1.Úvod a hlavné zistenia

Politiky na podporu rastu produktivity a posilnenie konkurencieschopnosti sú prioritou členských štátov, ale aj Únie, a najmä eurozóny. Rast produktivity sa niekoľko desaťročí spomaľuje a ďalšie škody utrpel po hospodárskej a finančnej kríze. Okrem toho odlišný vývoj v oblasti konkurencieschopnosti a produktivity v eurozóne pred krízou prispel k nárastu makroekonomických nerovnováh, ktorých náprava sa ukázala ako zdĺhavá a nákladná. Keďže hlavnou hybnou silou rastu prosperity a príjmov je národná produktivita, tento vývoj má značný dosah na hospodársku prosperitu a príjmovú nerovnosť, ako aj na plynulé fungovanie hospodárskej a menovej únie.

Napriek určitému pokroku stále ostáva veľa práce, ktorú treba vykonať s cieľom zvýšiť odolnosť hospodárstva eurozóny a pripraviť Úniu, aby sa mohla postaviť dlhodobým problémom, ako je starnutie populácie, globalizácia a technologické zmeny. V členských štátoch, ako aj na úrovni Únie ako celku, sa musia uskutočniť politické opatrenia. Podpora produktivity má popredné miesto v ročnom prieskume rastu a v odporúčaniach pre eurozónu . Podpora vykonávania štrukturálnych reforiem je počas celého európskeho semestra posilnená. Únia takisto pracuje na posilnení investícií, zlepšení regulačného prostredia a dokončení jednotného trhu, digitálneho jednotného trhu, únie kapitálových trhov, bankovej únie a energetickej únie. Pokrok reforiem v členských štátoch však nie je rovnomerný a z celkového hľadiska je príliš pomalý.

Navrhovanie a vykonávanie politík na posilnenie produktivity je náročné a pre ich úspech je potrebné, aby za ne členské štáty prevzali rozhodnú zodpovednosť. Tieto politiky by mali vychádzať zo spoľahlivých dôkazov a komplexné hybné sily produktivity, ktoré sú v každom členskom štáte do určitej miery osobitné, by sa v nich mali riešiť uceleným spôsobom. Práve preto sa v správe piatich predsedov o dobudovaní európskej hospodárskej a menovej únie odporúčalo, aby každý členský štát eurozóny zriadil inštitúciu, ktorá bude zodpovedať za sledovanie hospodárskej konkurencieschopnosti a vydávanie politických odporúčaní v tejto oblasti. Účelom týchto inštitúcií je presadzovanie a podpora vykonávania štrukturálnych reforiem poskytnutím pevného analytického základu a informácií pre verejné diskusie. Vlády členských štátov môžu využívať dôkazy vytvorené týmito inštitúciami na získanie politickej a verejnej podpory na dosiahnutie potrebných reforiem.

Rada v septembri 2016 na základe návrhu Komisie prijala odporúčanie, ktorým vyzvala členské štáty eurozóny, aby do marca 2018 zriadili národné rady pre produktivitu . Odporúčanie je určené členským štátom eurozóny, členské štáty, ktoré nepatria do eurozóny, sa však takisto nabádajú, aby určili alebo zriadili podobné inštitúcie. Rady pre produktivitu boli naplánované ako inštitúcie, ktoré sú objektívne, neutrálne a nezávislé z hľadiska analýzy a obsahu a ktoré môžu skúmať problémy v oblasti produktivity a prispieť k tvorbe politík založených na dôkazoch. Na základe spoločných charakteristík a úloh týchto rád môže každý členský štát rozhodovať o konkrétnom usporiadaní svojej rady pre produktivitu.

Rada v tomto odporúčaní takisto vyzýva Komisiu, aby do 20. marca 2019 vypracovala správu o pokroku o vykonávaní a vhodnosti tohto odporúčania. Touto správou je tento príkaz splnený. Správa vychádza z odpovedí prieskumu, ktorý útvary Komisie v decembri 2018 rozoslali ustanoveným radám pre produktivitu a členom Výboru pre hospodársku politiku. Obsahuje prehľad trendov v oblasti produktivity a konkurencieschopnosti v Únii a v eurozóne, opis súčasného stavu zriaďovania rád pre produktivitu ku koncu roku 2018 a zhrnutie týkajúce sa spolupráce rád pre produktivitu a úlohy Komisie. K hlavným zisteniam tejto správy patria:

·Národné rady pre produktivitu už boli zriadené vo väčšine členských štátov eurozóny a počet rád stále rastie. Svoje rady pre produktivitu už zriadilo desať členských štátov eurozóny (Belgicko, Cyprus, Fínsko, Francúzsko, Írsko, Litva, Luxembursko, Holandsko, Portugalsko a Slovinsko). Zvyšné členské štáty eurozóny potvrdili svoj zámer zriadiť rady pre produktivitu a niektoré z nich už dosiahli pokročilé štádium procesu (Grécko, Malta a Slovensko). Okrem toho tri členské štáty, ktoré nepatria do eurozóny, určili alebo zriadili podobné inštitúcie (Dánsko, Maďarsko a Rumunsko).

·Členské štáty si zvolili rozmanité usporiadanie rád, v čom sa z veľkej časti odzrkadľovali podmienky v jednotlivých krajinách. Usporiadanie ustanovených rád pre produktivitu sa vo všeobecnosti zdá byť v súlade s požiadavkami odporúčania Rady. V niekoľkých prípadoch však určité požiadavky neboli jasne zakotvené vo vnútroštátnych právnych predpisoch, napríklad pokiaľ ide o ustanovenia na zabezpečenie funkčnej autonómie a primeraného prístupu k informáciám. Mandát niektorých rád pre produktivitu je takisto časovo obmedzený. To, či tieto faktory budú mať nejaký vplyv na výkonnosť príslušných rád pre produktivitu, sa však ešte len uvidí, keďže väčšina rád je pomerne nová a istý čas potrvá, než sa dosiahne nejaký pokrok.

·Je povzbudivé sledovať, že niektoré rady pre produktivitu aktívne prispievajú do vnútroštátnych diskusií o problémoch súvisiacich s produktivitou. Za normálnych okolností sú v tejto oblasti najúspešnejšie rady pre produktivitu, ktoré sa opierajú o existujúce inštitúcie. Niekoľko rád už uverejnilo svoje výročné správy a aktívne sa zapája do diskusií o produktivite, a to aj prostredníctvom organizácie podujatí, konferencií, seminárov a uverejňovania správ.

·Európska komisia založila sieť rád pre produktivitu, ktorej cieľom je uľahčiť výmenu názorov, postupov a skúseností a pomôcť radám, aby lepšie zohľadňovali širší rozmer eurozóny a Únie. Komisia považuje rady pre produktivitu za dôležitých účastníkov dialógu a sprostredkovateľov na vybudovanie zodpovednosti členských štátov za reformy. Komisia si bude pravidelne vymieňať názory so všetkými zúčastnenými radami pre produktivitu, a to aj počas služobných ciest do členských štátov v rámci európskeho semestra.

2.Produktivita a konkurencieschopnosť v Únii a eurozóne

Rast produktivity práce v Únii a ďalších vyspelých ekonomikách sa znižoval ešte pred krízou. Hoci tento trend postihol väčšinu vyspelých ekonomík, rozdiel v produktivite medzi Úniou a USA sa v posledných dvoch desaťročiach rozšíril (graf 1). Napriek nedávnemu zlepšeniu rast produktivity práce a celkovej produktivity faktorov v Únii a eurozóne naďalej ostával na nižšej úrovni než pred krízou (graf 2). Nedávne zlepšenie navyše zakrýva značné rozdiely medzi členskými štátmi . Rozdiely v Európe v oblasti rastu produktivity práce súvisia s činiteľmi, akým je proces vyrovnávania rozdielov niektorých členských štátov, krajiny s nižšou počiatočnou produktivitou práce vykazujú v priemere vyšší rast produktivity po roku 1995 (graf 3).

Graf 1: Produktivita práce v eurozóne a v krajinách EÚ28 v porovnaní s USA a Japonskom Graf 2: Rast produktivity práce a celkovej produktivity faktorov Graf 3: Produktivita práce v roku 1995 (horizontálna os) a priemerný rast produktivity v rokoch 1995 – 2017 (vertikálna os) Graf 4: Prínos k rastu produktivity práce

Zdroj: AMECO. Poznámka: V grafe 3 je produktivita práce v roku 1995 meraná pomocou štandardu kúpnej sily.

Rast produktivity práce je poháňaný produktívnymi investíciami a technickým pokrokom, pričom obidva faktory sú stále pomerne slabé (graf 4). Technický pokrok v Únii, meraný prostredníctvom rastu celkovej produktivity faktorov, sa počas krízy spomalil a ešte sa nevrátil na svoju úroveň spred krízy. Investície takisto počas celosvetovej hospodárskej a finančnej krízy klesli a doteraz sa v plnej miere neobnovili. Rozhodné politické opatrenia na úrovni Únie (napr. prostredníctvom Investičného plánu pre Európu) a na vnútroštátnej úrovni pomohli značnému oživeniu investícií, investície však stále nedosahujú úroveň spred krízy.

Rast produktivity sa spomalil a zároveň sa rozšíril rozdiel vo využívaní technického pokroku medzi poprednými a menej výkonnými spoločnosťami . Dokazuje to väčší rozdiel v úrovni produktivity medzi firmami s najlepším výkonom na trhu a firmami s najnižšou produktivitou, pričom technický pokrok najviac prospieva firmám s najvyššou výkonnosťou, ktoré zvýšili svoju prevahu na trhu. Naproti tomu najmenej produktívne firmy nie sú schopné rýchlo využiť novšie technológie a zaostávajú. Tento jav má aj sociálny dosah, keďže väčší rozptyl produktivity medzi podnikmi môže znamenať väčší rozptyl miezd v celom hospodárstve, a teda aj rozširovanie príjmovej nerovnosti.

Na rast produktivity a konkurencieschopnosť majú vplyv makroekonomické, inštitucionálne a regulačné podmienky. Tieto podmienky zahŕňajú: i) udržateľné inovácie a zlepšovanie úrovne vzdelávania; ii) riadne fungujúci trh práce a trh s výrobkami; iii) prístup k financiám a účinné rámce platobnej neschopnosti; a iv) priaznivé podnikateľské prostredie. V niekoľkých členských štátoch dôležitú úlohu pri nevýraznom raste produktivity zohrávalo viacero faktorov, napríklad spomalenie pri zavádzaní nových technológií, regulácia v oblasti trhu s výrobkami ohrozujúca konkurencieschopnosť a zlyhanie trhov práce .

Podpora rastu produktivity si vyžaduje cielené politiky založené na dôkazoch. V záujme riešenia problémov rastu produktivity existuje priestor na politické opatrenia na vnútroštátnej úrovni aj na úrovni Únie. Cieľom vnútroštátnych reforiem by malo byť zvýšenie rastu produktivity a tieto reformy by mali obsahovať cielené opatrenia na podporu investícií, rozvoj zručností a silnejšie a lepšie prepojenie medzi systémami vzdelávania a podnikmi. Členské štáty by navyše mali prevziať kolektívnu aj individuálnu zodpovednosť za to, že využijú plný potenciál jednotného trhu. Diskusia o politikách súvisiacich s produktivitou a o štrukturálnych reformách musí mať dostatok informácií, aby bolo možné správne určiť problémy a možné účinky politík. Rady pre produktivitu teda svojou analytickou a nezávislou prácou môžu prispieť k diskusii založenej na dôkazoch a uskutočňovať výmenu osvedčených postupov.

Politiky na posilnenie produktivity sa riešia v rámci európskeho semestra. Problémy týkajúce sa rastu produktivity sú do určitej miery charakteristické pre jednotlivé krajiny a neexistuje nijaký univerzálny politický návod na ich riešenie. V roku 2018 väčšina členských štátov dostala odporúčania pre jednotlivé krajiny týkajúce sa politických opatrení v oblasti súvisiacej s produktivitou. Podobne aj odporúčanie pre eurozónu z roku 2018 obsahovalo požiadavku, aby členské štáty eurozóny uprednostnili reformy, ktoré zvyšujú produktivitu a rastový potenciál.