SK Úradný vestník Európskej únie C 44/74

Stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru na tému „Úvery a sociálne vylúčenie v prosperujúcej spoločnosti“

(2008/C 44/19)

Európsky hospodársky a sociálny výbor sa 16. februára 2007 rozhodol podľa článku 29 ods. 2 vnútorného poriadku vypracovať na: „Úvery a sociálne vylúčenie v prosperujúcej spoločnosti.“

Odborná sekcia pre jednotný trh, výrobu a spotrebu poverená vypracovaním návrhu stanoviska výboru v danej veci prijala svoje stanovisko dňa 2. októbra 2007. Spravodajcom bol pán J. PEGADO LIZ.

Európsky hospodársky a sociálny výbor na svojom 439. plenárnom zasadnutí 24. a 25. októbra 2007 (schôdza z 25. októbra) prijal 59 hlasmi za, pričom nikto nehlasoval proti a 1 člen sa hlasovania zdržal, nasledujúce stanovisko.

1. Závery a odporúčania

1.1 Vzhľadom na chýbajúce usmernenie Spoločenstva vytvorili jednotlivé členské štáty svoje vlastné národné právne systémy v oblasti prevencie, riešenia, nápravy a pomoci občanom a rodinám v stave nadmerného zadlženia.

1.2 Berúc do úvahy rastúci a znepokojujúci vývoj tohto fenoménu v posledných desaťročiach a najmä vzhľadom na rozšírenie Európskej únie a nedávne vyostrenie situácie v celosvetovom meradle sa EHSV, ktorý už dávno venuje zvýšenú pozornosť vývoju situácie a sociálnym dôsledkom nadmerného zadlženia v zmysle sociálneho vylúčenia a sociálnej spravodlivosti ako aj prekážok pri dobudovaní vnútorného trhu, rozhodol k tejto problematike znovu otvoriť verejnú diskusiu s občianskou spoločnosťou a ostatnými inštitúciami Spoločenstva. Cieľom bude určiť a implementovať opatrenia na úrovni Spoločenstva, ktoré budú presne definovať tento fenomén, kontrolovať a riešiť ho, a to v rámci jeho jednotlivých aspektov: sociálnych, ekonomických a právnych.

1.3 Rozdielnosť týchto systémov vytvorených v jednotlivých krajinách, a to nielen v Európe, ale aj na celom svete, spolu s neexistenciou podobných systémov v iných krajinách vytvára situáciu, v ktorej chýba rovnosť príležitostí, čo spôsobuje sociálnu nespravodlivosť na jednej strane a na strane druhej má negatívny vplyv na úplné dobudovanie vnútorného trhu. Takýto stav si vyžaduje potrebnú a adekvátnu intervenciu zo strany Európskej únie, pre ktorú existuje nevyhnutný právny základ v primárnych právnych predpisoch.

1.4 Predkladané stanovisko sa opätovne zaoberá hlavnými otázkami súvisiacimi s fenoménom nadmerného zadlženia, analyzuje riešenia uplatňované na národnej úrovni, berie do úvahy vyskytujúce sa ťažkosti a zistené chyby, hodnotí celosvetový rozmer tohto fenoménu, zamýšľa sa nad úrovňou poznatkov a metód a snaží sa identifikovať smer a nájsť oblasti, v ktorých je možné podniknúť kroky na úrovni Spoločenstva.

1.5 Zároveň navrhuje vytvorenie Európskeho strediska pre monitorovanie zadlženia, ktoré by sledovalo vývoj tohto javu na európskej úrovni, mohlo by fungovať ako fórum pre dialóg medzi všetkými zainteresovanými subjektmi a navrhovať, koordinovať a hodnotiť dopad opatrení na jeho prevenciu a kontrolu.

1.6 Výbor však berie na vedomie skutočnosť, že takýto prístup v tomto rámci je možné dosiahnuť, ak sa Komisia, Európsky parlament a Rada v úzkom dialógu s organizovanou občianskou spoločnosťou, kde budú zastúpené hlavné zainteresované strany v tejto oblasti (rodiny, pracovníci, spotrebitelia, finančné inštitúcie, atď.), rozhodnú začleniť túto tému medzi svoje prioritné činnosti.

1.7 Preto víta náznaky záujmu, ktoré Komisia nedávno v tejto oblasti prejavila a dôrazne odporúča, aby bolo vykonané aj nevyhnutné dosledovanie v zmysle štúdií o realizovateľnosti, konzultácií a legislatívnych a iných návrhov, ktoré by boli relevantné a adekvátne. Začať by sa mohlo publikovaním zelenej knihy, ktorá by definovala a určila podmienky tejto problematiky a v ktorej by dostali priestor aj všetky zainteresované strany prostredníctvom rozsiahlych verejných konzultácií.

1.8 Apeluje tiež na Európsky parlament a Radu, aby vzali na vedomie veľké obavy, ktorými sa toto stanovisko zaoberá v mene občianskej spoločnosti a aby ich začlenili medzi priority v príslušných politických programoch.

2. Úvod

2.1 Je potrebné uznať, že úvery v podstate umožnili európskym občanom zlepšiť si kvalitu života a otvorili im prístup k základným tovarom a službám, ktoré by iným spôsobom nedosiahli alebo by sa im to podarilo len za veľmi dlhé časové obdobie, ako je to v prípade vlastného bývania a individuálnej dopravy. Ak však úvery nie sú získavané udržateľným spôsobom – v prípade vážnych pracovných problémov, keď mesačná záťaž zadlženia prekročí primeranú výšku sumy z dostupného mesačného príjmu, keď je počet úverov príliš vysoký a keď neexistujú žiadne úspory, ktorými by bolo možné pokryť dočasné situácie v prípade straty príjmu – môže dôjsť k stavu nadmerného zadlženia.

2.2 Problematika nadmerného zadlženia a jeho sociálnych dôsledkov však nie je nová a jej pôvod možno nájsť dokonca v období klasického Grécka, presnejšie v období poľnohospodárskej krízy, ktorá postihla Grécko v šiestom storočí pred naším letopočtom a v opatreniach, ktoré prijal Solón (594-593 p.n.l.) na zrušenie dlhov drobných poľnohospodárov, ktorí boli medzitým prinútení k otroctvu a predaní, a ich následné oslobodenie a opätovnú integráciu do spoločenského a produktívneho života Atén ako slobodných občanov (1).

2.3 Fenomén sa však jednoznačne rozširuje najmä v súčasnosti, nabral znepokojujúce rozmery a čoraz viac je vnímaný ako sociálny problém v spoločnosti, ktorá je poznačená výraznými rozdielmi a v ktorej sa tieto rozdiely čoraz viac prehlbujú a solidarita sa oslabuje.

2.4 Práve v tomto kontexte získava otázka bankového vylúčenia špeciálny význam, pričom je potrebné upozorniť na sociálne vylúčenie tých, ktorí z rôznych dôvodov nemajú prístup k základným finančným službám (2).

2.5 Predkladané stanovisko sa snaží identifikovať hlavné príčiny tejto situácie, rozsah problému, najpoužívanejšie nápravné opatrenia a zdôvodniť, prečo by sa riešenie malo hľadať na úrovni Spoločenstva.

3. Rozsah problému

3.1 Sociálne vylúčenie a bankové vylúčenie

3.1.1 Na základe správy Eurobarometra z februára 2007 (3) sa približne 23 % európskych občanov nazdáva, že čelí riziku chudoby a 62 % si myslí, že tomuto riziku môže podľahnúť ktokoľvek v ktoromkoľvek období života.

3.1.2 Podľa údajov spoločnej správy Európskej komisie o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení z roku 2007 sa 16 % občanov 15 členských štátov EÚ v roku 2004 nachádzalo pod hranicou chudoby, ktorá zodpovedá 60 % priemerného príjmu každej krajiny (4).

3.1.3 V kvalitatívnom zmysle chudoba znamená neexistenciu alebo nedostatočnosť materiálnych zdrojov na uspokojenie základných potrieb jednotlivca a je najviditeľnejším prejavom sociálneho vylúčenia, ktoré odsúva človeka na perifériu spoločnosti a podporuje pocity odmietnutia a sebavylúčenia.

3.1.4 Rozsah a rozmery sociálneho vylúčenia závisia v každej krajine od rozdielnych faktorov, akými sú napríklad systém sociálneho zabezpečenia, situácia na trhu práce, fungovanie súdneho systému a neformálne siete solidarity. Prisťahovalci, etnické menšiny, starší obyvatelia, deti mladšie ako 15 rokov, osoby s nízkym príjmom a nízkym vzdelaním, osoby so zdravotným postihnutím a nezamestnaní patria medzi najzraniteľnejšie skupiny ohrozené rizikom chudoby a sociálneho vylúčenia.

3.1.5 Vo väčšine európskych krajín poukazujú tendencie v spotrebe na relatívne zníženie výdavkov na potraviny, nápoje a tabakové výrobky, oblečenie a obuv v porovnaní s relatívnym zvýšením výdavkov na bývanie, dopravu a komunikácie, zdravotnú starostlivosť, kultúru a iné tovary a služby ako starostlivosť o zdravie, cestovný ruch a hotelové a reštauračné služby (5).

3.1.5.1 Toto nové rozdelenie rodinných výdavkov má tendenciu odrážať sa vo využívaní úverov. Spotrebný úver v širšom význame, ktorý zahŕňa získavanie spotrebného tovaru alebo bývania, sa v súčasnosti výrazne spája s novými modelmi spotreby a do značnej miery sa prispôsobuje jej tendenciám a výkyvom. Zvýšenie relatívneho zaťaženia výdavkov súvisiacich s komfortom bývania, dopravou alebo cestami preto spôsobuje, že všetky tieto položky sa často realizujú prostredníctvom úveru (6).

3.1.5.2 K zvýšeniu spotreby na úver zároveň prispieva aj skutočnosť, že tento jav stratil svoju negatívnu konotáciu chudoby alebo viny za spôsob, akým človek vedie svoj život alebo podnik, a to najmä v krajinách s katolíckou výchovou na rozdiel od krajín s protestantskou orientáciou a že sa rozšíril najmä vo veľkomestách. Intenzívna a systematická reklama finančných inštitúcií zameraná na získavanie nových zákazníkov tento rozmach podporuje. Okrem toho spotrebný úver pomáha získať spoločenské postavenie a zjednodušuje zakrývanie sociálneho rozvrstvenia tým, že umožňuje viesť spôsob života charakteristický pre spoločenskú triedu, ktorá je vyššia ako trieda daného človeka. Úver je pre mnohé rodiny dokonca bežnou formou riadenia rodinného rozpočtu (najmä pokiaľ ide o kreditné karty), ktorej riziká sú známe, chýba však dostatočná informovanosť, účinné opravné prostriedky a riziká nie sú dokonca ani dostatočne vyčíslené.

3.1.6 Tieto sociálne a kultúrne podmienky podporujú aj ekonomické a finančné faktory, akými je napríklad výrazný pokles úrokových sadzieb za posledné desaťročie, strata šetriacich návykov, udržiavanie miery nezamestnanosti na relatívne nízkej úrovni a hospodársky rast (okrem obdobia krízy na konci deväťdesiatych rokov, ktorá však nenadobudla také rozmery ako predchádzajúce krízy). K tomu sa pridáva deregulácia celého trhu s úvermi od konca sedemdesiatych rokov a začiatku osemdesiatych rokov (7), ktorá spustila výrazný nárast a znásobenie subjektov poskytujúcich úvery, vrátanie niektorých, ktoré nepodliehajú pravidlám finančnej kontroly a dohľadu, ako aj zvýšenie vzájomnej konkurencie medzi nimi a následné odosobnenie vzťahov medzi bankou a zákazníkom.

3.1.7 Všetky tieto faktory spoločne čoraz viac zvyšujú závislosť európskej spoločnosti na poskytovaní úverov, ktoré umožňujú uspokojenie základných potrieb jej občanov. Rastúca miera zadlženia vo väčšine členských štátov jasne dokazuje túto skutočnosť (8).

3.1.8 Ak sa úvery využívajú udržateľným spôsobom – keď sa nevyskytnú závažné pracovné problémy, mesačná záťaž zadlženia nepresiahne primeranú čiastku dostupného mesačného príjmu, keď počet úverov nie je príliš vysoký a keď sú k dispozícii určité úspory, ktoré umožnia pokryť dočasnú stratu príjmu – prispievajú k tomu, aby si európski občania mohli zlepšiť kvalitu života a aby získali prístup k základným tovarom a službám, ktoré by iným spôsobom nedosiahli alebo by sa im to podarilo len za veľmi dlhé časové obdobie, ako je to v prípade bývania alebo individuálneho dopravného prostriedku.

3.1.9 Avšak perspektíva, že v osobnom alebo rodinnom živote dôjde k problémom, ktoré znemožnia naďalej presne splácať prijaté záväzky je rizikom, ktorému sú vystavení všetci tí, ktorí uzatvárajú zmluvy o poskytnutí úveru. Týmto spôsobom sa normálne, kontrolované zadlženie môže z rôznych dôvodov zmeniť na nadmerné, nekontrolované zadlženie.

3.2 Pojem a miera nadmerného zadlženia

3.2.1 Pojmami nadmerné zadlženie alebo „predlženie“ sa definujú situácie, v ktorých dlžník nie je schopný dlhodobo splácať všetky svoje dlhy, alebo keď existuje vážna hrozba, že ich nebude môcť splácať v momente, keď budú pohľadávky splatné (9). Avšak presné vymedzenie tohto pojmu sa v jednotlivých členských štátoch značne odlišuje a jeho definícia na európskej úrovni ešte neexistuje (10). Preto je vítaná nedávna iniciatíva Európskej komisie zadať vypracovanie štúdie zameranej na tento účel (11).

3.2.2 Ak tento koncept sám o sebe nie je jednoznačný a jeho vymedzenie nie je bezproblémové, forma akou možno merať nadmerné zadlženie tiež vykazuje rozdiely. Rovnako v štúdii zadanej Európskou komisiou (12) boli identifikované tri vzorce, či modely pre meranie nadmerného zadlženia: administratívny model (13), subjektívny model (14) a objektívny model (15).

3.2.3 Jednou z hlavných ťažkostí pri hodnotení rozsahu nadmerného zadlženia v Európe je skutočnosť, že chýbajú dôveryhodné štatistiky alebo že nie je možné porovnávať s existujúcimi údajmi, a to vzhľadom na rozdielne metodológie, koncepcie a intervaly využívané pri meraní. Tejto oblasti by Komisia mala venovať zvýšenú pozornosť, pričom by mala vypracovať potrebné štúdie s cieľom získať a spracovať dôveryhodné a porovnateľné údaje.

4. Hlavné príčiny nadmerného zadlženia

4.1 Mnohé sociologické štúdie vypracované v jednotlivých členských štátoch za hlavné príčiny nadmerného zadlženia označujú: a) nezamestnanosť a zhoršenie pracovných podmienok; b) zmeny v štruktúre rodiny, ako napríklad rozvod, smrť partnera, neplánované narodenie dieťaťa, nečakaná starostlivosť o staršie alebo postihnuté osoby, choroba alebo úraz; c) neúspech v samostatnej zárobkovej činnosti a úpadok malých rodinných podnikov, na ktoré boli poskytnuté osobné záruky; d) nadmerné podnety k spotrebe a jednoduché získavanie úverov, nabádanie k hazardným hrám a špekuláciám na burze, propagácia spoločenského postavenia v reklame a marketingu; e) zvýšenie úrokových sadzieb, ktorého negatívny dôsledok cítiť najmä pri dlhodobých úveroch, ako napríklad hypotékach; f) zlé hospodárenie s rodinným rozpočtom; g) zámerné zatajovanie relevantných informácií zo strany klienta pred finančnými inštitúciami pri hodnotení jeho solventnosti; h) nadmerné využívanie kreditných kariet, revolvingových úverov a foriem osobných úverov poskytnutých finančnými spoločnosťami, ktoré majú vyššie úrokové sadzby; i) získavanie úverov s úžerníckymi úrokovými sadzbami na neoficiálnom trhu, najmä u osôb s nízkym príjmom; j) využívanie úverov na splatenie ďalších úverov, čím vzniká efekt snehovej gule; k) skutočnosť, že osoby s postihnutím žijúce v sociálnej izolácii a osoby s obmedzenými kognitívnymi schopnosťami sa ľahko môžu stať obeťami agresívnych úverových spoločností; l) neochota určitých finančných inštitúcií rokovať so spotrebiteľmi disponujúcimi menšími prostriedkami o splácaní dlhov v období finančných problémov. Sociologická analýza tohto fenoménu teda konštatuje dominanciu takzvaných pasívnych príčin, hoci je potrebné spomenúť, že v niektorých krajinách je problémom aj zlé finančné hospodárenie (16). Toto zistenie odhaľuje existujúcu nedostatočnú opatrnosť a udržateľnosť zo strany jednotlivcov pri spravovaní svojho rozpočtu (17).

4.2 Finančné vylúčenie sa zvyčajne prejavuje najmä problematickým alebo znemožneným prístupom na trh so základnými finančnými službami, ide konkrétne o otvorenie bežného účtu, získanie elektronických platobných prostriedkov, možnosť uskutočňovať bankové prevody a získať úverové poistenie.

4.3 Toto finančné vylúčenie sa ďalej týka aj prístupu k lacným úverom, ktoré umožňujú získanie tovarov a služieb nevyhnutných pre hospodárenie domácností (bývanie, elektrospotrebiče, doprava, vzdelanie), ako aj založenie samostatnej zárobkovej činnosti a riadenie malého podniku na individuálnom alebo rodinnom základe.

4.4 V súčasnosti je dostupnosť bankového účtu, určitých foriem úverov a elektronických prostriedkov pre pohyby na účtoch zjavne hlavnou podmienkou pre prístup k základným tovarom a službám. Zamestnanie, malý podnik, bývanie, vybavenie domácnosti, doprava, informácie, dokonca aj potraviny, oblečenie a aktivity vo voľnom čase sú podmienené prístupom k úverom a banke, ktorá tak preberá špeciálnu sociálnu zodpovednosť za poskytovanie kvázi verejných služieb.

4.5 Práve tu dochádza k vytváraniu hraničného rozdelenia medzi čoraz početnejšou a chudobnejšou strednou triedou a osobami, ktoré sú definitívne vylúčené, ako bezdomovci, žobráci a ľudia závislí od verejnej charity. A práve v tomto hraničnom bode získava otázka prevencie nadmerného zadlženia, jeho riešenia a nápravy svoj význam ako forma, ktorou možno zabrániť tomu, aby sa osoby sociálne a ekonomicky integrované alebo reintegrovateľné ocitli v nenávratnom kolobehu chudoby a sociálneho vylúčenia.

5. Prevencia a riešenie nadmerného zadlženia

5.1 Prevencia

V národných systémoch sa zvyčajne kladie dôraz na preventívne opatrenia proti nadmernému zadlženiu. Patria medzi ne najmä:

a) komplexnejšie a prístupnejšie informácie týkajúce sa finančných služieb vo všeobecnosti, náklady s nimi spojené a ich fungovanie;

b) finančná výchova včas začlenená do školských osnov a do iných oblastí výchovy a vzdelávania, ako napríklad proces celoživotného vzdelávania odrážajúci potreby a schopnosti príjemcov, ktoré sa menia počas životných cyklov a prispôsobujú sa kultúre, systému hodnôt, socio-demografickým a ekonomickým charakteristikám, spotrebiteľským štandardom a zadlženiu príjemcov. Je potrebné zdôrazniť, že v niektorých členských štátoch médiá, a najmä televízia ako poskytovateľ verejných služieb, v spolupráci so združeniami spotrebiteľov a samotnými finančnými inštitúciami, vysielajú programy zamerané na zvyšovanie informovanosti o problematike úverov a zadlženia, a to mnohokrát v hlavnom vysielacom čase. Okrem toho by sa mali využívať štruktúry vzdelávania dospelých tak, ako ich poskytujú vzdelávacie inštitúty pre rodiny v niektorých krajinách;

c) vytvorenie alebo rozšírenie sietí služieb finančného poradenstva, ktoré by pomáhali občanom vyvážene spravovať svoje finančné prostriedky, vybrať si tie najlepšie alternatívy financovania prípadnej spotreby, a to takým spôsobom, aby sa znížili rozdiely v informovanosti voči finančným inštitúciám a stanovili udržateľné splátkové programy prostredníctvom simulovaného modelu pred poskytnutím úveru;

d) stimulácia sporenia (daňová, sociálna, výchovná), ktoré by mohlo byť prvou obrannou líniou pre rodiny, ktoré musia čeliť finančným problémom a fungovali by ako protiváha reklamy na ponuky neobmedzených úverov;

e) využívanie systémov úverového bodovania, či už vlastných systémov úverových inštitúcií alebo systémov vytvorených špecializovanými spoločnosťami, a to s cieľom posúdiť úverové riziko klienta, čo by prostredníctvom hodnotenia viacerých premenných a stanovenia objektívnych limitov individuálneho a rodinného zadlženia umožnilo odhadnúť riziko insolventnosti (18);

f) zaručenie primeraných dôchodkov, predčasných dôchodkov a iných sociálnych dávok pre osoby vylúčené z trhu práce začlenených do účinných systémov sociálneho zabezpečenia zo strany verejnej služby, ako základná podmienka toho, aby ľudia, ktorí nemajú možnosť dostať sa k súkromným penzijným fondom, neboli vylúčení zo spoločnosti (19);

g) dostupnosť základného poistenia na zabezpečenie úverov ako ochrana proti finančnému riziku (20);

h) sociálne úvery, mikroúvery a dostupné úvery Iniciatívy ako mikroúvery, úverové spoločnosti, sporiteľne, nemecké a holandské sociálne fondy, poštové banky a sociálne úvery sú okrem iných iniciatív vznikajúcich v členských štátoch príkladmi, ktoré by mali ľudia ohrození rizikom vylúčenia brať do úvahy pri získavaní dostupných úverov. Napríklad mikroúvery slúžia na financovanie malých podnikov a samostatnej zárobkovej činnosti, čo umožňuje reintegrovať niektorých nezamestnaných na trhu práce a zapojiť ich do hospodárskej činnosti. Odporúča sa, aby finančné inštitúcie poskytovali špecializovanú pomoc (pri riadení, účtovníctve, obchodovaní) príjemcom mikroúverov určených na prevádzku činnosti a v mnohých prípadoch sa toto opatrenie už aj realizuje (21);

i) zodpovedné úvery, čiže väčšia pozornosť zo strany úverových inštitúcií venovaná potrebám a podmienkam jednotlivých dlžníkov, snaha nájsť nástroj, ktorý by bol čo najviac prispôsobený podmienkam každého jednotlivca, alebo dokonca zamietnutie ďalšieho úveru v prípade hroziaceho rizika nadmerného zadlženia (22);

j) evidencia úverov využívanie databázy údajov, ktoré obsahujú všetky predchádzajúce finančné záväzky zákazníkov (evidencia pozitívnych úverových záznamov) alebo len omeškané platby (evidencia negatívnych úverových záznamov) – napriek situáciám ohrozenia, najmä v prvom prípade, ochrany súkromia a neúčinnosti v prípade pasívneho zadlženia, pretože nie je možné predvídať, čo môže túto situácia v budúcnosti spôsobiť, avšak aj v prípade, že za nezapočítajú aj ostatné dlhy iného ako finančného pôvodu – umožňuje úverovým inštitúciám spoznať úroveň zadlženosti zákazníka a lepšie zdôvodniť rozhodnutie o poskytnutí pôžičky;

k) samoregulácia a koregulácia, ktorá vedie k tomu, aby finančné orgány vypracovali zásady správania, a to konkrétne v spolupráci s organizáciami na ochranu spotrebiteľov. Táto regulácia môže pomôcť pri predchádzaní zneužívania a do činnosti úverových inštitúcií vniesť sociálnejšiu perspektívu. Takýto druh opatrenia, formou dodatku k prísnemu a efektívne uplatňovanému legislatívnemu rámcu, je užitočný aj na posilnenie kontroly činností agentúr na vymáhanie dlhov, pretože umožní znormalizovať spôsob, akým tieto agentúry jednajú s dlžníkmi;

l) prevencia nekalých úverových praktík Niektoré národné orgány, organizácie na ochranu spotrebiteľov a ostatné mimovládne organizácie a samotné úverové inštitúcie schválili pravidlá a postupy, ktoré majú zabrániť využívaniu bezohľadných a úžerníckych praktík, ktoré ohrozujú najznevýhodnenejšie skupiny obyvateľstva. Patria sem napríklad extrémne vysoké úrokové sadzby z úverov poskytovaných po telefóne alebo mobilným telefónom, úverové zmluvy viazané na kúpne alebo predajné zmluvy, alebo úverové zmluvy viazané na zmluvy o poskytovaní neznámych služieb, poskytovanie úveru za účelom získania akcií na burze, niekedy akcií samotnej banky, drakonické sankčné ustanovenia, kreditné karty a kreditné karty obchodov poskytujúcich jednoduchý prístup k úveru, vyžadovanie hmotných záruk a zároveň ručenie osobným majetkom (banková záruka) u spotrebiteľských úverových zmlúv s nízkou hodnotou, nepresné alebo neúplné informácie a reklama zameraná na mládež. Okrem priaznivých aspektov zodpovedného poskytovania úverov pomáhajú takéto opatrenia znížiť narúšanie hospodárskej súťaže na trhu a podporovať sociálnu zodpovednosť úverových inštitúcií;

m) dohľad a kontrola reklamy propagujúcej úvery Hoci je reklama legitímnou stratégiou na propagáciu finančných produktov, spôsob, akým sú tieto produkty propagované, si vyžaduje pozorný dohľad zo strany štátnych orgánov. Obsah, prostriedky a techniky reklamy by mali byť tiež predmetom prísnej a harmonizovanej disciplíny, čo zabráni tomu, aby spotrebitelia nadobudli dojem, že úver je bezrizikový, jednoducho prístupný a bez nákladov. V tejto oblasti by mali byť pravidelne podporované iniciatívy samoregulácie a koregulácie a správne podnikateľské postupy. Tieto iniciatívy musia osobám prijímajúcim úver zabezpečiť úplnú zrozumiteľnosť úverových podmienok a uložiť spoločnostiam poskytujúcim úvery osobitnú zodpovednosť za osoby, ktoré nie sú kvôli psychickému stavu schopné uvedomiť si dôsledky uzavretia úverovej zmluvy.

5.2 Riešenie a náprava

Pokiaľ ide o príklady riešenia a nápravy situácie nesolventných dlžníkov, hovorí sa zvyčajne o dvoch modeloch alebo vzoroch:

5.2.1 Model „nového začiatku“, ktorý má severoamerický pôvod a využíva sa vo všeobecnosti v niektorých európskych krajinách. Je založený na princípoch okamžitej likvidácie majetku dlžníka, ktorý nie je vyňatý a odpísania nesplatených dlhov, okrem tých, ktoré nemôžu byť z právneho hľadiska odpustené. Tento model sa zakladá na obmedzenej zodpovednosti dlžníka, na zdieľaní rizika s veriteľmi a na potrebe reintegrovať dlžníka čo najrýchlejšie do hospodárskej činnosti a spotreby, ako aj na jasnom odstránení predsudkov súvisiacich s nadmerným zadlžením (23).

5.2.2 Model prevýchovy, ktorý prevláda v niektorých európskych krajinách, je založený na myšlienke, že dlžník pochybil a zaslúži si pomoc, ale nemal by byť zbavený povinnosti plniť si svoje záväzky (pacta sunt servanda). Tento model sa zakladá na myšlienke viny jednotlivca z nadmerného zadlženia, či už z dôvodu nedostatočnej prezieravosti alebo čistého zanedbania, a zameriava sa na opätovné prepočítanie dlhov s veriteľmi s cieľom schváliť všeobecný splátkový režim. Tento režim môže byť dohodnutý súdne alebo mimosúdne, v tomto prípade je dôležitá úloha, ktorú zohrávajú poradenské a mediačné služby dlžníkom (24).

6. Prečo je potrebný prístup na úrovni Spoločenstva

6.1 Súvislosti

6.1.1 Nie to prvýkrát, čo sa o problematike nadmerného zadlženia hovorí na úrovni Spoločenstva alebo dokonca z perspektívy Spoločenstva v rámci inštitúcií EÚ. Hoci Rada dňa 13. júla 1993 vo svojom uznesení o budúcich prioritách pre rozvoj politiky ochrany spotrebiteľov po prvýkrát zaradila analýzu problému predlženia medzi priority, od tejto doby – hoci fenomén predlženia získal v jednotlivých členských štátoch rastúci význam na národnej úrovni, a to až do tej miery, že vo väčšine týchto krajín boli prijaté špecifické legislatívne a administratívne opatrenia – bola otázka riešenia tejto problematiky na úrovni Spoločenstva prakticky zabudnutá. Bol to práve EHSV, ktorý v máji 1999 opätovne otvoril diskusiu na túto tému, pričom najprv vypracoval informačnú správu o „predlžení rodín“, po ktorej v roku 2002 nasledovalo stanovisko z vlastnej iniciatívy na rovnakú tému a na ktorého pripomienky a odporúčania sa odvoláva (25).

6.1.2 Práve počas vypracovávania týchto dokumentov sa Rada v zložení pre otázky spotrebiteľov na zasadnutí v Luxembursku dňa 13. apríla 2000 opäť vrátila k tejto téme a upriamila pozornosť Komisie a členských štátov na potrebu riešiť túto problematiku na úrovni Spoločenstva. Rada následne prijala svoje uznesenie týkajúce sa úverov a zadlženia spotrebiteľov (26), v ktorom, berúc do úvahy rýchle rozširovanie sa tohto fenoménu, nalieha na Komisiu, aby vyvinula úsilie na vyplnenie informačných medzier o skutočnom rozsahu nadmerného zadlženia v Európe a hĺbkovo preskúmala možnosť harmonizácie opatrení určených na prevenciu a riešenie predlženia (27).

6.1.3 Je však potrebné pripomenúť, že Komisia dodnes nesplnila tento mandát Rady a v úvodnom návrhu na revíziu smernice o spotrebných úveroch (2002) (28) sa len okrajovo venovala otázke zodpovedného poskytovania úverov (29), ktorá však v jej konečnej verzii, schválenej nemeckým predsedníctvom Rady EÚ (30), úplne zmizla (2005) (31). Táto situácia svedčí o tom, že Komisia v rámci problematiky spotrebných úverov ťažko prijme akékoľvek nové preventívne opatrenia a čo je ešte menej nepravdepodobné, že prijme opatrenia na riešenie situácií nadmerného zadlženia (32).

6.1.4 Zdá sa však, že nedávne zmienky v dokumentoch Komisie, aj keď ojedinelé, a dokonca aj vo vyhláseniach predsedu Komisie poukazujú na možnú zmenu v zmysle upriamenia pozornosti na tento fenomén (33).

6.1.5 Bolo by vhodné, vzhľadom na jeho význam, špeciálne pripomenúť uznesenie Rady Európy, ktoré prijali európski ministri spravodlivosti dňa 8. apríla 2005, o hľadaní právnych riešení problémov so zadlžením v úverovej spoločnosti (34), v ktorom boli vyjadrené obavy o jednoduchý prístup k úverom, čo môže v niektorých prípadoch vyústiť k predlženiu rodín a spôsobiť tak sociálne vylúčenie jednotlivcov a ich rodín, a ktoré jasne otvára cestu k príprave vhodného nástroja definujúceho legislatívne a administratívne opatrenia a navrhujúceho praktické postupy (35).

6.1.6 Na strane druhej sa zdá, že nedávne akademické štúdie (36), ako aj štúdie špeciálne zadané Komisiou (37), obnovili záujem o túto problematiku, pričom boli predmetom nedávnych verejných vystúpení niektorých hlavných štátnych predstaviteľov a ministrov niektorých členských štátov (38).

6.2 Možnosti, potreby a príležitosť na aktivity na úrovni Spoločenstva

6.2.1 EHSV už dlhšie obhajuje, a teraz to opätovne potvrdzuje, že v tejto oblasti sú kroky na úrovni Spoločenstva nielen možné a vhodné, ale aj potrebné a nevyhnuté.

6.2.2 EHSV si uvedomuje, že na základe ustanovení Zmluvy a kým nebude prijatá Zmluva o Ústave (39), nebudú špecifické sociálne aspekty nadmerného zadlženia, ktoré je príčinou sociálneho vylúčenia, začlenené medzi špecifické právomoci EÚ.

6.2.2.1 Avšak viaceré ustanovenia Zmluvy o Európskej únii a Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva však stanovujú či už zdieľané právomoci alebo kroky a opatrenia, ktoré sprevádzajú a podporujú politiky členských štátov v tejto oblasti (40), čo musí Komisia zabezpečiť a rozvíjať.

6.2.2.2 Je potrebné dodať, že niektoré oblasti možnej činnosti na úrovni Spoločenstva dnes dokonca spadajú do tretieho piliera, ktorý zahŕňa spoluprácu v súdnej oblasti (41).

6.2.2.3 V konečnom dôsledku práve samotné dobudovanie vnútorného trhu, ktoré je momentálne jednoznačne orientovaný na občanov a spotrebiteľov (42), si vyžaduje a oprávňuje harmonizáciu určitých aspektov spojených s nadmerným zadlžením občanov, jeho sociálnych dôsledkov a prevencie a riešenia na úrovni Spoločenstva, ako spôsobu, ktorým možno zabrániť narúšaniu hospodárskej súťaže a normálneho fungovania trhu.

6.3 Hlavné oblasti činnosti na úrovni Spoločenstva

6.3.1 Jednotný pojem nadmerného zadlženia

6.3.1.1 Úsilie o harmonizáciu by malo hneď od začiatku viesť k vytvoreniu definície pojmu a kvalitatívnych a kvantitatívnych parametrov tohto fenoménu, čo by umožnilo zabezpečiť primeranú informovanosť a prieskum zameraný na reálnu sociálnu situáciu, a to za rovnakých podmienok v celej Európe – najlepšie na celom svete – založenú na zhromažďovaní a spracovávaní porovnateľných štatistických údajov, ktoré by umožnili vytvoriť ekonomickú definíciu na vyčíslenie tohto javu.

6.3.1.2 Na základe tejto konceptuálnej a metodologickej definície by mala Komisia podporiť vypracovanie štúdie vzťahujúcej sa na celý priestor Spoločenstva, ktorá by umožnila objasniť sociálno-ekonomický rozmer nadmerného zadlženia (43).

6.3.2 Prevencia a kontrola

6.3.2.1 Tiež je však potrebné autonómnou a harmonizovanou formou, v zmysle právnych predpisov, vytvoriť opatrenia na predvídanie, prevenciu a kontrolu účinkov tohto fenoménu. Ide najmä o normy týkajúce sa: a) plnej informovanosti pred a po uzavretí zmluvy a popredajný servis, b) spoluzodpovednosti pri poskytovaní úveru založenej na obojstrannom prijatí záväzkov a na poskytovaní pravdivých informácií zo strany žiadateľa voči poskytovateľovi o svojej situácii, poskytovateľ by sa mal snažiť čo najlepšie v rámci svojich možností správne zhodnotiť situáciu žiadateľa a vhodne mu poradiť (44); c) možnosti prevodu úveru bez nákladov; d) kontroly reklamy, marketingu a komerčnej komunikácie týkajúcej sa spotrebných úverov; e) parametrov úverového bodovania a zákazu prijímania úplne automatizovaných rozhodnutí; f) záruky všeobecných bankových služieb k bankovému účtu a jeho prenosnosti, ako aj využívania elektronických prostriedkov pre pohyby na účtoch (debetné karty); g) definovania parametrov pre mikroúvery a ostatné typy sociálnych úverov a podpory alternatívnych finančných inštitúcií, ktoré sa venujú tejto oblasti; h) identifikácie nelegálnych obchodných postupov a nekalých praktík špecificky súvisiacich s poskytovaním úverov; i) práva na odstúpenie od zmluvy; j) vymedzenia požiadavky na ručenie osobným majetkom, k) pravidiel týkajúcich sa poplatkov; l) systému fungovania sprostredkovateľov úverov; m) posilnenia právomocí a opatrení dohľadu národných orgánov príslušných v oblasti finančných služieb v tomto odvetví; n) vytvorenia parametrov na definovanie stupňa úžery; o) začlenenie do smernice o spotrebiteľských úveroch ustanovenie, ktorým by sa bankám ukladala povinnosť odpovedať v stanovenej lehote na sťažnosti. Okrem toho je z dlhodobého hľadiska potrebné vypracovať normy týkajúce sa: a) jednotného systému poistenia sociálneho charakteru; b) záruky udržateľnosti penzijných systémov a ich jednotného uplatňovania vo všetkých členských štátoch (prípadné stanovenie „28. systému“); c) definovania jednotného systému registrácie úverov s príslušným ohľadom na rešpektovanie osobných údajov, vrátane určenia osôb, ktoré budú mať prístup k týmto informáciám a za akým účelom (výlučne pre účely poskytovania úverov).

6.3.2.2 Komisia by mala zároveň podporiť zavedenie osvedčených postupov v tejto oblasti a podporiť prijatie európskych zásad správania, a to prostredníctvom samoregulácie alebo koregulácie v rámci kvalitne definovaného a efektívne uplatňovaného imperatívneho právneho systému.

6.3.2.3 Komisia by tiež mala, z vlastnej iniciatívy alebo v spolupráci s členskými štátmi, vytvoriť špecifické informačné programy, rozvinúť vzdelávaciu činnosť zameranú na praktické aspekty využívania úverov a skúsenosti zo sledovania vývoja a poradenstva v tejto oblasti, pričom by mohla využiť „pilotné projekty“, ktoré sa už výborne osvedčili v iných odvetviach (45).

6.3.2.4 EHSV na záver navrhuje, aby bolo vytvorené Európske stredisko pre monitorovanie zadlženia, ktoré by v spolupráci s národnými inštitúciami a inými orgánmi vytvorenými v členských štátoch, fungovalo ako fórum pre dialóg medzi všetkými zainteresovanými stranami, analyzovalo vývoj tohto fenoménu na európskej úrovni, ako aj sledovalo a navrhovalo čo najadekvátnejšie iniciatívy na jeho prevenciu a zároveň hodnotilo jeho dôsledky. EHSV hneď navrhuje, že toto stredisko by mohlo byť začlenené do inštitucionálneho rámca výboru, teda aspoň dovtedy, kým nebude rozhodnuté o jeho osamostatnení.

6.3.3 Riešenie a náprava

6.3.3.1 Berúc do úvahy rozdielne systémy vytvorené na národnej úrovni, ktoré majú rozdielny pôvod, princípy a metódy (46), by sa úsilie Komisie nemalo sústreďovať na snahu o harmonizáciu, ale najmä na definovanie referenčného rámca a súboru základných princípov, ktoré by mali zaručiť všetky systémy procesného práva zodpovedné za konanie v prípade neplatenia dlhov alebo úhrady pohľadávok jednotlivcov, pričom by podporili ich prijatie a presadzovali ich uznávanie.

6.3.3.2 Medzi tieto základné princípy patria: — rýchle riešenia, ktoré sú blízke zainteresovaným stranám, bez nákladov alebo len s minimálnymi nákladmi a ktoré nie sú ťažko dostupné a nestigmatizujú zadlžené osoby ani ich rodiny, — opatrenia, ktoré by brali do úvahy legitímne nároky veriteľov, ale aj ich zodpovednosť na úrovni zadlženia rodín, — riešenia, ktoré by uprednostnili konsenzus a uzatvorenie dobrovoľných dohôd o mimosúdnom vyrovnaní a umožnili, v rámci možností, zachovanie majetku nevyhnutného pre pohodlie rodiny, ako napríklad bývanie, — flexibilné opatrenia, ktoré by v najzávažnejších prípadoch umožnili likvidáciu zabaviteľného majetku, pričom by boli odpustené nesplatené dlhy a riadne by zvážili situáciu tretích osôb, ktoré boli ručiteľmi dlžníkov, — špecializované monitorovanie dlžníkov počas plnenia splátkových režimov v období po bankrote s cieľom predísť opakovaniu problému a pomôcť dlžníkom zmeniť ich spotrebné návyky a spôsob zadlženia, aby tak naozaj mohli začať odznova.

6.3.3.3 Všetka táto činnosť by však mala byť otvorená zainteresovaným stranám a ich zástupcom, ktorí by sa chceli zapojiť. Preto navrhujeme, aby sa predbežne uskutočnili verejné konzultácie prostredníctvom publikácie zelenej knihy, ktorá by definovala túto problematiku, určila jej rozsah na európskej úrovni, analyzovala rôzne prostriedky a systémy prevencie, kontrolovala situáciu nadmerného zadlženia a predložila návrhy na nápravu spolu s návrhom na integrovanú činnosť na úrovni Spoločenstva, do ktorej budú zapojené rôzne generálne riaditeľstvá ako aj orgány a organizácie občianskej spoločnosti v jednotlivých členských štátoch a na úrovni Spoločenstva (47).

7. Verejné konzultácie

7.1 Dňa 25. júla 2007 usporiadal EHSV verejné konzultácie na tému, ktorou sa zaoberá aj toto stanovisko. Na tomto podujatí sa zúčastnilo viacero hostí špecializujúcich sa na túto problematiku.

7.2 Z konfrontácie stanovísk vyjadrených počas zasadnutia s vysokou účasťou a za vzniku viacerých vysoko hodnotných dokumentov vzišlo toto stanovisko z vlastnej iniciatívy, ktoré prevzalo mnohé z návrhov predložených pri spomínanej príležitosti.

Brusel 25. októbra 2007 Predseda Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru Dimitris DIMITRIADIS

(1) Ako to uvádza Aristoteles vo svojej Aténskej ústave, konkrétne v bode 6, kde sa píše, že hneď ako sa ocitol na čele štátu, Solón oslobodil ľud raz a navždy tým, že zakázal všetky pôžičky zaručené osobou dlžníka. Okrem toho vytvoril zákony a pristúpil k zrušeniu dlhov, či už súkromných alebo verejných. Aténčania tieto opatrenia nazvali „seisachtheia“, pretože sa tým zbavili bremena. „Identita“ situácií ovplyvnila fascinujúci príspevok Uda REIFNERA s názvom „Renting a slave – European Contract Law in the Credit Society“, ktorý predniesol na konferencii o súkromnom právu a rôznych kultúrach Európy na Helsinskej univerzite 27. augusta 2006. Pripomíname, že trest odňatia slobody pre dlžníkov sa uplatňoval vo väčšine európskych krajín až do 20. storočia.

(2) Na túto tému pozri nedávny príspevok Georgesa GLOUKOVIEZOFFA pod názvom „From Financial Exclusion to Overindebtedness: The Paradox of Difficulties for People on Low Incomes?“ v New Frontiers in Banking Services, Luisa ANFERLONI, Maria Debora BRAGA a Emanuele Maria CARLUCCIO, Springer.

(3) Pozri Special Eurobarometer 273, Európska sociálna realita, 2007.

(4) Spoločná správa o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení na rok 2007, schválená Radou 22.2.2007 (KOM(2007) 13 v konečnom znení, 19.1.2007).

(5) Pozri Eurostat – Les nouveaux consommateurs (Noví spotrebitelia), Larrousse 1998.

(6) Nemožno však opomenúť zásadné rozdiely ich povahy, dokonca aj v rámci základných práv.

(7) Táto situácia vznikla v nových členských štátoch až v deväťdesiatych rokoch.

(8) Pozri spomínané údaje vo vestníku Francúzskej centrálnej banky, č. 144 z decembra 2005.

URL: http://www.banque-france.fr/fr/publications/telechar/bulletin/etu144_1.pdf.

(9) Podľa ukážkovej definície Uda REIFNERA „Over indebtedness means being objectively unable to pay; more precisely, the relevant income after deduction of living expenses is no longer sufficient to meet the repayment of debts when they fall due“ (Nadmerné zadlženie znamená objektívnu neschopnosť splácať, presnejšie povedané, príslušný príjem po odpočítaní životných nákladov už nepostačuje na platenie splatných záväzkov) (v „Consumer Lending and Over Indebtedness among German Households“).

(10) Koncept predlženia, ktorý tvorí základ veľmi odlišných legislatívnych návrhov, sa odvodzuje predovšetkým od právnych noriem, ktoré stanovujú podmienky pre prístup k súdnemu alebo mimosúdnemu postupu reštrukturalizácie dlhov. Francúzske právo tak napríklad umožňuje prístup k dlžníkom konajúcim v dobrej viere, ktorí nie sú evidentne schopní uspokojiť celý svoj nesplatený záväzok alebo záväzok, ktorý bude splatný (čl. L.331-2 Spotrebiteľského zákonníka). Podobne fínsky zákon (1993) považuje za predlžených alebo neschopných splácania tých dlžníkov, ktorí nemajú podmienky na splatenie svojich dlhov, keď sa tieto stanú splatnými, pričom ide o trvalú neschopnosť a nielen o náhodnú alebo prechodnú situáciu. Ostatné krajiny však stanovujú len rad procesných a osobných požiadaviek pre prístup k systémom riešenia predlženia, bez toho, aby sa odvážili vypracovať definície predĺženosti. Tak je to aj v prípade belgického (zákon z 5. júla 1998, pozmenený a upravený zákonom z 9. apríla 2002) a severoamerického práva (Zákon o bankrotoch v revidovanej verzii z roku 2005).

(11) Common operational European definition of over-indebtedness (Spoločná operačná európska definícia nadmerného zadlženia) (Zmluva č. VC/2006/0308, z 19.12.2006), financovaná Európskou komisiou, GR pre zamestnanosť, sociálne veci a rovnosť príležitostí a vypracovaná Európskym strediskom pre monitorovanie úspor.

(12) Study of the Problem of Consumer Indebtedness: Statistical Aspects (Analýza problému spotrebiteľského zadlženia: štatistické aspekty) (Zmluva č. B5-1000/00/000197), vypracoval OCR Macro pre GR SANCO.

(13) V administratívnom modeli je miera zadlženia daná oficiálnymi štatistikami odkazujúcimi na formálne postupy riešenia týchto prípadov. Táto možnosť zanedbáva určitú stránku reálnej situácie, pretože nie všetci dlžníci, ktorí majú problémy, využívajú oficiálne a legálne postupy. Rôznorodosť právnych riešení v jednotlivých európskych krajinách okrem toho znemožňuje dôkladné vzájomné porovnávanie.

(14) Subjektívny model je založený na ponímaní jednotlivcov alebo rodín vlastnej finančnej insolvencie. Za nadmerne zadlžené sa považujú rodiny, ktoré tvrdia, že majú veľké problémy splácať všetky svoje dlhy alebo, ktoré tvrdia, že ich už nedokážu splácať. Toto kritérium tiež prináša operačné problémy, ktoré znemožňujú porovnávanie údajov. Čoraz viac autorov upozorňuje na nadmerný optimizmus jednotlivcov a podceňovanie rizika a prehnaných zliav pri hodnotení svojej finančnej udržateľnosti pri rozhodnutí podať žiadosť o poskytnutie úveru.

(15) Objektívny model využíva ako mieru neschopnosti ekonomicko-finančnú situáciu celej rodiny, čiže vzťah medzi celkovým zadlžením a čistým príjmom alebo čistým príjmom a celkovým majetkom. Tento vzorec vo všeobecnosti využívajú finančné inštitúcie a tiež niektoré národné právne poriadky. Aj napriek tomu, že sa nevyhne problémom, ako napríklad vedieť odhadnúť do akej miery správanie dlžníka, jeho čestnosť a dobrá viera môžu ovplyvniť prístup k systému na vyrovnanie a odpustenie dlhov, javí sa tento model ako kritérium, ktoré umožní určité porovnávanie a poslúži ako základ pre vypracovanie spoločného právneho konceptu.

(16) Údaje Francúzskej centrálnej banky z roku 2004 poukazujú, že 73 % spisov týkajúcich sa predlženia, ktoré boli predložené komisiám pre predlženie, je spôsobených pasívnymi príčinami (Francúzska centrálna banka, 2004).

(17) Pre faktory predlženia pozri informačnú správu EHSV z 26.6.2000„Predlženie rodín“, spravodajca pán Altaíde Ferreira, v ktorej bola táto téma hĺbkovo analyzovaná.

(18) Keďže ide o dôležitý nástroj finančných inštitúcií na riadenie rizika, je potrebné, aby bol obsah bodových systémov transparentnejší a aby boli tieto systémy kombinované so subjektívnymi prostriedkami analýzy, a to s cieľom umožniť presné a reálne hodnotenie schopnosti dlžníka splácať. Rozhodnutie by tak nevychádzalo len z automatizovaných modelov. Ďalej je tiež potrebné, aby príslušné štátne orgány monitorovali premenné matematického modelu. Malo by sa tiež zvážiť, či je možné poskytnúť dlžníkom prístup k ich úverovým správam, ako je to v USA a Veľkej Británii, aby fyzické osoby vedeli, ako sa zlepšuje ich rizikový profil.

(19) Na druhej strane je nutné zabrániť finančným praktikám, ktoré sa pokúšajú zneužiť dôchodky najzávislejších členov spoločnosti tak, že používajú dôchodky ako záruky pre pôžičky, ktoré sú neprimerane vysoké v pomere k prostriedkom na ich splácanie. V Brazílii bol napríklad v roku 2004 vytvorený úver určený starším osobám, takzvaný založený úver. Tento špeciálny úver je odpočítavaný z dôchodkov týchto osôb ešte predtým ako ho dostanú, a to maximálne do výšky 30 % z výšky príjmu. Keďže ponúka nižšie úrokové sadzby ako sú sadzby na trhu, umožňuje dôchodcom prístup k úverom. Napriek tomu sa zdá, že ľuďom s najnižšími dôchodkami to spôsobuje finančné problémy tým, že ich núti oneskorene splácať ostatné záväzky a oberá ich o dostatočné zdroje na zabezpečenie svojich základných potrieb.

(20) Poistenie zohráva vo vzťahu k sociálnemu vylúčeniu nejasnú úlohu. Povinné životné poistenie môže z úverového trhu vylúčiť osoby so zdravotnými problémami. Avšak uzatvorenie životného poistenia môže zabrániť tomu, aby človek, ktorý je nečakane postihnutý chorobou, stratil poistený majetok a tým upadol do chudoby a vylúčenia.

(21) Vo Francúzsku a Belgicku sa budú spotrebné mikroúvery (takzvané sociálne mikroúvery) využívať v pokusnom režime vo viacerých bankových sieťach v spolupráci so sociálnymi štruktúrami. Doteraz sa táto iniciatíva javí v dostatočne pozitívnom svetle, avšak je ešte pravdepodobne skoro na to, aby sa robili definitívne bilancie. V prípade Belgicka vyniká skúsenosť spoločnosti Creda, belgickej kooperatívy pre sociálne úvery, ktorá je výsledkom verejno-súkromného partnerstva vytvoreného medzi vládou regiónu Valónsko a niektorými finančnými inštitúciami.

(22) Pozri napr. „Protocollo sullo sviluppo sostensibile e compatibile del system bancario“ podpísaný 16. júna 2004 v Ríme medzi Asociáciou talianskych bánk a federáciou Falcri (Federazione Autonoma Lavoratori del Credito e del Risparmio Italiani), federáciou Fiba-Cisl (Federazione Italiana Bancari e Assicurativi), federáciou Fisac-Cgil (Federazione Italiana Sindacale Lavoratori Assicurazioni e Credito), a „Uil Credito, Esattorie e Assicurazioni (Uil C.A.)“.

(23) Pre úplný kritický popis tohto modelu pozri prácu Karen Grossovej, ktorá je známa v Európe, a to najmä „Failure and Forgiveness. Rebalancing the bankrupcy system“, New Haven, Yale University Press (1997).

(24) Niektoré právne systémy, ako napríklad vo Francúzsku a Belgicku, zreformovali svoje zákony týkajúce sa riešenia predlženia fyzických osôb tak, aby začlenili alternatívne riešenia založené na likvidácii majetku. Vo vážnejších prípadoch, v ktorých splátkový režim nie je riešením, je možná likvidácia a následné odpustenie dlhu. Avšak odpustenie dlhu nie je nikdy okamžité, ako je tomu v americkom právnom systéme. Dlžník musí absolvovať skúšobnú lehotu, počas ktorej venuje časť svojho príjmu na splatenie zostávajúceho dlhu. Len potom a po preukázaní čestného správania a dobrej viery mu bude môcť byť dlh odpustený.

(25) Oba dokumenty CE vypracoval bývalý člen výboru Manuel Ataide FERREIRA.

(26) Uznesenie z 26. novembra 2001, Ú. v. ES C 364, 20.12. 2001.

(27) Zápis z rokovania Rady v zložení pre otázky spotrebiteľov zo dňa 26. decembra 2001 uvádza, že ministri sa okrem iných pripomienok a odporúčaní domnievajú, že rozdiely týkajúce sa preventívneho, sociálneho, právneho a ekonomického riešenia predlženia v členských štátoch by mohli spôsobiť značné nezrovnalosti ako medzi európskymi spotrebiteľmi, tak aj medzi poskytovateľmi úverov, a teda, že (…) by sme mali na úrovni Spoločenstva zvážiť doplnenie opatrení na podporu rozvoja cezhraničných úverov opatreniami, ktoré majú zabrániť predlženiu v rámci jedného úverového cyklu.

(28) KOM(2002) 443 v konečnom znení z 11.9.2002.

(29) Používa dosť diskutabilné pojmy, ako sa uvádza v stanovisku EHSV k tomuto návrhu (CES 918/2003, 17. júla 2003), spravodajca: pán Pegado LIZ. Pozri tiež: „La presencia del sobreendeudamiento en la propuesta de directiva sobre el credito e los consumidores“(Výskyt predlženia v návrhu smernice o spotrebných úveroch), Manuel Angel, López Sánchez, „Liber Amicorum Jean Calais Auloy“, s. 62.

(30) KOM(2005) 483 v konečnom znení zo 7.10.2005.

(31) Bolo by však vhodné upozorniť na niektoré iniciatívy k verejnej diskusii o tejto otázke predložené rôznymi inštitúciami Spoločenstva, vrátane Komisie, a to najmä: verejné vypočutie, ktoré sa konalo v Štokholme s podporou švédskeho predsedníctva Rady EÚ dňa 18. júna 2000; významná konferencia, ktorá sa konala dňa 2. júla 2001 v spolupráci s Consiglio Nazionale dei Consumatori e degli Utenti (talianska Národná rada pre spotrebiteľov a užívateľov) (CNCU) na tému „Regras de concorrência na UE e sistemas bancários em confronto“ (Pravidlá hospodárskej súťaže v EÚ a sporné bankové systémy), na ktorej riaditeľ Odboru finančných služieb, GŘ pre zdravie a ochranu spotrebiteľa, predstavil prístupy prijaté v návrhu na novú smernicu o spotrebných úveroch a objasnil problémy predlženia na úrovni Spoločenstva; dňa 4. júla 2001 GR SANCO iniciovalo v Bruseli usporiadanie vypočutia vládnych expertov, aby prerokovali smernicu o spotrebných úveroch, na ktorom boli zdôraznené rôzne aspekty, ako predchádzať predlženiu; počas belgického predsedníctva Rady EÚ sa konal významný seminár v Charleroi v dňoch 13. a 14. novembra 2001 na téma „Crédito ao Consumo e Harmonização Comunitária“ (Spotrebné úvery a harmonizácia na úrovni Spoločenstva), na ktorom belgický minister hospodárstva a vedeckého výskumu upozornil hlavne na sociálne a ekonomické aspekty problému a zdôraznil súvislosť medzi rozvojom finančných služieb a cezhraničným obchodom na vnútornom trhu. Na seminári vystúpil aj expert Európskej komisie a predstavil hlavné smery revízie smernice o spotrebných úveroch, v ktorej sa určité obavy ohľadom informovanosti spotrebiteľov vzťahujú na prevenciu predlženia; „Jornada sobre el sobreendeudamiento de los consumidores: Mecanismos de Proteccion en Europa“ (Konferencia o predlžení spotrebiteľov: ochranné mechanizmy v Európe), ktorú pripravila PSOE a socialistická skupina EP dňa 29.11.2002 v Madride.

(32) V iných textoch, ako napríklad návrh Komisie o SEPA (Jednotný európsky platobný priestor), sa prekvapivo vynárajú viaceré obavy týkajúce sa prevencie nadmerného zadlženia.

(33) Odvolávajú sa najmä na prieskum Eurbarometra z konca roka 2006, oznámenie na tému „Občianska agenda“, schválené Radou v júli 2006 a oznámenie Komisie týkajúce sa spoločnej správy o sociálnej ochrane a sociálnom začlenení 2007, (KOM(2007) 13 v konečnom znení z 19. januára 2007).

(34) Počas konferencie Rady v zložení európskych ministrov spravodlivosti Rady Európy, ktorá sa konala v Helsinkách 7. a 8. apríla 2005.

(35) Pokračovanie veľmi kvalitnej správy „Report on Legal Solutions to Debt Problems in Credit Societies“ (Správa o právnych riešeniach problémov so zadlžením v úverovej spoločnosti), ktorú vypracovala kancelária európskeho výboru pre právnu spoluprácu Rady Európy, 11. októbra 2005 (CDCJ-BU(2005) 11 rev.).

(36) Akademická obec sa zdá byť obzvlášť pozorná voči problematike spotrebných úverov a predlženia, ako to preukazuje nedávne medzinárodné stretnutie organizované asociáciou Law and Society Association, ktoré sa konalo 25. až 28. júla v Berlíne a a ktorom sa zišla skupiny európskych, amerických (zo Severnej aj Južnej Ameriky), ázijských a austrálskych výskumníkov. Títo počas ôsmich zasadnutí diskutovali o jednotlivých aspektoch spojených s touto tematikou.

(37) Pozri„Consumer Over indebtedness and Consumer Law in the European Union“ (Nadmerné zadlženie spotrebiteľov a spotrebiteľské právo v Európskej únii), Udo REIFNER, Joahanna KIESILAIEN, Nick HULS a Helga SPRINGENNER (Zmluva č. B5-1000/02/000353, pre DG SANCO sept. 2003); „Estudo do problema do endividamento do consumidor – Aspectos estatísticos“ (Výskum problému zadlženia spotrebiteľov – štatistické aspekty), ORC Macro (Zmluva č. B5-1000/00/000197, pre DG SANCO, 2001); „Credit Consumption and Debt Accumulation among Low Income Consumers: Key consequences and Intervention Strategies“ (Śpotreba na úver a akumulácia dlhov u spotrebiteľov s nízkym príjmom: hlavné dôsledky a intervenčné stratégie) Deirdre O'LOUGHIN (nov. 2006); „Exclusion et Liens Financiers, L'exclusion bancaire des particuliers“ (Vylúčenie a finančné súvislosti, bankové vylúčenie súkromných osôb) správa Centra Walrass, Georges GLOUKOVIEZOEF; „EC Consumer Law Compendium: Comparative Analysis“ (Stručný prehľad spotrebiteľského práva ES: komparatívna analýza), 2006, (zmluva č. 17.020100/04/389299), vypracoval Hans Schulte-Nölke, Univerzita v Bielefelde pre Európsku komisiu; „Financial education & better access to adequate financial services“ (Finančné vzdelávanie a lepší prístup k finančným službám), vypracovalo ASB Schuldnerberatungen (Rakúskoa) v spolupráci s GP-Forschungsgruppe: Institutfür Grundlagen-und Programmforschung (Nemecko), asociáciou Association for Promotion of Financial Education SKEF (Poľsko) a s monitorovacím strediskom Observatoire du Crédit et de l' Endettement (Belgicko), projekt bol spolufinancovaný GR EMPL (september 2005-september 2007).

(38) Pozri napríklad nedávne prejavy Tonyho Blaira, Stephena Timmsa a Ruth Kelly zo septembra 2006.

(39) Článok I-3 návrhu Zmluvy o Ústave o cieľoch stanovuje, že Únia bude bojovať proti sociálnemu vylúčeniu a diskriminácii a bude podporovať spravodlivosť a sociálnu ochranu.

(40) Ide najmä o znenie článkov 2 a 34 Zmluvy o EÚ a 2, 3, 136, 137 a 153 Rímskej zmluvy pozmenenej a doplnenej Zmluvou z Amsterdamu. Nemožno tiež opomenúť integrovanú otvorenú metódu koordinácie (OMK) zavedenú v roku 2006 v zmysle posilnenia schopnosti EÚ podporovať členské štáty v ich snahe o väčšiu sociálnu súdržnosť v Európe.

(41) Pozri články 65 a 67 Zmluvy a značne rozšírenú úlohu opatrení prijatých v snahe definovať európsky súdny priestor.

(42) Ako sa o tom hovorí v kvalitnej predbežnej správe na jarné zasadnutie Európskej Rady v roku 2007, oznámenie Komisie na tému „Jednotný trh pre občanov“, KOM(2007) 60 v konečnom znení z 21.2.2007, a vo viacerých prejavoch a rozhovoroch samotného predsedu Komisie z nedávneho obdobia .

(43) Údaje o situácii v Európe nie sú dostatočne aktualizované, odvolávajú sa na štúdiu vypracovanú v roku 2001 v ORC Macro, ktorá už bola spomenutá. Avšak mnohé členské štáty uznávajú, že v posledných rokoch došlo k významnému nárastu počtu rodín, ktoré sa ocitli v situácii nadmerného zadlženia. Údaje o situácii v Nemecku ukazujú, že v roku 1989 len 3,5 % rodín čelilo vážnym finančným ťažkostiam v porovnaní s 8,1 % predlžených rodín v roku 2005. Vo Francúzsku počet konaní pred komisiou pre predlženie zaznamenal ročný nárast o 6 % v období medzi rokmi 2002 a 2006, kedy dosiahol úroveň 866 213 procesov. V Škótsku, tiež v roku 2004, bolo začatých viac ako 3 000 konaní v prípade nesolventnosti. Vo Švédsku, ktoré má jednu z najvyšších mier hospodárskeho rastu v EÚ, počet konaní v prípade predlženia v roku 2005 vzrástol na o 13,6 % voči roku 2005 a 30,7 % voči roku 2003. Výnimkou sa zdá byť Belgicko, kde kvalitne navrhnutý a dobre uplatňovaný systém prináša pozitívne výsledky. Prispeli k tomu nedávne legislatívne zmeny (Zákon a kráľovská vyhláška z 1. apríla 2007, ktorým sa mení a dopĺňa zákon z 24. marca 2003 a kráľovská vyhláška zo 7. septembra 2003 o základných bankových službách). V roku 2005 bolo v USA začatých viac ako 1 600 000 konaní v prípade bankrotu. V Austrálii sa 81 % konaní v prípade bankrotu, ktoré boli predložené na súd v rokoch 2005-2006 týkalo bankrotov súkromných osôb. V roku 2006 bolo na kanadských súdoch začatých 106 629 konaní v prípade nesolventnosti (likvidácia alebo návrh).

(44) Ako to vyplýva napríklad z oddielu 79 a 81 zákona o úveroch č. 34/2005 Južnej Afriky.

(45) Ide o prípady mediačného a mimosúdneho riešenia sporov v oblasti spotrebiteľského práva, ktoré stoja za vznikom rôznych sietí fungujúcich v súčasnosti v Európe; jednou z významných sietí v tomto prípade je „Consumer DebtNet“, ktorá bola založená v roku 1994.

(46) A dokonca aj prípady štátov ako Portugalsko, ktoré dodnes nemajú žiaden adekvátny systém na tento účel.

(47) V informačnej správe EHSV z roku 2000, ktorá bola spomínaná, už výbor odporučil Komisii, aby ako prvý krok okamžite začala pripravovať zelenú knihu týkajúcu sa nadmerného zadlženia rodín v Európe, pričom by využila už existujúce štúdie k tejto problematike, zmienila by sa o situácii právnych systémov a štatistických údajoch jednotlivých členských štátov a pristupujúcich krajín, snažila by sa nájsť jednoznačný koncept predlženia a definovala smerovanie ďalších krokov, aby boli dosiahnuté ciele, ktoré stanovuje toto stanovisko.