Platí to najmä v právnych predpisoch EÚ v oblasti životného prostredia, podľa ktorých, ako poukázal Súdny dvor Európskej únie (veľká komora) v dvoch rozsudkoch z roku 2015 o význame Aarhuského dohovoru v právnom poriadku EÚ, súdne a administratívne postupy týkajúce sa právnych predpisov v oblasti životného prostredia patria podľa súčasného stavu právnych predpisov EÚ „primárne“ do pôsobnosti práva členských štátov.

–napadnuteľný by mal byť každý administratívny akt, aj keď len „súvisí“ so životným prostredím, nielen akty „v rámci“ právnych predpisov v oblasti životného prostredia,

Na rozdiel od toho, čo výbor uviedol vo svojich zisteniach, právny poriadok EÚ ponúka ucelený systém opravných prostriedkov. Jednotlivci, ktorí nespĺňajú kritériá prípustnosti článku 263 ods. 4 ZFEÚ, ani v širšej forme Lisabonskej zmluvy, majú stále účinný prístup k spravodlivosti a súdnej ochrane svojich práv voči opatreniam právnych predpisov EÚ. Môžu sa, v závislosti od prípadu, obrátiť buď na vnútroštátne súdy a požiadať ich, aby podali návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor Európskej únie na účely posúdenia platnosti, ako sa uvádza v článku 267 ZFEÚ, alebo sa nepriamo dovolávať neplatnosti všeobecne uplatniteľných aktov pred súdom Únie podľa článku 277 ZFEÚ.

Po prvé, pokiaľ ide o administratívne preskúmanie, výbor požiadal EÚ, aby umožnila preskúmanie aktov so všeobecnou pôsobnosťou v oblasti životného prostredia. V Aarhuskom dohovore však nie je uvedená požiadavka, že tieto akty musia byť podrobené administratívnemu preskúmaniu, a nie je ani jasné, v akom rozsahu sa môže takéto preskúmanie pre túto osobitnú kategóriu aktov zmysluplne uskutočniť.

Po druhé, článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru sa nemôže vykladať tak, že sa požaduje administratívne preskúmanie nezáväzných aktov bez vonkajších účinkov. Opatrenia, ktoré majú len interné právne účinky v rámci administratívy a nevyplývajú z nich žiadne práva ani povinnosti tretích strán, nie sú rozhodnutiami nepriaznivo zasahujúcimi do právneho postavenia.

V tejto súvislosti je tiež vhodné pripomenúť, že veľká komora Súdneho dvora v roku 2015 zaujala stanovisko, že cieľom nariadenia o Aarhuskom dohovore, ktoré sa týka len inštitúcií EÚ a len jedného z opravných prostriedkov dostupných jednotlivcom na zabezpečenie dodržiavania právnych predpisov EÚ v oblasti životného prostredia, nebolo vykonať povinnosti vyplývajúce z článku 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru vo vzťahu k vnútroštátnym administratívnym alebo súdnym postupom, ktoré podľa súčasných právnych predpisov EÚ patria do pôsobnosti právnych predpisov členských štátov. Vzhľadom na to, že cieľom nariadenia o Aarhuskom dohovore ako právneho aktu EÚ nebolo vykonanie článku 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, môže byť súlad s týmto ustanovením v rámci právneho poriadku EÚ zabezpečený iným spôsobom než zmenou nariadenia o Aarhuskom dohovore, ako to uviedol výbor vo svojom odporúčaní.

(3)Dosah zistení

Výbor odporučil, aby sa na stretnutí zmluvných strán prijali smernice, ktorými by sa mal Súdny dvor riadiť pri výklade Aarhuského dohovoru.

No podľa zásady deľby právomocí a zásady inštitucionálnej rovnováhy nie je možné vykonať zistenia výboru prostredníctvom judikatúry Súdneho dvora Európskej únie, pretože súdy sú v rámci svojej súdnej funkcie nezávislé.

Pokiaľ ide o nariadenie o Aarhuskom dohovore, výbor sa domnieva, že kritériá toho, kto môže požiadať o preskúmanie a čo možno preskúmať (rozsah pôsobnosti ratione personae a ratione materiae) sú príliš úzke. Rozšírenie rozsahu pôsobnosti tak, ako to požaduje výbor, by znamenalo otvoriť mechanizmus súdneho preskúmania a nakoniec aj prístup k Súdnemu dvoru Európskej únie obrovskému počtu potenciálnych účastníkov sporu, a to v prípade právnych aktov, ktoré nemajú žiadne právne účinky, a oblastí, ktoré prekračujú rozsah oblastí životného prostredia.

Pokiaľ by sa nariadenie o Aarhuskom dohovore zmenilo s cieľom rozšíriť rozsah administratívneho preskúmania, toto riešenie by významne rozšírilo prístup k súdom v EÚ, ako sa vymedzuje v Zmluve o fungovaní EÚ a ustaľuje v judikatúre. Opatrenia, ktoré nie sú napadnuteľné podľa článku 263 ods. 4, napríklad rozhodnutia adresované členským štátom, ktorými sa im udeľuje možnosť prechodného bezodplatného prideľovania emisných kvót skleníkových plynov, by sa stali predmetom postupu administratívneho preskúmania. Na druhej strane by podľa Všeobecného súdu mohli byť rozhodnutia prijaté v reakcii na žiadosť o administratívne preskúmanie napadnuté žalobou o neplatnosť podľa článku 263 ods. 4 ZFEÚ, v rámci ktorej by žalobca zároveň mohol spochybniť právoplatnosť opatrení EÚ napadnutých žiadosťou o administratívne preskúmanie.

Podobne aj pojem administratívny akt „individuálneho určenia“ (ktorý je podmienkou na spustenie administratívneho preskúmania podľa článku 10 nariadenia o Aarhuskom dohovore) bol Všeobecným súdom doteraz vykladaný tak, že sa podstatne nelíši od pojmu napadnuteľný akt podľa článku 263 ods. 4 ZFEÚ. Z toho vyplýva, že rozšírením kategórie aktov, ktoré je možné napadnúť v rámci administratívneho preskúmania, by boli tieto akty nepriamo napadnuteľné podľa článku 263 ods. 4 ZFEÚ.

Súdom Európskej únie by mohli byť prostredníctvom zmien sekundárnej legislatívy udelené právomoci v úplne novej kategórii prípadov, v rámci ktorých by príslušné akty, ktoré by podliehali administratívnemu preskúmaniu, neboli napadnuteľné podľa článku 263 ods. 4 ZFEÚ. Tieto zmeny by viedli k riziku vytvorenia značnej nerovnováhy v systéme súdnej ochrany, ako sa predpokladá v zmluvách.

3.Ďalšie kroky v rámci Aarhuského postupu

Zistenia výboru sa predložia na schválenie na šiestom zasadnutí zmluvných strán Aarhuského dohovoru, ktoré sa uskutoční od 11. do 14. septembra v Budve (Čierna hora), čím by získali status oficiálneho výkladu Aarhuského dohovoru, a tým by sa stali právne záväznými pre zmluvné strany a orgány dohovoru.

Zasadnutie zmluvných strán vo všeobecnosti rozhoduje na základe konsenzu. Ak sa vyčerpali všetky snahy o dosiahnutie konsenzu, prijímajú sa rozhodnutia o podstatných záležitostiach trojštvrtinovou väčšinou hlasov prítomných a hlasujúcich zmluvných strán.

4.Závery

Zistenia výboru spochybňujú ústavné princípy práva EÚ, ktoré sú natoľko zásadné, že EÚ nemá z právneho hľadiska možnosť sa týmito zisteniami riadiť a dodržiavať ich.

V priebehu overovania súladu EÚ požiadala výbor o druhé vypočutie s cieľom podrobnejšie vysvetliť inštitucionálny rámec Únie. Výbor však túto žiadosť zamietol. Proti zisteniam výboru neexistuje opravný prostriedok. Na úplné zachovanie svojich inštitucionálnych špecifík a autonómie svojho právneho poriadku nemá EÚ inú možnosť ako hlasovať proti schváleniu týchto zistení na zasadnutí zmluvných strán.

Vzhľadom na tieto skutočnosti by mala EÚ na nadchádzajúcom zasadnutí zmluvných strán odmietnuť zistenia vo veci ACCC/C/2008/32.

Stanovisko EÚ v tejto veci neznižuje záväzok EÚ dodržiavať zásady a ciele Aarhuského dohovoru.

Na rozdiel od predchádzajúcich zistení súvisiacich s dodržiavaním dohovoru si tento osobitný prípad vyžaduje rozhodnutie Rady v zmysle článku 218 ods. 9 ZFEÚ.