1. ÚVOD

Európske spoločnosti sú čoraz rozmanitejšie, a tak to bude aj naďalej. V súčasnosti má v EÚ pobyt 20 miliónov osôb, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, čo predstavuje 4 % celkového počtu obyvateľov. Mobilita ľudí bude v rôznej miere a z mnohých rôznych dôvodov neodmysliteľnou črtou 21. storočia v Európe, ako aj na celom svete, čo znamená, že EÚ musí zvýšiť úsilie nielen pri riadení migračných tokov, ale aj pokiaľ ide o jej politiky na integráciu štátnych príslušníkov tretích krajín.

EÚ už niekoľko rokov podporuje integračné politiky členských štátov. V roku 2014 Rada pre spravodlivosť a vnútorné veci potvrdila spoločné základné zásady pre politiku integrácie prisťahovalcov EÚ prijaté v roku 2004, ktorými sa stanovuje spoločný prístup k integrácii štátnych príslušníkov tretích krajín v EÚ . V roku 2011 Európska komisia vytýčila Európsku agendu v oblasti integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín, v ktorej vyzvala na posilnený a koherentný prístup k integrácii v rôznych oblastiach politiky a úrovní vlády. Počas týchto rokov si mnohé členské štáty vypracovali vlastné integračné politiky v závislosti od vnútroštátneho kontextu, pričom EÚ zohrávala dôležitú úlohu pri podpore niektorých z týchto opatrení.

Napriek vynaloženému úsiliu sú však štátni príslušníci tretích krajín v EÚ na tom aj naďalej horšie než občania EÚ z hľadiska zamestnanosti, vzdelávania a výsledkov sociálneho začlenenia . Nedávne opatrenia prijaté na zlepšenie riadenia veľkého počtu osôb, ktoré potrebujú ochranu a ktorých príchod musí EÚ v súčasnosti zvládať, vrátane opatrení týkajúcich sa premiestňovania a presídľovania, poukázali na potrebu vypracovať účinné stratégie integrácie v tých členských štátov, ktoré majú menej skúseností s integráciou.

Kľúčovým predpokladom pre budúci blahobyt, prosperitu a súdržnosť európskych spoločenstiev je zabezpečenie toho, aby všetky osoby, ktoré sa oprávnene a legitímne zdržiavajú v EÚ, sa mohli bez ohľadu na dĺžku ich pobytu zúčastňovať na živote spoločnosti a prispievať k nemu. V čase nárastu diskriminácie, predsudkov, rasizmu a xenofóbie existujú právne, etické a hospodárske imperatívy na dodržiavanie základných práv, hodnôt a slobôd EÚ a pokračovanie v snahách o dosiahnutie súdržnejšej spoločnosti vo všeobecnosti. Úspešná integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín je záležitosťou spoločného záujmu všetkých členských štátov.

Zdroje a energiu, ktoré dnes investujeme do integračných politík, prispejú k tomu, aby sa Európa v dlhodobom horizonte stala prosperujúcou, súdržnou a inkluzívnou spoločnosťou. Európska migračná agenda zdôraznila potrebu účinných integračných politík pre štátnych príslušníkov tretích krajín. Vzhľadom na aktuálne migračné výzvy, a ako sa uvádza v oznámení zo 6. apríla 2016, nastal čas prehodnotiť a posilniť spoločný prístup vo všetkých politických oblastiach pri zapojení všetkých relevantných aktérov vrátane EÚ, členských štátov, regionálnych a miestnych orgánov, ako aj sociálnych partnerov a organizácie občianskej spoločnosti. Toto potvrdzuje aj Európsky parlament vo svojom uznesení z 12. apríla 2016, v ktorom sa okrem iného vyzýva na plnú účasť a včasnú integráciu štátnych príslušníkov tretích krajín vrátane utečencov.

Ako sa uvádza v článku 79 ods. 4 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, napriek tomu, že právomoc v oblasti integrácie majú predovšetkým členské štáty, EÚ môže prijať opatrenia na povzbudzovanie a podporu členských štátov s cieľom presadzovať integráciu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú na ich územiach, a zohráva dôležitú úlohu pri podpore, stimulácii a koordinácii opatrení a politík členských štátov v tejto oblasti. V súčasnej situácii mnohé členské štáty EÚ čelia podobným výzvam a opatrenia na úrovni EÚ môžu priniesť pridanú hodnotu vďaka štrukturálnej podpore, ktorú poskytujú. Tento akčný plán stanovuje spoločný rámec politiky, ktorý by mal členským štátom pomôcť ďalej rozvíjať a posilňovať svoje národné politiky v oblasti integrácie migrantov z tretích krajín, a opisuje politickú, operačnú a finančnú pomoc, ktorú im Komisia poskytne na podporu ich snáh.

2. VÝZVY A PRÍLEŽITOSTI, KTORÉ INTEGRÁCIA PRINÁŠA

Výskum naznačuje, že štátni príslušníci tretích krajín naďalej čelia prekážkam vo vzdelávacom systéme, na trhu práce a pri prístupe k dôstojnému bývaniu. V porovnaní so štátnymi príslušníkmi hostiteľskej krajiny sú viac vystavení riziku chudoby alebo sociálneho vylúčenia, a to aj vtedy, keď pracujú. Deti sú vystavené obzvlášť vysokému riziku chudoby.

Ako Komisia uviedla vo svojom oznámení zo 7. apríla 2016, bude potrebné, aby hospodárske a sociálne politiky jednotlivých členských štátov reagovali na nedávny prílev migrantov z tretích krajín a utečencov, a najmä, aby zabezpečili ich bezprostredné potreby a ich začlenenie do trhu práce a do spoločnosti. To bude výzvou pre mnohé členské štáty, ale ak sa nastolia tie správne podmienky pre rýchlu a úspešnú integráciu, bude to taktiež príležitosťou, a to predovšetkým pre členské štáty, ktoré prechádzajú demografickými zmenami. Pokiaľ ide o hospodárske hľadiská, je preukázateľné, že štátni príslušníci tretích krajín predstavujú pozitívny fiškálny čistý prínos, ak sa dobre a včas integrujú, a to počnúc včasným začlenením do vzdelávania a pracovného trhu.

Nevyužitie potenciálu štátnych príslušníkov tretích krajín v EÚ by znamenalo obrovské plytvanie zdrojmi, a to tak pre dotknutých jednotlivcov, ako aj všeobecnejšie pre naše hospodárstvo a spoločnosť. Jednoznačne hrozí, že cena za neintegráciu bude vyššia než náklady na investície do integračných politík.

Individuálne potreby integrácie sa značne líšia v závislosti od dôvodu, pre ktorý osoba prišla do EÚ, a od očakávanej dĺžky pobytu, ako aj od jej zručností, úrovne vzdelania a pracovných skúseností. Vysokokvalifikovaní štátni príslušníci tretích krajín, ktorí sa sťahujú z ekonomických dôvodov, často dostanú pri integrácii podporu od svojho zamestnávateľa, napríklad jazykové kurzy, a majú k dispozícii aj sieť, ktorú im prináša pracovné prostredie. Iní štátni príslušníci tretích krajín nemusia mať takúto podporu. Najmä novoprichádzajúci utečenci sa stretávajú s osobitnými problémami, ako napríklad zraniteľnosť v dôsledku utrpených tráum, chýbajúca dokumentácia vrátane dokumentácie o kvalifikácii, nečinnosť pred azylovým konaním a počas neho, ale aj kultúrne a jazykové bariéry a riziká stigmatizácie vo vzdelávaní, na trhu práce a na trhu s nehnuteľnosťami, ktoré sa neobmedzujú len na utečencov.

Opatrenia na podporu integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín nesmú a ani by nemali byť realizované na úkor opatrení určených pre iné zraniteľné a znevýhodnené skupiny alebo menšiny. Zohľadňovanie integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín v skutočnosti je a malo by byť neoddeliteľnou súčasťou úsilia o modernizáciu a tvorbu inkluzívnych politík v sociálnej oblasti, vo vzdelávaní a v oblasti trhu práce, zdravia a rovnosti, s cieľom ponúknuť všetkým zmysluplné možnosti pre zapojenie sa do života spoločnosti a chodu hospodárstva. Pripravovaný nový program v oblasti zručností pre Európu sa zameriava na posilnenie ľudského kapitálu a jeho zamestnateľnosti v Európe, a tým prispieva k celkovej konkurencieschopnosti EÚ. Cielenými osobitnými opatreniami možno zároveň reagovať na integračné potreby konkrétnych skupín migrantov z tretích krajín, bez ohľadu na to, či prišli nedávno a sú oprávnení tu zotrvať, alebo či sa v EÚ zdržiavajú už niekoľko rokov.

3. BUDOVANIE SÚDRŽNÝCH SPOLOČNOSTÍ

Vývoj účinných integračných politík pre príslušníkov tretích krajín, ktorí sem nedávno prišli a sú oprávnení tu zotrvať, a pre tých, ktorí sa v EÚ zdržiavajú už dlhšie, predstavuje dlhodobú investíciu. Účinné a spravodlivé integračné opatrenia si vyžadujú dostatočné politické, sociálne a finančné investície, ktoré sa z dlhodobého hľadiska preukážu ako prospešné pre všetky naše komunity.

Zo skúseností vyplýva, že integračné politiky sú najúčinnejšie vtedy, ak sú navrhnuté tak, aby zabezpečili koherentné systémy, ktoré uľahčujú zapojenie a posilnenie postavenia každého člena spoločnosti, a to tak štátnych príslušníkov tretích krajín, ako aj komunít, v ktorých sa usadili. To znamená, že integrácia by mala ísť nad rámec účasti na trhu práce a osvojenia si jazyka hostiteľskej krajiny: integrácia je najúčinnejšia vtedy, keď pramení z poznania, čo znamená žiť v rozmanitých európskych spoločnostiach.

Európska únia je vybudovaná na základných hodnotách, ako je demokracia, právny štát a dodržiavanie základných práv. Charta základných práv Európskej únie zakotvuje mnohé práva, ktoré majú zásadný význam pre proces integrácie, vrátane slobody prejavu a náboženského vyznania, ako aj práva na rovnosť a nediskrimináciu. Porozumenie týmto základným hodnotám a ich prijatie je kľúčovým prvkom života v hostiteľskej spoločnosti a zapojenia sa do nej. Zároveň však tieto práva chránia aj štátnych príslušníkov tretích krajín a podporujú ich začlenenie sa do spoločnosti. V tejto súvislosti Rada rokovala o integrácii štátnych príslušníkov tretích krajín v rámci svojho výročného dialógu o právnom štáte v roku 2016, v ktorom opätovne potvrdila, že je dôležité riadiť sa základnými hodnotami, ako aj ústredný význam zásady obojstranného procesu pri integrácii.

Tento dynamický obojstranný proces pri integrácii znamená nielen očakávať, že štátni príslušníci tretích krajín prijmú základné hodnoty EÚ a naučia sa jazyk hostiteľskej krajiny, ale im aj ponúknuť zmysluplné príležitosti na účasť na chode hospodárstva a v spoločnosti členského štátu, v ktorom sa usadili.

Na vytvorenie pocitu spolupatričnosti a plného ukotvenia v hostiteľskej spoločnosti a na vybudovanie sociálne a hospodársky prosperujúcej spoločnosti je minimálne rovnako dôležité aktívne zapojenie a poskytnutie možnosti zapojiť sa do politického, kultúrneho a sociálneho života. Vytváranie prívetivých, rôznorodých a inkluzívnych spoločností je proces, ktorý si vyžaduje zapojenie tak príslušníkov tretích krajín, ako aj prijímajúcej spoločnosti. Zásadný význam má podpora medzikultúrneho dialógu vrátane medzináboženského dialógu medzi náboženskými spoločenstvami, ako aj ľudských práv a európskych hodnôt.