Základnou povinnosťou členských štátov stanovenou podľa smernice (EÚ) 2016/2284 sú záväzky znižovania emisií látok znečisťujúcich ovzdušie SO2, NOx, NMVOC, NH3 a PM2,5 na roky 2020 až 2029 a po roku 2030. Členské štáty oznamujú inventúry emisií každý rok vo februári, ako je stanovené v článku 10 ods. 2 smernice. Tieto inventúry slúžia na kontrolu plnenia záväzkov znižovania emisií. Medzi skutočnými emisiami a správami o inventúrach je však dvojročný časový posun. Posledné inventúry oznámené vo februári 2020 sa týkajú emisií z roku 2018. Z tohto dôvodu ešte nemožno skontrolovať plnenie záväzkov znižovania emisií do roku 2020. Členské štáty však majú zároveň povinnosť podľa článku 10 ods. 2 podávať každé dva roky správy o svojich projekciách emisií, pričom posledné podávanie správy sa uskutočnilo v roku 2019. Úrovne projekcií emisií sa porovnávajú so záväzkami znižovania emisií na roky 2020 –2029 a po roku 2030 s cieľom posúdiť predpokladané plnenie záväzkov.

Keďže určité vplyvy vykonávania smernice sa prejavia až v priebehu dlhšieho časového obdobia a na ich posúdenie sú potrebné súbory údajov z viacerých rokov, miera, v akej sa v tejto správe riešia jednotlivé požiadavky uvedené v článku 11 ods. 1 smernice, sa rôzni. Konkrétne, čo sa týka záväzkov znižovania emisií od roku 2020, členské štáty budú oznamovať Komisii údaje o emisiách až v roku 2022. Na základe toho sa v tejto správe uvádzajú výsledky analýzy projekcie emisií v tejto súvislosti. Obdobne je v tomto štádiu obmedzená aj možnosť podávať správy o vplyvoch znižovania emisií na zdravie a ekosystémy v zmysle smernice. V správe sa kladie dôraz na národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia, ktoré mali členské štáty predložiť do 1. apríla 2019. Národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia predstavujú základný nástroj riadenia pri plnení národných záväzkov znižovania emisií, a preto sú mimoriadne užitočné pri počiatočnom posúdení úrovne smerovania členských štátov k splneniu záväzkov, alebo toho, či by sa toto úsilie malo urýchliť.

Členské štáty mali povinnosť do 1. júla 2018 v plnom rozsahu transponovať smernicu (EÚ) 2016/2284 do vnútroštátnych právnych predpisov. Komisia riešila problém neskorého oznámenia transpozície a v piatich prípadoch zaslala formálne výzvy v súlade s článkom 258 ZFEÚ. Všetky členské štáty medzičasom oznámili transpozíciu a Komisia práve kontroluje súlad oznámených vnútroštátnych opatrení aj s cieľom iniciovať postupy v prípade nesplnenia povinnosti, ak vnútroštátne právne predpisy nie sú v súlade s požiadavkami smernice.

Smernica (EÚ) 2016/2284 o znížení národných emisií určitých látok znečisťujúcich ovzdušie je hlavným legislatívnym nástrojom na splnenie cieľov programu Čisté ovzdušie do roku 2030. V tejto smernici, ktorá sa označuje aj ako smernica o národných emisných stropoch (smernica o NEC), sú stanovené národné záväzky znižovania emisií pre každý členský štát EÚ na roky 2020 až 2029 a ambicióznejšie záväzky od roku 2030 ďalej, ktoré sú zamerané na päť látok znečisťujúcich ovzdušie zodpovedných za významné negatívne vplyvy na ľudské zdravie a životné prostredie: oxid siričitý (SO2), oxidy dusíka (NOx), nemetánové prchavé organické zlúčeniny (NMVOC), amoniak (NH3) a jemné tuhé častice (PM2,5). V programe Čisté ovzdušie je stanovený cieľ znížiť do roku 2030 vplyv znečistenia ovzdušia na zdravie o polovicu v porovnaní s rokom 2005.

Osem členských štátov predložilo Komisii svoje konečné národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia načas. Ďalších 16 členských štátov predložilo svoje konečné národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia do mája2020, zatiaľ čo 2 členské štáty predložili k rovnakému termínu len návrhy takýchto národných programov. Dva členské štáty zatiaľ nepredložili navrhovaný ani konečný národný program riadenia znečisťovania ovzdušia. Vo februári tohto roku Komisia iniciovala postupy v prípade nesplnenia povinnosti proti 3 členským štátom, ktoré v tom čase ešte nepredložili žiadny národný program riadenia znečisťovania ovzdušia, jeden z nich následne predložil svoj národný program v marci. Členské štáty často pripisovali oneskorenia pri podávaní správ zdĺhavým konzultačným postupom a potrebe zosúladiť národný program riadenia znečisťovania ovzdušia s národným energetickým a klimatickým plánom, ktorý sa mal predložiť do 31. decembra 2019 podľa nariadenia (EÚ) 2018/1999 o riadení energetickej únie a opatrení v oblasti klímy.

V súlade s článkom 6 ods. 10 smernice Komisia stanovila formát národného programu riadenia znečisťovania ovzdušia vo vykonávacom rozhodnutí Komisie (EÚ) 2018/1522, v ktorom je stanovený povinný a nepovinný obsah podľa článku 6 a časti 1 prílohy III k smernici. Základnou súčasťou tohto povinného obsahu sú dodatočné politiky a opatrenia, ktoré sa členské štáty rozhodli prijať na účely ďalšieho znižovania emisií. Tieto dodatočné politiky a opatrenia je potrebné oznámiť prostredníctvom webového nástroja „EEA PaM Tool“, ktorý vypracovala Európska environmentálna agentúra (EEA). Komisia v súlade s článkom 6 ods. 9 smernice pripravila aj usmernenie k vypracovaniu národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia. Usmernenie slúži členským štátom na podporu pri vypracúvaní národného programu riadenia znečisťovania ovzdušia v súlade s formátom, ako aj s požiadavkami smernice. Prvé národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia mali byť vypracované do 1. apríla 2019. Národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia sa musia aktualizovať aspoň každé štyri roky a aj skôr, ak si to vyžadujú nové údaje.

–V určitých sektoroch (napr. doprava, spotreba energie) sa približne polovica oznámených politík a opatrení skutočne vzťahuje na už existujúce opatrenia (alebo aspoň na tie, ktoré už boli prijaté) s oznámeným dátumom prijatia od roku 2004 až do roku 2019. Viaceré politiky a opatrenia sa týkajú existujúcich právnych predpisov EÚ (napr. vykonávanie najlepších dostupných techník podľa smernice priemyselných emisiách), a preto patria skôr do scenára „s opatreniami“ než do scenára „s dodatočnými opatreniami“. Jasnejšie rozlíšenie medzi existujúcimi a novými politikami a opatreniami umožní lepšie posúdenie skutočnej potreby nových politík a opatrení a ich pridanej hodnoty.

–V prípade sektora poľnohospodárstva zodpovedajú dané politiky a opatrenia opatreniam opísaným v časti 2 prílohy III k smernici (len jeden členský štát predkladá politiky a opatrenia nad rámec tých, ktoré sú uvedené v prílohe III) s celkovo konzistentnými projekciami zníženia emisií v jednotlivých členských štátoch. Sektor poľnohospodárstva je najväčším producentom emisií amoniaku. Politiky a opatrenia v tomto sektore sú teda právom zamerané na túto znečisťujúcu látku, často však nie sú dostatočné na to, aby sa nimi zabezpečilo plnenie záväzkov znižovania emisií. V prípade niektorých poľnohospodárskych politík a opatrení dochádza k znižovaniu emisií tuhých častíc PM2,5, čo predstavuje vedľajší prínos k znižovaniu emisií amoniaku.

Informácie o politikách a opatreniach poskytované v národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia vo všeobecnosti nie sú dostatočné, aby sa dala ich dôveryhodnosť s istotou potvrdiť. Chýbajú najmä informácie týkajúce sa predpokladaného využívania politík a opatrení, časového harmonogramu ich vykonávania a predpokladanej úrovne zníženia emisií. Okrem toho v prípade asi tretiny analyzovaných členských štátov existujú určité významné nezrovnalosti medzi projekciami oznamovanými podľa článku 10 ods. 2 smernice a projekciami použitými v národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia. Vynárajú sa teda otázky, či sú opatrenia navrhované v národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia primerané.

3.3.Prepojenia medzi národnými programami riadenia znečisťovania ovzdušia a národnými energetickými a klimatickými plánmi (NEKP)

Medzi politikami v oblasti ovzdušia a klímy/energetiky existujú viaceré prepojenia, keďže zdroje emisií skleníkových plynov a látok znečisťujúcich ovzdušie bývajú často rovnaké. V mnohých prípadoch môže preto jedno opatrenie prispieť k plneniu cieľov v oblasti ovzdušia, ako aj klímy (napr. rozvoj aktívnych spôsobov dopravy, lepšia izolácia budov s cieľom znížiť spotrebu energie). V niektorých prípadoch však existujú aj kompromisné riešenia (napr. využívanie bioenergie na vykurovanie domácností). Právne predpisy v oblasti ovzdušia a energetiky/klímy navzájom súvisia a vyžadujú si prepojenia medzi národnými programami riadenia znečisťovania ovzdušia a plánmi NEKP. V usmernení Komisie pre vypracovanie národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia sa členské štáty špecificky vyzývajú k tomu, aby pri vypracúvaní svojho národného programu riadenia znečisťovania ovzdušia prihliadali na politiky a opatrenia plánované v rámci záväzkov v oblasti klímy a energetiky.

Uznáva sa, že vzhľadom na postupnosť zákonných lehôt by sa národné programy riadenia znečisťovania ovzdušia, ktoré boli predložené načas, mohli vzťahovať len na návrhy národných energetických a klimatických plánov (NEKP), a nie na konečné plány NEKP. Na druhej strane by sa prepojenia medzi oblasťami ovzdušia/klímy a energetiky mali premietať v konečných národných energetických a klimatických plánoch, keďže v kontexte nariadenia o riadení energetickej únie dostalo 26 členských štátov v júni 2019 v súvislosti so svojimi návrhmi NEKP odporúčanie Komisie, aby zlepšili posudzovanie vplyvov na ovzdušie.

V národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia analyzovaných na účely tejto správy sa uvádzajú odkazy na politiky v oblasti klímy a energetiky, avšak z dôvodu chýbajúcich podrobných informácií nie je isté, v akej miere skutočne prispeli k maximalizácii synergií a riešeniu kompromisov medzi danými dvoma politikami. Situácia sa líši aj v prípade jednotlivých národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia. V niektorých sa premietajú alebo dokonca kvantifikujú vplyvy opatrení v oblasti klímy a energetiky na znečistenie ovzdušia a naopak, posudzujú sa nich vplyvy opatrení v oblasti ovzdušia na emisie skleníkových plynov. V iných sú opatrenia v oblasti klímy a energetiky zahrnuté do zoznamu opatrení uvedených v národnom programe riadenia znečisťovania ovzdušia. Napokon treba uviesť, že v iných programoch sa zase využíva aj spoločný súbor údajov na modelovanie oboch oblastí politiky.

Z analýzy národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia však vyplýva, že existuje priestor na zlepšenie prepojenia medzi politikou v oblasti čistého ovzdušia a klímy a energetickou politikou a že je potrebné zabezpečiť ďalšiu integráciu týchto dvoch koncepcií plánovania, a tak zvýšiť účinnosť základných politík. Komisia sa bude usilovať o to, aby sa v budúcnosti dosiahla väčšia miera integrácie v súlade s cieľmi európskej zelenej dohody.

3.4. Riziko nesplnenia záväzkov znižovania emisií

Okrem analýzy plánovaného plnenia záväzkov znižovania emisií, ktoré každý členský štát oznámil podľa článku 10 ods. 2 smernice, Komisia vykonala posúdenie rizika nesplnenia záväzkov znižovania emisií na základe spoločnej analýzy kvality projekcií, dôveryhodnosti politík a opatrení vybraných na prijatie v národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia, ako aj predpokladanej miery plnenia záväzkov. Z tohto posúdenia vyplynulo, že v prípade záväzkov znižovania emisií na roky 2020 –2029 z 20 členských štátov posudzovaných v analýze bude štrnástim hroziť vysoké riziko nesplnenia záväzkov znižovania emisií amoniaku (pozri prílohu 3).

Pokiaľ ide o záväzky na rok 2030, táto situácia vyvoláva ešte väčšie obavy, keďže viac než polovici analyzovaných členských štátov hrozí vysoké riziko nesplnenia záväzkov znižovania emisií v prípade všetkých znečisťujúcich látok uvedených v smernici (EÚ) 2016/2284 okrem SO2. Na účely zníženia tohto rizika by sa v týchto členských štátoch mali preto zaviesť ďalšie opatrenia, ktoré budú doplnkové k opatreniam predloženým v národných programoch riadenia znečisťovania ovzdušia. Môžu okrem iného zahŕňať výber ďalších politík a opatrení na prijatie, prepracovanie politík a opatrení, ktoré už boli vybrané na prijatie, zavedenie opatrení na podporu vykonávania politík a opatrení či výber ukazovateľov na lepšie monitorovanie pokroku pri vykonávaní. Členské štáty budú musieť tieto dodatočné opatrenia zdokumentovať v aktualizovanom národnom programe riadenia znečisťovania ovzdušia v súlade s požiadavkami uvedenými v článku 6 ods. 4 smernice.





4.Analýza vplyvov projekcií zníženia emisií

4.1.Vplyvy na kvalitu ovzdušia

Zníženie emisií znečisťujúcich látok vedie k zníženiu koncentrácií znečisťujúcich látok, a tak aj k zlepšeniu úrovní kvality ovzdušia. Spomedzi 16 národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia 10 členských štátov (uvedených ďalej v texte) odpovedalo na nepovinnú požiadavku oznámiť informácie o predpokladaných vplyvoch ich dodatočných politík a opatrení na kvalitu ovzdušia. Tieto informácie sa líšili, počnúc kvalitatívnym opisom vplyvov až po podrobné modelovanie budúcich koncentrácií a poskytnutie informácií o predpokladanom plnení limitných hodnôt kvality ovzdušia. Ak sa uskutočnilo modelovanie budúcich zmien kvality ovzdušia, členské štáty zahrnuli spoločne do svojich máp národných programov riadenia znečisťovania ovzdušia budúce koncentrácie znečisťujúcich látok nachádzajúcich sa v okolitom ovzduší. Tento typ analýzy by mohli užitočne vykonať aj ďalšie členské štáty s cieľom zvýšiť synergie medzi smernicou (EÚ) 2016/2284 a smernicami o kvalite okolitého ovzdušia. Vďaka takejto integračnej analýze by bolo možné zvoliť také opatrenia na zníženie emisií, ktoré by prispeli k zlepšeniu miestnych koncentrácií látok znečisťujúcich ovzdušie. Očakáva sa, že hlavné prínosy budú vyplývať z opatrení zavedených v sektoroch dopravy a vykurovania domácností, pretože tieto opatrenia by sa týkali mestských oblastí s vyššou expozíciou obyvateľstva. Vo všeobecnosti všetky členské štáty uviedli, že pri výbere politík a opatrení na prijatie zohľadnili vplyvy na kvalitu ovzdušia, nedošlo však k výberu žiadnej politiky či opatrenia, ktorými by sa primárne riešili ciele v oblasti kvality ovzdušia.