OZNÁMENIE KOMISIE — USMERNENIA TÝKAJÚCE SA POUŽÍVANIA ZJEDNODUŠENÉHO VYKAZOVANIA NÁKLADOV V RÁMCI EURÓPSKYCH ŠTRUKTURÁLNYCH A INVESTIČNÝCH FONDOV (EŠIF) — REVIDOVANÁ VERZIA

(2021/C 200/01)

Usmernenia týkajúce sa zjednodušeného vykazovania nákladov: Paušálne financovanie, štandardné stupnice jednotkových nákladov, jednorazové platby

[podľa článkov 67, 68, 68a a 68b nariadenia (EÚ) č. 1303/2013, článku 14 nariadenia (EÚ) č. 1304/2013 a článku 19 nariadenia (EÚ) č. 1299/2013]

Revidované vydanie v nadväznosti na nadobudnutie účinnosti nariadenia (EÚ, Euratom) 2018/1046

VYHLÁSENIE O VYLÚČENÍ ZODPOVEDNOSTI: „Tento pracovný dokument vypracovali útvary Komisie. Na základe platného práva EÚ sa v ňom kolegom a orgánom zúčastneným na monitorovaní, kontrole alebo implementácii európskych štrukturálnych a investičných fondov poskytujú technické usmernenia. Týmito usmerneniami nie je dotknutý výklad Súdneho dvora a Všeobecného súdu.“

OBSAH

Kapitola 1 – Úvod 6

1.1. Účel 6

1.2. Prečo používať zjednodušené vykazovanie nákladov? 6

Kapitola 2 – Horizontálne princípy a rozsah pôsobnosti 7

2.1. Kedy použiť zjednodušené vykazovanie nákladov 7

2.2. Použitie zjednodušeného vykazovania nákladov 7

2.2.1. Princíp 7

2.2.2. Výnimka: prípady, v ktorých je použitie zjednodušeného vykazovania nákladov povinné (oddiel revidovaný v nadväznosti na súhrnné nariadenie) 7

2.2.3. Časové uplatňovanie a prechodné ustanovenia 10

2.3. Kombinácia možností 11

2.3.1. Všeobecné zásady 11

2.3.2. Príklady kombinácií 11

2.4. Verejné obstarávanie a použitie zjednodušeného vykazovania nákladov 12

2.4.1. Použitie zjednodušeného vykazovania nákladov v prípade verejného obstarávania 12

2.4.2. Použitie paušálnej sadzby na výpočet priamych nákladov na zamestnancov v rámci operácií implementovaných prostredníctvom verejného obstarávania 14

2.5. Zlučiteľnosť zjednodušeného vykazovania nákladov s pravidlami štátnej pomoci 15

2.5.1. Zlučiteľnosť zjednodušeného vykazovania nákladov so všeobecným nariadením o skupinových výnimkách a s nariadením o skupinových výnimkách v sektore poľnohospodárstva 15

2.6. Používanie zjednodušeného vykazovania nákladov v prípade operácií generujúcich čistý príjem 16

2.6.1. Operácie generujúce čistý príjem po dokončení (článok 61 NSU) 16

2.6.2. Operácie generujúce čistý príjem počas implementácie, na ktoré sa nevzťahuje článok 61 ods. 1 až 6 NSU 17

2.7. Špecifické informácie pre EFRR a ESF: krížové financovanie 18

2.7.1. Deklarovanie opatrení, na ktoré sa vzťahuje článok 98 ods. 2 NSU, v súvislosti so zjednodušeným vykazovaním nákladov 18

2.7.2. Príklady 18

2.8. Špecifické pravidlá pre EPFRV a EÚS 19

Kapitola 3 – Typy zjednodušeného vykazovania nákladov 19

3.1. Paušálne financovanie 19

3.1.1. Vymedzenie kategórií nákladov 19

3.1.2. Osobitné systémy paušálneho financovania na výpočet kategórií nákladov, ktoré sú opísané v NSU a špecifických nariadeniach pre jednotlivé fondy 20

3.1.2.1. Metódy výpočtu nepriamych nákladov 21

3.1.2.2. Paušálna sadzba na určenie priamych nákladov na zamestnancov 21

3.1.2.3. Paušálna sadzba na určenie všetkých ostatných nákladov na operáciu iných ako priame náklady na zamestnancov 22

3.1.2.4. Odôvodnenie paušálnych sadzieb stanovených v NSU 23

3.1.2.5. Časové uplatňovanie 23

3.2. Štandardné stupnice jednotkových nákladov 25

3.2.1. Všeobecné zásady 25

3.2.2. Náklady na zamestnancov vypočítané na základe hodinovej sadzby (článok 68a ods. 2 až 4 NSU) 26

3.2.3. Určenie oprávnených nákladov na zamestnancov pomocou vypočítanej hodinovej sadzby 27

3.2.4. Zamestnanci pracujúci na operácii na čiastočný úväzok s pevným časom za mesiac 28

3.2.5. Časové uplatňovanie 28

3.3. Jednorazové platby 29

3.3.1. Všeobecné zásady 29

3.3.2. Zmeny zavedené súhrnným nariadením a časové uplatňovanie 29

3.3.3. Príklady jednorazových platieb 29

3.4. Osobitný prípad paušálnych sadzieb pre technickú pomoc 30

3.4.1. Rozsah pôsobnosti 30

3.4.2. Žiadosti o platbu a refundácie 31

3.4.3. Vplyv paušálnej sadzby na alokáciu technickej pomoci v rámci operačného programu/programu rozvoja vidieka 32

3.4.4. Audítorský záznam a vplyv opráv 32

Kapitola 4 – Zavedenie zjednodušeného vykazovania nákladov 32

4.1. Zjednodušené vykazovanie nákladov sa musí stanoviť vopred 33

4.2. Spravodlivá, nestranná a overiteľná metóda výpočtu 33

4.2.1. Všeobecné zásady 33

4.2.1.1. Musí byť spravodlivá 33

4.2.1.2. Musí byť nestranná 33

4.2.1.3. Musí byť overiteľná 33

4.2.2. Metodiky v praxi 34

4.2.2.1. Použitie „štatistických“ údajov, odborného úsudku alebo iných objektívnych informácií [článok 67 ods. 5 písm. a) bod i)] 34

4.2.2.2. Použitie údajov špecifických pre jednotlivých prijímateľov [článok 67 ods. 5 písm. a) bod ii) a iii) NSU] 34

4.3. Návrh rozpočtu 35

4.3.1. Použitie návrhu rozpočtu inými fondmi ako metódy na stanovenie jednotkových nákladov, jednorazových platieb a paušálnych sadzieb pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia 37

4.4. Používanie štandardných stupníc jednotkových nákladov, jednorazových platieb a paušálnych sadzieb z iných oblastí 37

Z iných politík Únie 37

Článok 67 ods. 5 písm. b) NSU 37

Článok 68 prvý odsek písm. c) NSU 38

Zo systémov grantov financovaných výlučne členskými štátmi 38

Paušálne sadzby z obdobia 2007 – 2013 39

Ako posúdiť, či sú typy operácií a prijímateľov podobné? 39

4.5. Použitie sadzieb stanovených v NSU alebo v špecifických pravidlách pre jednotlivé fondy 39

4.6. Prispôsobenie paušálnych sadzieb, jednorazových platieb a štandardných stupníc jednotkových nákladov v priebehu času 39

4.7. Osobitné metódy na určenie súm stanovených v súlade so špecifickými pravidlami pre jednotlivé fondy 39

Kapitola 5 – Dôsledky na audit a kontrolu 40

5.1. Potreba spoločného prístupu k auditu a ku kontrole 40

5.2. Úloha orgánu auditu pri navrhovaní zjednodušeného vykazovania nákladov 40

5.3. Všeobecné overovanie zo strany riadiaceho orgánu a audítorský prístup 40

5.3.1. Overenie správneho stanovenia metódy výpočtu v prípade zjednodušeného vykazovania nákladov 41

5.3.2. Overenie správneho uplatňovania metódy 41

5.3.2.1. Overenie správneho uplatňovania paušálnych sadzieb 42

5.3.2.2. Overenie správneho uplatňovania štandardných stupníc jednotkových nákladov 42

5.3.2.3. Overenie správneho uplatňovania jednorazových platieb 43

5.3.2.4. Overenie v prípade kombinácie možností v rámci tej istej operácie 43

5.3.3. Potenciálne chyby alebo nezrovnalosti spojené s používaním zjednodušeného vykazovania nákladov 43

Príloha I – Príklady zjednodušeného vykazovania nákladov 45

Príloha II – Príklad zlučiteľnosti zjednodušeného vykazovania nákladov s pravidlami štátnej pomoci 51

Príloha III – Zjednodušené vykazovanie nákladov a osobitné opatrenia v rámci EPFRV 54

Príloha IV – Zjednodušené vykazovanie nákladov a osobitné opatrenia v rámci ENRF 60

KAPITOLA 1

Úvod

1.1. Účel

V tomto dokumente sa poskytujú technické usmernenia k nákladom deklarovaným na základe paušálnej sadzby, jednorazových platieb a štandardných stupníc jednotkových nákladov (ďalej len „zjednodušené vykazovanie nákladov“), ktoré sa vzťahujú na EŠIF, pričom jeho cieľom je informovať o osvedčených postupoch v záujme povzbudenia členských štátov, aby ich používali. Uvádzajú sa v ňom možnosti, ktoré ponúka právny rámec EŠIF na programové obdobie 2014 – 2020.

V nadväznosti na nadobudnutie účinnosti nariadenia (EÚ, Euratom) 2018/1046 (1) (ďalej len „súhrnné nariadenie“) 2. augusta 2018 sa v tomto revidovanom vydaní usmernení zohľadňujú zmeny nariadenia (EÚ) č. 1303/2013 (2) (nariadenie o spoločných ustanoveniach, ďalej len „NSU“) a nariadenia (EÚ) č. 1304/2013 (3) (nariadenie o Európskom sociálnom fonde, ďalej len „nariadenie o ESF“), ktoré sa zaviedli súhrnným nariadením. Tieto zmeny vychádzajú z možností zavedených v roku 2014 a rozširujú ich, pričom sa v nich zohľadňujú odporúčania skupiny na vysokej úrovni pre zjednodušenie (4). Viaceré možnosti, ktoré sa predtým stanovovali iba v špecifických nariadeniach pre jednotlivé fondy, sa nimi takisto rozširujú na všetky EŠIF.

Súčasťou tejto revízie usmernení sú aj ďalšie objasnenia na základe otázok položených členskými štátmi a zainteresovanými stranami počas súčasného programového obdobia.

Tieto usmernenia sa nevzťahujú na spoločné akčné plány, zjednodušené vykazovanie nákladov používané v rámci článku 14 ods. 1 nariadenia o ESF (5) ani na financovanie, ktoré nie je spojené s nákladmi, podľa článku 67 ods. 1 písm. e) NSU.

1.2. Prečo používať zjednodušené vykazovanie nákladov?

Keď sa používa zjednodušené vykazovanie nákladov, oprávnené náklady na operáciu sa vypočítajú podľa vopred vymedzenej metódy na základe výstupov, výsledkov alebo niektorých iných nákladov jasne určených vopred buď s odkazom na sumu za jednotku, alebo uplatnením percentuálneho podielu. Zjednodušené vykazovanie nákladov je teda alternatívnou metódou výpočtu oprávnených nákladov na operáciu odlišnou od tradičnej metódy, ktorou je výpočet na základe skutočne vynaložených a zaplatených nákladov [článok 67 ods. 1 písm. a) NSU, ďalej len „skutočné náklady“]. Pri zjednodušenom vykazovaní nákladov sledovanie každého eura spolufinancovaných výdavkov v jednotlivých dokladoch už nie je potrebné: toto je kľúčovým bodom zjednodušeného vykazovania nákladov, keďže sa ním výrazne znižuje administratívne zaťaženie.

Používanie zjednodušeného vykazovania nákladov znamená aj to, že ľudské zdroje a administratívne úsilie zapojené do riadenia EŠIF možno zamerať na dosiahnutie cieľov politiky, keďže na zhromažďovanie a overovanie (finančných) dokumentov je potrebných menej zdrojov.

Vďaka zjednodušeniu postupu riadenia sa takisto uľahčí prístup malých prijímateľov k EŠIF (6) (ESF, EFRR, EPFRV, ENRF, KF).

Zjednodušené vykazovanie nákladov napokon prispieva k efektívnejšiemu a správnejšiemu využívaniu EŠIF (nižšia miera chybovosti). Európsky dvor audítorov už niekoľko rokov Komisii opakovane odporúča, aby podporila a rozšírila používanie zjednodušeného vykazovania nákladov, najmä preto, že je menej náchylné na chyby. Dvor audítorov vo svojej výročnej správe za rok 2017 (7) poznamenal, že za posledných päť rokov sa zjednodušené vykazovanie nákladov použilo v prípade 135 transakcií spomedzi 1 437 transakcií, ktoré boli predmetom auditu. V týchto transakciách sa nezistili žiadne kvantifikovateľné chyby, čo Dvor audítorov viedlo k záveru, že projekty, v ktorých sa používa zjednodušené vykazovanie nákladov, sú menej náchylné na chyby ako projekty, v ktorých sa používajú skutočné náklady (8). Dvor audítorov v nadväznosti na osobitnú správu z roku 2018 o nových možnostiach financovania projektov rozvoja vidieka dospel k záveru, že zjednodušené vykazovanie nákladov prináša významné zjednodušenie a znižuje administratívne zaťaženie prijímateľov aj orgánov členských štátov (9).

KAPITOLA 2

Horizontálne princípy a rozsah pôsobnosti

2.1. Kedy použiť zjednodušené vykazovanie nákladov

Zjednodušené vykazovanie nákladov možno použiť iba v prípade operácií financovaných z grantov a podmienečne vratných finančných príspevkov (článok 67 ods. 1 NSU).

Okrem prípadov, v ktorých je použitie zjednodušeného vykazovania nákladov povinné, odporúča sa zjednodušené náklady použiť za jednej alebo viacerých z týchto okolností:

— ak členské štáty chcú, aby sa riadenie EŠIF zameralo viac na výstupy a posun k dosahovaniu výsledkov, nie na vstupy,

— skutočné náklady sa ťažko overujú (veľa dokladov k malým sumám, ktoré nemajú žiadny osobitný alebo majú len veľmi malý vplyv na očakávaný výstup operácií, zložité kritériá rozdelenia atď.),

— k dispozícii sú spoľahlivé údaje o finančnej a kvantitatívnej implementácii operácií (10),

— jednoduchšia správa dokumentov,

— operácie patria do štandardného rámca,

— metódy zjednodušeného vykazovania nákladov už existujú pre podobné typy operácií a prijímateľov v rámci systému financovania na národnej úrovni alebo v rámci iného nástroja EÚ.

Poznámka: Zjednodušené vykazovanie nákladov nemožno použiť v prípade, že podpora operácie sa poskytuje v podobe finančného nástroja alebo ceny. Ak má však podpora operácie podobu kombinácie grantu alebo podmienečne vratného finančného príspevku s finančným nástrojom alebo cenou , zjednodušené vykazovanie nákladov možno použiť na časť podpory, ktorá sa poskytuje v podobe grantu alebo podmienečne vratného finančného príspevku. Zjednodušené vykazovanie nákladov s určitými výnimkami nie je relevantné v prípade operácií, ktoré prijímatelia implementujú prostredníctvom obstarávania.

2.2. Použitie zjednodušeného vykazovania nákladov

2.2.1. Princíp

S výnimkou operácií, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti článku 67 ods. 2a NSU (11), nie je použitie zjednodušeného vykazovania nákladov pre členské štáty povinné. Riadiaci orgán alebo v prípade programov EÚS monitorovací výbor sa môžu rozhodnúť, že stanovia takéto použitie ako voliteľné alebo povinné v prípade všetkých alebo určitých kategórií projektov a činností a na celú operáciu alebo jej časť. V záujme zabezpečenia dodržiavania zásady transparentnosti a rovnakého zaobchádzania s prijímateľmi by sa mal rozsah zjednodušeného vykazovania nákladov, ktoré sa má uplatniť, t. j. kategórie projektov a činností, pri ktorých bude dostupné, vymedziť a uverejniť vo výzve na predkladanie návrhov.

2.2.2. Výnimka: prípady, v ktorých je použitie zjednodušeného vykazovania nákladov povinné (oddiel revidovaný v nadväznosti na súhrnné nariadenie)

V článku 67 ods. 2a NSU sa určuje, že pri operáciách v rámci ESF a EFRR, v prípade ktorých verejná podpora nepresahuje 100 000 EUR, majú granty a podmienečne vratné finančné príspevky podobu jednotkových nákladov, jednorazových platieb alebo paušálneho financovania. Použitie zjednodušeného vykazovania nákladov je teda povinné.

Účelom tohto ustanovenia je obmedziť kontroly skutočných nákladov, ktoré by vzhľadom na nízku hodnotu týchto operácií neboli nákladovo efektívne.

Suma 100 000 EUR sa musí považovať za maximálnu verejnú podporu, ktorá sa má vyplatiť prijímateľovi, ako sa uvádza v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory pre prijímateľa (EFRR a ESF + zodpovedajúce národné verejné finančné prostriedky, ktoré sa majú vyplatiť prijímateľovi, ako maximálna suma stanovená v dohode alebo rozhodnutí o financovaní, ak sa uplatňuje). Nezahŕňa prípadný verejný príspevok, ktorý poskytol prijímateľ, ani príspevky a platy vyplatené treťou stranou v prospech účastníkov operácie. To, či sa musí uplatniť článok 67 ods. 2a, sa určuje iba na základe programovanej verejnej podpory.

V prípade, že sa na operáciu poskytuje podpora z EFRR aj z ESF, pri výpočte „verejnej podpory“ operácie sa zohľadní suma podpory poskytnutá z oboch fondov. Navyše, keď celková suma verejnej podpory nepresahuje 100 000 EUR, povinnosť použiť zjednodušené vykazovanie nákladov sa uplatňuje na podporu poskytnutú z jednotlivých fondov (t. j. z EFRR aj ESF).

Príklad: Návrh rozpočtu verejného subjektu, pokiaľ ide o operáciu s celkovými oprávnenými nákladmi vo výške 105 000 EUR: (EUR) Národné verejné financovanie 20 000 ESF 22 500 EFRR 22 500 Samofinancovanie 25 000 Príspevky pre účastníkov vyplácané verejnými službami zamestnanosti 15 000 Finančný plán spolu 105 000 Napriek tomu, že celkové oprávnené náklady majú výšku 105 000 EUR, táto operácia stále patrí do kategórie operácií, pri ktorých je zjednodušené vykazovanie nákladov povinné. Do výpočtu verejnej podpory operácie sa zahrnie podpora poskytnutá z oboch fondov aj v rámci národného verejného financovania. Samofinancovanie (25 000 EUR) verejného subjektu sa pri stanovení verejnej podpory vyplatenej prijímateľovi neberie do úvahy. Príspevky pre účastníkov odbornej prípravy vyplácané verejnými službami zamestnanosti (15 000 EUR) sa takisto nepočítajú, keďže ich účastníkom vypláca tretia strana. Verejná podpora teda predstavuje 45 000 EUR (EFRR + ESF) + 20 000 EUR = 65 000 EUR, čo je menej ako prahová hodnota 100 000 EUR.

Z tejto povinnosti existujú dve výnimky:

— operácie alebo projekt, ktoré tvoria súčasť operácie, implementované výhradne prostredníctvom verejného obstarávania prác, tovaru alebo služieb (pozri článok 67 ods. 4 prvú vetu NSU),

— operácie, ktoré sú podporované v rámci štátnej pomoci, ktorá nepredstavuje pomoc de minimis (12) (pozri článok 67 ods. 2a prvý pododsek).

Keď sa uplatňuje povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov, týka sa celej sumy oprávnených výdavkov na operáciu s dvoma výnimkami na základe článku 67 ods. 2a druhého a tretieho pododseku NSU:

1. Kategórie nákladov, na ktoré sa uplatňuje paušálna sadzba. Tieto kategórie nákladov, na ktoré sa uplatňuje paušálna sadzba, sa môžu vypočítať na základe skutočných nákladov [napr. pri použití paušálnej sadzby až do výšky 15 % v prípade nepriamych nákladov stanovenej v článku 68 prvom odseku písm. b) možno oprávnené priame náklady na zamestnancov deklarovať na základe skutočných nákladov].

2. Príspevky a platy vyplatené účastníkom v prípade použitia paušálnej sadzby až do výšky 40 %, ako sa stanovuje v článku 68b ods. 1 NSU (13).

Ak sa použije paušálna sadzba až do výšky 40 % stanovená v článku 68b ods. 1 NSU, príspevky a platy vyplatené účastníkom (ktoré sú dodatočnými oprávnenými nákladmi nezahrnutými do paušálnej sadzby) sa môžu refundovať aj na základe skutočných nákladov.

Poznámka: Vo vzťahu k ESF: Pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia už bolo používanie zjednodušeného vykazovania nákladov povinné v prípade malých operácií s podporou z ESF. V bývalom článku 14 ods. 4 nariadenia o ESF sa stanovovalo, že pri grantoch alebo podmienečne vratných finančných prostriedkoch v prípade operácií, pri ktorých verejná podpora nepresiahla 50 000 EUR, sa musí používať zjednodušené vykazovanie nákladov s výnimkou operácií, ktoré sú podporované v rámci schémy štátnej pomoci.

Hoci sa súhrnným nariadením toto ustanovenie vypustilo, naďalej sa uplatňuje na operácie podporované v rámci výziev na predkladanie návrhov uverejnených pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia (14).

Povinnosť podľa článku 14 ods. 4 sa od povinnosti podľa článku 67 ods. 2a NSU líši v týchto oblastiach:

1. operácie, pri ktorých podpora predstavuje pomoc de minimis, sú oslobodené od povinnosti používať zjednodušené vykazovanie nákladov (15);

2. pri použití paušálnej sadzby vo výške 40 % podľa článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF platy a príspevky vyplatené účastníkom nemožno deklarovať na základe skutočných nákladov (pretože ich nemožno deklarovať navyše popri týchto nákladoch);

3. pri výpočte dosiahnutia prahovej hodnoty 50 000 EUR sa zohľadňuje iba podpora z ESF a zodpovedajúce národné finančné prostriedky vyplatené prijímateľovi, ako sa vymedzuje v dohode (keďže článok 14 ods. 4 nariadenia o ESF sa vzťahuje iba na ESF).

Súhrnný prehľad: kľúčové zmeny vo vzťahu k povinnému používaniu zjednodušeného vykazovania nákladov, ktoré sa zaviedli súhrnným nariadením:

1. povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov sa rozšírila na podporu poskytovanú z EFRR. Zavedením nového odseku 2a v rámci článku 67 NSU, ktorý sa uplatňuje na EFRR aj ESF, už článok 14 ods. 4 nariadenia o ESF nebol potrebný, a preto bol vypustený;

2. prahová hodnota sa zvýšila z 50 000 EUR na 100 000 EUR;

3. na operácie, pri ktorých podpora predstavuje pomoc de minimis, sa teraz vzťahuje povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov.

2.2.3. Časové uplatňovanie a prechodné ustanovenia

Článok 67 ods. 2a NSU sa uplatňuje iba na operácie podporované na základe výziev na predkladanie návrhov uverejnených od dátumu nadobudnutia účinnosti súhrnného nariadenia (t. j. od 2. augusta 2018). Neuplatňuje sa na operácie podporované na základe výziev uverejnených pred týmto dátumom, a to aj v prípade, že dokument, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory (napr. rozhodnutie o financovaní/dohoda o grante), sa vydá po nadobudnutí účinnosti súhrnného nariadenia. Operácie, ktoré sa podporujú mimo rozsahu výzvy na predkladanie návrhov (napr. pri priamom zadaní), musia spĺňať požiadavky stanovené v článku 67 ods. 2a NSU, ak sa dohoda o grante alebo dokument, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory, podpísali 2. augusta 2018 alebo neskôr.

V súlade s článkom 152 ods. 7 NSU riadiaci orgán alebo monitorovací výbor programu EÚS môže rozhodnúť, že nebude uplatňovať povinné zjednodušené vykazovanie nákladov počas obdobia maximálne 12 mesiacov od 2. augusta 2018. Toto obdobie možno predĺžiť na obdobie, ktoré riadiaci orgán (monitorovací výbor v prípade programov EÚS) považuje za primerané, ak sa domnieva, že povinné uplatňovanie zjednodušeného vykazovania nákladov vytvára neprimerané administratívne zaťaženie.

Tieto prechodné ustanovenia uvedené v článku 152 ods. 7 NSU sa nevzťahujú na granty (a podmienečne vratné finančné príspevky) podporované z ESF, v prípade ktorých verejná podpora nepresahuje 50 000 EUR. Dôvodom je, že operácie podporované z ESF s verejnou podporou nepresahujúcou 50 000 EUR podliehali povinnosti používať zjednodušené vykazovanie nákladov už pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia (článok 14 ods. 4 nariadenia o ESF).

V prípade operácií podporovaných z ESF, pri ktorých verejná podpora nepresahuje 50 000 EUR, sa teda článok 67 ods. 2a NSU uplatňuje od nadobudnutia účinnosti súhrnného nariadenia (t. j. na výzvy na predkladanie návrhov uverejnené od dátumu nadobudnutia účinnosti súhrnného nariadenia).

Má to kľúčové dôsledky v prípade, že podpora z ESF predstavuje pomoc de minimis.

Podľa článku 14 ods. 4 nariadenia o ESF sa na operácie, pri ktorých podpora predstavovala pomoc de minimis, nevzťahovala povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov. V článku 67 ods. 2a NSU sa však uvádza iba výnimka pre operácie, ktoré sú podporované v rámci štátnej pomoci, ktorá nepredstavuje pomoc de minimis . Znamená to, že na operácie podporované z ESF, pri ktorých verejná podpora pred 2. augustom 2018 nepresahovala 50 000 EUR a od 2. augusta 2018 nepresahuje 100 000 EUR a táto podpora predstavuje pomoc de minimis, sa už vzťahuje povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov. Možnosť odložiť uplatňovanie článku 67 ods. 2a NSU napokon nemožno použiť v prípade operácií v rámci ESF s verejnou podporou nepresahujúcou 50 000 EUR v súlade s článkom 152 ods. 7 posledným pododsekom NSU.

V prípade operácií a projektov vybraných na základe výziev na predkladanie návrhov uverejnených pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia sa uplatňuje článok 14 ods. 4 nariadenia o ESF. Operácie podporované z ESF, ktorým sa poskytuje verejná podpora (nepresahujúca 50 000 EUR), podliehajú povinnosti používať zjednodušené vykazovanie nákladov, ale na operácie, ktorým sa poskytuje podpora predstavujúca štátnu pomoc vrátane pomoci de minimis, sa táto povinnosť nevzťahuje.

Iné dôsledky súhrnného nariadenia Spoločná podpora z ESF a EFRR V prípade, že operácia je podporovaná z ESF aj z EFRR a táto operácia je vybraná na základe výzvy na predkladanie návrhov uverejnenej pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia: pri určovaní dosiahnutia prahovej hodnoty z hľadiska povinnosti používať zjednodušené vykazovanie nákladov sa nezohľadňuje podpora z EFRR, ale iba podpora z ESF, ako aj zodpovedajúca národná verejná podpora. Povinnosti používať zjednodušené vykazovanie nákladov podlieha iba časť operácie podporovaná z ESF (a zodpovedajúca národná verejná podpora), keďže článok 14 ods. 4 nariadenia o ESF sa vzťahoval iba na ESF a neexistovalo žiadne ustanovenie, podľa ktorého by sa pri podpore takejto operácie z EFRR muselo uplatňovať zjednodušené vykazovanie nákladov. Pri operáciách a projektoch na základe výziev na predkladanie návrhov uverejnených po nadobudnutí účinnosti súhrnného nariadenia sa pri výpočte výšky verejnej podpory zohľadňuje podpora z ESF aj z EFRR, pokiaľ riadiaci orgán (alebo monitorovací výbor programov EÚS) nevyužije prechodné ustanovenia. Krížové financovanie V prípadoch krížového financovania v súlade s článkom 98 ods. 2 NSU, napríklad pri operáciách podporovaných z ESF, t. j. keď sa ESF používa aj na poskytovanie podpory vo vzťahu k oprávneným výdavkom oprávneným v rámci EFRR, sa pri určovaní toho, či sa na sumu verejnej podpory vzťahuje povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov, berie do úvahy celá suma podpory z ESF, ako aj zodpovedajúca národná verejná podpora (keďže ide o verejnú podporu operácie, ktorá sa nepodporuje z EFRR, ale len z ESF). Operácie a projekty na základe výziev na predkladanie návrhov uverejnených pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia sa musia posúdiť z hľadiska článku 14 ods. 4 nariadenia o ESF (16). Hoci sa pri určovaní toho, či sa na operáciu vzťahuje povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov podľa tohto ustanovenia, berie do úvahy celá suma poskytnutá z ESF, ako aj zodpovedajúce národné verejné finančné prostriedky, táto povinnosť sa uplatňuje iba na časť podpory, na ktorú sa vzťahujú pravidlá ESF, takže na časť podpory, ktorá podlieha pravidlám platným pre EFRR, sa povinnosť používať zjednodušené vykazovanie nákladov nevzťahuje. V prípade operácií a projektov podporovaných na základe výzvy na predkladanie návrhov uverejnenej po nadobudnutí účinnosti súhrnného nariadenia sa povinné používanie zjednodušeného vykazovania nákladov vzťahuje aj na časť podpory podliehajúcu pravidlám platným pre EFRR, ak riadiaci orgán (alebo monitorovací výbor v prípade programov EÚS) neuplatnil prechodné ustanovenia uvedené v článku 152 ods. 7 NSU.

2.3. Kombinácia možností

2.3.1. Všeobecné zásady

V článku 67 ods. 1 NSU sa pre riadiaci orgán zavádza možnosť vybrať si medzi piatimi možnosťami, pokiaľ ide o riadenie grantov a podmienečne vratných finančných príspevkov spolufinancovaných z EŠIF.

V súlade s článkom 67 ods. 3 NSU možno tieto možnosti kombinovať iba v ďalej uvedených prípadoch, aby sa predišlo akémukoľvek dvojitému financovaniu rovnakých výdavkov:

1. musia sa vzťahovať na rôzne kategórie oprávnených nákladov, alebo

2. musia sa použiť na rôzne projekty v rámci rovnakej operácie, alebo

3. sa musia použiť na za sebou nasledujúce fázy operácie.

2.3.2. Príklady kombinácií

Príklad 1: Financovanie rôznych projektov, ktoré sú súčasťou tej istej operácie (ESF) Príklad operácie, ktorá zahŕňa projekt odbornej prípravy pre nezamestnaných mladých ľudí a nadväzujúci seminár pre potenciálnych zamestnávateľov v regióne: Náklady na odbornú prípravu by sa mohli vyplácať na základe štandardných stupníc jednotkových nákladov (napríklad vo výške 1 000 EUR/deň odbornej prípravy). Seminár by sa vyplatil prostredníctvom jednorazových platieb. Vzhľadom na to, že existujú dva rôzne projekty, ktoré sú súčasťou rovnakej operácie, neexistuje riziko dvojitého financovania, keďže náklady na každý projekt sú jasne oddelené.

Príklad 2: Po sebe nasledujúce fázy operácie (ESF) – v súlade s článkom 67 ods. 3 NSU Príklad už začatej operácie riadenej na základe skutočných nákladov, ktorú riadiaci orgán zamýšľa aj naďalej riadiť na základe zjednodušených nákladov. Bude potrebné jasne vymedziť dve fázy. Prvá fáza by sa mohla vypočítať na základe skutočných nákladov do určitého dátumu. Druhá fáza, ktorá sa týka budúcich výdavkov, by sa mohla vypočítať na základe štandardných stupníc jednotkových nákladov za predpokladu, že jednotkový náklad nezahŕňa žiadne z predtým podporených výdavkov. Ak sa takáto možnosť uplatňuje, mala by sa týkať všetkých prijímateľov v rovnakej situácii (transparentnosť a rovnaké zaobchádzanie). Mohlo by to spôsobiť určité administratívne zaťaženie, pretože ak sa tento postup nepredvídal, je potrebné zmeniť dokument, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory. Orgány členského štátu musia zrozumiteľne vypracovať podrobný opis operácie za každú fázu. Operácia by sa mala rozdeliť aspoň na dve odlišné, identifikovateľné finančné a v ideálnom prípade fyzické etapy alebo etapy vývoja zodpovedajúce príslušným fázam. Je to potrebné preto, aby sa zabezpečila transparentná implementácia a transparentné monitorovanie a aby sa uľahčili kontroly.

Príklad 3: Rôzne kategórie oprávnených nákladov (ESF) Príklad kurzu odbornej prípravy, v prípade ktorého sa kombinuje: — štandardná stupnica jednotkových nákladov na mzdy školiteľov, napr. 450 EUR/deň, — skutočné náklady: prenájom miestnosti = 800 EUR/mesiac podľa nájomnej zmluvy počas 12 mesiacov, — paušálna sadzba pre nepriame náklady, napríklad vo výške 10 % priamych nákladov. Ak bolo odôvodnených 200 dní školiteľov, na konci odbornej prípravy sa vyplatí grant na tomto základe: Priame náklady (typ 1 (17)): — mzdy školiteľov 200 dní × 450 EUR = 90 000 EUR — miestnosť na odbornú prípravu: 12 mesiacov × 800 EUR = 9 600 EUR — medzisúčet priamych nákladov: 99 600 EUR Nepriame náklady (typ 2): 10 % priamych nákladov = 10 % × 99 600 EUR = 9 960 EUR Oprávnené výdavky: (90 000 EUR + 9 600 EUR) +9 960 EUR = 109 560 EUR V tomto prípade ide o rôzne kategórie nákladov: mzdy školiteľov, náklady na prenájom miestnosti, nepriame náklady. S cieľom uistiť sa, že nedôjde k dvojitému financovaniu, však orgány musia zabezpečiť, aby sa štandardná stupnica jednotkových nákladov nevzťahovala na žiadne náklady na prenájom miestnosti ani na nepriame náklady (napríklad platy administratívnych zamestnancov alebo účtovníka). To isté platí aj pre vymedzenie nepriamych nákladov, ktoré by sa nemali vzťahovať na náklady pokryté štandardnými stupnicami jednotkových nákladov ani na skutočné náklady na prenájom miestnosti. Ak existuje riziko prekrývania alebo nie je možné preukázať, že nedochádza k prekrývaniu, riadiaci orgán bude musieť zvoliť vhodnejšiu možnosť, aby sa predišlo akémukoľvek dvojitému financovaniu alebo jeho riziku.

2.4. Verejné obstarávanie a použitie zjednodušeného vykazovania nákladov

2.4.1. Použitie zjednodušeného vykazovania nákladov v prípade verejného obstarávania

V článku 67 ods. 4 prvej vete NSU sa stanovuje, že ak operáciu vymedzenú v článku 2 bode 9 NSU alebo projekt, ktoré tvoria súčasť operácie (ktorá sama osebe je podporovaná v podobe grantu alebo podmienečne vratného finančného príspevku), implementuje prijímateľ výhradne prostredníctvom verejného obstarávania prác, tovarov alebo služieb, zjednodušené vykazovanie nákladov použiť nemožno. V článku 67 ods. 4 druhej vete sa však stanovuje, že ak sa verejné obstarávanie v rámci operácie alebo projektu, ktoré tvoria časť operácie, obmedzuje na určité kategórie nákladov, zjednodušené vykazovanie nákladov sa môže uplatniť „na celú operáciu alebo projekt, ktoré tvoria časť operácie“. Táto veta sa zaviedla súhrnným nariadením v záujme objasnenia predchádzajúceho textu článku 67 ods. 4 NSU. Objasňuje sa v nej, že v prípadoch, keď sa v rámci projektu alebo operácie časť tovaru alebo služieb zabezpečovala externe prostredníctvom verejného obstarávania, možno na výpočet všetkých nákladov na operáciu vrátane nákladov, na ktoré sa vzťahovalo verejné obstarávanie, použiť zjednodušené vykazovanie nákladov.

Operácie podliehajúce verejným zákazkám Komisia považuje za operácie implementované prostredníctvom zadávania verejných zákaziek v súlade so smernicou 2004/18/ES (vrátane jej príloh), smernicou 2009/81/ES a smernicou 2014/24/EÚ, ktorou sa zrušila smernica 2004/18/ES, alebo prostredníctvom zadávania verejných zákaziek pod prahovými hodnotami uvedených smerníc.

To, či sa operácia alebo projekt implementuje výhradne prostredníctvom verejného obstarávania alebo nie, závisí od rozsahu operácie alebo projektu vymedzeného členskými štátmi.

V záujme posúdenia tejto otázky je potrebné vymedziť projekty predstavujúce operáciu na najnižšej možnej úrovni. Ak sa verejné obstarávanie vzťahuje na všetky kategórie nákladov na projekt, zjednodušené vykazovanie nákladov na daný projekt použiť nemožno.

V niektorých prípadoch by prijímateľ mohol zabezpečiť externe prostredníctvom verejného obstarávania takmer celú operáciu alebo projekt alebo ich veľkú väčšinu, pričom prijímateľ by vykonával možno iba činnosti súvisiace s „riadením projektu“ alebo „komunikáciou“. V takýchto prípadoch je zrejmé, že operácia alebo projekt sa neimplementuje „výhradne“ prostredníctvom verejného obstarávania a na celý projekt alebo celú operáciu by sa mohlo uplatniť zjednodušené vykazovanie nákladov. V praxi by však v prípade, keď sa väčšina projektu implementuje prostredníctvom verejného obstarávania, navrhnutie zjednodušeného vykazovania nákladov pre kategórie nákladov, na ktoré sa vzťahuje obstarávanie, nemuselo predstavovať efektívne využitie zdrojov, keďže na väčšinu nákladov sa už vzťahuje obstarávanie. Hoci sa to neodporúča, je úlohou riadiacich orgánov posúdiť, či sa majú pre celý projekt, ktorý sa neimplementuje výhradne prostredníctvom verejného obstarávania, použiť zjednodušené náklady.

Príklad (ESF): Verejným službám zamestnanosti (ďalej len „prijímateľ“) sa pridelí grant vo výške 20 000 000 EUR, aby počas obdobia dvoch rokov organizovali reintegráciu 5 000 dlhodobo nezamestnaných osôb (ďalej len „operácia“): táto operácia sa bude implementovať prostredníctvom viacerých projektov: ide o projekty prispôsobenej podpory v hodnote 7 000 000 EUR implementované interne, projekty odbornej prípravy v hodnote 5 000 000 EUR implementované interne prijímateľom a zabezpečované externe výhradne prostredníctvom verejných zákaziek, čo sa týka zvyšnej časti (8 000 000 EUR). Keďže prijímateľom je verejný subjekt, inštitúcie odbornej prípravy na externe zabezpečované projekty budú musieť byť vyberané výhradne prostredníctvom postupov verejného obstarávania a pri týchto projektoch, ktoré tvoria súčasť operácie, nebude možné použiť zjednodušené vykazovanie nákladov. Zjednodušené vykazovanie nákladov možno použiť iba vo vzťahu k sume 12 000 000 EUR. Pokiaľ ide o projekty odbornej prípravy, ktoré prijímateľ implementuje vlastnými prostriedkami, je prijateľné, aby niektoré výdavkové položky boli zabezpečované externe prostredníctvom verejného obstarávania a zahrnuté pod zjednodušené vykazovanie nákladov (externí odborníci, upratovacie služby atď.).

Príklad (EFRR): Obec dostane grant v maximálnej výške 1 000 000 EUR oprávnených nákladov na výstavbu cesty. Na tento účel musí obec zadať verejnú zákazku na uskutočnenie stavebných prác s predpokladanou hodnotou 700 000 EUR. Okrem toho obci vznikajú určité súvisiace náklady vo výške 300 000 EUR (vyvlastnenia, náklady na právne spory (18), monitorovanie pokroku na mieste, environmentálne štúdie vykonané prostredníctvom vlastných zamestnancov, kampane, skúšky na účely kolaudácie cestnej komunikácie atď.). Zjednodušené náklady (napr. nepriame náklady na základe paušálnej sadzby) možno uplatniť v prípade sumy 300 000 EUR priamych nákladov a pod podmienkou, že tieto náklady sú oprávnené na základe ustanovení daného štátu a Únie.

Príklad (EFRR): Prijímateľ (obec) dostane grant v maximálnej výške 1 000 000 EUR oprávnených nákladov na výstavbu cesty.

V súvislosti s touto operáciou, ktorá nie je predmetom verejného obstarávania v plnom rozsahu, sa riadiaci orgán na výpočet nepriamych nákladov rozhodne uplatniť článok 68 prvý odsek písm. b) NSU. Riadiaci orgán však chce zmierniť vplyv využívania externých zamestnancov na úroveň nepriamych nákladov. Rozhodne sa vylúčiť priame náklady na externých zamestnancov z priamych nákladov na zamestnancov, na ktoré sa uplatňuje paušálna sadzba.

Návrh rozpočtu na operáciu je takýto:

Projekt 1: práce (postup verejného obstarávania) 700 000 EUR Projekt 2: ostatné náklady: 298 500 EUR Priame náklady na zamestnancov 50 000 EUR z toho priame náklady na externých zamestnancov 10 000 EUR Ostatné priame náklady 242 500 EUR Nepriame náklady (priame náklady na zamestnancov – priame náklady na externých zamestnancov) × 15 % = 40 000 EUR × 15 % = 6 000 EUR Celkové deklarované náklady 998 500 EUR

Keď sa operácie implementujú prostredníctvom postupov verejného obstarávania, cena v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania je už vo svojej podstate jednotkovým nákladom alebo jednorazovou platbou, ktoré predstavujú základ platieb prijímateľa dodávateľovi. Na účely článku 67 NSU však náklady určené a uhradené zo strany prijímateľa na základe súm stanovených prostredníctvom postupov verejného obstarávania predstavujú skutočné náklady skutočne vynaložené a zaplatené v zmysle článku 67 ods. 1 písm. a) NSU (19).

Príklad (ESF): Ak prijímateľ implementuje kurz odbornej prípravy prostredníctvom verejného obstarávania, je možné, že vo výzve na predkladanie ponúk požiada uchádzačov, aby svoju cenovú ponuku predložili na účastníka odbornej prípravy, ktorý získa osvedčenie na konci kurzu. Podmienky zmluvy preto môžu byť: jeden účastník odbornej prípravy s osvedčením = 1 000 EUR. Ak na konci kurzu získa osvedčenie 10 účastníkov odbornej prípravy, prijímateľ môže riadiacemu orgánu deklarovať oprávnené výdavky vo výške 10 000 EUR. Táto suma 10 000 EUR sa bude považovať za sumu založenú na skutočných nákladoch. Preto bude kontrola alebo audit týchto výdavkov pozostávať z kontroly postupu verejného obstarávania a dodržiavania podmienok zmluvy (v tomto príklade toho, že existuje dôkaz, že na každý zaplatený jednotkový náklad existuje účastník odbornej prípravy s osvedčením). Súvisiace náklady na odbornú prípravu (prenájom priestorov, náklady na zamestnancov...) sa kontrolovať nebudú, keďže podľa zmluvy sa náklady na tomto základe nerefundujú.

2.4.2. Použitie paušálnej sadzby na výpočet priamych nákladov na zamestnancov v rámci operácií implementovaných prostredníctvom verejného obstarávania

Ako sa uvádza v článku 68a NSU, pri výpočte priamych nákladov na zamestnancov určitej operácie pomocou paušálnej sadzby až do výšky 20 % priamych nákladov okrem nákladov na zamestnancov sa nepožaduje, aby sa vykonal výpočet na určenie metodiky, ak operácia nezahŕňa verejné zákazky na uskutočnenie stavebných prác, ktorých hodnota presahuje prahovú hodnotu stanovenú v článku 4 písm. a) smernice 2014/24/EÚ. Znamená to, že ak sa na priame náklady na operáciu hoci len čiastočne vzťahuje takáto verejná zákazka na uskutočnenie stavebných prác, ktorej hodnota presahuje prahovú hodnotu stanovenú v článku 4 písm. a) smernice 2014/24/EÚ, použitie paušálnej sadzby vo výške 20 % vymedzenej v nariadení je možné, ale bude si vyžadovať stanovenie metodiky na určenie uplatniteľnej sadzby.

2.5. Zlučiteľnosť zjednodušeného vykazovania nákladov s pravidlami štátnej pomoci

Malo by sa zdôrazniť, že pravidlá štátnej pomoci stanovené v zmluve majú všeobecnú platnosť. Okrem toho podľa článku 6 NSU musia byť operácie v súlade s uplatniteľným právom Únie a vnútroštátnym právom týkajúcim sa jeho uplatňovania. To zahŕňa súlad s pravidlami štátnej pomoci. Z toho dôvodu vždy, keď financovanie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, musia byť uvedené pravidlá splnené pri výpočte a správe zjednodušeného vykazovania nákladov, ako sa stanovuje v článku 67 NSU. Riadiace orgány preto musia zabezpečiť, aby boli kategórie nákladov, v prípade ktorých sa stanovuje zjednodušené vykazovanie nákladov, oprávnené podľa pravidiel EŠIF, ako aj podľa pravidiel štátnej pomoci. Takisto musia zabezpečiť, aby sa dodržiavala maximálna intenzita pomoci stanovená v pravidlách štátnej pomoci.

V nariadeniach o skupinových výnimkách, teda vo všeobecnom nariadení Komisie (EÚ) č. 651/2014 (20) o skupinových výnimkách (GBER), v nariadení o skupinových výnimkách v sektore poľnohospodárstva (EÚ) č. 702/2014 (ABER) a v nariadení o skupinových výnimkách v sektore rybárstva (EÚ) č. 1388/2014 (FBER), sa stanovujú výnimky z povinnosti členských štátov oznámiť schémy pomoci a pomoc ad hoc pri splnení podmienok, ktoré sa v nich stanovujú.

Treba však poznamenať, že pravidlá štátnej pomoci sa nevzťahujú na každú podporu poskytnutú subjektmi verejného sektora. V prvom rade by sa malo posúdiť, či sa podpora poskytnutá operácii považuje za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Viac informácií o pojme štátna pomoc možno nájsť v oznámení Komisie (21), v ktorom sa objasňuje, ako Komisia chápe článok 107 ods. 1 zmluvy v zmysle výkladu Súdneho dvora a Všeobecného súdu. Zohľadniť by sa mali aj ustanovenia nariadení (22) o pomoci de minimis. Pomoc, ktorá predstavuje pomoc de minimis, nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 zmluvy. V prípade, že operácia financovaná z EŠIF patrí do rozsahu pôsobnosti príslušného nariadenia o pomoci de minimis, príspevok z EŠIF teda nepredstavuje štátnu pomoc. V prípade pomoci de minimis preto nie je potrebné posudzovať súlad s pravidlami štátnej pomoci, ale iba súlad s pravidlami, ktoré sa týkajú EŠIF a podmienok, na základe ktorých sa podpora považuje za pomoc de minimis.

V záujme toho, aby sa pri operácii mohlo využiť príslušné nariadenie o pomoci de minimis, musia byť splnené podmienky (stanovené v danom nariadení):

1. poskytnutá pomoc patrí do rozsahu pôsobnosti článku 1 príslušného nariadenia o pomoci de minimis;

2. poskytnutá pomoc je v súlade so stropmi stanovenými v článku 3 príslušného nariadenia o pomoci de minimis;

3. poskytnutá pomoc je v súlade s požiadavkami na výpočet ekvivalentu hrubého grantu stanovenými v článku 4 príslušného nariadenia o pomoci de minimis;

4. poskytnutá pomoc je v súlade s pravidlami kumulácie stanovenými v článku 5 príslušného nariadenia o pomoci de minimis;

5. poskytnutá pomoc je v súlade s požiadavkou na monitorovanie stanovenou v článku 6 príslušného nariadenia o pomoci de minimis.

2.5.1. Zlučiteľnosť zjednodušeného vykazovania nákladov so všeobecným nariadením o skupinových výnimkách a s nariadením o skupinových výnimkách v sektore poľnohospodárstva

Súčasťou kontroly súladu operácií v rámci EŠIF s GBER alebo ABER by mali byť tieto kroky:

— Oprávnenosť nákladov podľa GBER alebo ABER a pravidiel EŠIF Po prvé, keď chce riadiaci orgán poskytnúť podporu, ktorá sa považuje za štátnu pomoc, podmienky na poskytnutie pomoci by sa mali skontrolovať podľa príslušného ustanovenia o kategórii pomoci/výnimke v rámci GBER alebo ABER. Riadiaci orgán by mal potom overiť, či sú v rámci tejto kategórie pomoci plánované náklady na operáciu oprávnené, a to na základe príslušných ustanovení o výnimke v rámci GBER alebo ABER, ako aj pravidiel EŠIF. V tejto súvislosti sa v článku 7 ods. 1 GBER a článku 7 ods. 1 ABER, oboch v znení nariadenia (EÚ) 2017/1084 zo 14. júna 2017, umožňuje výpočet oprávnených nákladov podľa GBER a ABER v súlade so zjednodušeným vykazovaním nákladov stanoveným v NSU za predpokladu, že operácia je aspoň čiastočne financovaná z niektorého fondu Únie, takže je možné použiť uvedené zjednodušené vykazovanie nákladov, a že predmetná kategória nákladov je oprávnená podľa výnimky v príslušnom nariadení GBER alebo ABER. Znamená to, že ak bolo zjednodušené vykazovanie nákladov stanovené v súlade s NSU alebo so špecifickými nariadeniami pre jednotlivé fondy, táto suma sa bude spravidla používať na účely kontroly súladu s pravidlami štátnej pomoci, ak je daná kategória nákladov ako taká oprávnená podľa pravidiel štátnej pomoci a ak pomoc spĺňa všetky podmienky podľa GBER alebo ABER. Ak sa používa zjednodušené vykazovanie nákladov, kategórie nákladov vypočítané na základe zjednodušeného vykazovania nákladov by sa mali identifikovať v metodike použitej na zistenie sumy zjednodušených nákladov. Ak sa používa zjednodušené vykazovanie nákladov vymedzené v NSU alebo v iných špecifických pravidlách pre jednotlivé fondy, mal by to zabezpečiť riadiaci orgán pri vydávaní výziev na predkladanie návrhov, pokiaľ ide o operácie, ktoré by mohli podliehať pravidlám štátnej pomoci, a to stanovením kategórií nákladov na danú operáciu, ktoré sa budú financovať z EŠIF a ktoré takisto sú v súlade s GBER alebo ABER. V dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory operácie, by sa malo ďalej uviesť, ktoré kategórie nákladov na danú operáciu sa považujú za oprávnené. Na účely kontroly toho, či sú nepriame náklady (v kontexte EŠIF) oprávnené podľa GBER, je potrebné poznamenať, že nepriame náklady budú často predstavovať prevádzkové náklady vymedzené v článku 2 ods. 39 GBER („Prevádzkové náklady zahŕňajú náklady, ako napr. náklady na personál, materiál, zmluvné služby, komunikácie, energiu, údržbu, nájom a administratívu“). Ak sú teda prevádzkové náklady oprávnené podľa GBER, takisto to znamená, že nepriame náklady možno v kontexte EŠIF považovať za náklady oprávnené podľa GBER. Pokiaľ ide o paušálnu sadzbu 40 % (článok 68b ods. 1 NSU), v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory, by sa mali jasne uviesť kategórie nákladov, na ktoré sa týchto 40 % vzťahuje.

— Overovanie maximálnej intenzity pomoci Ak sa v súlade s ustanoveniami článkov 67, 68, 68a a 68b NSU alebo príslušnými ustanoveniami v špecifických nariadeniach pre jednotlivé fondy stanoví zjednodušené vykazovanie nákladov, túto sumu možno použiť na účely kontroly súladu s GBER alebo ABER, a to aj pokiaľ ide o intenzitu pomoci. Podobne ako v prípade postupu, ktorý by sa mal uplatniť pri používaní skutočných nákladov podľa GBER (alebo ABER), sumu vyplývajúcu z metodiky použitej na výpočet pri zjednodušenom vykazovaní nákladov možno použiť na overenie súladu s maximálnou intenzitou pomoci v rámci príslušnej kategórie štátnej pomoci. Vzhľadom na to, že použitá metodika musí byť v súlade so správnym finančným riadením, riadiace orgány musia použiť primeraný a obozretný predpoklad s cieľom zabezpečiť, aby zjednodušené náklady spoľahlivo zastupovali skutočné náklady. Tým sa umožní, aby sa suma stanovená v rámci zjednodušeného vykazovania nákladov použila na uľahčenie preukázania súladu s maximálnou intenzitou pomoci, maximálnymi výškami pomoci alebo stropmi vymedzujúcimi notifikačnú povinnosť podľa GBER alebo ABER. Metodika bude predmetom auditu v záujme zabezpečenia toho, aby bola v súlade s uplatniteľnými pravidlami EŠIF a štátnej pomoci. Príklad nájdete v prílohe II.

2.6. Používanie zjednodušeného vykazovania nákladov v prípade operácií generujúcich čistý príjem

Zjednodušené vykazovanie nákladov predstavuje spôsob výpočtu nákladov, teda „stranu výdavkov“ operácie. Preto by teoreticky používanie zjednodušeného vykazovania nákladov malo byť nezávislé od toho, či operácia generuje príjmy alebo nie. V záujme zachovania vplyvu zjednodušenia sa však prostredníctvom NSU zavádza určité osobitné pravidlo týkajúce sa operácie generujúcej príjmy s použitím jednorazových platieb alebo štandardných stupníc jednotkových nákladov.

2.6.1. Operácie generujúce čistý príjem po dokončení (článok 61 NSU)

Článok 61 NSU sa uplatňuje na operácie, ktoré generujú čistý príjem:

a) iba po dokončení alebo

b) počas implementácie a po dokončení.

V súlade s článkom 61 ods. 7 písm. f) NSU sa na operácie generujúce čistý príjem po dokončení, pri ktorých sa použili jednorazové platby alebo štandardné stupnice jednotkových nákladov, článok 61 ods. 1 až 6 NSU nevzťahuje. Pri operáciách generujúcich čistý príjem počas implementácie a po dokončení, t. j. keď sa uplatňuje článok 61 NSU, sa v súlade s článkom 61 ods. 7 písm. f) NSU čistý príjem nemusí zohľadňovať v prípade operácií, pri ktorých má verejná podpora formu jednorazových platieb alebo štandardných stupníc jednotkových nákladov. V prípade použitia paušálnych súm by sa mal čistý príjem generovaný operáciou určiť vopred a odpočítať od oprávnených výdavkov na projekt.

2.6.2. Operácie generujúce čistý príjem počas implementácie, na ktoré sa nevzťahuje článok 61 ods. 1 až 6 NSU (23)

Pokiaľ ide o jednorazové platby alebo štandardné stupnice jednotkových nákladov používané pri operáciách generujúcich čistý príjem počas implementácie, tento čistý príjem sa nemusí odpočítať z oprávnených výdavkov, pokiaľ sa vzal do úvahy ex ante pri výpočte jednorazovej platby alebo štandardnej stupnice jednotkových nákladov [podľa článku 65 ods. 8 písm. f) NSU].

Ak sa čisté príjmy nevzali do úvahy ex ante pri výpočte jednorazových platieb alebo štandardných stupníc jednotkových nákladov, potom sa oprávnené výdavky spolufinancované z EŠIF musia znížiť o čistý príjem generovaný počas implementácie, a to najneskôr v čase, keď prijímateľ predloží žiadosť o záverečnú platbu, pro rata k oprávnenej a neoprávnenej časti nákladov (článok 65 ods. 8 druhý pododsek NSU).

Ak sa zvolí paušálne financovanie, akýkoľvek čistý príjem, ktorý sa nezohľadnil v čase schvaľovania operácie a bol priamo vygenerovaný počas implementácie operácie, sa musí odpočítať z oprávnených výdavkov spolufinancovaných z EŠIF (po uplatnení paušálnej sadzby), a to najneskôr v čase, keď prijímateľ predloží žiadosť o záverečnú platbu, pro rata k oprávnenej a neoprávnenej časti nákladov (článok 65 ods. 8 druhý pododsek NSU).

Príklad (ESF) Organizuje sa konferencia na podporu podnikania. Prijímateľ predloží návrh rozpočtu, v ktorom sa uvádza, že celkové oprávnené náklady by mali byť vo výške 70 000 EUR. Na konferenciu sa bude vyberať vstupné vo výške 3 EUR. Organizátor očakáva, že príde 200 návštevníkov. Očakávané vygenerované príjmy sú 3 EUR × 200 = 600 EUR. Konferencia má veľký úspech a počet návštevníkov presiahne očakávania (300 osôb). Keďže táto operácia sa spolufinancuje iba z ESF a čistý príjem nie je generovaný po dokončení, článok 61 NSU sa neuplatňuje, pretože čistý príjem sa negeneruje po dokončení. Článok 65 ods. 8 NSU sa však uplatňuje. — Možnosť 1: generovaný príjem sa zoberie do úvahy ex ante Jednorazová platba sa stanoví tak, že ak sa konferencia uskutoční, celkové oprávnené náklady na operáciu budú 70 000 EUR – 600 EUR = 69 400 EUR. Verejná podpora tejto operácie má formu jednorazovej platby a príjem sa zobral do úvahy pri stanovení jednorazovej platby. Skutočný počet návštevníkov nemá vplyv na oprávnenú sumu (jednorazovú platbu). Na účely audítorského záznamu bude potrebný dôkaz o uskutočnení tejto konferencie a cena vstupenky. — Možnosť 2: generovaný príjem sa zoberie do úvahy ex ante, ale podmienky sa počas implementácie zmenia Jednorazová platba sa stanoví tak, že ak sa konferencia uskutoční, celkové oprávnené náklady na operáciu budú 70 000 EUR – 600 EUR = 69 400 EUR. Verejná podpora tejto operácie má formu jednorazovej platby a príjem sa zobral do úvahy pri stanovení jednorazovej platby. Organizátor sa však nakoniec rozhodne stanoviť cenu vstupného vo výške 5 EUR namiesto 3 EUR. V tomto prípade by sa rozdiel vo financovaní mal odpočítať [(5 EUR × 300) – 600 EUR = 900 EUR]. Celkové oprávnené náklady budú 69 400 EUR – 900 EUR = 68 500 EUR. — Možnosť 3: generovaný príjem sa nezoberie do úvahy ex ante Jednorazová platba sa stanoví tak, že ak sa konferencia uskutoční, celkové oprávnené náklady na operáciu budú 70 000 EUR. Verejná podpora tejto operácie má formu jednorazovej platby a príjem sa pri stanovení jednorazovej platby nevzal do úvahy. Keď bude prijímateľ žiadať o refundáciu (70 000 EUR), bude musieť poskytnúť dôkaz o tom, že konferencia sa uskutočnila. Takisto bude potrebné, aby odpočítal skutočný príjem vygenerovaný počas implementácie (3 EUR × 300 = 900 EUR). V tomto prípade bude jednorazová platba predstavovať 70 000 EUR – 900 EUR = 69 100 EUR.

2.7. Špecifické informácie pre EFRR a ESF: krížové financovanie

2.7.1. Deklarovanie opatrení, na ktoré sa vzťahuje článok 98 ods. 2 NSU, v súvislosti so zjednodušeným vykazovaním nákladov

Podľa článku 98 ods. 2 NSU sa v prípade, keď sa z EFRR alebo ESF poskytuje podpora na časť operácie, ktorej náklady sú oprávnené na podporu z iného fondu (ďalej len „krížové financovanie“), uplatňujú na danú časť operácie pravidlá (24) daného iného fondu. Krížové financovanie sa môže použiť najviac do výšky 10 % finančných prostriedkov Únie pre každú prioritnú os.

S výnimkou paušálnych sadzieb možno vo vzťahu k výdavkom oprávneným v rámci jedného alebo druhého fondu použiť jedno zjednodušené vykazovanie nákladov.

Uplatňovanie zjednodušeného vykazovania nákladov si naďalej vyžaduje, aby členské štáty dodržiavali strop 10 % pre každú prioritnú os (podľa fondu a kategórie regiónu, ak je to relevantné). „Krížovo financovaná“ suma by sa mala zaznamenať a monitorovať za každú operáciu na základe údajov používaných na vymedzenie zjednodušeného vykazovania nákladov.

Konkrétne v súvislosti s paušálnym financovaním v prípadoch krížového financovania by sa na každú časť operácie patriacu pod ESF a EFRR mali uplatňovať samostatné paušálne sadzby. Na časť patriacu pod ESF sa bude uplatňovať paušálna sadzba pre ESF pre podobné operácie a na časť patriacu pod EFRR sa bude uplatňovať paušálna sadzba pre EFRR pre podobné operácie. Použitie priemeru týchto dvoch sadzieb nie je možné, pretože výdavky sa musia dať sledovať, aby sa zabezpečilo dodržiavanie celkového stropu krížového financovania vo výške 10 %. Ak pri druhom fonde neexistuje sadzba pre podobný typ operácie (napríklad preto, že toto pravidlo sa na druhý fond neuplatňuje (25) alebo z toho dôvodu, že neexistujú podobné operácie financované z druhého fondu), riadiaci orgán musí rozhodnúť o uplatniteľnej sadzbe podľa všeobecných právnych zásad stanovených v článku 67 ods. 5 a článku 68 prvom odseku NSU.

2.7.2. Príklady

Príklad krížového financovania z ESF a EFRR s jednotkovými nákladmi alebo jednorazovými platbami Ak v prípade operácie v rámci ESF štandardná stupnica vo výške 6 EUR/hod. × účastník odbornej prípravy zahŕňa nákup infraštruktúry vo výške 0,50 EUR/hod. oprávnený v rámci EFRR, krížovo financovaná suma bude 0,50 EUR × počet realizovaných „hodín × účastník odbornej prípravy“. Rovnaká zásada sa uplatňuje na jednorazové platby: ak návrh podrobného rozpočtu obsahuje nejaké „krížovo financované výdavky“, budú sa účtovať a monitorovať osobitne. Napríklad v rámci jednorazovej platby 20 000 EUR financovanej prostredníctvom programu ESF predstavujú výdavky patriace pod EFRR sumu 5 000 EUR. Na konci operácie bude krížovo financovanou sumou suma vymedzená ex ante (5 000 EUR z 20 000 EUR) alebo nula, ak sa grant nevyplatí, pretože vopred vymedzený výstup sa nedosiahol. Binárna zásada týkajúca sa jednorazových platieb sa bude uplatňovať aj na krížovo financované výdavky, ak nebude zmiernená stanovením čiastkových cieľov.

Príklad krížového financovania z ESF a EFRR s paušálnym financovaním V prípade paušálnej sadzby pre nepriame náklady bude krížovo financovanou sumou suma „krížovo financovaných priamych nákladov“ pripočítaná k nepriamym nákladom vypočítaným na základe paušálnej sadzby uplatniteľnej na tieto „krížovo financované priame náklady“. Napríklad v rámci operácie v hodnote 15 000 EUR financovanej z programu EFRR priame náklady patriace pod ESF predstavujú 3 000 EUR a nepriame náklady sa vypočítajú ako 10 % priamych nákladov (300 EUR). Krížovo financovaná suma by teda bola 3 300 EUR. Ak by sa na konci operácie priame náklady znížili, krížovo financovaná suma (a to aj na nepriame náklady) by sa znížila podľa rovnakého vzorca.

2.8. Špecifické pravidlá pre EPFRV a EÚS

Špecificky pre EPFRV

Pozrite si prílohu III k týmto usmerneniam, kde nájdete zoznam opatrení EPFRV, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti zjednodušeného vykazovania nákladov.

Špecificky pre EÚS Špecifické pravidlá týkajúce sa oprávnenosti výdavkov pre programy spolupráce, pokiaľ ide o náklady na zamestnancov, kancelárske a administratívne výdavky, cestovné náklady a náklady na ubytovanie, náklady na externé odborné znalosti a služby a výdavky na vybavenie sú stanovené na úrovni EÚ. Bez toho, aby boli dotknuté pravidlá oprávnenosti stanovené v NSU, v nariadení o EÚS a v osobitných pravidlách oprávnenosti pre program spolupráce, monitorovací výbor stanoví dodatočné pravidlá týkajúce sa oprávnenosti výdavkov pre program spolupráce ako celok. V záležitostiach, na ktoré sa nevzťahujú uvedené pravidlá, sa uplatňujú vnútroštátne pravidlá členského štátu, v ktorom vznikli výdavky.

KAPITOLA 3

Typy zjednodušeného vykazovania nákladov

3.1. Paušálne financovanie

V prípade paušálneho financovania sa špecifické kategórie oprávnených nákladov, ktoré sú vopred jasne určené, vypočítajú uplatnením percentuálneho podielu, ktorý sa určí ex ante, na jednu inú kategóriu alebo viacero iných kategórií oprávnených nákladov.

3.1.1. Vymedzenie kategórií nákladov

V prípade systému paušálneho financovania existujú maximálne tri typy kategórií nákladov:

— typ 1: kategórie oprávnených nákladov, na základe ktorých sa uplatní paušálna sadzba s cieľom vypočítať oprávnené sumy,

— typ 2: kategórie oprávnených nákladov, ktoré sa vypočítajú s použitím paušálnej sadzby,

— typ 3: ak je to relevantné, ostatné kategórie oprávnených nákladov: táto sadzba sa na ne neuplatňuje a nie sú vypočítané s použitím paušálnej sadzby.

Pri použití systému paušálneho financovania musí riadiaci orgán vymedziť kategórie nákladov, ktoré patria do jednotlivých typov: každá kategória výdavkov je jasne zahrnutá do jedného – a iba jedného – z troch uvedených typov. Upozorňujeme, že v niektorých prípadoch jeden typ môže byť vymedzený ako opak iného typu alebo iných typov [napríklad v systéme, kde existujú len priame (typ 1) a nepriame náklady (typ 2), by nepriame náklady mohli byť považované za všetky oprávnené náklady, ktoré nie sú priame oprávnené náklady].

NSU neobsahuje žiadne obmedzenie týkajúce sa kategórií oprávnených nákladov, ktoré by sa mohli použiť na paušálne financovanie. Hlavným cieľom využívania paušálnych sadzieb by však malo byť zjednodušenie a zníženie miery chybovosti. Preto sú paušálne sadzby najvhodnejšie v prípade nákladov, ktoré sú pomerne nízke a ktorých overovanie je nákladné.

Ak sa operácia (26) vzťahuje na viac než jeden projekt, paušálna sadzba sa môže uplatňovať na úrovni projektu za predpokladu, že sú činnosti a náklady v rámci jednotlivých projektov jasne odlíšené.

3.1.2. Osobitné systémy paušálneho financovania na výpočet kategórií nákladov, ktoré sú opísané v NSU a špecifických nariadeniach pre jednotlivé fondy

Určité osobitné systémy paušálneho financovania sa vymedzujú na legislatívnej úrovni. Väčšinu z nich možno použiť bez toho, aby sa od riadiaceho orgánu vyžadovalo stanovenie metódy výpočtu na určenie uplatniteľnej sadzby. Tieto paušálne sadzby sa stanovujú v článkoch 68 [s výnimkou písmena a), ak nie je k dispozícii žiadna národná metóda pre podobné operácie], 68a a 68b. Podľa týchto ustanovení sa paušálna sadzba uplatňuje na určitú kategóriu nákladov (priame náklady, priame náklady iné ako náklady na zamestnancov alebo priame náklady na zamestnancov) s cieľom vypočítať iné kategórie nákladov (nepriame náklady, priame náklady na zamestnancov a zostávajúce oprávnené náklady na operáciu).

Použitie ktoréhokoľvek z uvedených systémov si vyžaduje, aby riadiaci orgán (alebo monitorovací výbor v prípade programu EÚS) vymedzil kategórie nákladov, na ktoré sa vzťahuje paušálna sadzba, t. j. priame a nepriame náklady a priame náklady na zamestnancov. Členské štáty v plnej miere zodpovedajú za to, aby vymedzili jednotlivé kategórie nákladov dôsledným, jednoznačným a nediskriminačným spôsobom. Toto má osobitný význam z hľadiska vymedzenia priamych nákladov na zamestnancov, na ktoré sa uplatňuje paušálna sadzba pre ostatné náklady.

Malo by sa to jasne stanoviť v národných pravidlách oprávnenosti alebo pravidlách programu v prípade programov EÚS.

Ako všeobecné usmernenie sa uvádza toto vymedzenie:

— priame náklady sú náklady, ktoré priamo súvisia s implementáciou operácie alebo projektu, pričom možno preukázať priame prepojenie s touto konkrétnou operáciou alebo týmto konkrétnym projektom,

— nepriame náklady sú naopak zvyčajne také náklady, ktoré nie sú alebo nemôžu byť priamo prepojené s implementáciou predmetnej operácie. Do takýchto nákladov by sa mohli zahrnúť administratívne výdavky, pri ktorých je ťažké presne určiť sumu, ktorú možno priradiť ku konkrétnej operácii alebo ku konkrétnemu projektu (typické administratívne výdavky a výdavky na zamestnancov, ako napríklad: náklady na riadenie, výdavky spojené s náborom pracovníkov, náklady na účtovnícke alebo upratovacie práce atď.; výdavky na telefón, vodu alebo elektrickú energiu atď.),

— náklady na zamestnancov (27) sa vymedzujú v národných pravidlách a bežne ide o náklady vyplývajúce z dohody medzi zamestnávateľom a zamestnancom alebo zo zmlúv o poskytnutí služby, pokiaľ ide o externých zamestnancov (za predpokladu, že tieto náklady sú jasne identifikovateľné). Ak napríklad prijímateľ uzavrie zmluvu na poskytnutie služby s externým školiteľom na svoje interné školenia, vo faktúre sa musia identifikovať jednotlivé typy nákladov. Plat školiteľa sa bude považovať za náklady na externých zamestnancov. Ak sa náklady na zamestnancov v prípade školiteľa nedajú identifikovať ako kategória odlíšená od iných kategórií nákladov, napríklad od učebných materiálov, nemôžu sa použiť ako základ pre paušálne sadzby, napríklad paušálnu sadzbu vo výške 40 % stanovenú v článku 68b ods. 1 NSU. Náklady na zamestnancov sa vymedzujú v národných pravidlách a bežne zahŕňajú celkovú odmenu vrátane vecných dávok v súlade s kolektívnymi zmluvami zaplatenú osobám za prácu súvisiacu s operáciou. Zahŕňajú aj dane a príspevky zamestnancov na sociálne zabezpečenie (prvý a druhý pilier, tretí pilier, iba ak je to stanovené v kolektívnej zmluve alebo v pracovnej zmluve), ako aj povinné a dobrovoľné sociálne príspevky zamestnávateľa. Náklady na zamestnancov môžu byť priamymi alebo nepriamymi nákladmi v závislosti od analýzy v jednotlivých prípadoch.

Na účely uplatňovania paušálnych sadzieb podľa článku 68 prvého odseku písm. b) a článku 68b ods. 1 NSU (alebo inej paušálnej sadzby stanovenej riadiacim orgánom na základe článku 67 ods. 5 NSU, ktorá sa má uplatniť na priame náklady na zamestnancov) teda možno celkovú hodnotu odmeny, ako sa vymedzuje v národných pravidlách, považovať za náklady na zamestnancov, keďže predstavuje skutočnú odmenu za prácu danej osoby v rámci operácie, a mala by sa teda brať do úvahy pri určení iných typov nákladov na operáciu (ktoré sa počítajú uplatnením paušálnej sadzby na priame náklady na zamestnancov). To platí aj v prípadoch, keď sa plat (čiastočne) refunduje alebo financuje tretími stranami (napr. ak bol priamy zamestnanec prijatý s dotáciou za prijatie, paušálna sadzba sa uplatňuje na celkovú hodnotu odmeny, aj keď jej časť platí tretia strana).

Cestovné náklady sa však za náklady na zamestnancov nepovažujú s výnimkou výdavkov na dochádzku na pracovisko, ak sa v národných pravidlách určuje, že sú súčasťou hrubých nákladov na zamestnancov. Za náklady na zamestnancov sa nepovažujú ani príspevky alebo platy vyplatené v prospech účastníkov operácií v rámci ESF.

3.1.2.1. Metódy výpočtu nepriamych nákladov

V článku 68 prvom odseku NSU sa stanovuje, že ak implementácia operácie vedie k vzniku nepriamych nákladov, možno ich vypočítať na základe jednej z paušálnych sadzieb uvedených v písm. a), b) a c). Použitie týchto paušálnych sadzieb na výpočet nepriamych nákladov je nepovinné, takže riadiaci orgán môže rozhodnúť, či sa použijú tieto paušálne sadzby, skutočné náklady alebo iné zjednodušené vykazovanie nákladov stanovené na základe článku 67 ods. 5 NSU (nepriame náklady možno napríklad zahrnúť do jednorazovej platby alebo jednotkového nákladu určeného na základe jednej z metód stanovených v článku 67 ods. 5 NSU).

— V písmene a) sa stanovuje všeobecný systém paušálneho financovania nepriamych nákladov so sadzbou až do výšky 25 % oprávnených priamych nákladov. Cieľom tohto ustanovenia je zaviesť strop sumy nepriamych nákladov, ktorú možno vypočítať na základe paušálnej sadzby. Na rozdiel od prípadu v článku 68 prvom odseku písm. b) NSU musí byť sadzba, ktorá sa má použiť, odôvodnená na základe jednej z metód výpočtu podľa článku 67 ods. 5 písm. a) alebo c) NSU (t. j. spravodlivej, nestrannej a overiteľnej metódy výpočtu alebo metódy uplatňovanej v prípade grantových schém financovaných výlučne členským štátom pri podobnom type operácie). Tento systém je pružný. Mohol by byť založený: — iba na dvoch typoch nákladov – typ 1: priame náklady, typ 2: nepriame náklady alebo — na troch typoch nákladov: typ 1: „obmedzené“ priame náklady (t. j. podkategória priamych nákladov), typ 2: nepriame náklady vypočítané na základe typu 1 a typ 3: priame náklady iné ako „obmedzené“ (typ 1). Je napríklad možné stanoviť paušálnu sadzbu, ktorá sa bude uplatňovať na oprávnené priame náklady na zamestnancov (čo je podkategória oprávnených priamych nákladov). Táto paušálna sadzba uplatnená na oprávnené priame náklady na zamestnancov môže byť vyššia ako sadzba 15 % stanovená v článku 68 prvom odseku písm. b) NSU za podmienky, že táto paušálna sadzba nie je vyššia ako 25 % oprávnených priamych nákladov [aby sa dodržal strop stanovený v článku 68 prvom odseku písm. a) NSU]. Preto bez ohľadu na to, akú podkategóriu/podkategórie priamych nákladov riadiaci orgán použije na stanovenie paušálnej sadzby na výpočet nepriamych nákladov, vždy bude musieť skontrolovať, či daná suma (t. j. suma vypočítaná na základe danej paušálnej sadzby) nie je vyššia ako 25 % oprávnených priamych nákladov.

— V písmene b) sa na výpočet nepriamych nákladov zavádza paušálna sadzba až do výšky 15 % priamych nákladov na zamestnancov. Túto paušálnu sadzbu môžu riadiace orgány použiť priamo bez akéhokoľvek zdôvodnenia. Je to príklad systému, ktorý bude mať tri kategórie nákladov: (typ 1) priame náklady na zamestnancov, (typ 2) nepriame náklady, (typ 3) priame náklady okrem nákladov na zamestnancov (pozri príklad v prílohe I),

— Podľa písmena c) možno použiť paušálnu sadzbu z existujúcich schém nepriamych nákladov používaných v politikách Únie, akými sú schémy používané v rámci programu Horizont 2020, nástroja LIFE atď. V článkoch 20 a 21 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) č. 480/2014 z 3. marca 2014 (28) sa stanovujú doplnkové ustanovenia, pokiaľ ide o paušálne sadzby uplatniteľné v prípade metód nepriamych nákladov uplatňovaných v iných politikách Únie a rozsah ich uplatňovania na EŠIF (pozri oddiel 4.4).

3.1.2.2. Paušálna sadzba na určenie priamych nákladov na zamestnancov

V článku 68a ods. 1 NSU sa stanovuje, že priame náklady na zamestnancov určitej operácie možno vypočítať na základe paušálnej sadzby až do výšky 20 % priamych nákladov okrem nákladov na zamestnancov tejto operácie. Znamená to, že na základe paušálnej sadzby (uplatnenej na priame náklady okrem nákladov na zamestnancov) možno vypočítať iba priame náklady na zamestnancov, a to bez existencie požiadavky, aby členský štát vykonal výpočet na určenie uplatniteľnej sadzby.

Ak sú však súčasťou priamych nákladov na danú operáciu verejné zákazky na uskutočnenie stavebných prác, ktoré presahujú prahovú hodnotu stanovenú v článku 4 písm. a) smernice 2014/24/EÚ, uplatnenie uvedenej paušálnej sadzby si vyžaduje vykonanie výpočtu na určenie uplatniteľnej sadzby.

Priame náklady na zamestnancov určené týmto spôsobom môžu predstavovať základ na uplatnenie paušálnej sadzby podľa článku 68 prvého odseku písm. b) NSU (paušálnej sadzby až do výšky 15 % oprávnených priamych nákladov na zamestnancov na výpočet nepriamych nákladov). Naopak priame náklady na zamestnancov vypočítané na základe tejto paušálnej sadzby nemôžu predstavovať základ paušálnej sadzby podľa článku 68b ods. 1 NSU (paušálnej sadzby až do výšky 40 % oprávnených priamych nákladov na zamestnancov na výpočet zostávajúcich oprávnených nákladov na operáciu), pozri článok 68b ods. 2 NSU.

Použitie tejto paušálnej sadzby na výpočet priamych nákladov na zamestnancov je voliteľné, takže sa riadiaci orgán môže rozhodnúť, či použije túto paušálnu sadzbu, skutočné náklady alebo iný typ zjednodušeného vykazovania nákladov stanovený na základe článku 67 ods. 5 NSU.

3.1.2.3. Paušálna sadzba na určenie všetkých ostatných nákladov na operáciu iných ako priame náklady na zamestnancov

V článku 68b ods. 1 NSU sa stanovuje, že sa priame náklady na zamestnancov môžu použiť na výpočet všetkých ostatných zostávajúcich oprávnených nákladov na operáciu, a to na základe paušálnej sadzby až do výšky 40 % oprávnených priamych nákladov na zamestnancov. K „všetkým ostatným zostávajúcim oprávneným nákladom“ na operáciu patria všetky ostatné oprávnené priame náklady (s výnimkou priamych nákladov na zamestnancov), nepriame náklady a v prípade EFRR, ESF a EPFRV náklady uvedené v článku 68b ods. 1 druhom pododseku NSU.

— Zostávajúce oprávnené náklady a príspevky a platy vyplatené účastníkom Článok 68b zavedený súhrnným nariadením vychádza z článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF (predtým, ako bolo zmenené súhrnným nariadením), v ktorom sa táto paušálna sadzba už stanovovala v prípade operácií podporovaných z ESF. Súhrnným nariadením sa používanie tejto paušálnej sadzby rozširuje na všetky EŠIF. Medzi týmito dvoma ustanoveniami je však významný rozdiel. V článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF sa neuvádzala výnimka pre platy a príspevky vyplatené účastníkom. Preto sa považovali za súčasť „zostávajúcich oprávnených nákladov na operácie“. To znamená, že podľa článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF sa prijímateľom neumožňovalo deklarovať platy a príspevky vyplatené účastníkom navyše popri nákladoch vypočítaných na základe paušálnej sadzby a priamych nákladoch na zamestnancov. Tým sa stalo použitie článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF neatraktívne, keďže uplatnenie paušálnej sadzby vo výške 40 % na oprávnené priame náklady na zamestnancov by často nepostačovalo na pokrytie nákladov na príspevky a platby vyplatené účastníkom. V súhrnnom nariadení sa teda okrem rozšírenia tejto paušálnej sadzby na všetky EŠIF umožňuje aj to, aby sa v prípade operácií implementovaných v rámci ESF, EFRR alebo EPFRV platy a príspevky vyplatené účastníkom považovali za dodatočné oprávnené náklady, ktoré nie sú zahrnuté v paušálnej sadzbe (článok 68b ods. 1 druhý pododsek NSU). Znamená to, že po nadobudnutí účinnosti súhrnného nariadenia takéto platy [teda (mesačné) hrubé platy zamestnancov] a príspevky (napríklad dávky v nezamestnanosti, nie príspevky na živobytie ani príspevky za cestu) možno uplatniť navyše popri priamych nákladoch na zamestnancov a paušálnej sadzbe uplatnenej na operácie s využitím článku 68b ods. 1 NSU. Treba poznamenať, že „príspevky a platy vyplatené účastníkom“ nezahŕňajú len platy a príspevky vyplatené zo strany prijímateľa, ale aj prípady, keď tieto platy a príspevky vypláca tretia strana, ak sa považujú za oprávnený náklad. Pri ESF ide napríklad o prípad, keď spĺňajú podmienky stanovené v článku 13 ods. 5 nariadenia o ESF (29).

— Použitie paušálnej sadzby vo výške 40 % Týmto ustanovením sa riadiacemu orgánu umožňuje použiť paušálnu sadzbu až do výšky 40 % bez požiadavky vykonať výpočet na určenie uplatniteľnej sadzby. Znamená to, že riadiaci orgán môže použiť akúkoľvek sadzbu, ktorá nie je vyššia ako 40 %, bez povinnosti odôvodniť ju. Toto nemá vplyv na potrebu zabezpečiť rovnaké zaobchádzanie s prijímateľmi. Riadiaci orgán však môže určiť vyššiu sadzbu ako 40 % na základe jednej z metód stanovených v článku 67 ods. 5 NSU (t. j. mimo rozsahu pôsobnosti článku 68b). Napokon ako sa vysvetľuje v oddiele 3.1.2.2, v súlade s článkom 68b ods. 2 túto paušálnu sadzbu až do výšky 40 % nemožno v operácii použiť, ak sa celkové priame náklady na zamestnancov danej operácie počítajú na základe paušálnej sadzby (napríklad paušálnej sadzby podľa článku 68a ods. 1 NSU).

Príklad Odhadované náklady na kurz odbornej prípravy: Celkové priame náklady 55 000 Priame náklady na zamestnancov 30 000 Náklady na priestory 4 000 Cestovné náklady 5 000 Strava 1 000 Informovanie/propagácia 5 000 Príspevky vyplatené účastníkom odbornej prípravy zo strany verejnými službami zamestnanosti 10 000 Celkové nepriame náklady 5 000 Nepriame náklady na zamestnancov 4 000 Elektrická energia, telefón 1 000 Riadiaci orgán sa môže rozhodnúť uplatniť na tento projekt článok 68b ods. 1 NSU. V tomto prípade dohoda o grante bude mať ako limit (maximálne alokované rozpočtové prostriedky): priame náklady na zamestnancov: 30 000 EUR ostatné náklady: 30 000 × 40 % = 12 000 EUR Keďže príspevky vyplatené účastníkovi odbornej prípravy verejnými službami zamestnanosti možno deklarovať popri priamych nákladoch na zamestnancov a paušálnej sadzbe, celkové oprávnené náklady by boli: celkové náklady: 30 000 + 12 000 + 10 000 = 52 000 EUR

3.1.2.4. Odôvodnenie paušálnych sadzieb stanovených v NSU

Paušálne sadzby uvedené v článku 68 prvom odseku písm. b), článku 68b ods. 1 a článku 68a ods. 1 NSU umožňujú, aby sa sadzba „až do“ výšky stanovenej v príslušnom článku použila bez potreby toho, aby členský štát vykonal výpočet na určenie danej sadzby. To znamená, že riadiaci orgán môže použiť akúkoľvek sadzbu až do výšky uvedenej v príslušnom článku a nebude musieť odôvodňovať, prečo túto sadzbu zvolil, aj keď je nižšia ako sadzba vymedzená v nariadení. Ak sa zvolí nižšia sadzba, nevyžaduje sa vykonanie výpočtu.

Pri rozhodovaní o paušálnej sadzbe, ktorá sa má uplatniť, sa musí dodržiavať zásada rovnakého zaobchádzania s prijímateľmi.

3.1.2.5. Časové uplatňovanie

Zmeny článku 68 NSU zavedené súhrnným nariadením a nové články 68a a 68b NSU sa uplatňujú od nadobudnutia účinnosti nariadenia, teda od 2. augusta 2018 (30).

Tieto ustanovenia možno použiť v prípade operácií, v ktorých ešte potenciálni prijímatelia neboli vybraní (t. j. výzva stále prebieha alebo sa uverejňuje nová výzva). Keďže týmito ustanoveniami sa prináša viac výhod prijímateľom, môžu sa použiť aj v prípade operácií, ktoré sa už implementujú, ak sú splnené tieto kumulatívne podmienky:

— podmienky podpory (na základe nových ustanovení) sú stanovené do budúcnosti, teda pre budúcu implementáciu operácie,

— dodržiava sa zásada rovnakého zaobchádzania s prijímateľmi,

— ak v prípade operácií, ktoré sa už implementujú, prijímateľ súhlasí so zmenou podmienok a s refundáciou na základe zjednodušeného vykazovania nákladov,

— možno jasne odlíšiť obdobie refundácie na základe skutočných nákladov (alebo predchádzajúcich ustanovení, ktoré sa týkali zjednodušeného vykazovania nákladov) a obdobie na základe zjednodušeného vykazovania nákladov zavedeného súhrnným nariadením. Ak sa napríklad zavedie paušálna sadzba vo výške 15 % pre nepriame náklady na základe oprávnených priamych nákladov na zamestnancov [článok 68 prvý odsek písm. b) NSU], malo by sa určiť, že od určitého dátumu („dátum x“, najskôr 2. augusta 2018) sa budú nepriame náklady počítať a refundovať na základe danej paušálnej sadzby, t. j. táto paušálna sadzba pre nepriame náklady sa bude uplatňovať na všetky náklady na zamestnancov, ktoré vznikli od rovnakého dátumu („dátumu x“). Rovnaká zásada platí pre paušálnu sadzbu vo výške 40 % stanovenú v článku 68b ods. 1 NSU, a to aj pre možnosť deklarovať príspevky a platy vyplatené účastníkom. Napríklad v prípade operácií v rámci ESF, ktoré dostali podporu na základe článku 14 ods. 2 nariadenia o ESF pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia, by bolo možné deklarovať ako dodatočné oprávnené náklady iba príspevky a platy vyplatené účastníkom od „dátumu x“.

Príklad Riadiaci orgán chce vypočítať všetky zostávajúce oprávnené náklady na operáciu uplatnením paušálnej sadzby na oprávnené priame náklady na zamestnancov operácie vo výške 150 000 EUR. V súlade s článkom 68b ods. 1 NSU sa riadiaci orgán rozhodne uplatniť sadzbu vo výške 35 %. Znamená to, že celkové oprávnené náklady na operáciu budú 150 000 EUR + (150 000 EUR × 0,35) = 202 500 EUR.

Príklad (EŠIF): Miestny rozvoj vedený komunitou Riadiaci orgán na základe skúseností z minulosti odhadol typický podiel prevádzkových nákladov a oživenia danej miestnej akčnej skupiny (ďalej len „MAS“)) v porovnaní s výdavkami, ktoré vznikli pri implementácii miestnych operácií v rámci stratégie miestneho rozvoja vedeného komunitou a pri príprave a implementácii činností spolupráce MAS. Hoci podpora z EŠIF na prevádzkové náklady a náklady na oživenie podľa článku 35 ods. 2 NSU nemôže presiahnuť strop 25 % celkových verejných výdavkov, ktoré vznikli v rámci stratégie miestneho rozvoja vedeného komunitou, zo skúseností vyplýva, že tento percentuálny podiel je v skutočnosti vo väčšine prípadov nižší. Riadiaci orgán stanoví paušálnu sadzbu vo výške 17 % nákladov na implementáciu [na základe spravodlivej, nestrannej a overiteľnej metódy v súlade s článkom 67 ods. 1 písm. d) a článkom 67 ods. 5 písm. a) NSU, nie však v súlade s článkom 68 prvým odsekom písm. a) NSU, keďže uvedená paušálna sadzba podľa článku 35 ods. 2 NSU sa nevzťahuje iba na nepriame náklady], pokiaľ ide o výdavky, ktoré vznikli pri implementácii operácií v rámci stratégie miestneho rozvoja vedeného komunitou a príprave a implementácii činností spolupráce MAS, s cieľom pokryť tieto náklady: — prevádzkové náklady [operačné náklady, náklady na zamestnancov, náklady na odbornú prípravu, náklady súvisiace so vzťahmi s verejnosťou, finančné náklady, náklady spojené s monitorovaním a hodnotením stratégie, pozri článok 35 ods. 1 písm. d) NSU], — náklady spojené s oživením stratégie miestneho rozvoja vedeného komunitou [v záujme uľahčenia výmeny medzi zainteresovanými stranami s cieľom poskytovať informácie, propagovať stratégiu a podporovať potenciálnych prijímateľov na účely rozvoja operácií a prípravy žiadostí, pozri článok 35 ods. 1 písm. e) NSU]. Ak je teda rozpočet alokovaný pre MAS na implementáciu operácií v rámci stratégie miestneho rozvoja vedeného komunitou a prípravu a implementáciu činností spolupráce MAS na obdobie 2014 – 2020 vo výške 1,5 milióna EUR (typ 1), maximálny rozpočet zodpovedajúci prevádzkovým nákladom a nákladom na oživenie by bol 1,5 milióna EUR × 17 % = 255 000 EUR (typ 2). V dôsledku toho celkové rozpočtové prostriedky alokované pre MAS predstavujú 1,755 milióna EUR. Vo fáze implementácie to znamená, že vždy, keď si prijímateľ uplatní nárok na refundáciu výdavkov, ktoré boli vynaložené na projekt, MAS bude takisto môcť uplatniť nárok na 17 % tejto sumy na svoje prevádzkové náklady a náklady na oživenie. Ak sú napríklad výdavky vynaložené na projekt 1 000 EUR (typ 1), MAS môže riadiacemu orgánu deklarovať 1 000 EUR × 17 % = 170 EUR (typ 2) na svoje prevádzkové náklady a náklady na oživenie. MAS nemusí poskytnúť doklady, pokiaľ ide o jej prevádzkové náklady a náklady na oživenie deklarované na základe paušálnej sadzby, ale metodika na určenie 17 % musí byť overiteľná. Je potrebné poznamenať, že paušálna sadzba sa môže stanoviť osobitne len pre prevádzkové náklady alebo len pre náklady na oživenie. Poznámka: Upozorňujeme, že podobne ako v uvedenom príklade metodika stanovenia paušálnej sadzby nemusí byť nevyhnutne rovnaká ako metodika uplatnená pri stanovení maximálneho stropu 25 %. Bez ohľadu na to, aká metodika sa na stanovenie paušálnej sadzby použije, musia sa však dodržať ustanovenia týkajúce sa maximálneho stropu prevádzkových nákladov a oživenia stanoveného v článku 35 ods. 2 NSU.

3.2. Štandardné stupnice jednotkových nákladov

3.2.1. Všeobecné zásady

V prípade štandardných stupníc jednotkových nákladov sa všetky oprávnené náklady na operáciu alebo ich časť vypočítajú na základe kvantifikovaných činností, vstupov, výstupov alebo výsledkov vynásobených štandardnými stupnicami jednotkových nákladov stanovenými vopred. Táto možnosť sa môže použiť na akýkoľvek typ operácie, projektu alebo časti projektu, keď je možné vymedziť množstvá vzťahujúce sa na činnosť a štandardné stupnice jednotkových nákladov. Štandardné stupnice jednotkových nákladov sa zvyčajne uplatňujú na ľahko identifikovateľné množstvá.

Jednotkové náklady môžu byť založené na procese, pričom cieľom je pokryť skutočné náklady na uskutočnenie operácie na základe čo najlepšej aproximácie. Môžu byť takisto založené na výsledku (outcome) [výstupe (output) alebo výsledku (result)/cieli (deliverable)] alebo vymedzené tak na základe procesu, ako aj výsledku (outcome). Pri rôznych činnostiach v rámci operácie sa navyše môžu vymedziť rôzne jednotkové náklady.

Riadiace orgány by mali pri rozhodovaní sa medzi jednotkovými nákladmi založenými na procese a na výsledku (outcome) vziať do úvahy audítorský záznam.

Príklad (ESF) a) Založené na procese: Pokiaľ ide o 1 000 hodín pokročilej odbornej prípravy v oblasti IT pre 20 účastníkov odbornej prípravy, oprávnené náklady sa môžu vypočítať na základe nákladov na hodinu odbornej prípravy × počet hodín účastníkov odbornej prípravy. Náklady na hodinu vopred stanovil riadiaci orgán a tieto sú uvedené v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory. Napríklad za predpokladu, že riadiaci orgán stanoví náklady na odbornú prípravu vo výške 7 EUR na hodinu odbornej prípravy na účastníka odbornej prípravy, maximálna výška grantu alokovaná na projekt by bola obmedzená na 1 000 hodín × 20 účastníkov odbornej prípravy × 7 EUR na hodinu na účastníka odbornej prípravy = 140 000 EUR. Na konci operácie budú konečné oprávnené náklady stanovené na základe skutočného počtu hodín na každého účastníka odbornej prípravy (ktoré by mohli zahŕňať určitú odôvodnenú neprítomnosť) podľa skutočnej účasti účastníkov odbornej prípravy a uskutočnených kurzov. Stále budú potrebné presné prezenčné listiny účastníkov odbornej prípravy s podrobným uvedením činností odbornej prípravy a s osvedčením skutočnej prítomnosti účastníkov odbornej prípravy. Ak sa napokon na odbornej príprave zúčastní len 18 osôb, pričom 6 z nich absolvuje 900 hodín, 5 z nich 950 hodín, 5 z nich 980 hodín a zvyšní dvaja 1 000 hodín, celkový počet hodín × počet účastníkov odbornej prípravy sa rovná: 900 × 6 + 950 × 5 + 980 × 5 + 1 000 × 2 = 17 050 hodín odbornej prípravy × počet účastníkov odbornej prípravy. Oprávnené výdavky budú predstavovať: 17 050 hodín odbornej prípravy × 7 EUR = 119 350 EUR. b) Založené na výsledku: Pokročilá odborná príprava v oblasti IT trvá 1 000 hodín a skladá sa z 5 modulov po 200 hodín. Na stanovenie celkových nákladov na uskutočnenie tejto odbornej prípravy v oblasti IT pre 25 účastníkov sa použila spravodlivá, nestranná a overiteľná metodika podľa článku 67 ods. 5 písm. a) NSU. Celkové náklady vo výške 140 000 EUR sa potom pripísali úspešným účastníkom. Pri zohľadnení miery neúspešnosti z minulosti na úrovni 20 % (teda neúspešní piati účastníci) by náklady na účastníka a úspešne dokončený modul predstavovali 140 000 EUR/20 účastníkov/5 modulov = 1 400 EUR (jednotkový náklad na účastníka na úspešne dokončený modul). Audítorský záznam by predstavoval dokument preukazujúci oprávnenosť účastníka a osvedčenie o úspešne dokončenom module alebo dokončenom kurze. Nevyžadovali by sa žiadne časové výkazy.

Príklad (založené na výstupe, EFRR): Prijímateľ, ktorým je regionálna komora, organizuje poradenské služby pre MSP v regióne. Túto službu poskytujú poradcovia regionálnej komory. Na základe účtov „poradenského“ oddelenia komory v minulosti sa deň poradenstva odhaduje na 350 EUR/deň. Pomoc sa vypočíta na základe tohto vzorca: počet dní × 350 EUR. Stále budú potrebné presné časové výkazy s údajmi o poradenskej činnosti a prítomnosti poradcov.

Príklad (založené na výsledku, ESF): Program pomoci pri hľadaní pracovného miesta trvajúci 6 mesiacov (ďalej len „operácia“) by sa mohol financovať na základe štandardných stupníc jednotkových nákladov (napríklad vo výške 2 000 EUR/osoba) na každého z 20 účastníkov operácie, ktorý si nájde prácu a zotrvá v nej vopred stanovené obdobie, napríklad šesť mesiacov. Pri stanovení jednotkových nákladov vo výške 2 000 EUR na úspešného účastníka sa zohľadnili náklady na všetkých účastníkov. Suma preto pokrýva aj výdavky na neúspešných účastníkov.

Výpočet maximálnej výšky grantu alokovanej na túto operáciu: 20 osôb × 2 000 EUR/umiestnenie = 40 000 EUR.

Konečné oprávnené náklady sú vypočítané na základe skutočného výstupu operácie: ak by sa na trhu práce umiestnilo iba 17 osôb a na pracovných miestach by zotrvali požadované obdobie, konečné oprávnené náklady, na základe ktorých sa vyplatí prijímateľovi grant, by boli 17 × 2 000 EUR = 34 000 EUR.

Príklad (založené na výstupe, EPFRV): Investície do rozvoja lesných oblastí a zlepšenia životaschopnosti lesov [článok 21 nariadenia (EÚ) č. 1305/2013]

Správca lesov dostane podporu na zalesňovanie a údržbu 3 hektárov lesa na 7 rokov. Náklady (zalesňovanie a údržba) boli vymedzené vopred riadiacim orgánom v závislosti od typu lesov. Táto metodika je súčasťou programu rozvoja vidieka. Jednotkové náklady sú: 2 000 EUR/ha na vytvorenie lesa a 600 EUR/ha v prvom roku a 500 EUR/ha v ďalších rokoch, pokiaľ ide o údržbu.

Celkové oprávnené náklady by teda boli:

3 ha × 2 000 EUR/ha + 3 ha × 600 EUR/ha + (3 ha × 500 EUR/ha) × 6 rokov = 16 800 EUR

Príklad (založené na procese, ENRF): zber údajov (náklady na plavidlá)

Denné sadzby za využívanie plavidiel sa vypočítajú na základe údajov z minulosti (priemery z minulých rokov). Počet dní pridelených na projekt sa potom preukáže lodným denníkom.

3.2.2. Náklady na zamestnancov vypočítané na základe hodinovej sadzby (článok 68a ods. 2 až 4 NSU)

Výpočet hodinovej sadzby

V článku 68a ods. 2 až 4 NSU sa stanovuje osobitná metóda výpočtu nákladov na zamestnancov (31). V súlade s týmto článkom možno náklady na zamestnancov určiť výpočtom hodinovej sadzby, ktorá sa vypočíta takto:

Pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia sa už táto metóda na výpočet nákladov na zamestnancov stanovovala v článku 68 ods. 2 NSU. Súhrnným nariadením sa však zaviedli ďalšie zmeny tohto ustanovenia (teraz sú presunuté do nového článku 68a ods. 2 až 4 NSU) s cieľom objasniť jeho uplatňovanie a umožniť jeho využitie v prípade osôb pracujúcich na čiastočný úväzok.

Uvedené vypočítané náklady na zamestnancov sa týkajú implementácie operácie. „Implementácia operácie“ sa musí chápať tak, že sa vzťahuje na všetky kroky operácie. Zámerom nie je vylúčiť niektoré náklady na zamestnancov spojené s konkrétnymi krokmi operácie.

Menovateľ, teda 1 720 hodín, predstavuje štandardný ročný „pracovný čas“, ktorý sa môže použiť priamo, bez požiadavky, aby členský štát vykonal akýkoľvek výpočet. Tento údaj vychádza z priemerného týždenného pracovného času v členských štátoch vynásobeného 52 týždňami, od ktorého sa odpočítala platená dovolenka za kalendárny rok a priemerný počet sviatkov za kalendárny rok.

Čitateľ sa však musí odôvodniť. V NSU sa uvádzajú „posledné zdokumentované hrubé ročné náklady na zamestnancov“. Hrubé náklady na zamestnancov sa však v NSU nevymedzujú. V súlade s článkom 65 ods. 1 NSU sa bude musieť v národných pravidlách oprávnenosti vymedziť, na čo sa vzťahujú hrubé ročné náklady na zamestnancov, pričom sa zohľadní zvyčajná účtovná prax (pozri oddiel 4.2.2) (32) a národné pravidlá (v národných pravidlách sa napríklad môže určiť, že súčasťou hrubých nákladov na zamestnancov sú výdavky na dochádzanie na pracovisko).

V nariadení sa uvádza výpočet hodinovej sadzby pomocou „posledných“ zdokumentovaných hrubých ročných nákladov na zamestnancov. Znamená to, že použité údaje musia byť najaktuálnejšie údaje, aké sú k dispozícii. Metóda výpočtu založená na údajoch prijímateľa z minulosti teda zvyčajne nie je relevantná. Zámerom pojmu „posledné“ v článku 68a ods. 2 NSU je zabezpečiť, aby sa použili dostatočne aktuálne údaje, z ktorých vyplývajú skutočné náklady na zamestnancov.

Hrubé ročné náklady na zamestnancov sa nemusia týkať kalendárneho alebo finančného roka (mohlo by napríklad ísť o údaje, ktoré sa týkajú obdobia od októbra 2015 do septembra 2016). Dôležité je, aby sa hrubé náklady na zamestnancov vzťahovali na úplné dvanásťmesačné obdobie. Môže ísť o dvanásťmesačné obdobie predchádzajúce koncu vykazovacieho obdobia (operácie alebo programu), dvanásť mesiacov pred uzatvorením dohody o grante alebo dvanásť mesiacov predchádzajúceho kalendárneho roka. V súlade s článkom 68a NSU sa v prípade, že nie sú k dispozícii údaje za úplné dvanásťmesačné obdobie, môžu:

— odvodiť z dostupných zdokumentovaných hrubých nákladov na zamestnancov (riadiaci orgán by napríklad mohol použiť údaje týkajúce sa zamestnanca, v prípade ktorého existujú údaje za štyri mesiace, a extrapolovať ich na ročné hrubé náklady na zamestnancov, pričom by vo vhodnom prípade zohľadnil otázky, ako sú platby za sviatky podľa zákona alebo tzv. trináste platy),

— extrapolovať z pracovnej zmluvy, pričom sa zohľadnia oprávnené sociálne príspevky zamestnávateľa a akékoľvek iné povinné platby,

— odvodiť z kolektívnych zmlúv.

Hrubé ročné náklady na zamestnancov môžu vychádzať zo skutočných nákladov na tohto zamestnanca. V prípade mesiacov s neúplnými údajmi sa môžu použiť extrapolované hodnoty s cieľom dospieť k spoľahlivej náhrade skutočných nákladov za dvanásťmesačné obdobie.

Hrubé ročné náklady na zamestnancov môžu vychádzať aj z priemerných nákladov na zamestnancov v rámci širšej skupiny zamestnancov, napríklad v tej istej triede, alebo z nejakých podobných opatrení, ktoré približne zodpovedajú úrovni nákladov na zamestnancov.

Posledné hrubé ročné náklady na zamestnancov musia byť zdokumentované: možno to urobiť prostredníctvom účtovnej závierky, mzdových výkazov, odkazu na verejne dostupné dohody alebo dokumenty atď. Nemusia byť predmetom auditu ex ante, ale musia sa dať v rámci auditu skontrolovať.

V osobitných situáciách možno sumu hodinovej sadzby stanoviť aj po začatí projektu. Možno ju určiť napríklad v prípade, keď sa do projektu zapojí zamestnanec (podpis pracovnej zmluvy alebo zmena zaradenia zamestnanca) alebo keď prijímateľ oznamuje svoje náklady riadiacemu orgánu. V tomto prípade sa však v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory, musí vymedziť aj použitie tejto metodiky.

3.2.3. Určenie oprávnených nákladov na zamestnancov pomocou vypočítanej hodinovej sadzby

Počet odpracovaných hodín sa musí určiť v súlade s pravidlami oprávnenosti príslušného operačného programu. Na výpočet a deklarovanie oprávnených nákladov na zamestnancov by sa mali použiť iba odpracované hodiny. Dovolenka za kalendárny rok je napríklad už zahrnutá vo výpočte hodinových nákladov na zamestnancov. Pracovnú neschopnosť možno deklarovať ako náklady na zamestnancov, ak súvisiace náklady znáša prijímateľ (teda vzniknú prijímateľovi). Ak náklady uhrádza tretia strana (napr. dlhodobú pracovnú neschopnosť, v prípade ktorej sa náklady uhrádzajú zo systému sociálneho zabezpečenia) alebo ak ide o neplatené voľno alebo neprítomnosť (napr. neodôvodnenú neprítomnosť), pri ktorých prijímateľovi nevznikajú žiadne náklady, zodpovedajúce neodpracované dni/hodiny by sa pri určení oprávnených nákladov na zamestnancov, ktoré možno deklarovať, zohľadňovať nemali. Dôvodom je, že v týchto prípadoch prijímateľovi nevznikajú žiadne náklady. V prípade, že vzniknú náklady na dodatočného zamestnanca, ktorý nahradí osobu počas pracovnej neschopnosti (alebo iného druhu voľna), však tieto náklady na zamestnancov sú oprávnené (takže zodpovedajúce odpracované hodiny sa berú do úvahy pri výpočte oprávnených nákladov na zamestnancov).

V súlade s článkom 68a ods. 3 NSU pri deklarovaní skutočne odpracovaných hodín ich počet nesmie presiahnuť počet hodín použitý v rámci metódy výpočtu na základe článku 68a ods. 2 NSU. Znamená to, že ak sa ako menovateľ použilo číslo 1 720, počet deklarovaných hodín nemôže presiahnuť 1 720. 1 720 hodín teda predstavuje maximálny počet hodín, ktorý možno deklarovať pri práci na operácii počas obdobia 12 mesiacov. Ak sa ako menovateľ použila pomerná časť čísla 1 720, uplatňuje sa rovnaká zásada (napr. v prípade zamestnancov so zmluvou na čiastočný úväzok vo výške 50 % by menovateľ predstavoval 860 hodín, takže v prípade dotknutých zamestnancov možno deklarovať maximálne 860 hodín. V prípade zamestnancov pridelených na viaceré operácie sa strop uplatňuje pomerne pre každú operáciu).

Ako sa osobitne uvádza v článku 68a ods. 3 druhom pododseku, uvedené sa neuplatňuje na EÚS, pokiaľ ide o prácu na operácii na čiastočný úväzok, v prípade ktorej možno hodinovú sadzbu vynásobiť počtom skutočne odpracovaných hodín a mohlo by dôjsť k prekročeniu počtu 1 720 hodín.

Keď sa používa pravidlo 1 720 hodín, výsledná suma hodinovej sadzby sa považuje za jednotkový náklad. Tento jednotkový náklad možno použiť na refundáciu výdavkov na náklady na zamestnancov alebo ho možno použiť aj na výpočet všetkých nepriamych nákladov [napr. uplatnením paušálnej sadzby vo výške 15 % v súlade s článkom 68 prvým odsekom písm. b)] alebo dokonca na výpočet všetkých ostatných zostávajúcich oprávnených nákladov (uplatnením paušálnej sadzby vo výške 40 % v súlade s článkom 68b ods. 1). Celková suma vymedzená po uplatnení takýchto paušálnych sadzieb sa takisto bude považovať za jednotkový náklad.

V prípade projektov implementovaných v priebehu niekoľkých rokov sa môže riadiaci orgán rozhodnúť, že bude aktualizovať hodinovú sadzbu pre náklady na zamestnancov, keď budú k dispozícii nové údaje, alebo bude používať rovnakú na celé obdobie implementácie. Ak je obdobie implementácie obzvlášť dlhé, osvedčeným postupom by bolo stanovenie medzistupňov, pokiaľ ide o to, kedy a ako by sa mohli náklady na zamestnancov revidovať.

3.2.4. Zamestnanci pracujúci na operácii na čiastočný úväzok s pevným časom za mesiac

V článku 68a ods. 5 NSU sa stanovuje, že ak zamestnanci pracujú na úlohe na čiastočný úväzok, ale s pevným percentuálnym podielom času za mesiac, na overenie počtu odpracovaných hodín sa nevyžaduje systém zaznamenávania pracovného času. Zamestnávateľ by však mal vystaviť doklad, v ktorom uvedie daný pevný percentuálny podiel času odpracovaného na operácii za mesiac, a tento percentuálny podiel možno použiť na výpočet oprávnených nákladov na zamestnancov. Tento percentuálny podiel možno stanoviť aj v pracovnej zmluve. Ak napríklad osoba odpracuje na projekte 60 % svojho času, oprávnené priame náklady na zamestnancov v prípade tejto osoby možno vypočítať vynásobením hrubých nákladov na zamestnancov (na základe skutočných nákladov alebo vypočítaného jednotkového nákladu) hodnotou 60 %.

3.2.5. Časové uplatňovanie

Zmeny zavedené súhrnným nariadením v metodike 1 720 hodín sa uplatňujú od dátumu nadobudnutia účinnosti nariadenia, teda od 2. augusta 2018. Riadiaci orgán ich však môže uplatňovať na prebiehajúce operácie, ak sa dodržia určité podmienky (pozri oddiel 3.1.2.5).

Príklad (EFRR): Kľúčovým prvkom určitých typov projektov zameraných na MSP v oblasti výskumu a vývoja a inovácií často bývajú náklady na zamestnancov. Možnosť uplatniť štandardnú stupnicu jednotkových nákladov je pre tieto MSP vítaným zjednodušením. Jednotkové náklady na činnosti sú v tomto prípade vyjadrené ako hodinová sadzba uplatňovaná na hodiny skutočne odpracované zamestnancami. Sú vopred vymedzené v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory a maximálna výška finančnej pomoci ako maximálny povolený počet odpracovaných hodín vynásobený jednotkovým nákladom (vypočítané náklady na zamestnancov zapojených do operácie).

Aby sa pokryli skutočné náklady na základe čo najlepšej aproximácie a aby sa zohľadnili rozdiely medzi regiónmi a pobočkami, sú náklady na štandardnú jednotku vymedzené ako hodinové náklady na zamestnancov podľa tohto vzorca:

Hodinové náklady na zamestnancov = hrubý ročný plat (vrátane zákonných odvodov) vydelený priemerným zákonným pracovným časom (zohľadňujúcim dovolenku za kalendárny rok).

Napríklad: Hodinové náklady na zamestnancov = 60 000 EUR/(1 980 hodín – 190 hodín dovolenky za kalendárny rok) = 60 000/1 790 = 33,52 EUR/hod.

Finančná pomoc poskytnutá na operáciu sa vypočíta ako hodinová sadzba vynásobená skutočným a overeným počtom odpracovaných hodín. Na to je potrebné, aby MSP uchovávali všetky doklady týkajúce sa hodín odpracovaných zamestnancami na projekte, a riadiaci orgán musí uchovávať všetky doklady odôvodňujúce hodinové náklady na zamestnancov. Zníženie overených odpracovaných hodín v zásade vedie k zníženiu konečnej sumy, ktorá sa má zaplatiť.

Iný príklad: Rovnako ako v predchádzajúcom príklade, ale hodinové náklady na zamestnancov sa zakladajú na článku 68a ods. 2 NSU.

Hodinové náklady na zamestnancov = posledný zdokumentovaný hrubý ročný plat (vrátane právnych poplatkov) vydelený 1 720 hodinami.

Napríklad: Hodinová sadzba = 60 000 EUR/1 720 hodín =60 000/1 720 = 34,88 EUR/hod.

3.3. Jednorazové platby

3.3.1. Všeobecné zásady

V prípade jednorazových platieb sa všetky oprávnené náklady alebo časť oprávnených nákladov na operáciu alebo projekt počítajú na základe vopred stanovenej sumy riadne odôvodnenej riadiacim orgánom (33), ktorá sa vypláca, ak sú dokončené vopred určené činnosti a/alebo výstupy.

Jednorazové platby môžu byť vhodné v prípade grantov, pri ktorých štandardné stupnice jednotkových nákladov nie sú vhodným riešením, napríklad na účely vypracovania súboru nástrojov, organizácie malého miestneho seminára atď.

V niektorých prípadoch by mohli byť riadiace orgány odradené od používania jednorazových platieb vzhľadom na skutočnosť, že cieľ sa zvyčajne považuje za dosiahnutý alebo nedosiahnutý, čo vedie k binárnej situácii vyplatenia alebo nevyplatenia v závislosti od úplného dosiahnutia. Toto však možno zmierniť zavedením postupného vyplácania v súvislosti s dosiahnutím určitých vopred určených čiastkových cieľov.

3.3.2. Zmeny zavedené súhrnným nariadením a časové uplatňovanie

Pred nadobudnutím účinnosti súhrnného nariadenia bolo používanie jednorazových platieb obmedzené na sumy nižšie ako 100 000 EUR verejného príspevku. V záujme uľahčenia používania jednorazových platieb sa toto obmedzenie súhrnným nariadením vypustilo. To znamená, že od nadobudnutia účinnosti súhrnného nariadenia môže riadiaci orgán stanoviť jednorazové platby, keď je verejná podpora vyššia ako 100 000 EUR.

3.3.3. Príklady jednorazových platieb

Príklad (EFRR): Skupina malých podnikov sa chce spoločne zúčastniť na obchodnom veľtrhu s cieľom podporiť miestne výrobky.

Vzhľadom na nízke náklady na operáciu sa riadiaci orgán rozhodne na výpočet verejnej podpory použiť jednorazovú platbu. V záujme toho sa skupina podnikov vyzve, aby navrhla rozpočet nákladov na prenájom stánku, jeho inštaláciu a prevádzku. Na základe tohto návrhu sa stanoví jednorazová platba vo výške 20 000 EUR. Platba prijímateľovi sa uskutoční na základe dôkazu o účasti na veľtrhu. Dokument, v ktorom sa uvádza dohodnutý rozpočet vo výške 20 000 EUR, by sa mal uchovať na účely auditu (preverenie ex ante výpočtu jednorazovej platby).

Príklad (ESF): Mimovládna organizácia, ktorá riadi služby starostlivosti o deti, žiada podporu na začatie novej činnosti. Organizácia zahrnie jednorazovú platbu do svojho návrhu prostredníctvom predloženia návrhu podrobného rozpočtu na začatie činnosti a jej pokračovanie počas obdobia jedného roka. V činnosti by sa malo nezávisle pokračovať aj po prvom roku. Jednorazová platba by napríklad pokryla výdavky spojené s platom jednej osoby zodpovednej za starostlivosť o deti počas jedného roka, odpisy nového zariadenia, náklady na propagáciu súvisiace s touto novou činnosťou a nepriame náklady súvisiace s jej riadením a náklady na účtovníctvo, vodu, elektrickú energiu, kúrenie, prenájom atď.).

Na základe návrhu podrobného rozpočtu riadiaci orgán poskytne jednorazovú platbu 47 500 EUR, ktorá pokryje všetky tieto náklady. Na konci operácie by sa táto suma mala zaplatiť mimovládnej organizácii na základe výstupu, ak sa poskytla starostlivosť zmluvnému počtu dodatočných (10) detí. Preto nie je potrebné odôvodnenie skutočných nákladov vynaložených v súvislosti s touto činnosťou.

To však znamená, že ak sa poskytla starostlivosť len deviatim deťom, oprávnené náklady sa budú rovnať nule a jednorazová platba nebude vyplatená. Na zmiernenie tejto podmienky by sa v dokumente, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory, mohol uviesť čiastkový cieľ, že ak sa starostlivosť poskytne piatim deťom, vyplatí sa polovica celkovej sumy (23 750 EUR).

Príklad (ESF): Mimovládna organizácia by chcela usporiadať miestny seminár a vypracovať súbor nástrojov týkajúci sa sociálno-ekonomického stavu rómskej komunity v regióne členského štátu. Dokument, v ktorom sa stanovujú podmienky podpory, bude obsahovať návrh podrobného rozpočtu a ciele grantu, teda 1. organizáciu seminára a 2. vypracovanie súboru nástrojov na upriamenie pozornosti zamestnávateľov v regióne na osobitné problémy, ktorým čelia Rómovia.

Vzhľadom na veľkosť a cieľ operácie (malá operácia s nákladmi, ktoré nie je možné ľahko kvantifikovať prostredníctvom štandardných stupníc jednotkových nákladov) a charakter prijímateľa (miestna mimovládna organizácia) sa riadiaci orgán rozhodne využiť možnosť jednorazovej platby.

Na účely výpočtu výšky jednorazovej platby bude riadiaci orgán vyžadovať návrh podrobného rozpo