[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV |

Brusel, 28.8.2009

KOM(2009) 440 v konečnom znení

OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV

Europeana – ďalšie kroky {SEK(2009) 1124}

OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV

Europeana – ďalšie kroky

1. ÚVOD

Europeana – európska online knižnica, múzeum a archív v jednom – začala fungovať v novembri 2008 ako súčasť Iniciatívy digitálne knižnice, v ktorej si Komisia vytýčila cieľ sprístupniť európske kultúrne a vedecké dedičstvo všetkým na internete. Európsky parlament[1] a Rada[2] zdôraznili význam Europeany jednak ako výstavnej siene kultúrneho dedičstva členských štátov na internete a jednak ako možnosti prístupu k tomuto dedičstvu naozaj pre každého. Takisto vyzdvihli skutočnosť, že sprístupnenie našich kultúrnych pokladov online ako zdroja kreativity, nových výrobkov a služieb je spojené aj s hospodárskym potenciálom, napríklad v oblastiach ako cestovný ruch a vzdelávanie.

Tento dokument sa zaoberá ďalšou fázou vývoja Europeany a jej orientáciou v budúcnosti. Vymenúvajú sa v ňom najdôležitejšie otázky, ktoré bude treba v nasledujúcich rokoch zodpovedať, a to v súvislosti s 1) obohacovaním obsahu Europeany a to ako z verejne dostupných materiálov, tak aj z materiálov, na ktoré sa vzťahujú práva duševného vlastníctva, pričom musí ísť o materiál najvyššej kvality a relevantnosti pre používateľov, a 2) udržateľným financovaním a modelom jej správy. Cieľom je zabezpečiť, aby Europeana a politiky, ktoré predstavujú jej základ, teda politika digitalizácie, dostupnosti online a digitálneho uchovávania, Európsku kultúru na internete trvalo zviditeľnili a urobili naše spoločné a rozmanité dedičstvo neoddeliteľnou súčasťou európskej informačnej infraštruktúry v budúcnosti.

Komisia čoskoro začne konzultácie na základe súboru otázok, ktoré sú uvedené v pracovnom dokumente útvarov Komisie, a verí, že z nich získa množstvo impulzov, ako tento cieľ čo najlepšie dosiahnuť. Zainteresované strany môžu svoje pripomienky k otázkam poskytnúť do 15. novembra 2009.

2. EUROPEANA: STRATÉGIA SPRÍSTUPNENIA EURÓPSKEHO KULTÚRNEHO DEDIčSTVA ONLINE

2.1. Politický kontext

Iniciatíva i2010 digitálne knižnice sa začala v septembri 2005. Vychádzala zo skorších aktivít sponzorovaných Komisiou a zameraných na sprístupnenie európskeho kultúrneho dedičstva online a bola reakciou na list (z 28. apríla 2005) šiestich čelných predstaviteľov štátov a vlád predsedovi Európskej komisie a Európskej rade, v ktorom navrhovali vytvorenie európskej digitálnej knižnice.

Najviditeľnejším výsledkom tejto iniciatívy pre verejnosť je práve vytvorenie Europeany, ktorá je spoločným vstupným bodom k nesmiernemu a neustále narastajúcemu obsahu, ktorý zdigitalizovali a sprístupnili online kultúrne inštitúcie členských štátov. Europeana je však iba špičkou ľadovca. Jej vytvorenie a rozvoj by neboli možné bez neustávajúceho úsilia členských štátov pri digitalizácii, dostupnosti online a digitálnom uchovávaní. Komisia spolupracuje s členskými štátmi na tom, aby tieto otázky boli súčasťou politickej agendy, a na tom, aby príslušné politiky na celom území EÚ mali rovnaké smerovanie. V roku 2006 vydala odporúčanie[3], v ktorom načrtla celý rad konkrétnych opatrení, ktoré treba prijať, a v spolupráci so skupinou odborníkov z členských štátov monitoruje, ako členské štáty toto odporúčanie a súvisiace závery Rady realizujú.

Takisto uľahčuje dosahovanie konsenzu medzi zainteresovanými stranami pri praktických riešeniach kľúčových otázok dostupnosti kultúrneho a vedeckého materiálu online. Táto práca sa organizovala pomocou skupiny odborníkov na vysokej úrovni pre digitálne knižnice a podieľali sa na nej kultúrne inštitúcie, zástupcovia držiteľov práv a podnikov pôsobiacich v oblasti technológií a akademickej obce. Jedným z výsledkov bola predloha licencie na digitalizáciu diel, ktoré sa už netlačia, a projekt spolupráce vydavateľov a vedcov pri zisťovaní vplyvu verejnej dostupnosti vedeckých publikácií. Tieto politické aktivity sa opierajú o rozsiahlu technická činnosť spolufinancovanú z programu e Content plus, programu pre konkurencieschopnosť a inovácie a 7. rámcového programu pre výskum a rozvoj.

Europeana prispieva k šíreniu kultúry členských štátov a do popredia stavia spoločné prvky, pretože na internete významne zviditeľňuje naše bohaté a rozmanité kultúrne dedičstvo. Ponúka „stále virtuálne výstavy“ diel, ktoré sa nachádzajú na celom kontinente, čím zväčšuje význam jednotlivých digitalizovaných zbierok.

Stránka takisto pomáha nachádzať informácie v rozličných formátoch (textový, zvukový, audiovizuálny a obrázkový) a porovnávať rozličné náhľady na našu spoločnú európsku históriu a dedičstvo v rozličných krajinách.

Navyše Europeana stimuluje a pomáha cielenejšie zameriavať úsilie o ďalšiu digitalizáciu v členských štátoch, pretože poskytuje prehľad už zdigitalizovaného materiálu a označuje, kde pri digitalizácii v Európskej únii ešte existujú biele škvrny.

Hodnota Europeany pre používateľov spočíva v tom, že im umožňuje prostredníctvom jedinečného rozhrania – a v ich vlastnom materinskom jazyku – nachádzať digitálny kultúrny obsah z dôveryhodných kultúrnych organizácií na celom území Európskej únie a využívať tento obsah na prácu, voľný čas alebo štúdium.

2.2. Súčasný stav

V súčasnosti poskytuje Europeana prostredníctvom mnohojazyčného rozhrania priamy prístup k jedinečnej zbierke vyše 4,6 milióna digitalizovaných kníh, periodík, filmových nahrávok, máp, fotografií a dokumentov z európskych knižníc, archívov, múzeí a audiovizuálnych archívov. V nasledujúcich rokov sa očakáva rapídny nárast tohto počtu. Záujem verejnosti o Europeanu sa zreteľne prejavil pri jej spustení v novembri 2008.

V súčasnosti k obsahu Europeany prispieva vyše 1 000 kultúrnych inštitúcií (priamo alebo prostredníctvom „zberných miest“) a viac ako 150 inštitúcií tvorí sieť jej partnerov. Takáto spolupráca medzi rozličnými typmi kultúrnych inštitúcií, ktorá sa dosiahla len vďaka Europeane, nemá obdobu ani rozsahom ani potenciálom. Narastajúci zoznam kultúrnych inštitúcií, ktoré sú ochotné sprístupniť svoj obsah prostredníctvom tejto služby, je znamením sily tohto potenciálu a záväzku voči vízii Europeany. Europeana našla spôsob, ako poskytovať priamy prístup k rozmanitým európskym kultúrnym zbierkam, ale zároveň pre konečných používateľov zachovať viditeľnosť jednotlivých kultúrnych inštitúcií. Spolupráca by sa mohla rozšíriť na iné iniciatívy na celom svete, napríklad Svetovú digitálnu knižnicu.

Na rozvoj Europeany v budúcnosti je k dispozícii organizačná štruktúra. Každodennú prevádzku stránky zabezpečuje kancelária Europeany, ktorá sa nachádza v Holandskej národnej knižnici. Kapacity kancelárie sa rozširujú, aby mohla spĺňať všetky úlohy údržby a aktualizácie prototypu spusteného v roku 2008, a pracuje sa na spustení novej verzie stránky – Europeana 1.0 – v roku 2010.

V nastávajúcich rokoch sa na stránku postupne pridajú nové funkcie a služby a zlepšia sa už existujúce. Kľúčovými otázkami sú funkcie vyhľadávania a rozhrania. Mimoriadna pozornosť sa bude venovať aj vývoju služieb Web 2.0 na vytvorenie záujmových komunít a takisto zlepšenie mnohojazyčných funkcií. Podnety na zlepšenie stránky sa získali z nedávneho prieskumu medzi európskymi používateľmi, v rámci ktorého odpovede poskytlo vyše 3 000 respondentov a z ktorého vyplynula pozitívna spätná väzba na stránku. Europeana sa bude vylepšovať, ale naďalej bude fungovať ako laboratórium na skúmanie nových nápadov a preverovanie výsledkov. Europeanu treba viac propagovať, aby sa zvýšila informovanosť občanov o nej.

3. ROZšÍRENIE OBSAHU PRE EUROPEANU

Podmienkou ďalšieho úspešného rozvoja Europeany je, že by mala rozširovať svoje zbierky. Politickým cieľom Komisie je 10 miliónov objektov dostupných na stránke v roku 2010. V nasledujúcich rokoch by sa tento počet mal znásobovať.

Dopĺňanie obsahu Europeany si vyžaduje nepretržitú digitalizáciu v Európe a pridávanie metaúdajov k digitalizovaným objektom, ktoré spĺňajú najprísnejšie normy. Komisia preto požiadala členské štáty, aby zintenzívnili svoje úsilie v tomto ohľade a zabezpečili, aby zdigitalizovaný obsah bol jednoducho prístupný prostredníctvom Europeany, okrem iného prostredníctvom vytvorenia vnútroštátnych alebo tematických „zberných miest“[4].

3.1. Typy obsahu

Celkovo sú príspevky rozličných členských štátov do Europeany ešte stále nevyvážené, ako z hľadiska počtu objektov, tak aj z hľadiska typu materiálu (pozri časť 2 pracovného dokumentu útvarov Komisie, ktorý je sprievodným dokumentom k tomuto oznámeniu). Výrazné úsilie Francúzska pri dopĺňaní obsahu do Europeany je veľmi dobre viditeľné, keďže jeho príspevok tvorí 47 % všetkých zdigitalizovaných objektov. Iné členské štáty prispeli len niekoľkými objektmi. Táto situácia sa postupne sama vyrovná, keď sa do Europeany doplnia zbierky z celej Európy.

V tejto prvej fáze prispeli do Europeany niektoré členské štáty (napr. Poľsko, Maďarsko) predovšetkým knihami, iné (Fínsko, Luxembursko, Estónsko) sa zas sústredili na noviny a časopisy alebo (ako v prípade Rumunska) obrazy z múzeí. Výsledkom je paradoxná situácia, keď sú prostredníctvom Europeany dostupní klasici európskej literatúry v celom rade jazykov, ale nie v originálnom znení. Napríklad diela Goetheho sú dostupné vo francúzštine, poľštine a maďarčine, ale nie v nemčine.

Tieto okolnosti vyvolali vlnu pripomienok a otázok od používateľov. Za výber obsahu na digitalizáciu a doplnenie do Europeany sú zodpovedné členské štáty a ich kultúrne inštitúcie v súlade s ich politikami v oblasti kultúry a/alebo informovanosti. Napriek tomu bude pravdepodobne potrebná mimoriadna snaha v súvislosti s konkrétnymi kategóriami materiálu, aby sa splnili očakávania používateľov vzhľadom na to, čo sa dá nájsť v Europeane.

3.2. Materiály, na ktoré sa vzťahujú autorské práva

Jednou z hlavných úloh Europeany je začlenenie materiálov, na ktoré sa vzťahujú autorské práva, aby nedošlo k vzniku „čiernej diery 20. storočia“, teda situácie, keď by na internete bolo dostupné množstvo materiálov spred roku 1900, ale veľmi málo z nedávnej minulosti. Splnenie tejto úlohy si vyžaduje solídnu spoluprácu kultúrnych inštitúcií a držiteľov práv, ktorá bude plne dodržiavať právne predpisy v oblasti autorských práv. Môže sa realizovať vo forme dohôd medzi národnými kultúrnymi inštitúciami a držiteľmi práv alebo v podobe liniek z Europeany na stránky, ktoré prevádzkujú držitelia práv.

Dobrým príkladom druhého spomenutého typu partnerstva je Gallica2, stránka Francúzskej národnej knižnice (Bibliothèque nationale de France). Poskytuje voľný prístup k verejne dostupnému materiálu a zároveň linky na obsah francúzskych vydavateľov, na ktorý sa vzťahujú autorské práva. Samotní vydavatelia rozhodujú o tom, koľko svojho obsahu sprístupnia prostredníctvom Gallica2, a používatelia majú možnosť získať kompletné diela z ich stránky. Podobný model by sa mohol zvážiť pre Europeanu. Výhodou pre používateľov je, že majú nielen priamy prístup k verejne dostupným materiálom, ale takisto majú možnosť jednoducho vyhľadať obsah, na ktorý sa vzťahujú autorské práva a o získanie ktorého môžu prejaviť záujem. Výhodou pre vydavateľov by bolo väčšie zviditeľnenie ich diel na celoeurópskej scéne.

Vo viacerých európskych krajinách, napríklad v Holandsku a Nemecku, skúmajú držitelia práv a kultúrne inštitúcie iný model, ktorý by kultúrnym inštitúciám umožnil digitalizovať kultúrny materiál za určitý poplatok a následne ho sprístupniť verejnosti. Ide tu predovšetkým o knihy, ktoré sa už netlačia ale na ktoré sa však ešte vzťahujú autorské práva, ako aj o staršie ročníky periodík.

Pre rozvoj Europeany je mimoriadne dôležité, aby takéto licencie zabezpečili dostupnosť materiálu na celom území EÚ. Vyskytol sa prípad, keď francúzske „zberné miesto“ muselo stiahnuť fotografie z Europeany, pretože malo právo šíriť materiál len na svojom vlastnom území. Existujú aj iné príklady, keď kultúrne inštitúcie akceptovali licencie, ktoré obmedzujú šírenie materiálu na IP adresy v rámci národnej domény. Takéto úpravy sú výsledkom finančných úvah – licencie vzťahujúce sa na celú Európu môžu byť drahšie – alebo môžu súvisieť s právnymi otázkami. Sú však spojené s rizikom, že zdigitalizované európske kultúrne dedičstvo sa na internete bude fragmentovať do jednotlivých národných rezervoárov, a s otázkami o zodpovednosti verejne financovaných kultúrnych inštitúcií v EÚ za poskytovanie rovnakého prístupu k službám ponúkaným na internete všetkým občanom EÚ.

Jednou z oblastí, kde je pokrok mimoriadne potrebný, aby sa uľahčila digitalizácia, ktorá zabezpečí všeobecný prospech z obsahu dostupného prostredníctvom Europeany, je oblasť osirotených diel, teda diel v prípade ktorých je nemožné alebo veľmi náročné vypátrať držiteľa práv. Komisia vo svojom odporúčaní o digitalizácii a o uchovávaní digitálnych záznamov z roku 2006 požiadala členské štáty, aby zaviedli mechanizmy, ktoré budú riešiť problém osirotených diel. Väčšina členských štátov odvtedy urobila len malý pokrok. V rámci skupiny odborníkov na vysokej úrovni pre digitálne knižnice podpísali rôzne zainteresované strany memorandum o porozumení o usmerneniach pri dôkladnom vyhľadávaní držiteľov práv osirotených diel.

Ďalšou iniciatívou v tejto oblasti bola Zelená kniha - Autorské práva v znalostnej ekonomike[5] z roku 2008, v ktorej sa položil celý rad otázok, predovšetkým otázky o tom, či sú potrebné právne predpisy na úrovni EÚ s cieľom vyriešiť problém osirotených diel, a o tom, ako riešiť súvisiace cezhraničné aspekty tohto problému. Komisia na základe výsledku konzultácií vypracuje posúdenie vplyvu pri riešení problému osirotených diel, v ktorom preskúma rozličné koncepcie, ktoré by mohli uľahčiť digitalizáciu a šírenie osirotených diel.

Problém osirotených diel nedávno vzbudil narastajúcu pozornosť - v súvislosti s výsledkom prijatia úpravy vyhľadávania kníh prostredníctvom Google, ktorá sa týka mnohých z týchto diel. Úprava sa prediskutovala na úrovni ministrov na zasadnutí Rady pre vzdelávanie, mládež a kultúru 12. mája 2009 a na zasadnutí Rady pre konkurencieschopnosť 28. mája 2009. Komisia bola požiadaná, aby predložila analýzu dôsledkov úpravy. Na vypracovaní tejto analýzy v súčasnosti pracuje.

V súvislosti s digitalizáciou starších diel existuje v porovnaní so Spojenými štátmi výrazný a nesmierne dôležitý rozdiel v právnych predpisoch o autorských právach. Trvanie ochrany autorských práv sa v Európe a v Spojených štátoch harmonizovalo na 70 rokov po smrti autora, ale americké právne predpisy zahŕňajú hraničný rok 1923 (diela zverejnené pred rokom 1923 sú verejne dostupné). Z tohto dôvodu sa mnoho materiálu spred roku 1923 s pôvodom v Európe môže zdigitalizovať a sprístupniť v Spojených štátoch bez licenčnej dohody, ale nemusí byť zároveň dostupné občanom EÚ prostredníctvom služieb ako je Europeana[6]. Logickým dôsledkom je rozsiahlejší prístup online k digitálnym knihám v Spojených štátoch ako v Európe a na nápravu tejto situácie by sa mali zvážiť riešenia zahŕňajúce držiteľov práv a kultúrne inštitúcie. Tieto riešenia by mohli zahŕňať aj urýchlenie vytvorenia registrov osirotených diela a diel, ktoré sa už netlačia – čo sa už realizuje prostredníctvom projektu ARROW – alebo pragmatické využitie hraničného dátumu, ktorým by sa určil nižší strop pri dôkladnom vyhľadávaní osirotených diel spred určitého dátumu.

3.3. Verejne dostupný obsah

Podstatná časť materiálov dostupných v digitálnom formáte prostredníctvom Europeany je verejne dostupná, a teda sa na ne už nevzťahujú autorské práva a v princípe k nim majú všetci prístup a môžu ich využívať. Tieto materiály sú dôležitým zdrojom opätovného využívania pre občanov, ako aj podniky a motorom kreativity vo veku internetu. Komisia preto zdôraznila, „že je veľmi dôležité, aby voľné diela zostali dostupné aj v prípade zmeny formátu. Inými slovami by voľné diela mali po zdigitalizovaní zostať voľnými dielami a mali by byť dostupné prostredníctvom internetu“[7].

V praxi to však často nie je tak. Na jednej strane niektoré kultúrne inštitúcie výslovne uvádzajú, že materiál, ktorým do Europeany prispievajú, je verejne dostupný, na druhej strane iné uvádzajú, že majú práva vzhľadom na digitalizované kópie a/alebo účtujú poplatky za sťahovanie. Niekoľko inštitúcií používa vodoznaky a v jednom prípade je prezeranie materiálu vo vhodnej veľkosti spoplatnené. Rozličné praktiky odrážajú široké spektrum koncepcií v EÚ, ktoré sú často dôsledkom narastajúceho tlaku na kultúrne inštitúcie získavať priamy príjem z objektov, ktoré vlastnia. Spoplatnenie digitalizovaných verejne dostupných diel takisto odráža skutočnosť, že samotná digitalizácia je tiež spojená s nákladmi. Zároveň však závažným spôsobom obmedzuje kultúrny a hospodársky potenciál materiálu.

Z právneho hľadiska vzniká otázka, či sa samotnou digitalizáciou vytvárajú nové práva. Za bežných okolností by to tak nebolo. Miera, do akej je dielo pôvodné, potrebná na vznik autorských práv nie je na európskej úrovni predmetom harmonizácie, takže odpoveď na túto otázku môže byť v každom členskom štáte iná[8]. Takisto môže byť odlišná pri rôznych typoch digitalizácie (napríklad skenovanie kníh nie je také nákladné ako trojrozmerné zobrazovanie predmetov).

Principiálnou otázkou je, či je prijateľné, aby verejné inštitúcie znemožňovali prístup k verejne dostupnému materiálu, ktorého digitalizácia sa financovala z verejných zdrojov, namiesto toho, aby sa stal všeobecne dostupným aktívom pre informačnú spoločnosť, čo by bolo v súlade s politikou Spoločenstva pri opakovanom využívaní informácií verejného sektora, ako aj s Odporúčaním ministrov OECD o lepšom prístupe k informáciám verejného sektoru a ich efektívnejšom využívaní[9]. Táto otázka je pre fungovanie Europeany kľúčová, pretože podmienky využívania stránky sa riadia politikami prispievajúcich inštitúcií.

Podobné otázky vznikajú v prípadoch, keď verejné inštitúcie poskytujú exkluzívne úpravy súkromným podnikom na digitalizáciu a využívanie svojich jedinečných verejne dostupných aktív výmenou za materiálne výhody. Takéto úpravy so sebou nesú riziko znemožnenia prístupu k verejne dostupnému obsahu, ale v niektorých prípadoch môžu byť jediným spôsobom financovania digitalizácie. Túto dilemu skonštatovala vo svojej správe o verejno-súkromných partnerstvách pre digitalizáciu aj skupina odborníkov na vysokej úrovni pre digitálne knižnice a odporučila, že „obsah verejne dostupný v analogickom svete by mal zostať verejne dostupným aj v digitálnom prostredí. Ak sú obmedzenia v oblasti prístupu a používania nevyhnutné na to, aby sa zdigitalizovaný obsah vôbec sprístupnil, mali by platiť len na obmedzený časový úsek.“[10]

4. OTÁZKY SÚVISIACE S FINANCOVANÍM A SPRÁVOU

Ministri EÚ zodpovední za kultúru v záveroch zo zasadnutia Rady 20. novembra 2008 o Europeane zdôraznili potrebu nájsť model udržateľného financovania a správy služby. Vyzvali Nadáciu Európskej digitálnej knižnice, Európsku komisiu a členské štáty, aby spolupracovali v tomto ohľade. Prebehli diskusie v rámci skupiny odborníkov členských štátov na digitalizáciu a uchovávanie digitálnych záznamov. Prebiehajúce konzultácie otvárajú pre širší okruh zainteresovaných strán diskusiu o tom, ako pre Europeanu zabezpečiť v budúcnosti nevyhnutnú autonómiu.

Vzhľadom na ďalší rozvoj Europeany možno skoncipovať celý rad najrozličnejších modelov, od prevádzky úplne financovanej Spoločenstvom až po model, pri ktorom kľúčovú úlohu prevádzkovania služby zohráva súkromný sektor. Model financovania a správy, ktorý sa nakoniec zvolí, by mal zohľadňovať účel Europeany ponúkať čo najširší možný prístup ku kultúrnym zbierkam, európsky rozsah a povahu stránky a takisto poprednú úlohu kultúrnych inštitúcií, ktoré do nej prispievajú svojimi zbierkami. Rovnako by mal zohľadňovať aj skutočnosť, že náklady kancelárie Europeany predstavujú iba malý podiel celkových investícií členských štátov a Európskej únie do sprístupnenia európskeho kultúrneho dedičstva na internete.

4.1. Financovanie fázy rozvoja (2009 – 2013)

V počiatočnej fáze Európska komisia finančne prispievala k vytvoreniu Europeany prostredníctvom projektu EDL-net, ktorý sa spolufinancoval v rámci programu e Content plus. Projekt s rozpočtom 1,3 milióna EUR sa skončil na začiatku roku 2009.

Na obdobie od roku 2009 do polovice roku 2011 sa rozvoj Europeany bude spolufinancovať prostredníctvom projektu Europeana 1.0 vybraného v rámci programu e Content plus sumou 6,2 milióna EUR. V tejto fáze budú finančne prispievať niektoré členské štáty[11], ako aj niekoľko jednotlivých kultúrnych inštitúcií.

Komisia môže do konca roka 2013 naďalej podporovať fázu rozvoja Europeany prostredníctvom programu pre konkurencieschopnosť a inovácie. V tejto fáze sa takisto počíta s ďalším spolufinancovaním zo strany členských štátov a/alebo počiatočným sponzorstvom súkromného sektora.

4.2. Financovanie stredného obdobia (2013 a ďalej)

Na rok 2013 a obdobie po ňom by sa mali zvážiť dodatočné spôsoby financovania Europeany, ktoré by boli správne vyvážené medzi financovaním zo strany Spoločenstva a financovaním z iných zdrojov a ktorými by sa ukončilo súčasné využívanie financovania jednotlivých projektov. Doplnkové zdroje financovania by sa mohli zabezpečiť prostredníctvom verejno-súkromných partnerstiev alebo väčšími štrukturálnymi príspevkami členských štátov. Očakáva sa aj určitý príjem samotnej stránky, ktorý ale pokryje len veľmi skromný podiel celkových nákladov na prevádzkovanie služby. Spoplatnenie vyhľadávania obsahu prostredníctvom Europeany a iných služieb stránky pre konečných používateľov neprichádza do úvahy, pretože by sa tým vážne ohrozilo jej prijatie používateľmi a bolo by to v rozpore s jej hlavným cieľom.

Verejno-súkromné partnerstvá pre Europeanu

Verejno-súkromné partnerstvá pre Europeanu by mohli mať rozličné podoby. Prvým modelom je súkromné sponzorovanie , pretože Europeana sa ďalej rozvíja a priťahuje viac používateľov. Sponzorovanie by mohlo vychádzať z filantropických úvah – ide o model, ktorý je rozšírený v Spojených štátoch. Takisto by sa mohlo realizovať na základe výmeny napríklad za reklamu.

Praktiky v členských štátoch sa v súvislosti s prijateľnosťou komerčných oznamov na stránkach, ako je Europeana, ktoré poskytujú verejné služby, líšia. Závisia do určitej miery aj od typu komerčného oznamu - logo spoločnosti v informáciách na pozadí je čosi iné ako reklamná tabuľa, pomocou ktorej sa propaguje určitý výrobok.

Ďalším možným zdrojom príjmu by mohlo byť spoplatnenie liniek na Europeane k obsahu organizácií (ako súkromných, tak aj verejných), ktoré majú z tohto obsahu príjem. Inými slovami, mohol by sa zaviesť sprostredkovateľský poplatok za spojenie na stránky so spoplatneným obsahom. Verejno-súkromné partnerstvo založené na takýchto linkách však neznamená automaticky aj finančný vzťah. Partnerstvo Francúzskej národnej knižnice a francúzskych vydavateľov prostredníctvom Gallica2 je príkladom situácie, keď sa prevádzkovanie liniek považuje za súčasť verejných úloh stránky.

Inou možnosťou zlepšenia funkcií stránky je využitie technologických riešení a zručností súkromných spoločností na zdokonalenie Europeany. Súkromní partneri by sa mohli vyberať pomocou postupu verejného obstarávania (v súlade s pravidlami EÚ v oblasti verejného obstarávania) alebo by ich vstupy mohli byť súčasťou sponzorovania, ako sa opísalo v predchádzajúcich odsekoch.

Intenzívnejšie modely partnerstva by sa mohli zvážiť vtedy, ak by sa súkromný sektor priamo podieľal na prevádzke Europeany a vytváraní príjmov na účely tejto prevádzky. Takýto model by musel zohľadňovať niekoľko obmedzení. Europeana by sa jednoznačne mala naďalej usilovať dosahovať ciele politiky v oblasti kultúry a informovanosti, ktoré sú dôvodom jej existencie. Neobmedzený súhlas kultúrnych organizácií, ktoré prispievajú obsahom, by takisto bol potrebný, pretože v skutočnosti ony majú digitálny materiál, ktorý je základom služby. V neposlednej miere treba podotknúť, že načrtnuté modely by sa museli zriadiť takým spôsobom, aby sa zamedzilo narušeniu hospodárskej súťaže.

Verejné financovanie Europeany

Udržateľné financovanie z verejných finančných prostriedkov by bolo opodstatnené významom Europeany ako motora kultúrnej politiky, ktorý pridáva hodnotu k rozdrobeným, často nedostatočne zviditeľneným kultúrnym zbierkam online, pretože ich spája prostredníctvom viacjazyčného spoločného prístupového miesta. Navyše, pomerne malá verejná investícia do Europeany by mohla pomôcť vytvoriť nesmierne množstvo vedľajších kreatívnych a ekonomických aktivít v oblastiach ako napríklad vzdelávanie a cestovný ruch.

Verejné financovanie by sa mohlo zabezpečiť z celej škály rozličných zdrojov. Jednou z možností, ktorú Nadácia Európskej digitálnej knižnice zvážila, ale aj zamietla, by boli finančné príspevky od kultúrnych organizácií , ktoré prispievajú obsahom. Tieto organizácie zahŕňajú národné a európske združenia, „zberné miesta“ a jednotlivé inštitúcie z rozličných sektorov. Rôznorodosť tejto skupiny je prekážkou vytvorenia systému príspevkov, ktorý by všetci pokladali za spravodlivý.

Väčšie príspevky od členských štátov by mohli mať konkrétnu podobu dvoch základných modelov. Prvá koncepcia by závisela od ochoty jednotlivých členských štátov poskytovať príspevky, tak ako niektoré z nich prispievali v počiatočnej fáze. Je to rýchla a pružná možnosť financovania. Zároveň by však bola spojená s veľkým stupňom neistoty pre Europeanu, pretože dostupnosť rozpočtových prostriedkov sa môže z roka na rok líšiť. Okrem toho by členské štáty na základe tejto koncepcie nemuseli mať jasnú predstavu o tom, čo sa od nich očakáva.

Druhý model by bol založený na distribučnom kľúči, podľa ktorého by všetky členské štáty prispievali v závislosti od svojho HDP. Tento model by bol odrazom zodpovednosti všetkých členských štátov za rozvoj Europeany, zároveň je však spojený s rizikom, že jeho režijné náklady by mohli byť pomerne vysoké pri formálnom zavedení tohto modelu a distribučného kľúča. V niekoľkých prípadoch by príspevky menších členských štátov boli v skutočnosti nižšie ako náklady na vymedzenie ich podielu.

Príspevky Spoločenstva po roku 2013 by boli opodstatnené európskou pridanou hodnotou stránky a jej významom pri preukazovaní jednoty Európy v jej kultúrnej rozmanitosti. Súčasné financovanie projektov založené na otvorených výzvach na predkladanie návrhov však nie je udržateľným základom finančného plánovania. V rámci dostupných politických nástrojov treba zvážiť alternatívne možnosti základného financovania Europeany.

4.3. Otázky správy

Na operácie Europeany dohliada Nadácia Európskej digitálnej knižnice zriadená 8. novembra 2007. Jej zakladajúcimi členmi sú európske združenia knižníc, archívov, múzeí a audiovizuálnych archívov, ako aj celý rad významných individuálnych kultúrnych inštitúcií. Organizácie, ktoré sa chcú stať členmi nadácie, musia byť veľkými prispievateľmi obsahu do Europeany, alebo takýchto prispievateľov zastupovať, a musia spĺňať normy a politiky stránky.

Finančná podpora niekoľkých členských štátov pre Europeanu je spojená s otázkou ich vplyvu na správne orgány nadácie. Komisia a členské štáty nie sú súčasťou formálnej riadiacej štruktúry Europeany. Sú však pravidelne informované o pokroku a poskytujú výkonnému výboru nadácie vstupy prostredníctvom „skupiny pre financovanie a smerovanie“, ktorá je súčasťou skupiny odborníkov členských štátov. Je to v súlade s myšlienkou, že za operácie stránky by mali byť vzhľadom na svoje vedomosti a know-how zodpovední členovia ako hlavní prispievatelia obsahu. Okrem toho, Komisia má v súčasnosti zmluvný vzťah s nadáciou prostredníctvom dohôd o grantoch na projekty, na ktorých sa nadácia podieľa.

Z dôvodu očakávaného prísunu nových členov Nadácia Európskej digitálnej knižnice pripravuje zmenu súčasnej riadiacej štruktúry. Následné činnosti po diskusii o strednodobom zameraní Europeany vrátane jej financovania a súvisiacej otázky zodpovednosti si môžu v budúcnosti vyžadovať ďalšie úpravy.

5. ZÁVER

Europeana sa za krátky čas svojej existencie etablovala ako referenčný rámec pre európsku kultúru na internete. Je odrazom ambícií európskych kultúrnych inštitúcií viac sprístupniť všetkým naše spoločné a rozmanité kultúrne dedičstvo.

Je potrebné ďalšie úsilie, ktoré bude vychádzať z už dosiahnutých cieľov, a užšia spolupráca všetkých zainteresovaných strán, aby sa naplnil prísľub jednoduchého online prístupu ku knihám, maľbám, mapám, fotografiám, periodikám, filmovým a zvukovým nahrávkam z celej Európy.

V tomto dokumente sa načrtli kľúčové problémy, ktoré budú rozhodujúce pre ďalší vývin Europeany, a vymenovali otázky na diskusiu, na ktoré sa očakávajú reakcie od zainteresovaných strán.

[1] Uznesenie Európskeho parlamentu z 27. septembra 2007 o i2010: na ceste k európskej digitálnej knižnici.

[2] Závery Rady o Europeane z 20. novembra 2008, Ú. v. EÚ C 319, 13.12.2008. s. 18.

[3] Odporúčanie 2006/585/ES o digitalizácii a o uchovávaní digitálnych záznamov, Ú. v. EÚ L 236, 31.8.2006, s. 28.

[4] Oznámenie „Európske kultúrne dedičstvo sprístupnené jedným kliknutím myšou“ z 11.8.2008.

[5] KOM(2008) 466/3.

[6] Google vo svojom nedávnom oznámení dostupnosti služby Google Book Search pre mobilné telefóny uviedol že prostredníctvom spomenutej služby je pre občanov Spojených štátov dostupných vyše 1 milióna verejne dostupných kníh. V Európe sa v tlačovej správe služby Google uvádzalo množstvo len pol milióna verejne dostupných kníh.

[7] Oznámenie „Európske kultúrne dedičstvo sprístupnené jedným kliknutím myšou“, s. 7.

[8] Kritérium posudzovania miery, do akej je dielo pôvodné, sa však už zharmonizovalo pri fotografiách, databázach a počítačovom softvére.

[9] Soul, 18. Jún 2008.

[10] http://ec.europa.eu/information_society/activities/digital_libraries/doc/hleg/reports/ppp/ppp_final.pdf.

[11] Francúzsko, Nemecko, Holandsko, Španielsko, Taliansko, Fínsko, Írsko, Litva, Maďarsko.