Keďže celosvetové výzvy pribúdajú, členovia WTO by mali byť schopní zomknúť sa v úsilí riešiť najnaliehavejšie problémy, ktorým čelia: oživenie a rozvoj hospodárstva, bez narúšania hospodárskej súťaže, ako aj environmentálna a sociálna udržateľnosť v rámci transformácie na zelené hospodárstva. Snaha o riešenie týchto problémov by bola v súlade s cieľmi OSN v oblasti udržateľného rozvoja, ktoré sa zaviazali plniť všetci členovia WTO. Takéto zameranie by potenciálne mohlo priniesť pocit spoločného cieľa, ktorý WTO v posledných desaťročiach chýba, a mohlo by znovu nastoliť dôveru medzi členmi. Mohlo by vyústiť v dôveru potrebnú na zmodernizovanie súboru pravidiel WTO tak, aby umožňovali pohotovo reagovať na výzvy digitalizácie a ekologizácie a zároveň predchádzali konfliktom, ktoré spôsobujú zásahy štátu do hospodárstva narúšajúce obchod, a zmierňovali ich.

Zlyhanie rozvojového programu z Dauhy v roku 2008 je názorným príkladom toho, že členom WTO chýba spoločný cieľ. Napriek úspechu, ktorým bolo uzatvorenie Dohody o uľahčení obchodu na 9. Konferencii ministrov WTO na Bali a takisto rozhodnutie o hospodárskej súťaži v oblasti poľnohospodárskeho vývozu na 10. Konferencii ministrov WTO v Nairobi, sa členovia WTO čoraz viac rozchádzajú v tom, čo od WTO očakávajú. Kým časť členov argumentuje, že „kľúčový význam rozvojového rozmeru“ vo WTO znamená, že dôraz by sa mal klásť na výnimky a flexibilitu vyplývajúce z dohodnutých a budúcich záväzkov, druhá časť je čoraz sklamanejšia z toho, že WTO sa nedarí pokročiť v rokovaniach, a presunula svoju pozornosť na dvojstranné obchodné dohody. Bez zmyslu pre spoločný cieľ je mimoriadne ťažké nájsť spôsob, ako presadiť akúkoľvek iniciatívu a zabezpečiť, aby sa WTO vyvíjala v súlade so zmenami vo svetovom obchode.

Svetový obchod sa od založenia multilaterálneho obchodného systému v roku 1947 rozrástol tristonásobne a dnes tvorí viac ako 60 % celosvetového HDP, podporuje pracovné miesta, rast a investície na celom svete. Čiastočne k tomu prispelo postupné znižovanie ciel, ktoré sa dosiahlo rokovaniami v rámci multilaterálneho systému: v roku 1947 sa uplatňované clá pohybovali od 20 % do 30 %, dnes sa vo svete uplatňujú clá v priemere vo výške okolo 9 %. Ale je tomu tak aj vďaka stabilite, ktorú tento systém poskytuje. Zásada doložky najvyšších výhod WTO obmedzuje diskrimináciu tovaru a služieb od jednotlivých obchodných partnerov. Poskytuje stabilný základ hospodárskej otvorenosti, ktorá podporuje hospodársku súťaž na globálnych trhoch založenú na efektívnosti a inovácii. Na základe doložky najvyšších výhod sa uskutočňuje 60 % obchodu EÚ vrátane nášho obchodu so Spojenými štátmi, s Čínou, Ruskom a Indiou. Pravidlá WTO chránia záujmy všetkých obchodujúcich krajín pred diskriminačnými opatreniami, ku ktorým môže dochádzať za hranicami, a zabezpečujú, aby podmienená ochrana obchodu vychádzala z pravidiel dohodnutých na mnohostrannej úrovni (tzv. disciplín). Vďaka záväzku nezvyšovať clá nad dohodnutú úroveň sa navyše znížila pravdepodobnosť, že krajiny budú na otrasy reagovať zvyšovaním ciel , a mechanizmom na urovnávanie sporov sa zabezpečuje dodržiavanie pravidiel a predchádza sa stupňovaniu obchodných konfliktov.

EÚ je veľkým stúpencom osobitného a diferencovaného zaobchádzania, ale domnieva sa, že jeho využívanie musí vychádzať z príslušnej hospodárskej reality, že obchod predstavuje skôr hybnú silu rozvoja, a nie hrozbu. Rozvojové hospodárstva, ktoré rastú najstabilnejšie, sú tie, ktoré svoje úsilie zamerali na začlenenie sa do svetového hospodárstva a postupne otvárajú svoje trhy väčšej hospodárskej súťaži. Pre WTO je veľkou výzvou v oblasti rozvoja to, ako môže táto organizácia účinne pomôcť v úsilí tým rozvojovým krajinám, ktoré zatiaľ nie sú dostatočne začlenené do svetového hospodárstva.

WTO má pred sebou úlohu, aj pokiaľ ide o podieľanie sa na plnení cieľov udržateľného rozvoja v oblastiach dôstojnej práce a rodovej rovnosti, ktoré sú mimoriadne dôležité mimo EÚ aj v rámci nej. Pokiaľ ide o dôstojnú prácu, WTO by mala podporovať analýzu a výmenu skúseností v tom, ako môžu obchodné politiky prispieť k sociálnemu rozvoju, ako dôraznejšia ochrana práv pracovníkov prispieva k rastu a rozvoju a ako zabezpečiť, aby boli výhody liberalizácie obchodu v rámci EÚ aj mimo nej na prospech všetkým pracovníkom a zraniteľným komunitám. Túto činnosť by mohla podporiť užšia a aktívnejšia spolupráca medzi WTO a Medzinárodnou organizáciou práce. EÚ by sa mala spoločne s partnermi usilovať o väčšie začlenenie tohto sociálneho rozmeru globalizácie do práce WTO. Pokiaľ ide o rodovú rovnosť, EÚ by mala stáť v popredí úsilia zameraného na zvyšovanie informovanosti o dôležitosti toho, aby bolo rodové hľadisko základnou súčasťou obchodnej politiky, a to pomocou iniciatív, ako je deklarácia z Buenos Aires o obchode a posilnení ekonomického postavenia žien.

Európska únia vníma udržateľnosť ako súčasť nevyhnutnej zelenej transformácie hospodárstiev, čo sa bude musieť premietnuť do práce WTO vo všetkých oblastiach. Onedlho vo WTO predložíme našu iniciatívu v oblasti obchodu a klímy. Prvé úvahy, predstavené v neoficiálnom dokumente poskytnutom členom WTO a zainteresovaným stranám, sa sústredia na celý rad hlavných prvkov vrátane liberalizácie určitého tovaru a služieb, transparentnosti (a to aj v prípade opatrení na kompenzáciu uhlíka na hraniciach), výmeny a analýzy informácií ako prvého kroku k vypracovaniu pravidiel týkajúcich sa subvencií v oblasti fosílnych palív, zahrnutia environmentálneho aspektu do pomoci pre rozvoj obchodu (AfT) a posilnenia inštitucionálneho rámca WTO zaoberajúceho sa obchodnými a environmentálnymi otázkami. EÚ okrem toho spolupracuje s ďalšími členmi WTO na presadzovaní súbežných iniciatív v oblasti životného prostredia týkajúcich sa obehového hospodárstva (vrátane plastov).

Toto úsilie o obnovenie zmyslu pre spoločný cieľ sa musí vyvíjať postupne, počnúc krátkodobými opatreniami na budovanie dôvery. Uzavretie rokovaní o subvenciách v oblasti rybolovu by bolo významným krokom smerom k upevneniu prínosu WTO k udržateľnosti. Táto dohoda je dôležitá nielen ako prvá mnohostranná dohoda po rokoch, ale aj ako prvá dohoda, ktorej jadro spočíva vo vykonaní jedného z cieľov udržateľného rozvoja (cieľ udržateľného rozvoja 14.6). Táto úloha nebude jednoduchá vzhľadom na rozdiely v stanoviskách členov WTO a na problematické hľadanie konsenzu v mnohostranných rokovaniach (do veľkej miery z dôvodu uvedenej otázky osobitného a diferencovaného zaobchádzania), rokovania sú však v pokročilejšom štádiu, než v akom boli počas svojho dlhého trvania. Pri dostatočnej politickej vôli existuje priestor na dohodu ešte pred konaním 12. Konferencie ministrov WTO.

Podstata krízy vo WTO tkvie v zlyhaní jej rokovacej funkcie. Reforma WTO by sa mala zameriavať na obnovenie účinnosti a dôveryhodnosti WTO ako fóra na rokovanie o pravidlách obchodu a ďalšej liberalizácii. Pravidlá WTO je nutné zosúladiť s hospodárskou a obchodnou realitou 21. storočia. Prioritou by z vecného hľadiska malo byť zmodernizovanie pravidiel WTO týkajúcich sa elektronického obchodu, uľahčovania investícií, domácej regulácie služieb a úlohy štátu v hospodárstve vrátane subvencií. Po zmodernizovaní pravidiel by sa mohol zvážiť aj pokrok v liberalizácii v oblasti tovaru a služieb tak, aby sa zaistilo lepšie vyváženie záväzkov. Pokiaľ ide o spôsob rokovaní, prístup, podľa ktorého nič nie je dohodnuté, kým nie je dohodnuté všetko (tzv. jediný záväzok), sa neosvedčil a pokrok možno lepšie dosiahnuť rôznymi postupmi, predovšetkým otvorenými, viacstrannými dohodami. Členovia WTO by súbežne s rokovaniami o vecných otázkach mali uvažovať o spôsoboch, ako lepšie začleniť viacstranné dohody do rámca WTO.

Hoci mnohé z uvedených otázok sú zohľadnené v zásadách vypracovaných v neformálnom procese o záležitostiach týkajúcich sa fungovania Odvolacieho orgánu pod vedením predsedu orgánu na urovnávanie sporov, EÚ je otvorená úvahám o tom, ako tieto zásady dôraznejšie právne sformulovať, a pripravená zvážiť ďalšie zlepšenia. Včasný signál Spojených štátov, že sú pripravené začať rokovania v dobrej viere s cieľom dosiahnuť mnohostrannú dohodu o reformách urovnávania sporov, by výrazne utužil dôveru a mal by umožniť dosiahnuť dohodu o obnovení záväzného urovnávania sporov a funkčného Odvolacieho orgánu.

Spojené štáty vzniesli niekoľko opodstatnených obáv vo vzťahu k určitým rozhodovacím prístupom Odvolacieho orgánu, ako aj ku konkrétnym rozhodnutiam v určitých prípadoch. Európska únia súhlasí s tým, že rozhodcovia by mali konať v zmysle hospodárnosti konania a nie sú viazaní „precedensom“, mali by však prihliadať na predchádzajúce rozhodnutia, pokiaľ zistia, že sú relevantné pre spor, o ktorom práve rozhodujú. V mechanizme WTO na urovnávanie sporov poroty posudzujú skutkovú podstatu, a rola Odvolacieho orgánu by sa mala striktne obmedzovať na riešenie právnych otázok vznesených pri odvolaní, do tej miery, do akej je to nevyhnutné na vyriešenie sporu. Nezávislosť porôt a Odvolacieho orgánu je zásadným predpokladom toho, aby sa rozhodovalo výhradne vo veciach samých. Je to zlučiteľné s posilnením zodpovednosti voči členom z hľadiska plnenia si povinností. Povinné lehoty by sa mali striktne dodržiavať v oboch fázach sporu, teda zo strany poroty aj Odvolacieho orgánu – oneskorenie spravodlivosti je odopretie spravodlivosti – a mali by sa v tomto smere prijať primerané opatrenia. Európska únia preto súhlasí s tým, že je potrebná zmysluplná reforma. Takáto reforma by mala zachovať pravidlo tzv. negatívneho konsenzu, nezávislosť Odvolacieho orgánu a ústrednú úlohu urovnávania sporov z hľadiska zaistenia bezpečnosti a predvídateľnosti multilaterálneho obchodného systému.

Najnaliehavejšou úlohou reformy WTO je dohodnúť sa na základe, z ktorého bude vychádzať opätovné sfunkčnenie mechanizmu na urovnávanie sporov, a pristúpiť k vymenovaniu členov Odvolacieho orgánu. Táto úloha by mala mať prioritu a nemala by sa spájať s ostatnými aspektmi reformy WTO. Bez funkčného mechanizmu na urovnávanie sporov si je ťažko predstaviť, čo by mohlo krajiny motivovať k modernizácii pravidiel a vypĺňaní medzier v nich.

Záväzné urovnanie sporov nie je rozhodujúce len na ochranu záujmov členov WTO pred opatreniami, ktorými sa obmedzujú práva prístupu na trh. Spoločnostiam zároveň poskytuje stabilitu, aby mohli investovať a vyvážať s vedomím, že pravidlá budú dodržiavané a v prípade ich porušenia existujú nápravné opatrenia. Chráni rovnako veľkých, ako aj malých členov WTO pred jednostrannými opatreniami a predchádza tomu, aby sa obchodné spory vystupňovali do politických konfliktov. Hoci niektoré aspekty fungovania a judikatúry Odvolacieho orgánu sú predmetom kritiky, treba zároveň uznať, že Odvolací orgán výrazne zlepšil legitímnosť a predvídateľnosť mechanizmu na urovnávanie sporov, a to aj dôkladnou pozornosťou, ktorú venoval ochrane práva členov WTO na reguláciu legitímnych cieľov politiky v oblasti zdravotníctva, životného prostredia alebo v iných oblastiach.

Pokiaľ ide o osobitné a diferencované zaobchádzanie, z hľadiska procesu sa zdá, že prístup „od dohody k dohode“ je najpravdepodobnejšou cestou k dosiahnutiu skutočného pokroku. Hoci by bolo vítané, keby sa všetci členovia WTO dohodli na prierezových kritériách osobitného a diferencovaného zaobchádzania, realistickejšie je pokúsiť sa o zblíženie postojov v konkrétnych rokovaniach. Prístup EÚ sa však aj tak bude riadiť niekoľkými všeobecnými aspektmi. EÚ by dôrazne podporila také ustanovenia osobitného a diferencovaného zaobchádzania, ktoré budú účinne reagovať na kapacitné obmedzenia veľkej väčšiny rozvojových krajín. EÚ zároveň v rámci prebiehajúcich rokovaní aj v budúcich dohodách očakáva bezvýhradné záväzky od a) členov OECD (vrátane kandidátskych krajín na pristúpenie k OECD), b) krajín klasifikovaných Svetovou bankou ako krajiny „s vysokými príjmami“ a c) krajín, ktoré majú dostatočne vysoký podiel na svetovom vývoze vo všeobecnosti alebo v sektoroch, ktorých sa týkajú konkrétne rokovania. Čína by vzhľadom na svoj význam v tomto systéme mala ísť príkladom a nenárokovať si v prebiehajúcich rokovaniach osobitné ani diferencované zaobchádzanie.

Obnova dôveryhodnosti WTO ako fóra na rokovania si vyžaduje aj nový prístup k osobitnému a diferencovanému zaobchádzaniu. Takýto prístup by mal spájať cielenejšie zameranie na to, ako podporiť začlenenie do systému obchodovania, s väčším rozlišovaním medzi rozvojovými krajinami podľa zistených potrieb. Tieto potreby zahŕňajú kapacitné obmedzenia malých verejných správ. WTO môže účinne prispieť k rozvoju len tak, že sa zameria na to, ako zlepšiť schopnosť krajín prevziať záväzky, ktoré napomáhajú začlenenie do globálneho hospodárstva.

EÚ sa v týchto rokovaniach plne angažuje. Dvanásta Konferencia ministrov je príležitosťou na výrazný pokrok v iniciatívach týkajúcich sa elektronického obchodu a uľahčovania investícií, ako aj na uzavretie dohody o domácej regulácii služieb. Úspešné uzavretie rokovaní o ambicióznych a inkluzívnych dohodách v týchto troch oblastiach je rozhodujúce na preukázanie významu WTO z hľadiska hlavných faktorov expanzie obchodu a investícií v 21. storočí a na uľahčenie začlenenia rozvojových krajín do globálnych hodnotových reťazcov. Predišlo by sa tým aj fragmentácii globálneho systému obchodovania, ak by sa takéto problémy riešili len formou dvojstranných dohôd alebo viacstranných dohôd mimo rámca WTO.

B.Nastolenie nových pravidiel s cieľom predchádzať narúšaniu hospodárskej súťaže v dôsledku zásahov štátu do hospodárstva – neutralita v hospodárskej súťaži

Pravidlá WTO nie sú pri riešení negatívnych dôsledkov štátnych zásahov do hospodárstva dostatočne účinné. Obzvlášť to platí, ak štátne zásahy narúšajú hospodársku súťaž na domácom trhu alebo dokonca aj na globálnych trhoch. Problém ešte zhoršuje častý nedostatok transparentnosti takýchto zásahov. Problémom nie je samotná úloha štátu. Verejná intervencia môže byť potrebná na dosiahnutie legitímnych cieľov a WTO by mala brať do úvahy rôzne stupne verejného vlastníctva v hospodárstve. Problémom je skôr účinný boj proti uvedeným zásahom, ktorých negatívne účinky presahovania sa prejavujú narúšaním hospodárskej súťaže v podobe zvýhodňovania domácich firiem, tovaru alebo služieb pred zahraničnými, obmedzovaním prístupu na trhy alebo ovplyvňovaním globálnych trhov.

V boji proti negatívnym účinkom masívneho subvencovania v medzinárodnom obchode, ktoré môže privodiť narušenie hospodárskej súťaže v rámci tradičných sektorov aj nových technológií, sú nevyhnutne potrebné nové pravidlá týkajúce sa priemyselných subvencií. Subvencie môžu mať za následok aj nadmerné kapacity. Dôležitým cieľom prísnejších pravidiel by bolo dospieť k oveľa väčšej transparentnosti a identifikovať ďalšie kategórie zakázaných subvencií, ako aj kategórie subvencií považovaných za škodlivé. Spolu s diskusiami o takomto „červenom“ a „jantárovom“ koši by sa mal zvážiť aj „zelený kôš“, ktorý by zahŕňal subvencie slúžiace na podporu legitímnych verejných cieľov, ktoré by pritom mali len minimálny rušivý vplyv na obchod. Toto by bol konkrétne prípad určitých typov subvencií v oblasti životného prostredia a výskumu a vývoja, ale len pokiaľ by sa vyznačovali úplnou transparentnosťou a podliehali by dohodnutým pravidlám.

Štátom vlastnené podniky sú v mnohých krajinách nástrojom, pomocou ktorého štát rozhodujúcim spôsobom ovplyvňuje hospodárstvo, čo má niekedy rušivý vplyv na trh. Významu štátom vlastnených podnikov však zatiaľ nezodpovedajú dostatočné pravidlá, ktoré by zachytili každé správanie narúšajúce trh. Nové medzinárodné pravidlá pre štátom vlastnené podniky by sa mali zameriavať na správanie štátom vlastnených podnikov pri ich obchodných činnostiach, a to v súlade s pravidlami, ktoré už boli dohodnuté v niekoľkých dohodách o voľnom obchode a investíciách.

Treba zvážiť aj to, aké iné prvky okrem pravidiel v oblasti priemyselných subvencií a pre štátom vlastnené podniky by mohli byť súčasťou nových pravidiel WTO, ktorých účelom bude zabezpečiť zásadu „neutrality v hospodárskej súťaži“ a presadzovať rovnaké podmienky. Mohli by k nim patriť napríklad prísne pravidlá proti praktikám, ktoré nútia spoločnosti previesť inovácie a technológie na štát alebo ich konkurentov (nútený transfer technológií), a pravidlá na zabezpečenie toho, aby bola domáca regulácia transparentná a podporovala hospodársku súťaž. Celkovým cieľom by malo byť, aby bol akýkoľvek štátny zásah do hospodárstva úplne transparentný a aby nenarúšal hospodársku súťaž s cieľom zvýhodniť určité firmy. EÚ zamýšľa ďalej rokovať o týchto otázkach najprv prostredníctvom svojej trojstrannej spolupráce s USA a Japonskom, ale aj s každým členom WTO, ktorý bude mať o to záujem, a jej cieľom je začať vypracúvať pravidlá WTO umožňujúce účinne reagovať na narúšanie hospodárskej súťaže.

C.Riešenie nerovnováhy medzi záväzkami členov v oblasti prístupu na trh

Záväzky v oblasti prístupu na trh neboli aktualizované od uzavretia uruguajského kola a sú čoraz viac odtrhnuté od ekonomickej reality 21. storočia. Súčasná štruktúra záväzkov WTO týkajúcich sa prístupu na trh v oblasti tovaru a služieb nezodpovedá skutočnej úrovni otvorenosti mnohých krajín a neodráža významné zmeny vo váhe, akú majú niektoré veľké obchodujúce krajiny vo svetovom hospodárstve (napr. Čína).

Hoci je dôležité zabezpečiť lepšiu štruktúru celkových colných záväzkov, prioritou akéhokoľvek reformného úsilia WTO by mala byť modernizácia pravidiel neutrality v hospodárskej súťaži: subvencie, štátom vlastnené podniky, nútené transfery technológií a domáca regulácia. Keď subvencie umelo znižujú ceny tovaru, štátom vlastnené podniky zneužívajú svoje dominantné postavenie na trhu alebo keď sú firmy nútené postúpiť svoje technológie konkurentom, zníženie ciel nenapraví nerovnovážny stav medzi členmi. EÚ však napriek tomu v krátkodobom až strednodobom horizonte a v záujme budovania dôvery v rámci systému podporuje odvetvové iniciatívy, pri ktorých má liberalizácia širší prínos, čo platí aj pre liberalizáciu ciel na tovar v oblasti zdravia a určitý tovar zameraný na zmierňovanie zmeny klímy alebo pre liberalizáciu environmentálnych služieb.

Pokiaľ ide o obchod so službami, prioritou by malo byť uzavretie rokovaní o pravidlách týkajúcich sa digitálneho hospodárstva. Po uzavretí týchto rokovaní by sa mohlo zvážiť začatie rokovaní o službách. Takéto rokovania by mali byť otvorené účasti každého zainteresovaného člena WTO a ukotvené vo WTO, a pritom stavať na pokroku, ktorý sa dosiahol v rokovaniach o dohode o obchode so službami.

D.Prínos poľnohospodárstva

Aby WTO znovu nadobudla dôveryhodnosť ako rokovacie fórum, jej členovia sa musia zaoberať rokovaniami o poľnohospodárstve, ktoré zostávajú z veľkej časti blokované napriek pozitívnemu výsledku na Konferencii ministrov v Nairobi. Poľnohospodárstvo je i naďalej dôležitým, ak nie hlavným záujmom mnohých členov WTO, a hrozí, že nedostatočný pokrok v tejto oblasti nepriaznivo ovplyvní širšiu reformnú agendu WTO.

Rokovania by sa mali prednostne venovať záväzkom v oblasti domácej podpory v poľnohospodárstve, keďže sa množia politiky a opatrenia, ktoré narúšajú obchod. Nutným predpokladom úspechu takýchto rokovaní by však bolo zapojenie všetkých členov alebo aspoň všetkých veľkých členov. Výhľadovo sa EÚ prikláňa k podstatnému zníženiu domácej podpory, ktorá narúša obchod. EÚ za posledných 30 rokov zreformovala svoju poľnohospodársku politiku a upustila pritom od podpory narúšajúcej obchod smerom k podpore, ktorá ho nenarúša. Ostatní členovia WTO musia podobné reformy ešte len podstúpiť.

Obnova rokovaní o prístupe na poľnohospodársky trh, či už vo vzťahu k znižovaniu ciel alebo v inom ohľade, je zatiaľ len málo pravdepodobná. Tieto rokovania tvoria súčasť širšieho radu rokovaní o prístupe na trh vrátane trhu s priemyselným tovarom, kde zrejme momentálne neexistujú podmienky pre rovnováhu.

Rokovania by sa preto v krátkodobom horizonte mali zameriavať na otázky, ktoré nadobudli význam počas pandémie a v ktorých existuje určitý priestor na zblíženie. EÚ sa na 12. Konferencii ministrov bude sústrediť na obmedzenia vývozu a zlepšenie transparentnosti.

V neposlednom rade je potrebné do poľnohospodárskych rokovaní zaradiť aspekty environmentálnej udržateľnosti v súlade s nutnosťou zelenej transformácie hospodárstiev.

4.2. Začlenenie otvorených viacstranných dohôd do WTO

Hoci si WTO nemôže znova vydobyť dôveryhodnosť a účinnosť bez modernizácie svojich pravidiel, po 25 rokoch je úplne jasné, že túto modernizáciu nemožno dosiahnuť mnohostrannými dohodami na základe toho, že nič nie je dohodnuté, kým nie je dohodnuté všetko. Súbežne sa rokuje o veľkom množstve dvojstranných alebo regionálnych obchodných dohôd, a to aj v súvislosti s otázkami, v ktorých sa WTO dosiaľ nepodarilo dospieť k mnohostranným výsledkom, napríklad pokiaľ ide o digitálny obchod alebo štátom vlastnené podniky. Najpozitívnejším vývojom za posledné roky je záujem čoraz väčšieho počtu krajín o vypracovanie takých pravidiel v rámci WTO prostredníctvom otvorených viacstranných rokovaní. Ak sa na začlenenie viacstranných dohôd do WTO nenájde žiadny účinný vzorec, nebude iná možnosť ako vytvoriť takéto pravidlá mimo rámca WTO.

V článku X ods. 9 Dohody o založení WTO sa stanovuje, že viacstranné dohody sa začlenia do právnej štruktúry WTO, a Konferencia ministrov sa môže konsenzom rozhodnúť doplniť obchodné dohody uzavreté skupinou členov WTO do zoznamu viacstranných dohôd WTO v prílohe 4. Článok X ods. 9 sa však od založenia WTO nevyužil. Dosiahnutie konsenzu o doplnení viacstrannej iniciatívy do prílohy 4 sa vníma ako neprekonateľný problém, a to aj keby viacstranné záväzky, ktoré prijala skupina členov WTO, neoslabovali práva nezúčastnených strán. Podľa metodiky, ktorá sa dosiaľ využíva na začlenenie viacstranných dohôd do štruktúry WTO, každý účastník zaradí doplňujúce záväzky jednostranne do svojej listiny záväzkov, ako to bolo v prípade Porozumenia o záväzkoch vo finančných službách a referenčného dokumentu o telekomunikáciách. Má to však svoje slabiny. Nie každý doplňujúci záväzok zapadá do listiny záväzkov. Nezúčastnené strany by navyše mohli začať konanie o urovnanie sporu proti účastníkovi pre porušenie týchto doplňujúcich záväzkov, hoci ako nezúčastnené strany nie sú takými záväzkami viazané.

Zmysluplná reforma WTO bude musieť túto skutočnosť zohľadniť a Komisia vyzve na úvahy o tom, ako zjednodušiť začleňovanie viacstranných dohôd do mnohostrannej štruktúry. EÚ by sa prikláňala k inkluzívnemu prístupu k otvoreným viacstranným dohodám, ktorý uľahčí účasť rozvojových krajín a umožní im rozhodnúť sa, či majú záujem o pristúpenie k dohode, pričom neprídu ani o možnosť pristúpiť k nej v budúcnosti. To neznamená, že WTO by mala vyhovieť všetkým viacstranným dohodám. Z diskusií by mohli vzísť určité zásady, ktoré by viacstranné dohody mali spĺňať, aby sa mohli začleniť do rámca WTO. Tieto zásady by sa mohli týkať otvorenosti voči účasti a budúcemu pristúpeniu ktoréhokoľvek člena WTO, uľahčenia účasti rozvojových krajín, transparentnosti rokovacieho procesu, ako aj prostriedkov ochrany existujúcich práv nezúčastnených strán pri súčasnom predchádzaní ich zneužívaniu.