Správa komisie o vykonávaní smernice 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva - Časť I - Súhrnná správa o celkovom pokroku - Aktualizácia za roky1999 až 2001 /* KOM/2006/0164 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 12.4.2006 KOM(2006) 164 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE O VYKONÁVANÍ SMERNICE 79/409/EHS O OCHRANE VOĽNE ŽIJÚCEHO VTÁCTVA Časť I Súhrnná správa o celkovom pokroku Aktualizácia za roky1999 až 2001 OBSAH 1. Úvod 3 1.1. Súvislosti správy 3 1.2. Podávanie správ v zmysle smernice 3 1.3. Štruktúra správy 3 2. Smernica o vtákoch 79/409/EHS 3 2.1. Ciele smernice 3 2.2. Hlavné ustanovenia smernice 4 2.2.1. Transpozícia: Nové vnútroštátne právne predpisy 4 2.2.2. Ochrana biotopov (článok 3) Pokrok pri vyhlasovaní území 5 2.2.3. Ochrana biotopov (články 3 a 4): Opatrenia prijaté v rámci chránenýchvtáčích území 5 2.2.4. Ochrana biotopov (články 3 a 4): Opatrenia vykonané mimo chránenýchvtáčích území 5 2.2.5. Všeobecný systém ochrany vtákov (článok 5) 6 2.2.6. Povolenie na predaj, prepravu a držbu vtákov (článok 6) 7 2.2.7. Využívanie druhov (článok 7) Lov 7 2.2.8. Zakázané prostriedky (článok 8) 7 2.2.9. Výnimky (článok 9) 8 2.2.10. Iné podporné opatrenia a ustanovenia: výskum (článok 10) 8 2.2.11. Introdukcia nepôvodných druhov (článok 11) 8 2.2.12. Informovanie verejnosti a budovanie kapacít 9 3. Závery 9 1. ÚVOD 1.1. Súvislosti správy Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva, tzv. „smernica o vtákoch“, prijatá v apríli 1979, bola prvým právnym predpisom EÚ určeným na dlhodobú ochranu všetkých druhov voľne žijúceho vtáctva v Európskej únii. Uvádza sa v nej 181 obzvlášť ohrozených druhov a poddruhov. Do právomoci členských štátov patrí vyhlasovanie chránených vtáčích území a najmä ochrana sťahovavých vtákov, ktoré patria k spoločnému prírodnému bohatstvu všetkých Európanov. 1.2. Podávanie správ v zmysle smernice Táto správa bola vyhotovená na základe informácií uvedených v trojročných národných správach členských štátov podľa článku 12 smernice. Vzťahuje sa na vykonávacie opatrenia v období rokov 1999 až 2001. Správa sa venuje len dôležitým zmenám v porovnaní so situáciou opísanou v dokumente „Správa o uplatňovaní smernice 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva: Aktualizácia za roky1996 až 1998“. 1.3. Štruktúra správy Táto správa má dve časti. Časť I sumarizuje pokrok krajín EÚ-15, najmä v súvislosti s hlavnými cieľmi a ustanoveniami smernice, ktorých krátky opis je tiež uvedený. Časť II obsahuje zhrnutie národných správ o vykonávacích opatreniach členských štátov za obdobie rokov 1999 až 2001 podľa článku 12 smernice. ČASŤ II správy, ktorá sa týka informácií poskytnutých členskými štátmi, bola overená orgánmi členských štátov v súlade s článkom 12 ods. 2. 2. SMERNICA O VTÁKOCH 79/409/EHS 2.1. Ciele smernice Hlavným cieľom smernice o vtákoch[1] je dlhodobá ochrana všetkých druhov voľne žijúceho vtáctva v Európskej únii. Pre štáty EÚ-15 uvádza zoznam 181 obzvlášť ohrozených druhov a poddruhov (príloha I). Do právomoci členských štátov patrí vyhlasovanie chránených vtáčích území a najmä ochrana sťahovavých vtákov, ktoré patria k spoločnému prírodnému bohatstvu všetkých Európanov. 2.2. Hlavné ustanovenia smernice V článku 1 smernice o vtákoch sa ustanovuje všeobecný systém ochrany všetkých druhov voľne žijúceho vtáctva prirodzene sa vyskytujúceho na európskom území členských štátov, pre ktoré platí Zmluva (okrem Grónska). Účelom smernice je ochrana a riadenie týchto druhov a regulácia ich lovu a odchytu. Uplatňuje sa na voľne žijúce vtáky, ako aj ich vajcia, hniezda a biotopy. V článku 2 sa stanovuje cieľ ochrany všetkých týchto druhov vtákov a dáva sa do súvislosti s ich ekologickými, vedeckými, kultúrnymi, rekreačnými a hospodárskymi požiadavkami verejnosti. Smernica sa sústredí na dve hlavné témy: ochrana biotopov podľa požiadaviek článkov 3 a 4 a lov, odchyt, usmrcovanie a predaj podľa článkov 5 až 9. V článku 10 sa odporúča podporovať rozvoj výskumu venovanému ochrane voľne žijúcich vtákov zo strany členských štátov. V článku 11 sa ustanovuje povinnosť členských štátov zabezpečovať, aby akákoľvek introdukcia druhu, ktorý sa prirodzene nevyskytuje vo voľnej prírode (ďalej len „nepôvodný druh“), nemala negatívny vplyv na miestne rastlinstvo a živočíšstvo. V článku 12 sa od členských štátov vyžaduje, aby Komisii postúpili správu o vykonávaní vnútroštátnych opatrení zavedených podľa smernice. Opatrenia prijaté podľa smernice nesmú viesť k zhoršeniu situácie ochrany druhov voľne žijúceho vtáctva prirodzene sa vyskytujúceho na európskom území členských štátov (článok 13) a členské štáty môžu zaviesť prísnejšie ochranné opatrenia, ako sú uvedené v smernici (článok 14). Články 15 až 19 sú procedurálnymi článkami, v ktorých sa ustanovuje najmä zriadenie poradného výboru pre prispôsobenie smernice technickému a vedeckému pokroku s cieľom umožňovať všetky potrebné zmeny, ustanovovanie postupov a stanovovanie lehôt na podávanie správ. 2.2.1. Transpozícia: Nové vnútroštátne právne predpisy | Právne požiadavky | Členské štáty museli najneskôr do roka 1981 prijať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou. Znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov sa má oznamovať Komisii. | Súhrn EÚ-15 | Počas obdobia nedošlo k žiadnym veľkým úpravám právnych predpisov, hoci väčšina členských štátov hlásila isté zmeny. V mnohých prípadoch sa tieto zmeny týkajú sekundárnych právnych predpisov o osobitných podmienkach lovu, posúdenia následkov a držania vtákov. Úpravy právnych predpisov Veľkej Británie posilnili vykonávacie právomoci a sankcie za nezákonnú činnosť. | 2.2.2. Ochrana biotopov (článok 3) Pokrok pri vyhlasovaní území | Právne požiadavky | V článkoch 3 a 4 sa vyžaduje, aby členské štáty chránili, zachovávali a obnovovali dostatočnú rôznorodosť a rozlohu biotopov. Najmä v článku 4 sa uvádza, že najvhodnejšie územia z hľadiska počtu a veľkosti sa vyhlásia za chránené vtáčie územia. | Súhrn EÚ-15 | Väčšina členských štátov doplnila svoj národný zoznam o nové chránené vtáčie územia a/alebo rozšírila územie existujúcich chránených vtáčích území. V niektorých prípadoch sa sieť chránených vtáčích území významne rozšírila (napr. v Taliansku, Holandsku, Portugalsku, Španielsku a Švédsku). Zrušenie územia ohlásilo len Belgicko, tento krok však následne kompenzovalo v iných regiónoch. Fínsko však pristúpilo k zníženiu rozlohy niektorých chránených vtáčích území. V Belgicku a Írsku sa uvažuje o vyhlásení a rozšírení morských a pobrežných chránených vtáčích území. Spojené kráľovstvo ukončilo podrobné preskúmanie chránených vtáčích území, výsledky preskúmania však neuvádzajú podrobnosti. | 2.2.3. Ochrana biotopov (články 3 a 4): Opatrenia prijaté v rámci chránených vtáčích území | Právne požiadavky | V článku 3 sa uvádza nevyhnutnosť ochrany, zachovávania alebo obnovy dostatočnej rôznorodosti a rozlohy biotopov vtákov. Ustanovuje sa v ňom koncepcia založená na dvoch typoch opatrení. (i) vytváranie chránených a spravovaných území a (i) obnova a zlepšovanie biotopov. V článku 4 sa opisujú ochranné opatrenia, ktoré sa majú prijať na účely zabezpečenia vhodnosti biotopov pre mnohé ohrozené druhy uvedené v prílohe I a pre sťahovavé druhy. Rovnako ako článok 3 sa opiera o opatrenia prijaté na celom území, ako aj o sieť chránených území. | Súhrn EÚ-15 | V niektorých členských štátoch, najmä vo Fínsku, zohrávajú dôležitú úlohu projekty LIFE. Opatrenia zahŕňajú agroenvironmentálne programy a programy riadenia (Nemecko, Fínsko, Holandsko, Spojené kráľovstvo), ako aj získavanie pôdy (Portugalsko). Plány riadenia sa zaviedli v mnohých členských štátoch (Taliansko, Portugalsko), hoci nie komplexne (Holandsko). Jedine Fínsko kladie dôraz na dôležitosť plánov obnovy. | 2.2.4. Ochrana biotopov (články 3 a 4): Opatrenia vykonané mimo chránených vtáčích území | Právne požiadavky | V článku 3 sa uvádza nevyhnutnosť ochrany, zachovávania alebo obnovy dostatočnej rôznorodosti a rozlohy biotopov vtákov. Ustanovuje sa v ňom koncepcia založená na dvoch typoch opatrení. (i) vytváranie chránených a spravovaných území a (ii) obnova a zlepšovanie biotopov. V článku 4 sa opisujú ochranné opatrenia, ktoré sa majú prijať na účely zabezpečenia vhodnosti biotopov pre mnohé ohrozené druhy uvedené v prílohe I a pre sťahovavé druhy. Rovnako ako článok 3 sa opiera o opatrenia prijaté na celom území, ako aj o sieť chránených vtáčích území. | Súhrn EÚ-15 | Väčšina krajín uvádza uplatňovanie zmluvných a agroenvironmenálnych opatrení (Belgicko, Rakúsko, Nemecko, Írsko, Taliansko, Holandsko, Portugalsko, Španielsko, Švédsko, Spojené kráľovstvo). Tieto a iné iniciatívy sú zamerané na riadenie a obnovu rôznych biotopov, ku ktorým patria napr. lúky, planiny, pasienky, vresoviská, dubové lesy, mokrade, prirodzené lesy. V niektorých prípadoch sú zamerané aj na krajinné prvky. V niektorých prípadoch sa nakupuje pôda, najmä na účely zachovania barín. | 2.2.5. Všeobecný systém ochrany vtákov (článok 5) | Právne požiadavky | V článku 5 sa ustanovuje všeobecný systém ochrany, a to prostredníctvom zákazu úmyselného usmrcovania alebo odchytu vtákov, úmyselného ničenia alebo poškodzovania hniezd a vajec, zberu a držbu vajec, úmyselného rušenia vtákov, hlavne počas obdobia hniezdenia a výchovy mláďat, ako aj držby a chovu druhov vtákov, ktorých lov alebo odchyt je zakázaný. | Súhrn EÚ-15 | V Rakúsku, Fínsku, Taliansku, Holandsku, Španielsku, Švédsku a Spojenom kráľovstve sa uplatňujú plány alebo stratégie na riadenie druhov, ale vo väčšine prípadov len pre obmedzený počet druhov. Správa Spojeného kráľovstva uvádza najviac akčných plánov (26), ako aj podrobné informácie o ochranných opatreniach pre 6 druhov. Španielsko zaviedlo stratégie riadenia len pre dva druhy, ale zriadilo niekoľko pracovných skupín zameraných na druhy a súvisiace otázky. V niekoľkých krajinách (Belgicko, Dánsko, Francúzsko, Nemecko, Írsko a Švédsko) boli sprísnené právne predpisy s cieľom rozšíriť úroveň ochrany voči úmyselnému odchytu, rušeniu, ničeniu a zberu vajec; napr. v Írsku sú v súčasnosti povinné licencie na niektoré ďalšie činnosti, ktoré by mali znížiť riziko rušenia. Projekty LIFE sa uvádzajú len v prípade Spojeného kráľovstva a Portugalska. | 2.2.6. Povolenie na predaj, prepravu a držbu vtákov (článok 6) | Právne požiadavky | V článku 6 sa zakazuje predaj a preprava za účelom predaja, držba za účelom predaja živých alebo mŕtvych vtákov a akýchkoľvek častí vtákov druhov, na ktoré sa vzťahuje smernica, vrátane tých, v prípade ktorých je povolený lov alebo odchyt a ktoré nie sú uvedené v prílohe III časť 1. V prípade, že si členský štát želá povoliť tieto činnosti pre druh uvedený v prílohe III časť 2 a stanoviť pri tom isté obmedzenia za predpokladu, že vtáky boli zákonne usmrtené, musí najprv konzultovať Komisiu. | Súhrn EÚ-15 | V správe Spojeného kráľovstva sú uvedené podrobné informácie o úrovni inšpekcií a o úspešnom stíhaní nezákonnej držby vtákov. Okrem toho otázku predaja a držby vtákov vo svojej správe spomínajú len Írsko, Taliansko, Belgicko a Rakúsko. | 2.2.7. Využívanie druhov (článok 7) Lov | Právne požiadavky | V článku 7 sa povoľuje lov vrátane sokoliarstva a obmedzuje sa využívanie druhov uvedených v prílohe II. Lov by sa mal vykonávať v súlade s platnými vnútroštátnymi opatreniami a zásadami rozumného využívania a ekologicky vyváženej regulácie druhov vtákov. Lov okrem toho nesmie ohrozovať ochranné opatrenia (v súlade s článkom 2) a v kritických obdobiach životného cyklu druhu (napr. obdobie rozmnožovania) musí byť obmedzený. | Súhrn EÚ-15 | V niektorých prípadoch boli prijaté úpravy vnútroštátnych alebo regionálnych právnych predpisov týkajúcich sa lovu (Dánsko, Francúzsko, Fínsko, Grécko, Portugalsko, Španielsko, Švédsko, Spojené kráľovstvo – Škótsko). V niektorých prípadoch (napr. Belgicko –- Flámsko, Taliansko, Írsko, Grécko) sa lov reguluje každý rok, hoci nie je jasné, na akom základe sa udeľujú povolenia a či sú úplne v súlade so smernicou. | 2.2.8. Zakázané prostriedky (článok 8) | Právne požiadavky | Všetky prostriedky používané na masový alebo neselektívny odchyt alebo usmrcovanie vtákov sú zakázané. | Súhrn EÚ-15 | Väčšina členských štátov uvádza vo svojich správach právny stav, pokiaľ ide o povolené metódy odchytu alebo usmrcovania, pričom niektoré len uvádzajú názov právneho predpisu bez upresnenia jeho obsahu. Ani jedna krajina neuvádza problémy s praktickým vykonávaním právnych predpisov. | 2.2.9. Výnimky (článok 9) | Právne požiadavky | V prípade, že neexistuje iné uspokojivé riešenie, sa v článku 9 ustanovuje možnosť udelenia výnimky z článkov o využívaní druhov. Výnimky sú možné v týchto prípadoch: (i) v záujme verejného zdravia a bezpečnosti, v záujme bezpečnosti vzdušného priestoru, aby sa zabránilo závažným škodám na úrode, hospodárskych zvieratách, lesoch, chove rýb a vodnom hospodárstve a na ochranu rastlinstva a živočíšstva; (ii) na účely výskumu a vzdelávania, obnovy populácie, reintrodukcie druhov a na chov nevyhnutný na tieto účely; (iii) aby sa, za prísne kontrolovaných podmienok a na základe výberu, povolil odchyt, držba, chov alebo iné rozumné využívanie určitých vtákov v malom rozsahu. Členské štáty musia Komisii poskytovať určité informácie a zasielať ročnú správu o vykonávaní tohto článku. Na základe týchto informácií musí Komisia zabezpečovať, aby dôsledky týchto výnimiek neboli v rozpore so smernicou. | Súhrn EÚ-15 | Výnimky sa udeľujú z rôznych dôvodov, ku ktorým patrí zabránenie škodám na úrode, kontrola chorôb, bezpečnosť vzdušného priestoru, negatívny vplyv nepôvodných druhov, ako aj vzdelávanie a veda. Vo Fínsku sa udelilo 121 výnimiek, najmä v oblasti výskumu a vzdelávania. Bol odchytený jeden bocian a umiestnený do zoologickej záhrady (Fínsko). V niektorých národných správach sa spomína kormorán (Rakúsko, Francúzsko a Írsko). Najvýznamnejšia výnimka sa týka 7 druhov v Taliansku, ktorá sa vzťahuje na 80 000 vtákov. Len Švédsko poukazuje na potrebu zlučiteľnosti výnimiek s priaznivým stavom ochrany. | 2.2.10. Iné podporné opatrenia a ustanovenia: výskum (článok 10) | Právne požiadavky | V článku 10 sa od členských štátov vyžaduje, aby vykonávali výskumnú prácu v záujme ochrany, riadenia a využívania populácií vtákov. Priority pre tieto činnosti sú stanovené v prílohe V smernice. | Súhrn EÚ-15 | Zoznam výskumných projektov je dlhý a rôznorodý. Najčastejšie sa v ňom vyskytujú súpisy chovných vtákov, určovanie stavu vodných vtákov, programy krúžkovania, výskum zohľadňujúci požiadavky a výber biotopov, areály rozšírenia vtákov a ich stavy, výskum týkajúci sa programov monitorovania a riadenia. | 2.2.11. Introdukcia nepôvodných druhov (článok 11) | Právne požiadavky | Podľa článku 11 musia členské štáty konzultovať Komisiu v prípade akejkoľvek introdukcie druhov vtákov, ktoré sa prirodzene nevyskytujú vo voľnej prírode. Introdukcia sa môže vykonať, len ak nemá negatívny vplyv na miestne rastlinstvo a živočíšstvo. | Súhrn EÚ-15 | Neboli hlásené žiadne nové introdukcie. V národných správach sa najčastejšie vyskytuje nepôvodný druh potápnica bielohlavá (Írsko, Španielsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo). V Španielsku boli podľa všetkého ochranné opatrenia účinné, keďže vyše roka neboli zaznamenané žiadne hybridy; vo Švédsku a Írsku sa na reguláciu stavov využíva lov; v Spojenom kráľovstve prebieha obmedzený kontrolný pokus, ktorým sa má zistiť, či je možné druh úplne eradikovať. Obavy vzbudzujú aj niektoré iné druhy, najmä husi v Spojenom kráľovstve a Írsku. Programy monitorovania nepôvodných druhov boli zavedené v Taliansku (220 nepôvodných druhov) a v Spojenom kráľovstve (introdukované druhy s malými chovnými populáciami); nepôvodné, nemnožiace sa vodné vtáky a hybridy). | 2.2.12. Informovanie verejnosti a budovanie kapacít | Právne požiadavky | Žiadne | Súhrn EÚ-15 | Atlas vtákov, učebné a vzdelávacie materiály, letáky, konferencie, konzultačné strediská (helpdesk), vnútroštátne referenčné dokumenty atď. | 3. ZÁVERY Účelom tejto správy je pomôcť pri hodnotení pokroku Spoločenstva pri vykonávaní smernice o vtákoch na základe informácií poskytnutých členskými štátmi o vykonávaní vnútroštátnych opatrení prijatých podľa smernice. Spolu s informáciami o stave a vývoji populácií vtákov a ich biotopov, ako aj o súvisiacich záťažiach a sociálno-ekonomických aspektoch, to umožňuje posúdenie účinnosti smernice[2]. V súčasnosti existuje vyše 3 000 chránených vtáčích území, ktoré pokrývajú takmer 8 % pevninského územia EÚ, ako aj ďalšie významné morské oblasti s rozlohou vyše 2,7 milióna hektárov, hoci len štyri krajiny (Belgicko, Dánsko, Luxembursko a Holandsko) z veľkej časti ukončili svoj podiel na budovaní siete chránených vtáčích území. Chránené vtáčie územia predstavujú rôzny percentuálny podiel štátneho územia, od menej ako 2 % vo Francúzsku až po 15 % v Španielsku. Vďaka ochrane týchto území, najmä mokradí, ako aj vďaka akčným plánom pre vývoj druhov, prebieha v súčasnosti obnova niekoľkých vážne ohrozených druhov. Medzi krajinami sú však veľké rozdiely, a niektoré dôležité územia stále nie sú chránené. Neustále dochádza k rozporom a konfrontáciám ohľadom ustanovení a praktík v oblasti lovu v niektorých členských štátov a ich zlučiteľnosti so smernicou. V niektorých krajinách, najmä vo Francúzsku, Španielsku a Taliansku majú tieto konflikty dlhodobý charakter a v tejto záležitosti už došlo k niekoľkým rozsiahlym sporom. Kontroverznosť otázky lovu si vyžaduje lepšie vzájomné pochopenie ustanovení smernice na niekoľkých úrovniach a intenzívnejší dialóg so zainteresovanými stranami. V neposlednom rade je potrebné urýchlene konať, aby sa splnil cieľ uchovania európskych druhov voľne žijúceho vtáctva a aby sa zabezpečil riadny prínos smernice k cieľu EÚ, ktorým je zastaviť do roku 2010 pokles biologickej rozmanitosti, ako to vyplýva zo záverov zasadnutia Európskej rady, ktoré sa konalo v Göteborgu, ako aj zo šiesteho environmentálneho rámcového programu (rozhodnutie 1600/2002). [1] Smernica 79/409/EHS (Ú. v. ES L 103, 25.4.1979), zmenená a doplnená smernicou 81/854/EHS (Ú. v. ES L 319, 7.11.1981, s. 3), smernicou 85/411/EHS (Ú. v. ES L 233, 30.8.1985, s. 33), smernicou 86/122/EHS (Ú. v. ES L 100, 16.4.1986, s. 22), smernicou 91/244/EHS (Ú. v. ES L 115, 8.5.1991, s. 41), smernicou 94/24/EhS (Ú. v. ES L 164, 30.6.1991, s. 9) a aktmi o pristúpení Grécka, Španielska, Portugalska, Rakúska, Švédska a Fínska (Ú. v. ES L 302, 15.11.1985, s. 221 a Ú. v. ES L 291, 19.11.1979, s. 17). [2] „25 years of the Birds Directive: Challenges for 25 countries“, správa GR pre životné prostredie, október 2004.