mieru zníženia čistých primárnych verejných výdavkov najmenej na úrovni 0,2 %, čo zodpovedá ročnej štrukturálnej úprave na úrovni najmenej 0,6 % HDP. Komisia však vo svojom oznámení z mája 2017 o európskom semestri na rok 2017 uviedla, že bude pripravená využiť svoj priestor na zhodnotenie v prípadoch, keď by vplyv veľkej fiškálnej úpravy na rast a zamestnanosť mohol byť obzvlášť významný. Vo všeobecnosti Komisia v záujme dosiahnutia rovnováhy medzi aktuálnymi stabilizačnými potrebami Talianska a jeho výzvami v oblasti udržateľnosti usúdila, že v roku 2018 by bolo primerané fiškálne štrukturálne úsilie vo výške najmenej 0,3 % HDP, a to bez akejkoľvek dodatočnej odchýlky počas jedného roka. Zodpovedá to nominálnej miere rastu čistých primárnych výdavkov, ktoré nepresahujú 0,5 %.

Po ukončení postupu pri nadmernom deficite v roku 2013 bolo Taliansko do roku 2017 v zásade v súlade s ustanoveniami preventívnej časti. V období rokov 2015 – 2017 však Taliansko dosiahlo veľkú mieru súladu aj vďaka flexibilite, ktorú mu Komisia poskytla v nadväznosti na svoje oznámenie „Optimálne využívanie flexibility v rámci existujúcich pravidiel Paktu stability a rastu“ z januára 2015 a ktorú Rada potvrdila v odporúčaniach pre jednotlivé krajiny. Taliansko vo veľkej miere profitovalo z flexibility v rámci Paktu stability a rastu. V roku 2015 sa v súvislosti s utečeneckou krízou získalo flexibilitu vo výške 0,03 % HDP na nezvyčajné udalosti. V tom istom roku sa referenčná štrukturálna požiadavka vo výške 0,5 % HDP znížila o polovicu, t. j. na 0,25 % HDP, a to v dôsledku zvýšeného zohľadnenia prevládajúcich cyklických podmienok. V roku 2016 bola v súvislosti s výnimkou z dôvodu štrukturálnych reforiem, investičnou výnimkou a výnimkou z dôvodu nezvyčajných udalostí poskytnutá celková flexibilita vo výške 0,83 % HDP. Výnimka z dôvodu nezvyčajných udalosti bola poskytnutá s odvolaním sa na utečeneckú krízu a dodatočné náklady na bezpečnosť v dôsledku teroristickej hrozby. V roku 2017 bola v zmysle výnimky z dôvodu nezvyčajných udalostí v dôsledku utečeneckej krízy a potreby ochrany územia štátu pred seizmickými rizikami poskytnutá celková flexibilita vo výške 0,35 % HDP. Komisia sa v roku 2018 domnievala, že na vyváženie stabilizačných potrieb a výzvy v oblasti udržateľnosti Talianska by bolo primerané fiškálne štrukturálne úsilie o 0,3 % HDP nižšie, ako je referenčná požiadavka. Celkovo sa v období rokov 2015 – 2018 umožnilo Taliansku dočasne sa odchýliť od postupu úprav smerujúcich k strednodobému rozpočtovému cieľu približne o 1,8 percentuálneho bodu HDP.

Opatrenia, ktoré povedú k zníženiu daňovej odpočítateľnosti nákladov, keďže nepriamo zvýšia daňové zaťaženie bánk, by mohli nepriaznivo ovplyvniť ponuku úverov, čo by mohlo zhoršiť možný negatívny vplyv zvýšenia výnosov štátnych dlhopisov a nákladov na financovanie bánk.

Plánované zmeny daňových režimov pre samostatne zárobkovo činné osoby a firmy majú zlepšiť zacielenie daňových stimulov na hospodársky rast. Na túto zmenu stratégie sa však vzťahujú riziká znižovania, keďže niektoré zrušené opatrenia sa osvedčili pri podpore investícií a zvyšovaní kapitálu podnikov. Zrušenie súčasného priaznivého daňového režimu pre reinvestovanie zisku v rámci „príspevku na podnikový kapitál“ (ACE), ktorý firmy vo veľkej miere využívali, by mohlo zhoršiť zvýhodňovanie dlhu pri zdaňovaní právnických osôb a následne znížiť stimuly alternatívnych foriem financovania okrem bankových úverov. Napriek tomu, že zníženie sadzieb dane z príjmov právnických osôb pre podniky, ktoré prijímajú do zamestnania alebo investujú, lepšie stimuluje hospodársky rast, môže sa zároveň ukázať ako zložité na zavedenie v praxi a zvýšiť požiadavky na vykazovanie pre podniky. Balík reforiem okrem toho celkovo zvyšuje daňové zaťaženie podnikov v roku 2019, pričom v roku 2020 má mať iba všeobecne neutrálny vplyv.

Opatrenia obsiahnuté v revidovanom návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 poukazujú v roku 2019 na ústup od reforiem, ktoré Taliansko prijalo v súlade s predchádzajúcimi odporúčaniami pre jednotlivé krajiny a v súvislosti so štrukturálnymi fiškálnymi aspektmi odporúčania, ktoré Rada adresovala Taliansku 13. júla 2018. Konkrétne ide o to, že hoci Rada odporučila, aby Taliansko znížilo podiel starobných dôchodkov na svojich verejných výdavkoch s cieľom vytvoriť priestor pre ďalšie sociálne výdavky, pri novozavedenej možnosti predčasného odchodu do dôchodku sa ustupuje od skorších dôchodkových reforiem, ktoré podporujú dlhodobú udržateľnosť značného verejného dlhu Talianska. Okrem toho vyššia flexibilita predčasného odchodu do dôchodku môže mať negatívny vplyv na ponuku pracovnej sily brzdiť potenciálny rast.

„Hranica 100“ je systém predčasného odchodu do dôchodku, ktorým sa stanovuje minimálna hranica pre predčasný odchod do dôchodku na 62 rokov a 38 rokov príspevkov. Rozpočtový fond predstavuje 6,7 miliardy EUR v roku 2019 a 7 miliárd EUR od roku 2020 (0,4 % HDP).

Návrh zákona o rozpočte obsahuje aj niekoľko ustanovení na podporu verejných investícií. Rozpočtové prostriedky na verejné investície sa v roku 2019 zvýšia o 0,2 % HDP prostredníctvom dvoch fondov, a to pre investície plánované na centrálnej úrovni (Fondo Investimenti Amministrazioni centrali) a na miestnej úrovni (Fondo Investimenti enti territoriali). Okrem toho sa vytvoria dva inštitucionálne orgány na zjednodušenie administratívnych postupov: centrálny úrad (InvestItalia) bude koordinovať ministerskú prácu pri stanovovaní investičných stratégií na vnútroštátnej úrovni, monitorovaní plnenia programov a riešenia nedostatkov; zároveň bude v priebehu realizácie projektov poskytovať technickú podporu miestnym a centrálnym správam nezávislý úrad pre plánovanie projektov (Centrale per la progettazione delle opera pubbliche).

Na základe revidovaného návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 poukazuje referenčná hodnota výdavkov na neprimeranú fiškálnu úpravu v roku 2018, pretože miera rastu talianskych verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení prekročí mieru rastu odporúčanú Radou. Okrem toho sa zlepšenie (prepočítaného) štrukturálneho salda, ktoré plánuje vláda na rok 2018 (0,2 % HDP), odchyľuje od primeranej štrukturálnej úpravy vo výške 0,3 % HDP. V celkovom posúdení založenom na vládnych plánoch sa poukazuje na riziko významného odchýlenia sa od postupu úprav smerujúcich strednodobému rozpočtovému cieľu odporúčanému Radou na rok 2018. Na základe prognózy Komisie z jesene 2018 sa potvrdilo celkové posúdenie na základe vládnych plánov. V prognóze Komisie sa predpokladá, že štrukturálne saldo zostane v roku 2018 stabilné, a to na úrovni -1,8 % HDP. Na základe prognózy Komisie poukazuje referenčná hodnota výdavkov na neprimeranú fiškálnu úpravu v roku 2018, ktorú naznačuje aj pilier štrukturálneho salda.

Čo sa týka roku 2019, Komisia vo svojom stanovisku z 23. októbra 2018 k revidovanému návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 konštatovala mimoriadne závažné nedodržanie fiškálneho odporúčania, ktoré Rada adresovala Taliansku 13. júla 2018. Toto posúdenie Komisia potvrdila v stanovisku k revidovanému návrhu rozpočtového plánu Talianska na rok 2019 z 21. novembra 2018.

Pre rok 2019 sa Taliansku odporúča zabezpečiť, aby nominálna miera rastu čistých primárnych verejných výdavkov nepresiahla 0,1 %, čo zodpovedá ročnej štrukturálnej úprave vo výške 0,6 % HDP.

Na základe revidovaného návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 poukazuje referenčná hodnota výdavkov na riziko významnej odchýlky tak v roku 2019 (rozdiel vo výške 1,3 % HDP), ako aj spolu v rokoch 2018 a 2019 (priemerne rozdiel 0,9 % HDP ročne, berúc do úvahy úpravu pre obidva roky, ktorú odporúčala Rada), pretože miera rastu verejných výdavkov po odpočítaní diskrečných opatrení na strane príjmov a jednorazových opatrení prekročí mieru rastu odporúčanú Radou. To isté naznačuje aj pilier štrukturálneho salda. V revidovanom návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 sa predpokladá, že (prepočítané) štrukturálne saldo sa v roku 2019 zhorší o 0,9 % HDP. Pilier štrukturálneho salda poukazuje na riziko významnej odchýlky tak v priebehu jedného roka (rozdiel vo výške 1,5 % HDP v roku 2019), ako aj spoločne v rokoch 2018 a 2019 (rozdiel v priemere 1,0 % ročne pri zohľadnení úpravy pre obidva roky, ktoré odporúčala Rada). Toto zistenie by sa nezmenilo ani po využití priestoru na voľné uváženie a znížení požiadavky v roku 2018. V celkovom posúdení založenom na vládnych plánoch sa poukazuje na obzvlášť závažné nedodržanie postupu úprav smerujúcich strednodobému rozpočtovému cieľu odporúčanému Radou na rok 2019. Tento záver by sa nezmenil ani vtedy, ak by sa rozpočtový vplyv (približne 0,2 % HDP) mimoriadneho programu údržby cestnej siete a spojov po páde mosta Morandi v Janove a preventívneho plánu na obmedzenie hydrogeologických rizík v dôsledku nepriaznivých poveternostných podmienok považovali za nezvyčajné udalosti mimo kontroly dotknutého členského štátu na účely článku 5 ods. 1 a článku 6 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1466/97 a boli by odpočítané od požiadavky preventívnej časti Paktu stability a rastu.

Na základe prognózy Komisie z jesene 2018 sa potvrdilo celkové posúdenie na základe vládnych plánov, pretože referenčná hodnota výdavkov poukazuje aj na riziko významnej odchýlky tak v roku 2019 (rozdiel vo výške 1,5 % HDP), ako aj spolu v rokoch 2018 a 2019 (priemerne 1,3 % HDP ročne, berúc do úvahy úpravu pre obidva roky, ktorú odporúčala Rada). To isté naznačuje aj pilier štrukturálneho salda. Podľa prognózy Komisie z jesene 2018 sa očakáva, že štrukturálne saldo Talianska sa v roku 2019 zhorší o 1,2 % HDP a dosiahne hodnotu -3,0 % HDP. Pilier štrukturálneho salda poukazuje na riziko významnej odchýlky tak v priebehu jedného roka (rozdiel vo výške 1,8 % HDP v roku 2019), ako aj spoločne v rokoch 2018 a 2019 (rozdiel v priemere 1,2 % ročne).

Verejné investície

Pokiaľ ide o verejné investície, tvorba hrubého fixného kapitálu talianskej vlády v období rokov 1999 – 2010 dosahovala v priemere okolo 3 % HDP, ale keďže bolo potrebné reagovať na krízu štátneho dlhu rýchlou úpravou, verejné investície sa v rokoch 2011 – 2016 výrazne znížili v priemere približne na 2,4 % HDP. V roku 2017 dosiahol pomer verejných investícií k HDP nové dno, a to na úrovni 2 % HDP (medziročne -5,3 % v nominálnom vyjadrení). Očakáva sa, že pomer sa podľa revidovaného návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 mierne zníži na 1,9 % HDP v roku 2018 (medziročne -2,2 % v nominálnom vyjadrení). V revidovanom návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 sa predpokladá, že v rokoch 2019 a 2020 sa verejné investície postupne zotavia s podporou dodatočných finančných prostriedkov a opatreniami prijatými na urýchlenie administratívnych postupov. Súhrnne povedané, vzhľadom na všeobecný pokles v priebehu času sa nejaví, že verejné investície predstavujú zmierňujúci faktor, ktorý by odôvodňoval nedostatočné dodržiavanie referenčnej hodnoty zo strany Talianska pre úpravu pomeru dlhu k HDP.

4.3.Strednodobá pozícia verejného dlhu

Taliansky verejný dlh zostáva pre hospodárstvo hlavným zdrojom zraniteľnosti. Novoprijaté opatrenia spolu s nepriaznivými demografickými trendmi pravdepodobne zvrátia pozitívny trend dosiahnutý minulými dôchodkovými reformami a oslabia dlhodobú fiškálnu udržateľnosť. Dlhodobú fiškálnu udržateľnosť takisto brzdil nárast úrokových sadzieb zo štátnych dlhopisov zaznamenaný v roku 2018 a mohla by sa ešte zhoršiť, ak sa reálne úrokové sadzby zvýšia viac, ako sa v súčasnosti očakáva.

Po tom, ako pomer dlhu k HDP v Taliansku dosiahol úroveň 131,2 % v roku 2017, sa na základe prognózy Komisie z jesene 2018 očakáva, že v rokoch 2018 – 2020 bude vo všeobecnosti stabilizovaný na úrovni 131 %. V roku 2018 sa očakáva, že obmedzený nárast primárneho prebytku, len mierne klesajúce výdavky na úroky a výnosy z privatizácie pod úrovňou cieľa budú naďalej brzdiť tempo znižovania dlhu. V rokoch 2019 a 2020 sa očakáva, že znižovanie dlhu bude ďalej brzdiť aj výrazné zhoršenie primárneho prebytku a rastúce výdavky na úroky.

Podľa ukazovateľa rizika krátkodobej fiškálnej udržateľnosti „S0“ Európskej komisie sa nezdá, že by bolo Taliansko v oblasti krátkodobej udržateľnosti vystavené výzvam, hoci z fiškálneho hľadiska sa objavujú zraniteľné miesta. V skutočnosti zostávajú riziká z makrofinančného hľadiska celkovo obmedzené, a to aj vďaka stále pružnej menovej politike ECB. Taliansko je však vystavené náhlemu nárastu averzie finančných trhov voči riziku v dôsledku síce zlepšených, ale stále vysokých potrieb predĺženia splatnosti (približne 17 % HDP v roku 2018). Podľa pozorovania od mája 2018 môžu takéto zvýšenia viesť k vysokej volatilite na trhoch so štátnymi dlhopismi a k podstatne vyšším nákladom na dlhové služby s následným rizikom negatívnych vplyvov na bankový sektor a na podmienky financovania firiem a domácností.

V strednodobom horizonte čelí Taliansko značným výzvam v oblasti udržateľnosti. Predpokladá sa, že jeho štrukturálny primárny prebytok sa bude ďalej zhoršovať na 0,9 % HDP v roku 2019 a 0,4 % HDP v roku 2020, čo je pokles z hodnoty 3,6 % v roku 2015. To by mohlo zvýšiť riziká udržateľnosti v strednodobom horizonte, pretože slabá fiškálna pozícia by mohla ďalej zvyšovať rizikové prémie. Táto skutočnosť je zachytená v strednodobej analýze udržateľnosti dlhovej služby a v ukazovateli rizika fiškálnej udržateľnosti S1, pričom oba poukazujú na „vysoké riziko“. K tomuto posúdeniu prispieva vysoký a rastúci predpokladaný objem dlhu v roku 2029 v základnom scenári a jeho citlivosť na makroekonomicko-fiškálne šoky. Dosiahnutie pomeru dlhu vo výške 60 % HDP do roku 2033 by si preto vyžadovalo, aby Taliansko dosiahlo v rokoch 2021 – 2025 veľké kumulatívne fiškálne úsilie vo výške 9,4 percentuálneho bodu HDP.

Z dlhodobého hľadiska sa očakáva, že Taliansko bude čeliť značným výzvam v oblasti udržateľnosti, ktoré sú poháňané veľkou fiškálnou úpravou potrebnou na stabilizáciu pomeru dlhu k HDP najmä vzhľadom na budúce náklady spojené so starnutím obyvateľstva, a takisto zraniteľnosťami spojenými s vysokým dlhovým zaťažením. Ukazovateľ rizika dlhodobej fiškálnej udržateľnosti S2 poukazuje na významné riziká, pretože na dlhodobé udržanie stabilného pomeru dlhu k HDP by bolo potrebné trvalé zvýšenie štrukturálneho primárneho prebytku vo výške približne 2,9 percentuálneho bodu HDP, a to aj vzhľadom na náklady spojené so starnutím obyvateľstva. Vzhľadom na zraniteľnosti súvisiace s vysokým dlhovým zaťažením – zachytené pri posudzovaní rizík v analýze udržateľnosti dlhovej služby – poukazuje tento výsledok na „vysoké riziko“ aj v dlhodobom horizonte. V skutočnosti sa zhoršuje dlhodobá udržateľnosť, ktorú sa podarilo dosiahnuť minulým dôchodkovým reformám obmedzením implicitných záväzkov vyplývajúcich zo starnutia obyvateľstva. Je to spôsobené zhoršujúcimi sa demografickými trendmi, ktoré predpokladajú analýzy Eurostatu aj nedávno prijaté reformy. Konkrétne rozpočty na roky 2017 a 2018 už obsahovali opatrenia, ktorými sa čiastočne zvrátili minulé dôchodkové reformy, čo prispieva k zvýšeniu výdavkov Talianska na starobné dôchodky v strednodobom horizonte. V tejto súvislosti obsahuje revidovaný návrh rozpočtového plánu na rok 2019 dodatočné ustanovenia, ktorými sa ustupuje od predošlého pokroku a podstatne zvyšujú verejné výdavky na starobné dôchodky. Hoci presný návrh reformy bude uvedený v legislatívnych vyhláškach po prijatí rozpočtu na rok 2019, na základe informácií obsiahnutých v revidovanom návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 znamená plánovaná reforma podstatné uvoľnenie podmienok na predčasný odchod do dôchodku, stanovených na príslušnej hranici 62 rokov a 38 rokov príspevkov. Dodatočné náklady odhadované približne na 0,4 % HDP v roku 2019 by teda výrazne zvýšili výdavky Talianska na starobné dôchodky, ktoré s úrovňou 15 % potenciálneho HDP v roku 2016 už patria k najvyšších v Únii a OECD. Keďže Taliansko v zamestnaní svojich starších pracovníkov (55 – 64 rokov) už zaostáva za priemerom EÚ, zvýšená flexibilita predčasného odchodu do dôchodku by mohla mať negatívny vplyv aj na ponuku pracovnej sily, a tým brzdiť potenciálny rast. Celkovo by ďalší ústup od minulých dôchodkových reforiem mohol značne zhoršiť riziká týkajúce sa dlhodobej udržateľnosti Talianska.

Výnosy z privatizácie nedosiahli v rokoch 2016 a 2017 cieľovú hodnotu 0,5 % HDP plánovanú vládou, keď skončili na najprv úrovni 0,05 % HDP, a potom na nižšej ako 0,01 % HDP. Pri pohľade do budúcnosti sa v revidovanom návrhu rozpočtového plánu na rok 2019 stále predpokladajú výnosy z privatizácie v rokoch 2018 – 2020 vo výške 0,3 % HDP ročne. Pokiaľ ide o rok 2018, Komisia nezačleňuje žiadne výnosy z privatizácie ex ante vzhľadom na doterajšiu históriu privatizácií a nízky pokrok zaznamenaný až do konca roka. Pokiaľ ide o rok 2019, vzhľadom na dôveryhodné a presne vymedzené návrhy, ktoré sú v súčasnosti predmetom diskusií, je v prognóze zahrnutá polovica plánovaných výnosov. Pre rok 2020 sa v prognóze z dôvodov obozretnosti nezohľadňujú ex ante žiadne výnosy z privatizácie.

Vzhľadom na uvedené skutočnosti by plánované zhoršenie fiškálnej situácie a možný negatívny vplyv plánovanej dôchodkovej reformy na potenciálny rast mohli značne zhoršiť riziká fiškálnej udržateľnosti Talianska zo strednodobého a dlhodobého hľadiska a ohroziť primeranú cestu znižovania vysokého verejného dlhu.