Uvedená smernica a nariadenie tvoria spolu so smernicou 2012/29/EÚ, ktorou sa stanovujú minimálne normy v oblasti práv, podpory a ochrany obetí trestných činov (ďalej len „smernica o právach obetí“), jednotný súbor opatrení. Posilňujú sa tak práva a ochrana obetí a potenciálnych obetí trestných činov, pokiaľ takéto osoby vycestujú alebo sa presťahujú do iného členského štátu.

V nariadení sú zohľadnené rôzne právne tradície členských štátov a nezasahuje sa ním do vnútroštátnych systémov, ktoré sa vzťahujú na nariaďovanie ochranných opatrení. Znamená to, že nariadením sa členským štátom neukladajú povinnosti zmeniť svoje vnútroštátne systémy, aby tým umožnili nariaďovanie ochranných opatrení v občianskych veciach. Takisto sa tým členským štátom neukladajú povinnosti zaviesť ochranné opatrenia v občianskych veciach na účely uplatňovania nariadenia (odôvodnenie 12).

Dvadsať zo všetkých členských štátov, na ktoré sa vzťahuje nariadenie, oznámilo, že orgánmi, ktoré sú príslušné nariadiť a vydať ochranné opatrenia v občianskych veciach, sú geograficky príslušné súdy. Zahŕňajú súdy prvého stupňa, odvolacie súdy a najvyššie súdy. Päť zo všetkých členských štátov výslovne uviedlo súdy pre rodinné veci alebo úsek rodinného práva na súdoch, kým jeden členský štát uviedol pracovný súd. Štyri členské štáty okrem toho uviedli, že príslušnými sú aj prokurátori.

S cieľom zohľadniť rôzne typy orgánov, ktoré nariaďujú ochranné opatrenia v občianskych veciach v členských štátoch, sa nariadenie vzťahuje na rozhodnutia súdov, ako aj správnych orgánov. Správne orgány však musia poskytovať záruky, pokiaľ ide o ich nestrannosť a právo účastníkov na preskúmanie rozhodnutia súdom. Takisto to znamená, že policajné orgány nemôžu byť vydávajúcimi orgánmi (odôvodnenie 13). Jeden členský štát informoval Komisiu, že príslušným je starosta mesta. Iný členský štát oznámil, že polícia vo svojej funkcii orgánu, ktorému boli zverené právomoci verejnej správy, môže nariadiť dočasné preventívne obmedzujúce opatrenia a vydávať osvedčenia.

Článkom 18 ods. 1 písm. a) bodom ii) nariadenia sa od členských štátov vyžaduje, aby oznámili Komisii typy orgánov:

·ktorým sa má predložiť ochranné opatrenie nariadené v inom členskom štáte a/alebo

·ktoré sú príslušné vykonať takéto opatrenie.

Dvanásť zo všetkých členských štátov určilo súdy, z ktorých všetky okrem jedného určili geograficky príslušné súdy, akými sú okresné súdy, mestské súdy alebo krajské súdy. V troch členských štátoch sú príslušnými prokurátori a v štyroch ďalších je príslušným súdny vykonávateľ. V ôsmich členských štátoch sa do presadzovania ochranných opatrení okrem toho zapájajú orgány presadzovania práva. Zdá sa, že v dvoch členských štátoch je za uznávanie osvedčení a presadzovanie ochranných opatrení priamo zodpovedná polícia.

Článkom 18 ods. 1 písm. a) bodom iii) nariadenia sa od členských štátov vyžaduje, aby oznámili Komisii typy orgánov, ktoré sú príslušné vykonať úpravu ochranných opatrení. Osemnásť zo všetkých členských štátov výslovne určilo geograficky príslušné súdy, akými sú okresné súdy, mestské súdy, krajské súdy alebo predseda miestneho súdu. Tri členské štáty navyše určili súdy alebo súdy prvého stupňa vo všeobecnosti, kým dva členské štáty určili prokurátorov a dva ďalšie určili súdneho vykonávateľa.

Článkom 18 ods. 1 písm. a) bodom iv) nariadenia sa od členských štátov napokon vyžaduje, aby oznámili Komisii typy orgánov, ktorým sa má predložiť návrh o neuznanie (a odmietnutie výkonu). Sedemnásť zo všetkých členských štátov výslovne určilo geograficky príslušné súdy. Na druhej strane štyri členské štáty oznámili iné typy súdov, akými sú súdy prvého stupňa, súdy prerokúvajúce menej závažné trestné činy a odvolacie súdy.

3.2.Jazykový režim [článok 18 ods. 1 písm. b), článok 16, článok 4 ods. 2) písm. c) a článok 5 ods. 3]

Chránená osoba, ktorá má v úmysle sa v dožiadanom členskom štáte dovolať ochranného opatrenia, musí v prípade potreby poskytnúť príslušným orgánom preklad osvedčenia [článok 4 ods. 2 písm. c)]. Chránená osoba môže od členského štátu pôvodu žiadať poskytnutie tohto prekladu (článok 5 ods. 3).

Osvedčenie musí byť preložené do jedného z úradných jazykov dožiadaného členského štátu alebo do úradného jazyka EÚ, ktorý tento členský štát oznámil ako prijateľný (článok 16 ods. 1). Členské štáty museli do 11. júla 2014 oznámiť tieto informácie Komisii [článok 18 ods. 1 písm. b)]. Osem zo všetkých členských štátov dodržalo túto lehotu. Do júla 2015 oznámili Komisii potrebné informácie všetky členské štáty, ktoré sú viazané nariadením, s výnimkou jedného členského štátu.

Tri zo všetkých členských štátov prijímajú došlé osvedčenia v angličtine a jeden členský štát informoval Komisiu, že jeden z jeho okresných súdov prijíma došlé osvedčenia v taliančine. Dva členské štáty navyše prijímajú došlé osvedčenia na recipročnom základe v ďalších jazykoch.

3.3.Procesné záruky pre osobu predstavujúcu riziko (články 6, 11, 12 a 13)

V nariadení sa stanovujú konkrétne záruky s cieľom zabezpečiť, aby sa rešpektovalo právo osoby predstavujúcej riziko na obhajobu v prípade, že chránená osoba požiada o vydanie osvedčenia (článok 6). Príslušný orgán musí predovšetkým overiť, či osoba predstavujúca riziko:

·bola oboznámená s ochranným opatrením (alebo s jeho úpravou v súlade s článkom 11 ods. 3),

·bola informovaná o začatí konania alebo

·má právo napadnúť ochranné opatrenie v členskom štáte pôvodu.

V piatich členských štátoch sa osobe predstavujúcej riziko oznamuje ochranné opatrenie osobne, prostredníctvom súdneho vykonávateľa alebo súdneho úradníka.