[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 7.5.2008

KOM(2008) 238 v konečnom znení

OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU, VÝBORU REGIÓNOV A EURÓPSKEJ CENTRÁLNEJ BANKE

EMU@10: úspechy a výzvy po desiatich rokoch existencie hospodárskej a menovej únie

{SEK(2008) 553}

OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU, VÝBORU REGIÓNOV A EURÓPSKEJ CENTRÁLNEJ BANKE

EMU@10: úspechy a výzvy po desiatich rokoch existencie hospodárskej a menovej únie

HISTORICKÝ KROK

Dňa 2. mája 1998 prijali vedúci predstavitelia európskych krajín historické rozhodnutie zaviesť jednotnú menu – euro . Vstup do záverečnej fázy hospodárskej a menovej únie (HMÚ), ku ktorému došlo 1. januára 1999, znamenal významný predel v európskej integrácii. Hoci HMÚ je vo svojej podstate ekonomický projekt, pre občanov Európy aj pre zvyšok sveta to bol veľmi výrazný politický signál, že Európa je schopná prijať rozhodnutia ďalekosiahleho významu v záujme spoločnej a blahobytnej budúcnosti pre kontinent, ktorého obyvateľstvo v minulosti veľmi často trpelo v dôsledku vojen a hospodárskej a politickej nestability. Zavedenie HMÚ, ktorá predstavuje najvýznamnejšiu menovú reformu od čias vytvorenia bretton-woodského systému, bolo smelým krokom, bezprecedentným v modernej histórii európskej ekonomiky. Krokom, ktorý zmenil svetové ekonomické prostredie.

Možno konštatovať, že euro je po desiatich rokoch svojej existencie výrazným úspechom. Jednotná mena sa stala symbolom Európy a občania eurozóny ju považujú za jeden z najpriaznivejších výsledkov európskej integrácie, spolu so zavedením voľného pohybu v rámci EÚ a s mierom v Európe. Každý druhý človek v eurozóne tvrdí, že EÚ v jeho očiach znamená jednotnú menu. HMÚ zaistila makroekonomickú stabilitu a podporila cezhraničné obchodovanie, finančnú integráciu a rast investícií. Počet krajín, ktoré zaviedli euro, vzrástol na začiatku roku 2008 z pôvodných jedenásť na pätnásť a v budúcnosti sa má naďalej zvyšovať. HMÚ je úspechom strategického významu pre EÚ a v konečnom dôsledku aj pre celý svet, v ktorom sa Európa stala pilierom makroekonomickej stability, čo treba osobitne privítať v súčasnom období, pre ktoré sú príznačné finančné turbulencie.

Euro je síce jednoznačným úspechom, no zatiaľ sa ním nepodarilo naplniť niektoré pôvodné očakávania . Celková produkcia a predovšetkým rast produktivity sú pod úrovňou iných rozvinutých ekonomík a rastú obavy, pokiaľ ide o spravodlivosť rozdeľovania príjmov a bohatstva. Okrem toho rastie význam celého radu významných úloh, ktoré v období príprav HMÚ buď vôbec neexistovali, alebo sa len začínali objavovať. Globalizácia rýchlo napreduje a prírodné zdroje sú čoraz vzácnejšie. Ďalšími faktormi, ktoré budú obmedzovať rastový potenciál našich hospodárstiev, sú zmeny klímy a dôsledky starnutia populácie. Navyše, rozvíjajúca sa nerovnováha vo svete vyvoláva tlak na výmenný kurz eura a na fungovanie našich finančných systémov. Hoci postupné rozširovanie eurozóny bude prispievať k vyššej dynamike jej hospodárstva, zároveň dôjde aj k zväčšeniu rôznorodosti HMÚ, čo bude klásť vyššie nároky na jej schopnosť prispôsobovať sa.

V tomto oznámení a v priloženej správe[1] sa vyhodnocujú skúsenosti z prvého desaťročia existencie HMÚ, identifikujú sa ciele a úlohy, pred ktorými stojí eurozóna, a predkladá sa politický program, ktorý má zabezpečiť ďalšie úspechy HMÚ.

NAJVÝZNAMNEJšIE ÚSPECHY POčAS PRVÝCH DESIATICH ROKOV

Zavedenie eura predstavovalo zásadnú zmenu v makroekonomickom prostredí zúčastnených členských štátov, ale aj ďalších krajín. K makroekonomickej stabilite prispela jednotná menová politika v kombinácii s národnými, pritom však koordinovanými fiškálnymi politikami. Úpravy výmenných kurzov, ktoré v pravidelných intervaloch traumatizovali hospodárstva európskych krajín, sú už minulosťou. Európska centrálna banka (ECB), ktorej je zverená menová politika eurozóny, rýchlo preukázala svoju dôveryhodnosť. V dôsledku opatrení Paktu stability a rastu (SGP) sa podstatne zlepšila rozpočtová disciplína. V hospodárstve krajín eurozóny dochádza k rýchlejšej hospodárskej a finančnej integrácii v porovnaní s ostatnými členskými štátmi EÚ a jeho odolnosť voči vonkajším otrasom sa zvýšila. Keď to zhrnieme, pokrok sa dosiahol v mnohých oblastiach, ako to ukazujú nasledujúce príklady.

Menová politika viedla k stabilizácii dlhodobých inflačných očakávaní na úrovni, ktorá sa blíži k definícii cenovej stability podľa ECB. Priemerná inflácia sa v prvej dekáde existencie HMÚ pohybovala tesne nad 2 %, čo znamená pokles v porovnaní s 3 % infláciou v deväťdesiatych rokoch a s inflačným rozpätím od 8 do 10 % v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch minulého storočia. Od prijatia eura klesli nominálne úrokové sadzby z pôvodných 9 % v deväťdesiatych a z 12 % v osemdesiatych rokoch minulého storočia na priemerných približne 5 %. Úrokové sadzby v HMÚ, a to aj v tých krajinách, ktoré pred prijatím eura vykazovali najvyššiu úroveň stability, v reálnom vyjadrení klesli na najnižšiu úroveň za ostatných niekoľko desiatok rokov. Treba pripustiť, že inflácia sa nedávno zvýšila, čo je v prevažnej miere dôsledkom rýchlo stúpajúcich cien ropy a jednotlivých komodít. Turbulencie na finančných trhoch viedli k sprísneniu podmienok na poskytovanie úverov domácnostiam a podnikom. Len čo sa však uvedené vonkajšie nepriaznivé vplyvy zmiernia, očakáva sa návrat k nízkej inflácii a k prijateľnejším úverovým podmienkam – a to aj napriek tomu, že ceny ropy a jednotlivých komodít môžu aj naďalej vykazovať rastúci trend v dôsledku značného dopytu v rýchlo rastúcich rozvojových krajinách.

Makroekonomickú stabilitu v HMÚ podporujú aj fiškálne politiky . Pokrok v oblasti fiškálnej konsolidácie bol v niekoľkých posledných rokoch pozoruhodný. Dôkazom toho je deficit vo výške iba 0,6 % HDP v roku 2007 v porovnaní s priemerným deficitom 4 % v osemdesiatych aj v deväťdesiatych rokoch minulého storočia. Reforma SGP v roku 2005 nielenže prispela k väčšej disciplíne v tejto oblasti, ale podporila aj udržateľnejšiu korekciu nadmerných deficitov, keďže odrádzala od využívania jednorazových opatrení. Procyklické fiškálne politiky sa síce ešte celkom neprestali používať, uplatňujú sa už však menej často. V dôsledku toho a vďaka neočakávaným ziskom v podobe príjmov z daní v ostatných niekoľkých rokoch deficit v žiadnej z krajín eurozóny nepresiahol v roku 2007 výšku 3 % a celkový deficit v eurozóne (na úrovni 0,6 % HDP v roku 2007) bol najnižší za obdobie niekoľkých dekád. Pravda je taká, že desať z pätnástich krajín eurozóny v roku 2007 buď zaznamenalo rozpočtový prebytok, alebo sa takmer priblížilo k vyrovnanému rozpočtu.

HMÚ prispela k hospodárskej integrácii a integrácii trhov . Odstránenie rizika vyplývajúceho z výmenných kurzov a nižšie náklady na cezhraničné transakcie pomohli rozvíjať jednotný trh a integráciu trhov s produktmi. Obchodné toky v rámci eurozóny sa v súčasnosti zvýšili na jednu tretinu HDP eurozóny v porovnaní s jednou štvrtinou spred desiatich rokov a dostupné odhady naznačujú, že takmer polovicu tohto nárastu možno pripísať odstráneniu volatility výmenných kurzov. Navyše, priame zahraničné investície krajín eurozóny sú v súčasnosti na úrovni jednej tretiny HDP – v porovnaní s jednou pätinou spred desiatich rokov. Z odhadov ďalej vyplýva, že až dve tretiny uvedeného nárastu možno označiť za priamy dôsledok vytvorenia jednotnej meny. Tento vývoj následne viedol k významným úsporám z rozsahu, podporil hospodársku súťaž a mal výrazný vplyv na efektívnosť výroby. Podobne, poklesom rizikových prémií zahrnutých do kapitálových nákladov sa podnietila tvorba kapitálu, ktorá v súčasnosti dosahuje takmer 22 % HDP, čo je najvyššia úroveň od začiatku deväťdesiatych rokov minulého storočia. Odhaduje sa, že jednotná mena od svojho zavedenia viedla vďaka týmto rôznym kanálom k zvýšeniu produktivity práce za odpracovanú hodinu o 5 %.

Euro pôsobilo ako účinný katalyzátor integrácie finančného trhu . Medzibankové peňažné trhy v eurozóne sa plne integrovali a objem cezhraničných medzibankových transakcií sa od roku 1999 neustále zvyšuje. Cezhraničná konsolidácia bánk sa urýchlila, pričom šestnásť najväčších bankových skupín má v súčasnosti viac ako 25 % svojich aktív pochádzajúcich z EÚ v držbe mimo domovskej krajiny. Vznikol významný trh s dlhopismi súkromného sektora v eurách, s ročnou hrubou emisiou vo výške viac ako 1 bilión EUR, ktorý v súčasnosti podstatne presahuje sumu približne 800 miliárd EUR vytvorených prostredníctvom emisie štátnych cenných papierov. Aj akciové trhy sa integrovali rýchlejšie ako inde, pričom držba kapitálových podielov v iných krajinách eurozóny stúpla z 20 na 40 %. Zdokonalila sa aj infraštruktúra finančného trhu a dosiahol sa pokrok v poskytovaní cezhraničných veľkoobchodných finančných služieb, pričom sa vytvorila Jednotná oblasť platieb v eurách, aby sa odstránili rozdiely medzi vnútroštátnymi a cezhraničnými maloobchodnými platbami. Zároveň sa dosiahol určitý stupeň konvergencie právnych predpisov a postupov dohľadu, a to prostredníctvom implementácie Akčného plánu finančných služieb a činnosti Lamfalussyho výborov.

Vďaka HMÚ sa zvýšila odolnosť eurozóny proti nepriaznivému vonkajšiemu vývoju . Eurozóna bola v prvom desaťročí svojej existencie vystavená celému radu vonkajších otrasov súvisiacich s globálnym hospodárskym cyklom, z ktorých najvýznamnejším bolo prasknutie tzv. internetovej bubliny a následné oslabenie hospodárstva USA počnúc rokom 2000. Spomalenie rastu v eurozóne, ktoré na začiatku desaťročia nasledovalo, bolo však napriek tomu podstatne miernejšie ako v porovnateľných situáciách pred prijatím jednotnej meny. V súčasnosti sa opäť ukazuje, že eurozóna je počas terajších globálnych finančných turbulencií uchránená pred tým najhorším. K tejto zvýšenej odolnosti prispela stabilizácia inflačných očakávaní, ako aj reformy uskutočnené v súlade s Lisabonskou stratégiou pre rast a zamestnanosť a obnovená rozpočtová disciplína od zavedenia reformy SGP.

HMÚ priniesla výrazné výhody svojim členským krajinám, ktoré boli v procese dobiehania . Prostredím makroekonomickej stability a nízkych úrokových sadzieb v súčinnosti s podporou kohéznej politiky a jej štrukturálnych fondov a kohézneho fondu sa vytvorili podmienky na zrýchlený proces dobiehania; priaznivé účinky zdravých hospodárskych politík ešte viac posilnili rozvoj a integráciu národných finančných trhov s ostatnými časťami eurozóny. Neprekvapuje preto, že pre dvanásť členských štátov, ktoré od roku 2004 vstúpili do EÚ, je účasť v HMÚ veľmi príťažlivá; tri z nich sa už úspešne pripojili k eurozóne a Slovensko je pripravené vstúpiť do nej v roku 2009.

Euro sa pevne etablovalo ako druhá najvýznamnejšia medzinárodná mena v celosvetovom rozsahu . Objem medzinárodných dlhových cenných papierov v eurách prevýšil v roku 2004 objem dlhových cenných papierov v amerických dolároch. Percentuálny podiel bankových úverov v eurách, ktoré poskytli banky z eurozóny príjemcom úverov z oblasti mimo eurozóny, sa pritom v súčasnosti drží na úrovni 36 % v porovnaní so 45 % v amerických dolároch. Euro je v celosvetovom meradle druhou najviac obchodovanou menou na devízových trhoch a používa sa vo viac ako tretine všetkých devízových transakcií. Vzrástla miera oficiálneho používania eura, pričom celosvetový podiel zverejnených rezerv v eurách stúpol z 18 % v roku 1999 na viac ako 25 % v roku 2007. Podobne možno konštatovať, že úloha eura ako fakturačnej alebo zúčtovacej meny pri obchodoch sa zvýšila natoľko, že euro sa používalo pri viac ako 50 % vonkajšieho obchodu eurozóny. Euro sa stalo veľmi dôležitou menou aj v mnohých tretích krajinách, predovšetkým v kandidátskych krajinách eurozóny a v susediacich krajinách EÚ, pričom približne 60 % objemu ich obchodu sa v súčasnosti fakturuje v eurách.

Eurozóna sa stala pilierom stability v Európe aj vo svetovej ekonomike . Hospodárske opatrenia prijaté v rámci HMÚ majú čoraz väčší vplyv v celosvetovom rozsahu vďaka zlepšujúcemu sa medzinárodnému postaveniu eura a samotnému rozsahu hospodárstva eurozóny. Eurozóna svojou vyváženou zahraničnou pozíciou, spoľahlivým makroekonomickým rámcom a zdravým finančným systémom prispieva k riadnemu rozvoju svetovej ekonomiky, a to aj vo veľmi búrlivom období posledných niekoľkých mesiacov.

Pre eurozónu je príznačná zdravá štruktúra riadenia a správy hospodárskych vecí . Hoci hlavné povinnosti hospodárskej politiky spočívajú na národnej úrovni, členské štáty HMÚ sa zhodujú na tom, že pre efektívne fungovanie HMÚ sú nevyhnutné zdravé verejné financie a flexibilné a integrované trhy s výrobkami, s prácou a s financiami. V dôsledku reformy Paktu stability a rastu v roku 2005 sa zvýšil podiel aktívnej účasti jednotlivých štátov na rámci pre riadenie a správu rozpočtu. V revidovanej Lisabonskej stratégii pre rast a zamestnanosť, ktorá je dôležitým nástrojom koordinácie hospodárskych politík EÚ, sa v usmernení č. 6 stanovuje, že členské štáty by mali „prispievať k dynamickej a fungujúcej HMÚ“. Euroskupina slúži ako hlavné fórum pre ministrov financií eurozóny určené na riešenie otázok súvisiacich s jednotnou menou, ktoré sú mimo rámca úloh dohľadu a koordinácie vyplývajúcich zo Zmluvy. Neformálny charakter Euroskupiny podnecuje otvorené a priame diskusie, vďaka čomu má Euroskupina dobré možnosti na vytváranie spoločných postojov a jasných stanovísk vo vzťahu k makroekonomickým otázkam týkajúcim sa eurozóny. V priebehu svojej existencie sa zviditeľnila a stala sa významným faktorom rozvoja, a to predovšetkým odvtedy, keď v januári 2005 vymenovala svojho prvého stáleho predsedu. Spoločné kroky podniknuté v eurozóne sa premietli do väčšieho zahraničného vplyvu na medzinárodnej úrovni, ako to preukázala účasť tzv. trojky Euroskupiny – čiže predsedu Euroskupiny, prezidenta ECB a komisára pre hospodárske a menové záležitosti – na dvojstranných rozhovoroch s Čínou a s inými krajinami, a v ostatnom roku aj pri mnohostranných konzultáciách o globálnej hospodárskej nerovnováhe, ktoré sa konali pod vedením MMF.

Všetky tieto priaznivé výsledky vývoja vyústili v prvom desaťročí existencie HMÚ do vytvorenia rekordných 16 miliónov pracovných miest v eurozóne. Od zavedenia jednotnej meny vzrástla zamestnanosť o takmer 15 % a miera nezamestnanosti klesla na približne 7 % pracovných síl, čo je najnižšia miera za viac ako pätnásť rokov. Dôležité je, že rast počtu pracovných miest bol rýchlejší ako rast počtu pracovných miest v iných vyspelých ekonomikách vrátane Spojených štátov. Väčšina týchto priaznivých zmien je odrazom reforiem trhov práce a systémov sociálneho zabezpečenia uskutočnených v súlade s Lisabonskou stratégiou pre rast a zamestnanosť a s koordinačným rámcom a rámcom dohľadu HMÚ, ale aj obmedzenia mzdového rastu, ktoré je príznačné pre väčšinu krajín eurozóny. To jasne dokazuje, že pracovné sily v krajinách Európy sa dokážu vyrovnať s novými úlohami a urobiť potrebné zmeny, ktoré napokon vyústia do vytvárania ďalších pracovných miest a do vyššieho hospodárskeho rastu.

ZOSTÁVAJÚCE ÚLOHY HMÚ ZVÝRAZNENÉ NOVÝMI GLOBÁLNYMI TRENDMI

Celkový obraz prvého desaťročia existencie HMÚ je teda veľmi priaznivý. Všetky očakávania sa však nesplnili.

Potenciálny rast zostáva priveľmi nízky – na úrovni okolo 2 % ročne. Hoci zamestnanosť výrazne stúpla, a aj napriek priaznivému vplyvu jednotnej meny sa rast produktivity v priebehu tohto desaťročia spomalil z 1 ½ % v deväťdesiatych rokoch minulého storočia na približne 1 %. Príjem na obyvateľa v eurozóne sa v dôsledku toho zastavil na úrovni 70 % príjmu na obyvateľa v Spojených štátoch. Hoci väčšina menších ekonomík eurozóny si počínala mimoriadne dobre, potenciálny rast mal byť v niektorých z jej najväčších členských štátov výrazne vyšší.

Navyše medzi jednotlivými krajinami existujú zásadné a pretrvávajúce rozdiely, pokiaľ ide o infláciu a o jednotkové mzdové náklady. Tendencia k pretrvávaniu rozdielov medzi členskými štátmi eurozóny je čiastočne zapríčinená nedostatočne pružným upravovaním cien a miezd, ktoré sa v rámci jednotlivých kategórií výrobkov, sektorov a regiónov neprispôsobili hladko. To viedlo k nahromadeniu straty konkurencieschopnosti a k značnej vonkajšej nerovnováhe, ktorej úprava si v HMÚ vyžaduje dlhé obdobie. V zásade možno konštatovať, že sa do tohto zdĺhavého prispôsobovania premietla skutočnosť, že štrukturálne reformy sú menej ambiciózne, ako boli v prípravnom období na zavedenie eura. Podobne ako aj v prípade celej EÚ, trhy s tovarom sa v rámci eurozóny zatiaľ integrovali iba čiastočne a cezhraničné poskytovanie služieb je aj naďalej nedostatočne rozvinuté.

Euro ako medzinárodná mena je hlavným aktívom všetkých členských krajín eurozóny a aj celej EÚ. Nedostatok jasnej medzinárodnej stratégie a absencia výrazného hlasu na medzinárodných fórach však v čoraz viac globalizovanom svete vedie k vzniku nákladov pre eurozónu . Celosvetová hospodárska nerovnováha, ktorá sa vytvárala od polovice deväťdesiatych rokov minulého storočia, si začína vyberať svoju daň. Nasvedčuje tomu nadmerná volatilita výmenných kurzov a skutočnosť, že mechanizmy na zabezpečenie finančnej stability sú vystavené silnému tlaku. Prudko rastúci dopyt nových trhových ekonomík po obmedzených zdrojoch energií a po ostatných primárnych zdrojoch naráža na obmedzené zásoby, v dôsledku čoho ceny ropy, potravín a ďalších komodít rýchlo stúpajú. Jednotná mena plní v tomto búrlivom prostredí funkciu ochranného štítu a môže postaviť eurozónu do jedinečnej pozície, v ktorej by zohrala kľúčovú úlohu pri zamedzení pridružených rizík na globálnej politickej scéne. Tento potenciál sa však nedostatočne využíva, pretože eurozóna nemá jasne definovanú medzinárodnú stratégiu ani účinné zastúpenie v medzinárodných organizáciách.

Napokon, do povedomia verejnosti o eure sa ešte plne nepremietlo úspešné hospodárske fungovanie HMÚ. Na euro sa často zvádza vina za slabé hospodárske výsledky, ktoré sú v skutočnosti dôsledkom nevhodných hospodárskych politík na národnej úrovni. Občania niektorých krajín sú navyše presvedčení, že príčinou výrazného zvýšenia cien je euro. V skutočnosti, hoci celková inflácia bola v období prechodu na euro ovplyvnená iba mierne, občasné nemiestne zvyšovanie cien v určitých sektoroch a krajinách poškvrnilo obraz eura v očiach verejnosti, a to sa deje aj naďalej. Nedostatočne rozvinutá hospodárska časť HMÚ – v porovnaní s jej menovou časťou – navyše živí obavy, že eurozóna nedokáže vyriešiť najdôležitejšie úlohy, ktoré pred ňou stoja, čím sa ešte viac zhoršuje jej obraz v očiach verejnosti. Je očividné, že nás čaká dôležitá práca. Jednak ide o splnenie pôvodných očakávaní, a potom o to, že politický program HMÚ na ďalšie desaťročie bude poznamenaný vznikom nových globálnych problémov, ktoré budú mať zosilňujúci účinok na vyššie uvedené slabé stránky HMÚ.

- Globalizácia rýchlo postupuje , nové trhové ekonomiky hospodársky súťažia s rozvinutými ekonomikami v menej kvalifikovaných priemyselných činnostiach a čoraz viac aj v činnostiach s vyššou pridanou hodnotou. Globalizácia prináša významné príležitosti pre rast trhu a vedie k nižším cenám a väčšej ponuke pre spotrebiteľov a k zvýšeniu efektívnosti výrobcov. Zároveň však kladie vysoké nároky na schopnosť členských štátov eurozóny prispôsobiť sa, pretože upadajúce odvetvia bude potrebné nahradiť novými činnosťami, takže čoraz väčšou hnacou silou hospodárskej dynamiky bude výskum, inovácie a ľudský kapitál. Globalizácia okrem toho núti eurozónu do toho, aby prevzala aktívnu úlohu v globálnom riadení a správe hospodárskych a finančných vecí.

- Stúpajú ceny potravín a energií a tento jav sa ešte viac akceleruje v dôsledku rýchleho rastu globálnej ekonomiky a meniacej sa štruktúry spotrebiteľských návykov v nových trhových ekonomikách. Čoraz väčšie hospodárske dôsledky majú aj zmeny klímy. Tento vývoj môže mať obmedzujúci účinok na rast a mohol by mať škodlivý vplyv na rozdelenie príjmov a bohatstva, pričom toto všetko môže neúmerne postihnúť práve najviac znevýhodnené skupiny obyvateľstva. Komplikuje to aj skutočnosť, že nebude ľahké dosiahnuť stanovené zmiernenie dôsledkov zmien klímy a zároveň aj obmedziť rast cien potravín a energií. Uvedené problémy navyše môžu mať rôzny vplyv na jednotlivé krajiny eurozóny a práve to znásobuje potrebu zabezpečiť hladké prispôsobenie sa otrasom.

- Obyvateľstvo eurozóny, podobne ako je to aj všade inde, rýchlo starne . V dôsledku toho sa zvýši podiel obyvateľstva odkázaného na dôchodky, čím sa zároveň zníži potenciál hospodárskeho rastu. Očakáva sa, že počas nasledujúcich štyroch desaťročí klesne na polovicu pomer obyvateľov v produktívnom veku a starších ľudí. Ak nedôjde k zmenám príslušných politík, potenciálna celková produkcia eurozóny sa podľa prognóz zníži z terajších približne 2 % na úroveň mierne len prevyšujúcu 1 % ročne. Zo starnutia obyvateľstva vyplynú aj relatívne vysoké požiadavky na verejné výdavky a očakáva sa, že ak sa nezavedú reformy dôchodkového a zdravotného systému, podiel verejných výdavkov na HDP vzrastie v priebehu nasledujúcich štyroch desaťročí o 4 percentuálne body. Starnutie obyvateľstva predstavuje vážny problém, pokiaľ ide o schopnosť eurozóny prispôsobovať sa, a ohrozuje udržateľnosť jej verejných financií a vo všeobecnosti aj jej systémy sociálneho zabezpečenia.

Tieto dlhodobejšie trendy, ktorých dôsledky pociťujeme čoraz viac, budú predstavovať problémy pre fungovanie všetkých vyspelých ekonomík, pokiaľ ide o rast, makroekonomickú stabilitu, schopnosť prispôsobiť sa, udržateľnosť systémov sociálneho zabezpečenia a rozdelenie príjmov a bohatstva. Zároveň však z nich vyplynú úlohy v oblasti hospodárskej politiky, ktoré budú pre eurozónu obzvlášť závažné , ak sa vezme do úvahy jej relatívne nízky rastový potenciál, slabšia schopnosť prispôsobovať sa, vysoký verejný dlh a výrazná vzájomná závislosť hospodárstiev jej členských krajín.

TROJPILIEROVÝ POLITICKÝ PROGRAM PRE DRUHÉ DESAŤROČIE

Skúsenosti z prvého desaťročia existencie HMÚ, i keď celkovo veľmi úspešné, odhaľujú aj rad nedostatkov, ktoré treba riešiť. Bude potrebné konsolidovať ťažko získanú makroekonomickú stabilitu, čiže: a) zvýšiť potenciálny rast a zabezpečiť a zvýšiť blahobyt občanov eurozóny; b) zaistiť schopnosť HMÚ ľahko sa prispôsobiť v období, keď sa rozšíri a priberie nové členské štáty; a c) úspešne chrániť záujmy eurozóny v globálnej ekonomike. Dôležitým faktorom je, že tieto úsilia bude treba vyvíjať v globálnom prostredí, ktoré sa od čias zavedenia eura výrazne zmenilo. Ak sa to nepodarí, bude nás to stáť oveľa viac.

Na riešenie uvedených úloh Komisia navrhuje trojpilierový program :

- Cieľom programu zameraného na eurozónu je prehĺbiť koordináciu fiškálnej politiky a dohľad nad ňou, rozšíriť makroekonomický dohľad v HMÚ v oblastiach mimo fiškálnej politiky a lepšie integrovať štrukturálnu reformu do celkovej koordinácie politík v rámci HMÚ.

- Cieľom programu zameraného na zahraničie je posilniť úlohu eurozóny v globálnom riadení a správe hospodárskych vecí.

- Obidva programy si budú vyžadovať zavedenie účinnejšieho systému riadenia a správy hospodárskych vecí.

I. Politický program zameraný na eurozónu: lepšia koordinácia a dohľad

Prehĺbenie a rozšírenie dohľadu

Naďalej by sa mala dôsledne uplatňovať nápravná časť Paktu stability a rastu (SGP) a mal by sa zlepšiť dohľad na základe preventívnej časti SGP . Koordinácia fiškálnej politiky by mala dôslednejšie sprevádzať národné rozpočtové konanie v priebehu celého cyklu, t. j. v priaznivých aj v nepriaznivých obdobiach. Mal by sa prehĺbiť rozpočtový dohľad, aby obsiahol dve hlavné oblasti:

i) zaistenie udržateľnosti verejných financií v prospech budúcich generácií. Prijatie strednodobého fiškálneho rámca na národnej úrovni by mohlo prispieť k dosiahnutiu stabilných a udržateľných verejných financií. Aby boli takéto rámce účinné, mali by obsahovať dobre zostavené výdavkové pravidlá, ktoré by umožnili pôsobenie automatických fiškálnych stabilizátorov v rámci pravidiel stanovených v SGP, a zároveň zosúladenie zloženia verejných výdavkov so štrukturálnymi a cyklickými potrebami hospodárstva. Na úrovni eurozóny by sa mala venovať zvýšená pozornosť monitorovaniu vývoja verejného dlhu, pričom by sa mali posilniť strednodobé rozpočtové ciele, aby sa mohli riešiť implicitné záväzky. Navyše, dlhodobé rozpočtové plány, v ktorých sa uvádzajú dôsledky starnutia obyvateľstva na verejné financie, môžu pomôcť pri príprave národných stratégií udržateľného rozvoja a podporiť opatrenia na reformu dôchodkových systémov a systémov zdravotnej starostlivosti a na zvýšenie miery zamestnanosti.

ii) zväčšenie kvality verejných financií . Inak povedané, ide o zabezpečenie lepšej využiteľnosti verejných prostriedkov prostredníctvom presmerovania verejných výdavkov a daňových systémov na činnosti podporujúce rast a konkurencieschopnosť. Udržateľný vývoj a kvalitu verejných financií by výrazne pomohli podporiť aj reformy programov sociálnych výdavkov, ktoré prinášajú lepšiu ochranu príjmov a zároveň posilňujú motiváciu pracovať – čiže prístup zdôrazňujúci flexiistotu. Zároveň by sa tak zaistilo, že makroekonomická stabilita bude podporovaná aj zo strany rozpočtov.

Okrem dohľadu nad vývojom rozpočtu existuje jasná potreba rozšíriť dohľad v záujme riešenia makroekonomickej nerovnováhy. Mal by sa monitorovať vývoj v členských štátoch, konkrétne rast deficitu bežného účtu, pretrvávajúce rozdiely v miere inflácie alebo trendy nevyváženého rastu, pretože v dôsledku výskytu prenesených účinkov a rastúcej vzájomnej závislosti hospodárstiev členských krajín eurozóny tieto tendencie sú dôvodom na obavy nielen pre danú krajinu, ale aj pre eurozónu ako celok. Prvé desaťročie existencie HMÚ dokazuje, že napriek tomu, že integrácia trhu, predovšetkým v oblasti finančných služieb, je prospešná pre celú HMÚ (pretože môže pomôcť absorbovať makroekonomické výkyvy tým, že poskytuje možnosť rozdeliť riziko a podporuje prerozdelenie zdrojov), ak ju nesprevádzajú vhodné politiky, môže zväčšiť rozdiely medzi zúčastnenými krajinami. Hoci niektoré z týchto rozdielov – keď sú dôsledkom procesu dobiehania alebo aj bežného prispôsobenia sa – môžu byť priaznivé, môžu mať aj škodlivé účinky. Navyše, môžu byť sprievodným znakom neefektívneho prispôsobenia. Zvýšenie dohľadu by v takomto prípade pomohlo postihnutým krajinám navrhnúť včasnú reakciu ešte predtým, ako by sa rozdiely stali trvalými.

A napokon, zásadný význam bude mať rozsiahlejší dohľad nad kandidátskymi krajinami eurozóny , podobne ako dohľad navrhovaný pre terajšie členské krajiny eurozóny. To im pomôže pripraviť sa na úlohy, ktoré ich budú čakať, keď budú mať jednotnú menu. Vo viacerých budúcich členských krajinách eurozóny dochádza k značnému prílivu kapitálu (čo je odrazom očakávaní ďalšieho rýchleho rastu príjmov) a rýchlo sa v nich rozvíjajú finančné sektory. Oba tieto faktory môžu viesť k zvyšovaniu objemu úverov (ktorý bol spravidla pôvodne na nízkej úrovni) a viesť k vonkajšej nerovnováhe. Dohľad nad potenciálnymi členskými krajinami eurozóny sa v súčasnosti vykonáva prostredníctvom posudzovania programov konvergencie. Nachádza sa tu však priestor na stanovenie prísnejších politických usmernení a dôslednejšieho dohľadu nad hospodárskym rozvojom predovšetkým v krajinách podieľajúcich sa na rámci mechanizmu výmenných kurzov (ERM) II, ktorý je jedným z prvkov kritérií prijatia eura a zároveň aj nástrojom na podporenie udržateľnej nominálnej a reálnej konvergencie. To by však nemalo znamenať uloženie ďalších obmedzení na začlenenie sa do eurozóny.

Dohľad musí vychádzať z existujúcich nástrojov. Hlavné nástroje na dohľad nad fiškálnou politikou a na koordináciu hospodárskej politiky sú jasne zakotvené v Zmluve a v SGP. Presadzovanie nápravnej časti SGP zostane dôležitým pilierom pri odrádzaní od nedodržiavania Zmluvy. SGP stanovuje definíciu a hodnotenie strednodobých rozpočtových stratégií prostredníctvom stanovísk Rady k národným programom stability. V článku 99 Zmluvy sa uvádza, že „členské štáty považujú svoje hospodárske politiky za vec spoločného záujmu“ a „koordinujú ich v rámci Rady“. Hlavnými nástrojmi usmerňovania a dohľadu sú odporúčania špecifické pre eurozónu a pre jednotlivé krajiny, ktoré sú výsledkom lisabonského procesu. Zostáva tu však priestor na zlepšenie spôsobu používania takýchto nástrojov. Analýza prvých 10 rokov hovorí v prospech argumentov za posilnenie preventívnej časti SGP, ako to schválila Rada ECOFIN[2], aby sa ľahšie dosiahli udržateľné rozpočtové politiky a aby sa mohli riešiť rozsiahlejšie problémy, ktoré môžu mať vplyv na makroekonomickú stabilitu krajiny a na celkové fungovanie HMÚ. Tieto nástroje vychádzajúce zo Zmluvy sú doplnené procesom preskúmania strednodobého rozpočtu, ktoré Euroskupina robieva na jar každého roku. Tento mechanizmus partnerského hodnotenia sa doposiaľ zameriaval na rozpočtový dohľad, jeho záber by sa však mal rozšíriť, aby sa dohľad na základe Zmluvy stal účinnejším.

Lepšia integrácia štrukturálnych politík do procesu koordinácie

Eurozóna má osobitný záujem na úspešnosti štrukturálnej reformy . Zintenzívnenie reforiem – ktoré je samozrejme vítaným krokom v celej EÚ – je v prípade eurozóny absolútnou nevyhnutnosťou. Dôležité je, že zlepšené odozvy trhu sa premietnu do dvojnásobného úžitku – na dlhšie obdobie sa podporí rast životnej úrovne a zároveň sa dosiahne lepšie prispôsobovanie sa otrasom a posilní sa makroekonomická stabilita. Empirické dôkazy z našich analýz naznačujú, že v porovnaní s inými krajinami sú pre štrukturálne reformy v krajinách s jednotnou menou príznačné vyššie „multiplikátory“: to znamená, že krajiny, v ktorých sa realizujú štrukturálne reformy, môžu mať z toho viac úžitku, pričom zaostávajúce krajiny môžu potom platiť vyššiu cenu za svoju neaktivitu vo vzťahu k prijímaniu reforiem. Lisabonská stratégia pre rast a zamestnanosť, ktorá prispela k začleneniu štrukturálnej reformy do politického programu, stanovuje prostredníctvom usmernenia č. 6 o eurozóne a odporúčaní špecifických pre eurozónu základ pre identifikáciu najnaliehavejších oblastí, v ktorých by sa mala vyvíjať činnosť. Lisabonská stratégia v rámci partnerského prístupu upravujúceho vzťahy medzi Komisiou a členskými štátmi vytvára základ pre riadenie reformného procesu tak v eurozóne, ako aj v jednotlivých krajinách.

Pre dobre fungujúcu eurozónu má zásadný význam odstránenie zvyšných prekážok integrácie trhu s výrobkami . Nízkym rastom produktivity a prekážkami vstupu predovšetkým v oblasti služieb sa ešte stále brzdí efektívne prispôsobovanie sa meniacim hospodárskym podmienkam v eurozóne a vyvíja sa tým tlak na ceny, a to aj napriek podpore zo strany HMÚ a programu jednotného trhu zameranej na vytvorenie otvorenejších a viac konkurencieschopných ekonomík. V členských štátoch eurozóny zaostáva šírenie inovácií a technológií, ktoré sú dôležitými prvkami zlepšovania hospodárskej súťaže aj produktivity. Najmä na vyriešenie týchto nedostatkov by sa mal využiť Systém monitorovania trhu navrhnutý v Preskúmaní jednotného trhu.

V eurozóne je nevyhnutné vytvoriť lepšie fungujúce trhy práce, aby sa podporilo prispôsobovanie sa v rámci globalizovanej ekonomiky a zvýšil sa rastový potenciál za situácie, pre ktorú je príznačné starnutie populácie. Väčšia pružnosť v mzdovej oblasti a diferenciácia v rámci jednotlivých priemyselných odvetví, povolaní a regiónov spolu s investovaním do ľudského kapitálu slúžia na podporenie konkurencieschopnosti a umožnenie bezproblémového prerozdelenia zdrojov v prípade hospodárskych otrasov. V rámci lisabonskej stratégie sa zaviedli početné reformy zamerané na zvýšenie využitia pracovných síl – a skutočne sa ukázali byť prospešnými. Pokrok dosiahnutý v jednotlivých krajinách bol však nerovnomerný a táto problematika by v nasledujúcom desaťročí mala preto zostať jadrom reformných stratégií. Reformy programov sociálnych výdavkov a aktívne politiky na trhu práce by sa mali zamerať na ponúknutie lepšej ochrany príjmov a zároveň na posilnenie motivácie pracovať.

Eurozóna môže získať pomerne veľké výhody z podporovania finančnej integrácie EÚ. V integrácii finančných trhov EÚ sa dosiahol významný pokrok, ale je potrebné vyvinúť ďalšie úsilie v záujme zvýšenia efektívnosti a likvidity finančných trhov eurozóny. Uľahčilo by sa tým prispôsobovanie sa hospodárstiev prostredníctvom rozdelenia rizika a podporilo by sa jednotnejšie uplatňovanie jednotnej menovej politiky v eurozóne. Potrebné je predovšetkým zvýšiť úsilie zamerané na podporu cezhraničného poskytovania maloobchodných finančných služieb, zlepšenie efektívnosti financovania dlhopisov zo súkromného sektora aj štátnych dlhopisov a zníženie regulačných nákladov finančných sprostredkovateľov v prostredí s viacerými jurisdikciami, ako aj ich nákladov na dohľad. Vzhľadom na spoločnú zodpovednosť Eurosystému a zúčastnených členských štátov za zabezpečovanie finančnej stability v eurozóne ako celku vzrastá potreba intenzívnejšej cezhraničnej spolupráce pri opatreniach na predchádzanie krízam, ich riadenie a riešenie v priebehu uskutočňovania finančnej integrácie. Vzhľadom na tieto osobitné zretele efektívnosti a stability a na ponaučenia zo súčasných finančných nepokojov by mala eurozóna prevziať významnú úlohu pri podporovaní programu EÚ týkajúceho sa finančnej integrácie a pri zlepšovaní opatrení zameraných na upevnenie finančnej stability EÚ.

Aby sa využil celý potenciál HMÚ, je potrebné posilniť stimuly na ďalšie uskutočňovanie reformy v eurozóne. Integrácia štrukturálnych politík v procese koordinácie eurozóny môže poskytnúť podporu troma spôsobmi: a) Oporou koordinácie štrukturálnych reforiem sú odporúčania pre eurozónu ako celok spolu s odporúčaniami špecifickými pre jednotlivé krajiny pripravené v rámci integrovaných usmernení lisabonskej stratégie; treba preto uskutočniť dôkladnejšie monitorovanie ich vykonávania. b) Reformou SGP v roku 2005 sa vytvorila možnosť, aby sa pri posudzovaní pokroku dosiahnutého v plnení strednodobých rozpočtových cieľov vzali do úvahy štrukturálne reformy, ktoré sú síce v krátkodobom horizonte z fiškálneho hľadiska nákladné, ale prinášajú dlhodobejší prospech v podobe rastu a fiškálnej udržateľnosti. Na zabezpečenie súladu so záväzkami obsiahnutými v SGP by sa mal vytvoriť mechanizmus partnerského hodnotenia vychádzajúci z analytického rámca vytvoreného na základe lisabonskej stratégie a informácií poskytnutých členskými štátmi ex ante. c) Osobitná pozornosť by sa mala venovať zlepšeniu fungovania finančných trhov, aby sa mohlo dosiahnuť lepšie načasovanie reforiem. Uvedené opatrenia by nielenže mali priaznivý účinok na rast a schopnosť prispôsobovať sa, ale navyše by pomohli zvýšiť motiváciu pri zavádzaní ďalších štrukturálnych reforiem tým, že by priniesli dlhodobejšie výhody a umožnili by tak, aby kapitál mohol prúdiť do nových investičných príležitostí, ktoré tieto štrukturálne reformy prinesú.

II. Politický program zameraný na zahraničie: posilnenie medzinárodnej role eurozóny

Medzinárodný status eura prináša výhody, ale aj záväzky a riziká . Pomáha rozvíjať finančné odvetvie v Európe, v dôsledku používania eura ako rezervnej meny prináša zisky vyplývajúce z rozdielu medzi skutočnou a nominálnou hodnotou peňažných prostriedkov a za situácie, keď sa rozvíja stanovovanie cien a účtovanie v eurách, znižuje hrozby vyplývajúce z volatility výmenných kurzov. Vzhľadom na rozsah eurozóny sa dôsledky politických rozhodnutí a hospodárskeho rozvoja v rámci HMÚ prejavia prakticky všade. V neposlednej miere je to preto, lebo globálne finančné trhy pôsobia ako čoraz účinnejší medzinárodný prenosový kanál. Existujú aj riziká, pretože v dôsledku rastúceho medzinárodného postavenia eura je eurozóna vystavená rušivým zmenám portfólia medzi hlavnými medzinárodnými menami a triedami aktív. Rast úlohy eura ako medzinárodnej meny a spoločný potenciál hospodárstiev eurozóny v konečnom dôsledku viedli k zmene pravidiel hry pre členské krajiny HMÚ aj pre ich medzinárodných partnerov.

Eurozóna si preto musí vytvoriť medzinárodnú stratégiu zodpovedajúcu medzinárodnému postaveniu jej meny. Od Eurozóny, ktorá už poskytuje susediacim štátom oporu v podobe stability, sa po úspešnom prvom desaťročí jej existencie požaduje, aby pripravila jasne formulovanú a obsažnú stratégiu týkajúcu sa medzinárodných hospodárskych a finančných záležitostí. Musí zohrávať aktívnejšiu a rozhodnejšiu úlohu, a to tak na mnohostranných fórach, ako aj prostredníctvom dvojstranných rozhovorov so strategickými partnermi. Ďalej musí zlepšiť koordináciu a definovať spoločné pozície a v prípade potreby aj spoločné zadania vo vzťahu k všetkým týmto otázkam. Musí hovoriť jedným hlasom vo veci politík týkajúcich sa výmenných kurzov a prevziať zodpovednosť v oblasti finančnej stability a makroekonomického dohľadu. Nevyhnutnosť prijať uvedené opatrenia je znásobená rizikom, že rozvíjanie globálnej nerovnováhy neprimerane poškodí konkurencieschopnosť eurozóny a jej členských krajín.

Najúčinnejším spôsobom, akým môže eurozóna uviesť do súladu svoj vplyv so svojím hospodárskym významom, je pripraviť spoločné pozície a konsolidovať svoje zastúpenie. Napokon by mala získať jediné zastúpenie vo významných medzinárodných finančných inštitúciách a na medzinárodných fórach. Je to ambiciózny cieľ a pokrok v oblasti zahraničného programu bude závisieť predovšetkým od účinnejšieho systému riadenia a správy v rámci eurozóny. Hoci obyvatelia iných krajín majú často pocit, že EÚ a eurozóna sú v medzinárodných organizáciách nadmieru zastúpené (pokiaľ ide o počet zástupcov aj hlasov), eurozóna sa ešte stále presadzuje na medzinárodných fórach menej, ako by vzhľadom na svoj hospodársky význam mala. Konsolidáciou zastúpenia eurozóny by sa posilnilo jej postavenie pri medzinárodných rokovaniach a znížili by sa náklady na medzinárodnú koordináciu, a to tak náklady eurozóny, ako aj jej hlavných partnerov. Zároveň by sa uvoľnil natoľko potrebný priestor pre nové trhové ekonomiky, aby sa mohlo zvýšiť ich zastúpenie v medzinárodných finančných inštitúciách.

III. Podporovanie účinného riadenia a správy HMÚ

Systém hospodárskeho riadenia a správy HMÚ musí reagovať na úlohy , pred ktorými stojí eurozóna. Možno povedať, že terajšie rozdelenie povinností medzi jednotlivými inštitúciami a nástrojmi, ktoré riadia vykonávanie hospodárskej politiky v HMÚ, je vcelku zdravé. Napriek tomu existuje jasná potreba prispôsobiť inštitúcie a postupy tak, aby sa dokázali vysporiadať so vznikajúcimi politickými úlohami.

Zásadný význam pre zabezpečenie účinného fungovania HMÚ má intenzívne zapojenie sa všetkých členských štátov EÚ do Rady ECOFIN . Rada ECOFIN bola od samého začiatku fórom na prijímanie rozhodnutí o hospodárskej politike v EÚ a vzhľadom na rastúce prekrývanie sa eurozóny a EÚ by aj naďalej mala zostať ťažiskom systému hospodárskeho riadenia a správy HMÚ tým, že by do svojej činnosti dôslednejšie integrovala otázky HMÚ. Predovšetkým by mohla presadzovať konzistentnejší prístup v oblastiach svojej kompetencie – čiže v sfére makroekonomickej politiky, finančných trhov a daní, aby sa medzi nimi zabezpečila potrebná synergia. Terajšie znenie Zmluvy poskytuje značný priestor pre ucelenejšiu koordináciu a dohľad v tomto zmysle v rámci celej EÚ. Navyše, zatiaľ čo nová Lisabonská zmluva po ratifikácii posilní postavenie ministrov financií členských štátov eurozóny vo veciach, ktoré majú vplyv na fungovanie HMÚ, všetky diskusie o týchto otázkach sa budú odohrávať v rámci Rady ECOFIN.

Ako platforma na prehĺbenie a rozšírenie koordinácie politiky a dohľadu nad politikou v HMÚ by mala aj naďalej pôsobiť Euroskupina . Pokiaľ ide o fiškálny dohľad, koordinácia rozpočtovej politiky ex ante prostredníctvom preskúmania rozpočtu v polovici rozpočtového obdobia by sa mala zameriavať na usmerňovanie fiškálneho konania počas daného cyklu ako prostriedku na riešenie všetkých procyklických tendencií. Vzhľadom na problémy súvisiace so starnutím obyvateľstva je dôležité zvýšiť účinnosť preventívnej časti SGP pri podporovaní dosiahnutia ambicióznych strednodobých cieľov. Aby sa predišlo vytváraniu nerovnováhy a nadmerných rozdielov medzi jednotlivými krajinami eurozóny, malo by v Euroskupine dochádzať k výmene názorov, príprave politických usmernení a monitorovaniu, či ich členské štáty dodržiavajú v oblastiach, ktoré zlepšujú schopnosť prispôsobovať sa a makroekonomickú stabilitu. Mali by sa podporovať „partnerské hodnotenia“ – mnohostranné diskusie o závažných aspektoch vývoja v jednej alebo vo viacerých krajinách s cieľom podnietiť ministrov financií k tomu, aby na vnútroštátne záležitosti a politiky hľadeli z perspektívy eurozóny. Euroskupina by navyše mala venovať väčšiu pozornosť monitorovaniu lisabonských odporúčaní týkajúcich sa eurozóny, aby sa prostredníctvom štrukturálnych reforiem zvýšil potenciálny rast a zlepšila sa konkurencieschopnosť.

Pri zabezpečovaní účinného fungovania HMÚ by Komisia mala zohrávať výraznú, podpornú úlohu . Vyžaduje sa od nej, aby podporila koordináciu politík a zároveň aby internacionalizovala dimenziu HMÚ vo svojich návrhoch politiky. Mala by zintenzívniť svoj fiškálny a makroekonomický dohľad a podporovať ďalšiu hospodársku a finančnú integráciu. Pri plnení svojej funkcie dohľadu by mala zdokonaliť hodnotenie hospodárskeho a finančného rozvoja eurozóny a upriamiť sa pritom predovšetkým na vedľajšie účinky opatrení prijatých v rámci národných politík. V spolupráci s jednotlivými členskými štátmi by mali pokračovať činnosti zamerané na zvyšovanie presnosti cyklických a štrukturálnych fiškálnych indikátorov. Pokiaľ ide o medzinárodný program, Komisia musí posilniť svoju úlohu v medzinárodných dialógoch a na medzinárodných fórach. Celkovo povedané, Komisia musí podporovať úsilia zamerané na zlepšenie fungovania HMÚ, a to tak v rámci eurozóny, ako aj v širšom medzinárodnom kontexte, čiže prevziať povinnosti, ktoré jej ako strážkyni zdravých hospodárskych politík vyplývajú zo Zmluvy. Na tento účel by sa mala snažiť lepšie využívať nástroje, ktoré stanovuje Zmluva.

Nová Zmluva poskytne po svojej ratifikácii priestor na posilnenie koordinácie hospodárskych politík v eurozóne a dohľadu nad nimi. Článok 136 výslednej Zmluvy o fungovaní Európskej únie ponúkne možnosť „prijať opatrenia špecifické pre členské štáty eurozóny: na posilnenie koordinácie a dohľadu nad ich rozpočtovou disciplínou; vypracovať usmernenia pre hospodársku politiku pre tieto štáty, a zároveň zabezpečiť, aby boli zlučiteľné s opatreniami prijatými pre celú Úniu a aby sa zabezpečil dohľad nad nimi“. Zmluva ďalej posilní úlohu Komisie ako nezávislého „rozhodcu“ vo veci mnohostranného dohľadu, pričom článok 121 poskytuje Komisii možnosť priamo napomenúť príslušný členský štát, ak jeho hospodárske politiky nie sú v súlade so všeobecnými usmerneniami alebo ak by mohli ohroziť riadne fungovanie HMÚ.

Systém riadenia a správy HMÚ musí zabezpečiť, aby rozširovanie eurozóny malo hladký priebeh . Eurozóna sa má počas nasledujúceho desaťročia rozširovať, aby zahrnula väčšinu terajších členských štátov EÚ. Zabezpečením náležitého napredovania tohto procesu sa vytvoria predpoklady pre účinné fungovanie hospodárstva eurozóny v budúcnosti. Jednotlivé krajiny by v priebehu svojej účasti na mechanizme ERM II mali využiť výhody plynúce z prostredia väčšej makroekonomickej stability a prijať zdravé makroekonomické a štrukturálne politiky. Ako je určené v Zmluve, Komisia by mala vykonávať pravidelné, spravodlivé hodnotenie udržateľného pokroku dosiahnutého v procese konvergencie. Euroskupina a ECOFIN majú zas osobitnú zodpovednosť za to, aby budovali dôveru, skúmali hospodársky rozvoj a poskytovali potrebné usmernenia v podobe politík a reforiem potrebných na nominálnu a reálnu konvergenciu potenciálnych nových členských krajín eurozóny.

Potrebné je aj zlepšiť dialóg medzi inštitúciami EÚ a dialóg so širokou verejnosťou týkajúci sa HMÚ . Komisia by mala rozvíjať dialóg a konzultácie predovšetkým s Európskym parlamentom, ale aj s ostatnými zainteresovanými stranami na celoeurópskej i národnej úrovni. Podobne by aj Euroskupina mala viesť dialógy s ECB, s Európskym parlamentom a so sociálnymi partnermi v eurozóne. Všetky tieto inštitúcie, počnúc Komisiou, by mali zlepšiť svoju komunikáciu o problematike HMÚ so širšou verejnosťou. Predovšetkým je potrebné lepšie vysvetliť výrazné makroekonomické a mikroekonomické výhody, ktoré prináša euro, napríklad jeho funkciu ochranného štítu počas finančných otrasov v poslednom období, ale aj významné, užitočné prínosy hospodárskych politík v HMÚ.

ZHRNUTIE

HMÚ je výrazným úspechom. Po desiatich rokoch jej existencie možno konštatovať, že zabezpečila makroekonomickú stabilitu, podporila hospodársku integráciu Európy – v neposlednom rade prostredníctvom svojho postupného rozšírenia sa – a stala sa regionálnym aj globálnym pilierom stability. Jednotná mena a politický rámec, ktorý ju podporuje, viac ako kedykoľvek predtým dokazujú, že sú tým najvýznamnejším aktívom. Je tu však potenciál na využitie ďalších prínosov HMÚ. Toto všetko, spolu s naliehavými výzvami vyplývajúcimi z globalizácie, z obmedzených prírodných zdrojov, zo zmien klímy a zo starnutia populácie, si vyžaduje, aby sme zlepšili koordináciu hospodárskych politík, ďalej pokročili v oblasti štrukturálnych reforiem, posilnili globálne postavenie eurozóny a aby sa členské štáty odhodlane zasadzovali za dosiahnutie týchto cieľov. Skutočnosť, že účinky uvedených globálnych trendov sa už pociťujú v podobe vysokých cien energií, potravín a ďalších komodít, finančných turbulencií a úprav výmenných kurzov vo svete, iba zdôrazňuje dôležitosť prijatia včasných opatrení.

Naplnenie politického programu zameraného na eurozónu aj na zahraničie a zlepšenie riadenia a správy v zmysle opatrení uvedených vyššie by mohlo pomôcť splniť úlohy, pred ktorými stojí eurozóna a svetová ekonomika. Vyplynú z toho však aj významné pozitívne prínosy pre všetky členské štáty EÚ:

- HMÚ zostane míľnikom integrácie EÚ . Hoci ciele a úspechy HMÚ majú predovšetkým hospodársku povahu, HMÚ nikdy nebola výlučne hospodárskym projektom. Od samého začiatku bola chápaná ako zásadný krok vpred v procese integrácie EÚ. Táto jej rola sa stala ešte výraznejšia po rozšírení EÚ z 15 na 27 členských štátov počnúc rokom 2004, keďže všetky nové členské krajiny EÚ sa pripravujú na prijatie eura. Vyhliadka na pristúpenie k eurozóne je jednou z hlavných pohnútok pre konvergenciu uvedených krajín so životnou úrovňou v EÚ.

- Dobre fungujúca HMÚ je hlavným aktívom pre EÚ ako celok , v neposlednom rade preto, že prevažná väčšina krajín EÚ, ak nie všetky, sa napokon stanú členmi HMÚ. Prosperujúce hospodárstvo eurozóny prispeje k bohatstvu a dynamike celej EÚ, posilní podporu integrácii EÚ zo strany verejnosti, a to tak v rámci eurozóny aj mimo nej.

- Vplyvná HMÚ zároveň posilní vedúcu úlohu EÚ v globálnej ekonomike. Dobre fungujúca eurozóna vytvára podmienky pre to, aby HMÚ mohla hrať dôležitú úlohu vo vzťahu k ostatným štátom, a to tak v makroekonomickej sfére, ako aj v oblasti globálneho finančného dohľadu a regulácie. Ak preukáže svoju schopnosť posilniť úlohu eurozóny vo vzťahu k ostatným štátom a prevziať svoje globálne povinnosti, bude to mať priaznivé vedľajšie účinky aj na ďalšie oblasti politiky, v ktorých EÚ ašpiruje na vedúcu úlohu v celosvetovom rozsahu – napr. na udržateľný rozvoj, rozvojovú pomoc, obchodnú politiku, hospodársku súťaž a ľudské práva.

Na realizáciu tohto uceleného programu je potrebná politická vôľa a odhodlanosť. Skutočné úspechy HMÚ dokazujú, že politická iniciatíva a ambície môžu viesť k vytvoreniu značných hospodárskych, sociálnych a politických prínosov. Je však vecou zásadného významu, aby sa všetci zainteresovaní aj naďalej zapájali do činnosti v tomto smere – len potom sa tieto prínosy budú môcť plne prejaviť. Komisia preto v druhej polovici roku 2008 podnieti rozsiahlu diskusiu o týchto témach s ostatnými inštitúciami EÚ, ako aj so širokou škálou príslušných orgánov a ďalších zainteresovaných subjektov, a podporí široký konsenzus týkajúci sa stavebných prvkov tohto programu. Na základe uvedenej diskusie Komisia predloží príslušné operatívne návrhy.

[1] SEK(2008) 553 „EMU@10: úspechy a výzvy po desiatich rokoch existencie hospodárskej a menovej únie“.

[2] KOM(2007) 316.