Celkový cieľ návrhu je v úplnom súlade so siedmym environmentálnym akčným programom a na celosvetovej úrovni s Agendou 2030 pre udržateľný rozvoj OSN a prispieva k dosiahnutiu šiesteho cieľa udržateľného rozvoja „zabezpečiť prístup k vode a hygienickým zariadeniam pre všetkých“, a to najmä pokiaľ ide o tieto dva ciele:

Návrh nariadenia by dopĺňal uplatniteľné úrovne ochrany životného prostredia s platným právnym rámcom EÚ o vode, bol by s nimi koherentný a neznižoval by ich. Uvedené úrovne vyplývajú z týchto právnych predpisov:

Podľa rámcovej smernice o vode je riešenie otázky nedostatku vody jedným z kľúčových aspektov hospodárenia s vodami. V uvedených právnych predpisoch je okrem iného stanovený ústredný cieľ dosiahnuť dobrý stav európskych vôd do roku 2015. Vyžaduje sa v nich, aby členské štáty opísali situáciu svojich vôd z hľadiska tlakov ľudskej činnosti a vypracovali „programy opatrení“ na dosiahnutie cieľa dobrého stavu. Tieto programy sú súčasťou plánov manažmentu povodia, ktoré sa majú každých šesť rokov preskúmať a oznámiť Komisii. V roku 2007 sa európska politika v oblasti riešenia problému nedostatku vody a súch v Európskej únii [KOM(2007) 414] zamerala na začlenenie plánovania týkajúceho sa nedostatku vody do plánov manažmentu povodia vrátane využitia primeranej cenovej politiky a ekologických požiadaviek na riečne toky. V rámci tejto politiky je podrobne vysvetlená hierarchia opatrení, o ktorých by členské štáty mali uvažovať pri riadení nedostatku vody a súch, pričom prioritnými oblasťami sú opatrenia v oblasti úspory vody a jej efektívneho používania a dodatočná infraštruktúra na zásobovanie vodou sa považuje za poslednú možnosť, ktorá sa má zvážiť až po vyčerpaní všetkých ostatných možností. Navrhované nariadenie o opätovnom využívaní vody je potrebné posudzovať v rámci integrovaného prístupu k hospodáreniu s vodami. Toto nariadenie okrem toho doplní smernicu o čistení komunálnych odpadových vôd.

Na potrebu riešiť problém na úrovni EÚ sa upozornilo v oznámení Komisie z roku 2012 Koncepcia na ochranu vodných zdrojov Európy [COM(2012) 673]. V dokumente Kontrola vhodnosti politiky EÚ v oblasti sladkých vôd [SWD(2012) 393] uverejnenom v novembri 2012, ktorý tvorí základnú zložku koncepcie, sa konštatuje, že „je potrebné ďalej sa spoliehať na alternatívne možnosti zásobovania vodou s malým vplyvom na životné prostredie“ s cieľom riešiť problém nedostatku vody. Do oznámenia Komisie Kruh sa uzatvára – Akčný plán EÚ pre obehové hospodárstvo [COM(2015) 614] bolo zahrnutých viacero opatrení na podporu opätovného využívania vody vrátane prípravy legislatívneho návrhu týkajúceho sa minimálnych požiadaviek na opätovné využívanie vody na zavlažovanie a dopĺňanie podzemných vôd. Tento návrh bol zahrnutý do pracovného programu Európskej komisie na roky 2017 a 2018, keďže prispieva k politickým prioritám stanoveným Komisiou na podporu obehovejšieho hospodárstva. Okrem toho môže doplniť plánovanú budúcu modernizáciu spoločnej poľnohospodárskej politiky. Navrhované nariadenie napokon prispieva k dosahovaniu cieľov udržateľného rozvoja v EÚ, a to najmä cieľa č. 6 týkajúceho sa čistej vody a hygieny, do ktorého je zahrnutá úloha neprestajne zvyšovať recykláciu a bezpečné opätovné využívanie vody na celom svete do roku 2030.

Všeobecným cieľom je prispieť k zmierneniu nedostatku vody v celej EÚ v rámci adaptácie na zmenu klímy, a to najmä intenzívnejším uplatňovaním postupov opätovného využívania vody, najmä pri poľnohospodárskom zavlažovaní vždy, keď je to možné a nákladovo efektívne, a zároveň zabezpečiť udržanie vysokej úrovne ochrany verejného zdravia a životného prostredia. Stanovenie harmonizovaných minimálnych požiadaviek (konkrétne kľúčových parametrov pre referenčné patogény) na kvalitu regenerovanej vody a monitorovanie spolu s harmonizovanými úlohami riadenia rizík by viedlo k vytvoreniu rovnakých podmienok pre subjekty, ktoré sa podieľajú na opätovnom využívaní vody, a subjekty, ktorých sa týka, zabránilo by prípadným prekážkam voľného pohybu poľnohospodárskych výrobkov zavlažovaných regenerovanou vodou, zabezpečilo ochranu zdravia a životného prostredia, a tým takisto zvýšilo dôveru k opätovnému využívaniu vody praxi. Odhaduje sa, že navrhovaný nástroj by mohol viesť k opätovnému využívaniu vody pri poľnohospodárskom zavlažovaní v objeme 6,6 miliardy m3 ročne v porovnaní s 1,7 miliardy m3 ročne v prípade neexistencie právneho rámca EÚ. Opätovným využitím viac ako 50 % celkového objemu vody, ktorý je teoreticky k dispozícii na zavlažovanie z čistiarní odpadových vôd v EÚ, by sa predišlo odberu viac ako 5 % vody priamo z vodných útvarov a zo zdrojov podzemnej vody, čím by sa celkový stres z nedostatku vody znížil o viac ako 5 %. Okamžite prijaté opatrenia by prispeli k zmierneniu stresu z nedostatku vody, ktorý sa v EÚ už reálne prejavuje, a pripravili by prevádzkovateľov a poľnohospodárov na riešenie tejto otázky aj v tých častiach EÚ, v ktorých sa nedostatok vody prejaví v najbližších rokoch a desaťročiach.

V posledných troch desaťročiach sa vplyvom zmeny klímy prudko zvýšila frekvencia a intenzita súch a vzrástli environmentálne i hospodárske škody, ktoré suchá spôsobujú: v období rokov 1976 – 2006 sa počet oblastí a osôb postihnutých suchami zvýšil takmer o 20 % a celkové náklady, ktoré s nimi súvisia, dosiahli 100 miliárd EUR (EK, 2012). Rozsah hospodárskych strát môžu ešte lepšie ilustrovať suchá v lete roku 2017 – len v samotnom sektore poľnohospodárskych podnikov v Taliansku sa straty odhadujú na 2 miliardy EUR. Očakáva sa, že tento vývoj bude pokračovať a nedostatok vody sa nebude týkať len niekoľkých častí Európy, ale postihne celé jej územie a bude mať závažné dôsledky pre životné prostredie a hospodárstvo. To sa následne prejaví na konkurencieschopnosti a efektívnosti fungovania vnútorného trhu. Tento problém si vyžaduje reakciu v podobe efektívnejšieho hospodárenia s európskymi vodnými zdrojmi. V oznámení Komisie Európskemu parlamentu a Rade s názvom Riešenie problému nedostatku vody a súch v Európskej únii je stanovená hierarchia opatrení, ktoré by členské štáty mali zohľadniť pri riešení problémov týkajúcich sa nedostatku vody a sucha, a poukazuje sa v ňom na to, že úspora vody sa musí stať prioritou a musia sa preskúmať všetky možnosti zlepšenia efektívnosti využívania vody. Okrem úspor vody predstavuje v rámci integrovaného prístupu k hospodáreniu s vodami ďalší spoľahlivý alternatívny zdroj vody na rôzne účely upravená odpadová voda z čistiarní komunálnych odpadových vôd. Najväčší potenciál na intenzívnejšie opätovné využívanie vody a zmiernenie jej nedostatku v Európe má poľnohospodárske zavlažovanie. Opätovné využívanie upravenej odpadovej vody vo všeobecnosti menej zaťažuje životné prostredie ako napríklad prevody vody či odsoľovanie a prináša rôzne environmentálne, hospodárske a sociálne výhody. Okrem toho predlžuje životný cyklus vody, čím pomáha chrániť vodné zdroje, a je v úplnom súlade s cieľmi obehového hospodárstva. Opätovné využívanie vody v EÚ by samo osebe zrejme nikdy nebolo schopné vyriešiť súčasné problémy s nedostatkom vody, na druhej strane opätovné využívanie vody v praxi zďaleka nedosahuje celý svoj potenciál a jeho postupy sa v jednotlivých členských štátoch veľmi líšia.

·Do roku 2030 zlepšiť kvalitu vody znížením znečistenia, obmedzením skládkovania odpadu a minimalizáciou uvoľňovania nebezpečných chemikálií a materiálov, o polovicu znížiť podiel neupravenej odpadovej vody a podstatne zvýšiť recykláciu a bezpečné opätovné využívanie na celom svete.

·Do roku 2030 podstatne zvýšiť efektívnosť využívania vody vo všetkých sektoroch a zabezpečiť udržateľné odbery a zásobovanie sladkou vodou s cieľom vyriešiť problém nedostatku vody a podstatne znížiť počet ľudí, ktorí ním trpia.

Návrh by prispel k vykonávaniu niekoľkých ďalších politík EÚ, predovšetkým politiky adaptácie na zmenu klímy a politiky predchádzania katastrofám EÚ, ako aj vykonávaniu hlavnej iniciatívy „Európa efektívne využívajúca zdroje“ v rámci stratégie Európa 2020.

2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

•Právny základ

Návrh je založený na článku 192 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (predtým článok 175 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva), keďže hlavným cieľom je udržiavanie, ochrana a zlepšovanie kvality životného prostredia, ochrana ľudského zdravia, prispievať k rozvážnemu a racionálnemu využívaniu prírodných zdrojov a podpora opatrení na medzinárodnej úrovni na riešenie regionálnych alebo celosvetových problémov životného prostredia, a to predovšetkým na boj proti zmene klímy. Návrh by mal takisto prispieť k fungovaniu vnútorného trhu.

•Subsidiarita (v prípade inej ako výlučnej právomoci)

Európska únia má spoločnú právomoc s členskými štátmi pri regulácii životného prostredia a zdravia v oblasti vody. To znamená, že môže prijímať právne predpisy iba v takom rozsahu, aký sa umožňuje v zmluvách, pričom sa náležite zohľadňujú zásady nevyhnutnosti, subsidiarity a proporcionality.

Ciele tohto nariadenia, konkrétne ochrana životného prostredia a zdravia ľudí pred nepriaznivými vplyvmi prípadného znečistenia regenerovanej vody, budú dosiahnuté stanovením minimálnych požiadaviek na kvalitu vody, monitorovaním a prostredníctvom preventívnych opatrení a hlavných úloh riadenia rizík na úrovni Únie.

Pokiaľ ide o ochranu životného prostredia, opodstatnené je aj opatrenie na úrovni EÚ v oblasti hospodárenia s vodami, keďže 60 % povodí riek v EÚ má medzinárodný charakter a sú spoločné pre 2 až 19 krajín (Dunaj), preto opatrenia prijaté jedným alebo niekoľkými členskými štátmi nestačia, napríklad v súvislosti s kvantitatívnymi aspektmi hospodárenia s vodami a cezhraničným znečistením vôd. Okrem toho, pokiaľ členské štáty budú postupovať samostatne, technické prekážky opätovného využívania vody a súvisiace náklady budú pravdepodobne zbytočne vysoké.

Intervencia EÚ v oblasti opätovného využívania vody na poľnohospodárske zavlažovanie je oprávnená s cieľom zabrániť tomu, aby rôzne požiadavky v jednotlivých jurisdikciách negatívne ovplyvňovali rovnaké podmienky (napr. poľnohospodárov a pestovateľov) a kládli prekážky vnútornému trhu, najmä pre hlavné poľnohospodárske výrobky. Odlišnými požiadavkami je takisto možné argumentovať v súvislosti s obmedzením dovozu potravinárskych výrobkov z tých členských štátov, pri ktorých existuje podozrenie, že uplatňujú menej prísne požiadavky, čo sa potvrdilo na príklade vypuknutia epidémie E. coli v roku 2011. Súčasná situácia nezaručuje rovnaké podmienky pre výrobcov potravín z rôznych krajín. Platný regulačný rámec EÚ zatiaľ nerieši špecifické modality poľnohospodárskych výrobkov zavlažovaných upravenou odpadovou vodou. Na odstránenie takýchto prekážok je primeraná reakcia na úrovni EÚ, pri ktorej sa zohľadnia politiky v oblasti bezpečnosti, zdravia, poľnohospodárstva, klímy a energetiky.

Opatrenia na úrovni EÚ sú ďalej opodstatnené preto, lebo odlišné a meniace sa požiadavky v jednotlivých jurisdikciách bránia vytvoreniu rovnakých podmienok pre investície do inovácií a opätovného využívania vody. Nie je pravdepodobné, že by národné regulačné orgány boli schopné koordinovať harmonizáciu svojich regulačných požiadaviek, keďže počet zapojených členských štátov je príliš veľký a ďalej sa zvyšuje.

•Proporcionalita

Navrhované nariadenie o minimálnych požiadavkách na opätovné využívanie vody, a to najmä pri poľnohospodárskom zavlažovaní, predstavuje v spojení s ostatnými neregulačnými opatreniami navrhnutými v akčnom pláne pre obehové hospodárstvo primeranú odpoveď na cieľ podporiť rozvoj bezpečného opätovného využívania upravenej odpadovej vody. Neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa. Návrh sa netýka významného práva členských štátov stanoviť rozsah podpory opätovného využívania vody.

Upravená odpadová voda sa môže používať na rozmanité účely. V oznámení z roku 2015 s názvom Kruh sa uzatvára – Akčný plán EÚ pre obehové hospodárstvo (COM/2015/614) a v posúdení vplyvu bolo poľnohospodárske zavlažovanie označené za hlavný možný zdroj dopytu po opätovne využívanej vode, keďže má najväčší potenciál na širšie uplatnenie tohto postupu a zmiernenie nedostatku vody a je významné pre EÚ.

•Výber nástroja

V posúdení vplyvu tohto návrhu sa uvažovalo o celom rade právnych nástrojov: zmene niektorej z platných smerníc, novej smernici alebo nariadení, prípadne o usmernení.

Pokiaľ ide o nový právny predpis týkajúci sa opätovného využívania vody, jednou z možností bola zmena platného rámca, v ktorom je už opätovné využívanie vody uvedené, a to smernice o čistení komunálnych odpadových vôd. Zmenená alebo nová smernica by si však vyžiadali transpozíciu do vnútroštátnych právnych predpisov vo všetkých členských štátoch. Opätovné využívanie vody je určite sľubná možnosť pre mnohé členské štáty, je však potrebné vziať na zreteľ skutočnosť, že v súčasnosti sú požiadavky na opätovné využívanie vody stanovené len v šiestich členských štátoch (Cyprus, Grécko, Španielsko, Francúzsko, Taliansko a Portugalsko) (v rámci právnych predpisov alebo vo vnútroštátnych neregulačných normách). Zo zmeny smernice alebo prijatia novej smernice by vyplynula povinnosť transpozície pre všetky členské štáty a bolo by nutné ponechať flexibilitu pri transpozícii požiadaviek. To by viedlo k zahrnutiu rozdielov medzi členskými štátmi EÚ a závažným spôsobom obmedzilo dosahovanie cieľov, a to najmä pokiaľ ide o minimálnu harmonizáciu požiadaviek na regenerovanú vodu a metodiku riadenia rizík, ako aj vytvorenie rovnakých podmienok. Toto obmedzenie už bolo určené v posúdení vplyvu koncepcie na ochranu vodných zdrojov Európy, v ktorom bola napokon podrobne posúdená len jedna možnosť politiky regulácie, a to nariadenie. Flexibilitu na prispôsobenie sa miestnym podmienkam, ktorá sa zdá byť hlavným argumentom pre smernicu alebo zmenu smernice, je možné dosiahnuť inými nástrojmi, konkrétne navrhovaným zavedením spoločného riadenia rizík.

Pokiaľ ide o formu právneho nástroja, v posúdení vplyvu je uvedený názor, že na daný účel by bola vhodná smernica i nariadenie, pričom každý z týchto právnych nástrojov má svoje výhody aj nevýhody. Prostredníctvom nariadenia by sa lepšie prejavila povaha iniciatívy, a to predovšetkým v tých členských štátoch, v ktorých sa opätovné využívanie vody považuje za užitočné alebo v ktorých existuje silný obchodný záujem o vývoj technológií opätovného využívania vody. Smernica môže jednoduchšie poskytnúť flexibilitu z hľadiska stanovenia prísnejších vnútroštátnych požiadaviek, zároveň však viac zaťaží všetky členské štáty v súvislosti s transpozíciou, hoci opätovné využívanie vody v súčasnosti nie je pre všetky relevantné.

Ako najvhodnejší právny nástroj na dosiahnutie cieľov bolo napokon vybraté nariadenie, a to z týchto dôvodov: