Oznámenie Komisie - Zvyšovanie rastu produktivity: kľúčové závery zo Správy o európskej konkurencieschopnosti z roku 2007 {SEK(2007)1444} /* KOM/2007/0666 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 31.10.2007 KOM(2007) 666 v konečnom znení OZNÁMENIE KOMISIE Zvyšovanie rastu produktivity: kľúčové závery zo Správy o európskej konkurencieschopnosti z roku 2007 {SEK(2007)1444} OZNÁMENIE KOMISIE Zvyšovanie rastu produktivity: kľúčové závery zo Správy o európskej konkurencieschopnosti z roku 2007 1. ÚVOD V tomto oznámení sa uvádzajú hlavné závery zo Správy o európskej konkurencieschopnosti z roku 2007[1]. Zameriava sa na produktivitu, ktorá je základnou hnacou silou konkurencieschopnosti a blaha v dlhodobom meradle. Správa o konkurencieschopnosti bola prepracovaná v roku 2006, aby prispela k pevnej analytickej základni pre mikroekonomický pilier Lisabonskej stratégie a aby sa naďalej skúmali špecifickejšie aspekty konkurencieschopnosti európskeho priemyslu. Tento rok správa začína preskúmaním nedávnych zmien, pokiaľ ide o rast, produktivitu a zamestnanosť na úrovni EÚ a zároveň aj na úrovni hlavných hospodárskych odvetví a pokračuje mikroekonomickými reformami zavedenými v rámci programu pre rast a zamestnanosť z hľadiska ich potenciálu zvýšiť produktivitu a zameriava sa najmä na zručnosti ako na jeden z faktorov konkurencieschopnosti. V správe sa hodnotia relatívne silné a slabé stránky európskych priemyselných odvetví a záverom prináša dlhodobú víziu európskej priemyselnej výroby, aby sa poskytol prehľad nových trendov a výziev a overilo sa, či sú s nimi existujúce politiky v súlade. Analýza sformulovaná v tejto správe využíva lepšiu dostupnosť údajov – dlhšie časové rady a uverejnenie prvých súborov údajov EU KLEMS[2] – čo umožňuje získať nové poznatky. 2. CELKOVÉ VÝSLEDKY V SÚVISLOSTI S KONKURENCIESCHOPNOSťOU Podstatné zlepšenie európskeho hospodárstva Oživenie hospodárstva v Európe je silnejšie, než sa očakávalo v minulom roku: reálny hrubý domáci produkt (HDP) vzrástol o 3,0 % v roku 2006, čo predstavuje najvyššiu mieru rastu od roku 2000. Toto zlepšenie bolo podmienené zrýchlením rastu produktivity a zamestnanosti. Zvýšený rast produktivity vyplýva z vyššieho rastu celkovej produktivity faktorov (TFP) (pozri rámček). Toto zlepšenie sa dá pozorovať všade: takmer všetky nové členské štáty a členské štáty s relatívne nízkym HDP na obyvateľa a nízkou produktivitou sa snažia dobehnúť svoj sklz v súvislosti s hospodárskym rastom a rastom produktivity. Oživenie je viditeľné v rôznych odvetviach hospodárstva. V raste HDP Európskej únie hrajú dôležitú úlohu najmä služby vzhľadom na ich veľký význam v celkovom hospodárstve. Všetky odvetvia priemyselnej výroby s výnimkou spracovania tabaku rástli podstatne rýchlejšie v roku 2006 než v predchádzajúcich piatich rokoch a tým prispeli k oživeniu celkového rastu v EÚ. Rozdiel v produktivite medzi EÚ a USA sa začal znižovať... Údaje o vývoji európskeho hospodárstva v porovnaní s USA, referenčnou krajinou pre svoju vysokú produktivitu, potvrdzujú, že rozdiel v produktivite práce voči USA sa po desaťročnom neustálom narastaní v roku 2006 znížil. Toto zistenie je o to významnejšie, že najnovšie údaje, dostupné iba pre priemyselnú výrobu[3], potvrdzujú, že tento vývoj pokračoval v prvej polovici roka 2007. Pri hodnotení tohto povzbudzujúceho vývoja by sme však nemali stratiť zo zreteľa skutočnosť, že úroveň produktivity práce v USA je stále približne o 39 % vyššia než v EÚ z hľadiska HDP na zamestnanú osobu a o 26 % (2005) vyššia z hľadiska HDP na odpracovanú hodinu. Analýzy ukazujú, že je to zapríčinené najmä rozdielmi v celkovej produktivite faktorov (pozri rámček), ale aj v kvalite ľudského kapitálu[4]. Okrem toho sa zdá, že za veľký podiel oživenia možno vďačiť cyklickým faktorom vrátane spomalenia rastu produktivity USA v roku 2006. Údaje podľa jednotlivých odvetví umožňujú lepšie porovnať vývoj produktivity medzi EÚ a USA. Potvrdzujú napríklad, že nižší rast produktivity práce v hospodárstve EÚ za posledných desať rokov je spôsobený najmä horšími súhrnnými výsledkami jednotlivých odvetví EÚ a nie odvetvovou štruktúrou hospodárstva , ktorá je v skutočnosti pre EÚ mierne priaznivá. Najmä rozdiel v raste medzi EÚ a USA odráža slabú výkonnosť odvetvia služieb v EÚ, a to predovšetkým v maloobchode, distribúcii a finančných a obchodných službách. Rámček: Úloha celkovej produktivity faktorov Celková produktivita faktorov je hlavným zdrojom rozdielu produktivity medzi EÚ a USA. Zodpovedá časti rastu produktivity vytvorenej nehmotnými faktormi akými sú technický pokrok alebo organizačná inovácia namiesto zvýšeného používania vstupov, ako napríklad kapitálu. Týmto sa celková produktivita faktorov stáva najkomplexnejším meradlom efektívnosti hospodárstva. Z analýzy štrukturálnych vzťahov medzi rôznymi ukazovateľmi výkonu na úrovni jednotlivých odvetví vyplýva, že rast celkovej produktivity faktorov je základnou hnacou silou výkonnosti odvetví, či už je to vyjadrené na základe rastu pridanej hodnoty, produktivity práce, medzinárodného obchodu, priamych zahraničných investícií alebo rastu zamestnanosti. Medzi politiky, ktoré sú najvýznamnejšie pre rast celkovej produktivity faktorov patria tie, ktoré sú určené na podporu technologického vývoja, inovácií a zvýšenia investícií do výskumu a vývoja, využívania IKT, hospodárskej súťaže a reformy trhu výrobkov. Tieto politiky sú stredobodom mikroekonomického piliera Lisabonskej stratégie, čo znamená, že prebiehajúci reformný proces môže podstatne prispieť k stimulácii celkovej produktivity faktorov a ekonomického rastu. | ... pričom niektoré ukazovatele naznačujú, že k tejto situácii neprispieva iba priaznivý hospodársky cyklus Hoci príčiny zvyšovania rozdielu v produktivite medzi EÚ a USA boli v poslednom desaťročí štrukturálne, je stále príliš skoro povedať, či je posledné zníženie rozdielu výsledkom čisto cyklického vývoja alebo prvým náznakom nového smerovania. Analýza uskutočnená útvarmi Komisie[5] ukazuje, že hoci je zlepšenie najmä cyklického charakteru, môže byť spojené s minulými štrukturálnymi reformami uskutočnenými členskými štátmi EÚ, najmä pokiaľ ide o trh práce. Rast produktivity jednotlivých (napríklad sieťových) odvetví a zvýšenie úrovne zručností pracovnej sily takisto podporuje túto hypotézu. Štrukturálne zlepšenie produktivity by sa malo v budúcnosti stať viditeľným, keďže účinky posledných reforiem - najmä tých, ktoré vyplývajú z obnovenej Lisabonskej stratégie - začínajú byť citeľnejšie. 3. PILIERE KONKURENCIESCHOPNOSTI Produktivita a mikroekonomický pilier Lisabonskej agendy Zvyšovanie potenciálu dlhodobého hospodárskeho rastu prostredníctvom zvyšovania rastu produktivity je jedným z hlavných cieľov obnovenej Lisabonskej stratégie a dôležitou odpoveďou na výzvy globalizácie, starnutie populácie, rýchly technologický rozvoj a potrebu bojovať proti zmene klímy. Mikroekonomický pilier Lisabonskej stratégie pokrýva veľa oblastí politík, ktoré sú veľmi dôležité pre zvyšovanie produktivity: - vyššie investície do výskumu a vývoja môžu podstatne zvýšiť rast produktivity, najmä ak sú prvky vedomostného trojuholníka (výskum a vývoj, inovácie, vzdelávanie a odborná príprava) dobre prepojené, aj pokiaľ ide o zabezpečenie vedeckého personálu. - investície do IKT sú vysoko návratné v zmysle rastu produktivity, keď sú sprevádzané vhodnými organizačnými zmenami a investíciami do zručností. - zvýšenie hospodárskej súťaže na otvorených trhoch s primeraným regulačným rámcom má zvyčajne kladné účinky na produktivitu a zamestnanosť, pretože sa zlepšuje efektívnosť prerozdeľovania zdrojov (statická efektívnosť), efektívnosť výroby (organizácia práce) a dynamická efektívnosť (inovatívne výrobky a postupy). Účinok hospodárskej súťaže na inovácie je však nejednoznačnejší, pretože závisí od štruktúr trhu a vzdialenosti, ktorá oddeľuje účastníkov trhu od technologickej hranice. Hospodárska súťaž je osobitne dôležitá pre krajiny a priemyselné odvetvia blízko technologickej hranice, pretože ich núti udržovať si konkurenčné výhody. - podpora podnikania tým, že sa uľahčí zakladanie a rozvíjanie spoločností a zlepšia sa podmienky pre MSP pri využívaní možností jednotného trhu umožňuje, aby z nových myšlienok vznikali výrobky a služby s pridanou hodnotou a obchodovalo sa s nimi na medzinárodnej úrovni, čo sa pozitívne odrazí na produktivite. - značné zvýšenie výstupov a spotreby možno takisto dosiahnuť znížením zbytočných regulačných nákladov ako je príliš vysoké administratívne zaťaženie, čím sa uvoľnia zdroje na efektívnejšie využitie. Výhody pocítia najmä MSP, pretože tento typ režijných nákladov predstavuje značnú časť ich celkových nákladov. - zníženie bariér týkajúcich sa zdaňovania podnikov a súvisiacich nákladov na dodržiavanie daňových predpisov a uľahčenie reštrukturalizácie skupín spoločností posilňuje fungovanie jednotného trhu. Prijatie spoločného zjednoteného základu dane z príjmu právnických osôb by mal mať takisto kladný vplyv na HDP Európskej únie. Požiadavky na zrýchlenú adaptáciu si vyžadujú mechanizmy uľahčujúce prechod z jedného zamestnania do druhého. Vo všeobecnosti politika súdržnosti EÚ hrá v tomto kontexte dôležitú úlohu tým, že prispieva k lepšiemu fungovaniu vnútorného trhu a podporuje zlepšovanie produktivity a konkurencieschopnosti v krajinách a regiónoch, ktorých rozvoj zaostáva alebo je ovplyvnený priemyselnou reštrukturalizáciou. Posúdenie nedávnych reforiem členských štátov týkajúcich sa trhov výrobkov a služieb ako aj zlepšenia právnej úpravy a politiky MSP ukazuje, že sa vo všeobecnosti dosiahol pozoruhodný pokrok, pokiaľ ide o reformy v týchto oblastiach, hoci toho treba ešte veľa vykonať. Tento pokrok sa ešte plne neodráža v údajoch, ktorými sa meria hospodárska výkonnosť. Význam koordinácie Správa vnútroštátnych reformných politík v EÚ je dôležitým prvkom stratégie pre rast a zamestnanosť. Je viacero dôvodov prečo koordinácia hospodárskych reforiem členských štátov môže priniesť dodatočné výhody. Zatiaľ čo sa krajiny môžu učiť jedna od druhej, spoločné úsilie a koordinácia môžu posilniť vôľu reformovať a umožniť prekonať vnútroštátny odpor voči reformám. Čo je dôležitejšie, koordinovaná implementácia môže vytvoriť výhody, ktoré by neboli, ak by boli reformy uskutočňované len jednou stranou. Empirická analýza medzinárodných dôsledkov vnútroštátnych reforiem uvedená v správe potvrdzuje, že koordinovaná akcia vytvára v mnohých prípadoch výhody, ktoré sú podstatne väčšie ako tie, ktoré vzišli z izolovanej akcie. Napríklad približne polovica potenciálneho zvýšenia HDP dosiahnutého členskými štátmi tým, že splnili svoje ciele v oblasti intenzity výskumu a vývoja, by bola výsledkom cezhraničného šírenia vedomostí. Dodatočné výhody vyplývajú z komplementárnosti politík. Posilnenie zručností a výskumu a vývoja vedie napríklad k zvyšovaniu reálnych miezd, čo by naopak malo zvyšovať mieru účasti na trhu práce. Takisto zníženie administratívneho zaťaženia a následná možnosť zníženia marží je v tesnej súčinnosti s cieľom zamestnanosti, pretože pomáha znížiť prirodzenú nezamestnanosť. Otvorenosť obchodu a produktivita spolu súvisia Zvyšovanie otvorenosti obchodu (objem obchodu v porovnaní s HDP) a priamych zahraničných investícií (PZI) ilustruje zrýchľovanie procesu globalizácie. Zatiaľ čo vo všeobecnosti boli celosvetové trhové podiely prerozdelené v prospech rozvíjajúcich sa ekonomík, EÚ-27 bola relatívne úspešná v udržaní si svojej pozície. Od roku 1996 do roku 2005 sa podiel EÚ-27 na celkovom svetovom vývoze znížil z 23,3 % na 22,0 %, podiel USA sa znížil z 19,1 % na 15,2 % a Japonska z 13,7 % na 10,5 %.[6] [7] Obchodná výkonnosť EÚ v oblasti služieb je povzbudzujúca: EÚ-15[8] viac než zdvojnásobila svoj rast vývozu služieb od roku 1996 do roku 2005, hoci jej dovoz rástol pomalšie. Výsledkom je, že za deväťročné obdobie EÚ-15 takmer štvornásobila svoju bilanciu v oblasti obchodu so službami. V rovnakom období sa bilancia obchodu so službami znížila v Spojených štátoch o 26 % na 50 miliárd EUR (bilancia EÚ-25 bola v roku 2005 56,9 miliárd EUR). Oproti tomu Japonsko vykázalo deficit v oblasti obchodu so službami 30 miliárd EUR v roku 2003. Globalizácia sa príliš často spája so stratou pracovných miest v odvetviach, ktoré nevedia udržať krok s konkurenciou. Sociálne náklady a znepokojenie, ktoré z toho vyplývajú, sú reálne a vyžadujú si adekvátnu politickú reakciu. Nemali by však viesť k prehliadaniu výrazne pozitívnych účinkov otvorenosti a integrácie do svetových trhov na hospodársku výkonnosť krajiny. Správa ilustruje pozitívny vzťah medzi celkovou produktivitou a globalizáciou použitím otvorenosti obchodu ako indikátora a zhŕňajú sa v nej empirické zistenia o vzťahu medzi produktivitou a globalizáciou. Kauzálne väzby nie sú vždy jasné. Intenzívnejšia konkurencia v oblasti dovozu stimuluje produktivitu, ktorá vedie k zlepšeniu konkurencieschopnosti a vyššiemu vývozu. Toto zasa prináša ďalší nárast efektívnosti. Empirická analýza uvedená v správe podčiarkuje pevnosť tohto vzťahu. Ilustruje to silu zapojených mechanizmov: špecializácia, úspory z rozsahu, eliminácia menej efektívnych firiem a vyššia schopnosť absorbovať technologické vymoženosti a nové myšlienky, ku ktorým sa dospelo v iných častiach sveta. Z týchto faktorov celkovo vyplýva, že otvorenosť trhu môže hrať dôležitú úlohu pri zvyšovaní rastu produktivity. Z empirickej analýzy napríklad vyplýva, že 1 %-ný nárast v otvorenosti hospodárstva, meraný podielom dovozu a pridanej hodnoty, sa odzrkadlí nasledujúci rok vo zvýšení produktivity práce v priemere o 0,6 %. Tieto výsledky naznačujú, že zvýšenie obchodu v rámci EÚ v dôsledku zlepšenia jednotného trhu a ambicióznych vonkajších politík, akými je uzavretie rozvojového programu z Dauhá, nová generácia dvojstranných dohôd o voľnom obchode, vyváženie obchodného vzťahu s Čínou, odstránenie bariér vývozu z EÚ a posilnená stratégia prístupu k trhom, sú schopné výrazne prispieť k rastu produktivity v EÚ. Je však potrebné zdôrazniť, že plne využiť výhody otvorenosti môžu iba hospodárstva, ktoré môžu ľahko presunúť výrobné faktory medzi firmami, ako aj z upadajúceho do rastúceho odvetvia. Ide takisto o kľúčové predpoklady na zvládnutie nejednoduchého prispôsobenia sa, ktoré je potrebné v určitých odvetviach a regiónoch, ktoré majú výrazný vplyv na verejnú prijateľnosť globalizácie. Okrem toho ak chceme využiť výhody otvorenosti, je nevyhnutná ochrana práv duševného vlastníctva na medzinárodnej úrovni. Zlepšovanie zručností ako faktora konkurencieschopnosti Zručnosti priamo prispievajú k medzinárodnej otvorenosti a k produktivite, keďže vzdelanejšia pracovná sila zvyšuje efektívnosť práce a schopnosť spoločností ľahšie integrovať nové technológie a myšlienky. Napríklad emprický výskum poukazuje na to, že zvyšovanie priemernej dĺžky školského vzdelania o jeden rok by z dlhodobého hľadiska zvýšilo produktivitu o 8 % až 10 %[9]. Zlepšovanie zručností prebieha vo všetkých hospodárskych odvetviach, dokonca aj v odvetviach s nízkymi požiadavkami na zručnosti. Empirické analýzy odhaľujú, že odvetvia, v ktorých sa zamestnáva vyšší podiel vysoko alebo stredne kvalifikovaných pracovníkov, vykazujú vyšší rast produktivity, zatiaľ čo vysoký podiel nízko kvalifikovaných pracovníkov v určitom odvetví má negatívny účinok na rast produktivity. Okrem toho sú zručnosti dôležité pre rýchlosť konvergencie k technologickej hranici. Ako možno očakávať, konvergencia je rýchlejšia v odvetviach, kde je pracovná sila vysoko kvalifikovaná. Vyšší podiel vysoko alebo stredne kvalifikovaných pracovníkov stimuluje rast vývozu. Na úrovni jednotlivých odvetví sa analýzou preukázalo, že proces zvyšovania zručností prispieva k zvyšovaniu dopytu po vysoko kvalifikovaných pracovníkoch viac ako presuny zamestnanosti medzi odvetviami. Napriek tomu vo všetkých skupinách krajín EÚ existuje takisto všeobecný presun zamestnanosti z priemyselných odvetví s vysokým podielom málo kvalifikovanej pracovnej sily do priemyselných odvetví so stredne a vysoko kvalifikovanou pracovnou silou. Na základe týchto skutočností môžeme vidieť nedostatočné zručnosti najprv ako problém prispôsobenia sa, ktorý sa vyskytol po zvýšení dopytu po určitých zručnostiach (alebo po znížení ponuky určitých zručností). V takejto situácii by mohlo byť úlohou vlády uľahčenie procesu prechodu, pretože sa zdá, že pre zásadné opatrenia špecifické pre jednotlivé odvetvia je len obmedzený priestor. Keď sú nedostatočné zručnosti dedičstvom minulosti, politiky by sa mali zamerať na opatrenia, ktorými by sa pomohlo hospodárstvu dosiahnuť širšiu škálu zručností. Riešenie nesúladu medzi požadovanými a ponúkanými zručnosťami na trhu práce nie je však iba úlohou vlády. Mnoho európskych podnikov bude musieť riešiť neadekvátnosť zručností vo svojich podnikových stratégiách. Úsilie v rámci stratégie rastu a zamestnanosti na posilnenie akumulácie ľudského kapitálu, napríklad znížením počtu mladých ľudí opúšťajúcich predčasne školu a podporovaním vysokoškolského štúdia matematiky, vedy a technológií, by malo prispieť k uspokojeniu zvyšujúceho sa dopytu po zručnostiach, ktorý vyplýva z technologických zmien vyzdvihujúcich tieto zručnosti. Vyššia miera zamestnanosti, najmä žien, takisto pomôže znížiť nedostatočné zručnosti. Zatiaľ čo politiky v oblasti vzdelávania zostanú najmä vo vnútroštátnej kompetencii, vzdelávanie špičkových výskumníkov v EÚ bude využívať iniciatívy uskutočnené na úrovni EÚ, akými sú rozvoj Európskeho technologického inštitútu a zvýšenie mobility výskumníkov. 4. KONKURENCIESCHOPNOSť EURÓPSKYCH PRIEMYSELNÝCH ODVETVÍ Súčasná situácia Vo všeobecnosti sú európske priemyselné odvetvia, v ktorých hrajú MSP dôležitú úlohu, vysoko konkurencieschopné. Toto konštatovanie však skrýva veľmi variabilnú výkonnosť jednotlivých priemyselných odvetví, či už ide o jednotlivé krajiny alebo odvetvia. Od roku 1995 EÚ zaostáva v raste pridanej hodnoty, v produktivite práce a v celkovej produktivite faktorov, ale jej obchodné výsledky sú celkom uspokojivé. Prílev aj odlev priamych zahraničných investícií sa rýchlo zvyšuje, avšak odlev priamych zahraničných investícií rastie rýchlejšie. Ak posudzujeme relatívne silné a slabé stránky jednotlivých odvetví, odvetvie ťažobného priemyslu a z odvetví priemyselnej výroby výroba koží a obuvi, odevov, textilu, nukleárneho paliva a tabaku sú tie, ktoré sa nachádzajú vo fáze poklesu nielen z hľadiska zamestnanosti, ale aj z hľadiska pridanej hodnoty. Naopak, okrem vodnej dopravy, všetky priemyselné odvetvia, ktoré majú najvyššiu úroveň rastu pridanej hodnoty v Európskej únii – telekomunikačné zariadenia, kancelárska technika a počítače, ako aj telekomunikácie a IT služby – súvisia s novými informačnými a komunikačnými technológiami. V porovnaní s USA možno najväčší rozdiel vo výkonnosti odvetví nájsť vo výrobe kancelárskej techniky a počítačov, veľkoobchode a maloobchode, leteckej doprave a finančných službách. Posledné tri odvetvia služieb sa zdajú byť osobitne citlivé na úspory z rozsahu a využívajú skôr väčšie integrované trhy v USA. Naopak, EÚ ukazuje vyšší rast vo vybraných oblastiach high-tech výroby, najmä vo farmaceutickom priemysle a sieťových priemyselných odvetviach. Vyššie zastúpenie služieb v európskej priemyselnej výrobe Z dlhodobého hľadiska[10] sa zdá, že Európu, hoci bude stále medzi najbohatšími regiónmi vzhľadom na HDP na obyvateľa, predbehnú niektoré rozvíjajúce sa ekonomiky, pokiaľ ide o celkový hospodársky význam. Je to v dôsledku demografických faktorov a relatívne silného rastu produktivity týchto rozvíjajúcich sa ekonomík, ktoré dobiehajú svoj sklz. Do roku 2050 sa Ázia pravdepodobne stane najdôležitejším trhom a centrom rastu. Analýza ukazuje, že v priebehu budúcich desaťročí bude priemyselná výroba naďalej hrať hlavnú úlohu v hospodárstve EÚ a priamo prispeje k blahu a rastu produktivity a vytvorí značný dopyt po výskumných a vysoko kvalifikovaných službách, ktorý sa rozšíri na zvyšok hospodárstva[11]. Zároveň sa očakáva, že v priemyselnej výrobe, definovanej v úzkom zmysle, sa priamo zamestná menej ľudí ako dnes, a bude predstavovať relatívne menšiu časť celkového hospodárstva. Vývoj v oblasti zamestnanosti a relatívnu veľkosť si netreba zamieňať so stagnáciou alebo úpadkom. Do určitého rozsahu odrážajú účinok rozdielov v raste produktivity. Okrem toho tento vývoj je statického charakteru, t. j. výsledkom fragmentácie hodnotového reťazca je, že činnosti predtým zaradené do priemyselnej výroby sa presúvajú do odvetvia služieb. Priemyselná výroba a súvisiace odvetvia služieb zostanú hlavným pilierom hospodárstva EÚ v 21. storočí, nielen z dôvodu ich pretrvávajúcej ekonomickej váhy, ale aj preto, že tvoria integrálnu súčasť inovačného systému moderného hospodárstva. Z analýzy vyplýva, že najúspešnejšie z týchto firiem budú vodcami svetových hodnotových sietí a budú poskytovať plánovanie, marketing a služby výskumu a vývoja, ako aj integrovať zložky pochádzajúce z vonkajších zdrojov. Služby ponúkané v rámci priemyselnej výroby a zahrnuté ako súčasť konečného produktu sa preto budú pravdepodobne ďalej rozvíjať. Toto vytvára nové možnosti príjmov a hodnotné dlhotrvajúce vzťahy so zákazníkmi, avšak vzrastú aj možnosti na outsourcing. Preto existujúce štatistické klasifikácie činností v priemyselnej výrobe a službách budú čoraz častejšie menej relevantné a budú potrebné nové typy analýzy vývoja spoločností a trhu. Nie je jasné, do akého rozsahu rozvíjajúce sa technológie (elektromechanické mikrosystémy, progresívne materiály, bio a nanotechnológie) uplatnia potenciál, ktorý sa im pripisuje, hoci treba zdôrazniť, že ich potenciál je veľmi významný a mohol by výrazne prispieť k rastu produktivity a inovácií v ďalších desaťročiach. Je však pravdepodobné, že riadenie vedomostí sa stane významnejšie a budúce úspešné obchodné modely budú tie, ktoré sa lepšie uplatnia v tejto oblasti. Význam duševného kapitálu a nehmotných aktív sa pravdepodobne ešte zvýši. Toto pravdepodobne povedie ku komplexnejším organizačným prístupom s vysokým stupňom spolupráce, k vytváraniu sietí s dodávateľmi, zákazníkmi, konkurentmi a k väčšiemu využitiu externých zdrojov vedomostí, akými sú výskumné inštitúcie a univerzity. Tento vývoj bude klásť zvýšený dôraz na získavanie zručností. Najmä zručnosti netechnického charakteru ako je práca v skupine, vzdelávanie sa, schopnosť podeliť sa a komunikovať, poskytovať služby ako aj tovary a schopnosť myslieť interdisciplinárne sa stanú nevyhnutné, najmä pre MSP, ktoré budú chcieť byť súčasťou svetových sietí. Tieto zručnosti sa stanú potrebné aj na zásobovanie miestnych trhov. Z dynamickej špecializácie, t. j. skutočnosti, že niektoré konkurenčné výhody nielen pretrvávajú, ale majú aj tendenciu posilniť sa, vyplýva, že si Európa udrží silné pozície v mnohých odvetviach využívajúcich technológie stredne vysokej a vysokej úrovne (chemický priemysel vrátane farmaceutického, strojársky priemysel, automobilový priemysel, letecký priemysel, zabudovaná elektronika). Bude si to vyžadovať značné úsilie v oblasti výskumu a vývoja, aby sa neustále posúvala technologická hranica v týchto odvetviach a aby si zachovali konkurenčnú výhodu. Vysoko kvalitné výrobky v tradičných odvetviach môžu byť takisto silnou stránkou, pre ktoré technologická inovácia spolu s dizajnom a marketingom hrajú dôležitú úlohu. Veľa bude takisto závisieť od schopnosti európskych firiem využiť príležitosti, ktoré predstavujú globálne výzvy, akými sú starnutie obyvateľov a zmena klímy. Keďže Európa bude musieť čoskoro čeliť týmto výzvam, má ozajstnú príležitosť ubezpečiť sa o privilegovanom postavení na trhu, pokiaľ ide o výrobky, ktoré súvisia so zdravotnou starostlivosťou, výrobky, ktoré uľahčujú každodenný život, voľný čas a zábavu a výrobky súvisiace s environmentálnymi technológiami. Význam horizontálneho politického rámca pre priemyselnú výrobu Prijatím kvantitatívnejšieho modelového prístupu je možné ohodnotiť vplyv politík, ktorých cieľom je zlepšenie všeobecných rámcových podmienok konkurencieschopnosti a ich relatívny význam v dlhodobom horizonte. Výsledky takéhoto prístupu závisia najmä od špecifikácií a predpokladoch modelu; prinášajú však užitočné údaje o smere a rozsahu výsledkov v dôsledku politických zmien. Kľúčovým determinantom dlhodobého rastu a produktivity je stupeň otvorenosti EÚ a svetového hospodárstva. Avšak aj ďalšie štrukturálne politické reformy môžu mať významné účinky. K zvažovaným opatreniam patrí zlepšovanie zručností, lepšia právna úprava a menšia administratívna záťaž pre firmy, výskum a vývoj, inovácie, konkurencieschopnejší jednotný trh a environmentálne politiky vo forme zlepšenej energetickej účinnosti. Ich individuálny vplyv na HDP do roku 2025 je v rozmedzí 0,5 – 0,6 % (zručnosti[12]) a 3,0 – 3,5 % (výskum a vývoj). Ostatné štrukturálne politiky sa nachádzajú medzi týmito hodnotami. Ich kumulatívny vplyv je medzi 8 % a 9 %. Medzi všetkými zvažovanými opatreniami majú najväčší vplyv na priemyselnú výrobu politika výskumu a vývoja, inovačná politika, ako aj posilnenie vnútorného trhu. Zlepšenie rámca horizontálnej politiky pomôže spomaliť tendenciu k poklesu relatívneho rozsahu priemyselnej výroby v Európe. Modelové výsledky potvrdzujú, že pri priaznivom vonkajšom prostredí by si niektoré priemyselné odvetvia ako chemické, výroba výrobkov z gumy a plastu, výroba strojov a zariadení mohli prakticky udržať ich súčasný podiel na hospodárstve EÚ. Pokiaľ ide o podiel EÚ na svetovej produkcii, v prípade, že sa nezlepšia rámcové podmienky, EÚ si nezachová v roku 2025 svoj relatívny význam v žiadnom odvetví. Ak sa vyššie uvedené politiky budú uplatňovať, odvetvia ako dopravné zariadenia, drevárstvo a iná priemyselná výroba, nosiče energie, služby v oblasti výskumu a vývoja, výroba chemikálií, výrobkov z gumy a plastu, dopravné služby a iné obchodné služby si udržia alebo takmer udržia svoj podiel na celosvetovej produkcii. Táto analýza potvrdzuje, že ekonomické reformy sú osobitne dôležité pre odvetvia závislé od obchodu, akým je priemyselná výroba. 5. ZHRNUTIE Hlavným záverom tejto správy je kľúčová úloha, ktorú zohráva produktivita ako zdroj dlhodobého rastu. Neuspokojivá produktivita EÚ za posledné roky, ako aj nedávne zlepšenie sa do značnej miery môžu vysvetliť vývojom celkovej produktivity faktorov. Toto konštatovanie má zjavné dôsledky, t. j. zdôrazňuje význam politiky výskumu a inovácií, ako aj politiky odbornej prípravy a vzdelávania a hospodárskych reforiem, ktoré podporujú celkové podnikateľské prostredie a uľahčujú štrukturálne zmeny a prerozdelenie zdrojov. Koordinovaná akcia v týchto oblastiach vytvára vo väčšine prípadov väčšie výhody, aké by mala samostatná akcia. Hospodárska súťaž je hlavnou hnacou silou väčšej hospodárskej efektívnosti, či už prostredníctvom otvorenosti obchodu, posilneného jednotného trhu, najmä v službách, pokračujúcou liberalizáciou sieťových priemyselných odvetví alebo reformy trhu výrobkov. Budúcnosť dáva nádej, že európska priemyselná výroba bude naďalej zohrávať hlavnú úlohu na celosvetovej úrovni v kontexte, v ktorom budú kľúčovými výhodami vedomosti a zručnosti. Implementácia politík a reforiem uvedených vyššie bude rozhodujúca pri dosahovaní tejto perspektívy. [1] Pracovný dokument útvarov Komisie SEK(2007), Správa o európskej konkurencieschopnosti z roku 2007. [2] Cieľom výskumného projektu EU KLEMS - databázy účtov rastu a produktivity je vytvoriť databázu opatrení na dosiahnutie hospodárskeho rastu, produktivity, tvorby pracovných miest, tvorby kapitálu a technologických zmien podľa odvetví za jednotlivé členské štáty Európskej únie od roku 1970 až po súčasnosť. [3] Rast produktivity priemyselnej výroby a celkového hospodárstva sa zdá byť veľmi podobný a synchrónny, hoci miera rastu produktivity priemyselnej výroby je zvyčajne vyššia. [4] EÚ však využíva viac kapitálu na pracovníka, čo v porovnaní s USA znižuje rozdiel v produktivite práce. [5] Pozri EU Economy Review 2007 (Hodnotenie výsledkov hospodárstva EÚ) a súvisiace oznámenie „ Moving Europe's productivity frontier “ (Posunutie hraníc európskej produktivity), ktoré sa pripravujú. [6] Okrem obchodu v rámci EÚ. Termín „svetový“ sa vzťahuje na všetky krajiny, ktoré tvoria 86 % celkového svetového vývozu (aby sa zabezpečila porovnateľnosť podielov v čase prostredníctvom zachovania tých istých vykazujúcich štátov). [7] Tieto výsledky, ak sa vezmú izolovane, môžu vyústiť do nesprávnej interpretácie, t. j. straty podielu na vývoznom trhu by mohli viesť k záveru, že konkurencieschopnosť klesá, hoci dôvodom by mohli byť iné faktory (napr. vyšší rast alebo spotreba). [8] Údaje o obchode služieb EÚ-27 alebo EÚ-25 nie sú k dispozícii od roku 1996. [9] Canton, E. (2007), Social returns to education: Macro-evidence, De Economist (bude uverejnené v decembri 2007). [10] Vychádzame z analýzy dostupných výhľadových štúdií, medzi ktorými sú najdôležitejšie tri nedávne projekty uskutočnené na úrovni EÚ o budúcnosti priemyselnej výroby v Európe: FutMan, ManVis a Manufuture. [11] Na jedno euro predaného priemyselného tovaru je potrebný vstup od 22 (Holandsko) do 36 centov (Nemecko) v podobe trhových služieb (údaje vstupy-výstupy z roku 2000). [12] Táto modelová politika predstavuje dosiahnutie cieľov stanovených v roku 2004 na rok 2010 (maximálne 10 % mladých ľudí opúšťajúcich predčasne školu, najmenej 85 % ľudí vo veku 22 rokov s vyšším stredoškolským vzdelaním, 20 %-né zníženie ľudí vo veku 15 rokov, ktorých výsledky v čítaní sú nepostačujúce, najmenej 12,5 %-ná účasť na celoživotnom vzdelávaní a 15 %-né zvýšenie počtu absolventov vysokých škôl v oblasti vedy a techniky). Ich ekononický účinok sa bude zvyšovať iba postupne, tak ako sa budú vzdelanejšie vekové skupiny postupne zaraďovať na trh práce.