V zmysle článku 191 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) je jedným z cieľov environmentálnej politiky EÚ podpora opatrení na medzinárodnej úrovni s cieľom riešiť regionálne alebo celosvetové environmentálne problémy. Súčasťou tohto cieľa je aj celosvetová ochrana druhov vrátane veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov. Európska únia prijala environmentálne právne predpisy, ktorými sa zabezpečuje účinná ochrana prostredníctvom rozsiahlej harmonizácie pravidiel na úrovni EÚ.

V prílohe IV k smernici o biotopoch sa uvádzajú všetky druhy veľrybotvarých cicavcov. To znamená, že všetky druhy veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov sú vo vodách EÚ chránené pred každým druhom úmyselného rušenia, odchytu alebo zabíjania. To vyvára kontext politiky EÚ pre pozície týkajúce sa takých problémov, ako sú hluk, nárazy lodí, zamotávanie sa a vedľajšie úlovky. Smernicou o biotopoch sa takisto zakazuje držanie, preprava a predaj alebo výmena vzoriek odobratých z voľnej prírody. Tieto právne predpisy neumožňujú obnovenie komerčného lovu veľrýb.

Nariadením Rady 338/97/ES o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi, ktorým sa v EÚ vykonávajú ustanovenia Dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín (CITES), sa zakazuje dovoz veľrybotvarých cicavcov do Únie na primárne komerčné účely. Táto vysoká úroveň ochrany sa ešte posilňuje rámcovou smernicou o morskej stratégii, ktorá by mala zlepšiť kvalitu životného prostredia pre veľryby a iné veľrybotvaré cicavce podporou dobrého environmentálneho stavu oceánov a morí EÚ.

Vzhľadom na skutočnosť, že veľryby migrujú, nemôže byť politika EÚ vo vodách EÚ účinná, pokiaľ nebude podporená jednotnými opatreniami na celosvetovej úrovni vykonávanými v rámci porovnateľného medzinárodného regulačného rámca. Tento rámec tvorí Medzinárodný dohovor na reguláciu lovu veľrýb.

Členstvo EÚ v mnohostranných environmentálnych dohodách, ako je Dohovor o biologickej diverzite, Rámcový dohovor Organizácie Spojených národov o zmene klímy a Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach, ako aj naša ratifikácia Minamatského dohovoru o ortuti majú takisto vplyv na rozličné témy, ktoré boli predmetom rezolúcií IWC.

3.2.Jednotlivé politické otázky

3.2.1.Komerčný lov veľrýb, pobrežný lov veľrýb v malom rozsahu a kritériá na povolenia lovu na vedecké účely

IWC reguluje komerčný lov veľrýb a v roku 1982 rozhodla, že od roku 1986 by sa malo zaviesť moratórium na komerčný lov všetkých druhov a populácií veľrýb.

Nórsko a Island nie sú týmto moratóriom viazané, keďže Nórsko proti nemu vznieslo námietku a Island výhradu. Obe krajiny v súčasnosti naďalej vykonávajú komerčný lov veľrýb. Tieto dve krajiny si stanovujú svoje vlastné obmedzenia výlovu, ale informácie o svojich úlovkoch a súvisiace vedecké údaje poskytujú Komisii. Nórsko a Island tvrdia, že svoje obmedzenia výlovu si stanovujú na základe revidovaného postupu riadenia, ktorý IWC vytvorila na účel odhadu udržateľných obmedzení výlovu pre komerčný lov veľrýb. Prísne uplatňovanie revidovaného postupu riadenia spôsobom odporúčaným vedeckým výborom je kľúčovým prvkom na to, aby sa zamedzilo stanoveniu nadmerných obmedzení výlovu.

Japonsko je viazané moratóriom na komerčný lov veľrýb, ale udeľuje osobitné povolenia podľa článku VIII dohovoru, ktorým sa umožňuje zabíjanie, odchytávanie a spracovanie veľrýb „pre účely vedeckého výskumu s výhradou obmedzenia týkajúceho sa počtu kitovcov a iných podmienok, ktoré uzná táto zmluvná vláda za vhodné“. V roku 2014 však Medzinárodný súdny dvor rozhodol, že hlavný japonský program „lovu veľrýb na vedecké účely“ je nezákonný, keďže nedisponuje dostatočnou vedeckou kvalitou na to, aby bol jasne odôvodniteľný ako program „na účely vedeckého výskumu“. Japonsko navyše nepreukázalo, že na dosiahnutie stanovených vedeckých cieľov je potrebný smrtonosný odber vzoriek. Japonsko napriek tomu v roku 2016 obnovilo lov veľrýb na „vedecké“ účely a v roku 2017 pokračovalo na základe nového programu bez toho, aby dodržalo prehodnotený proces preskúmania povolení lovu veľrýb, ktorý sa vyžaduje v príslušných rezolúciách IWC, proti ktorým Japonsko vznieslo námietku.

Napriek pokračovaniu lovu veľrýb v uvedených krajinách prispelo moratórium na komerčný lov veľrýb počas posledných tridsiatich rokov k ochrane veľrýb. Napriek tomu sa mnohé populácie veľrýb naďalej kriticky znižujú, a to aj pre zvyšujúci sa počet ohrození, ktoré nesúvisia s lovom veľrýb, ako je zamotanie sa do rybárskeho výstroja, kolízie s loďami, znečistenie vrátane hluku pod hladinou, degradácia biotopov a pod. Zamedzenie tlaku komerčného lovu veľrýb preto zostáva dôležitým aspektom pomoci pri obnove populácií veľrýb. Z tohto dôvodu by mal všeobecný zákaz komerčného lovu veľrýb zostať v platnosti, čo je v súlade s politikami a požiadavkami EÚ.

Japonsko sa snažilo IWC presvedčiť, aby povolilo novú kategóriu lovu veľrýb, pobrežný lov veľrýb v malom rozsahu, ktorým by sa v skutočnosti čiastočne zrušilo moratórium na komerčný lov veľrýb. EÚ by sa mala postaviť proti návrhom na zavedenie nových kategórií lovu veľrýb a mala by podporiť nález Medzinárodného súdneho dvora, podľa ktorého sa lov veľrýb v dohovore rozdeľuje na tri kategórie: komerčný lov veľrýb, existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom (obe kategórie sa uvádzajú v prílohe) a lov veľrýb na základe osobitného povolenia podľa článku VIII. Týmto sa zamedzí medzerám v zákaze komerčného lovu veľrýb a pomôže sa zabrániť tomu, aby sa takýto druh lovu uplatňoval v blízkosti vôd EÚ.

Pokiaľ ide o lov veľrýb na „vedecké“ účely, EÚ by mala zostať rozhodná vo svojom postoji, že osobitné povolenia na lov veľrýb podľa článku VIII sa nemôžu používať na odôvodnenie lovu s primárne komerčným zameraním. Zneužívanie tohto článku je v rozpore s duchom moratória a vôľou IWC, ktorú vyjadrila v niekoľkých rezolúciách. Pre EÚ sú návrhy na osobitné povolenia podľa článku VIII legitímne, ak spĺňajú požiadavky Medzinárodného súdneho dvora uvedené v jeho rozsudku z 31. marca 2014 o love veľrýb v Južnom oceáne. Z rozsudku vyplýva prísne dodržiavanie rezolúcie 2014-5 o love veľrýb na základe osobitného povolenia, v ktorej sa vydanie povolenia podmieňuje splnením dvoch kumulatívnych podmienok: smrtonosný odber vzoriek musí byť „vedeckým výskumom“ a musí slúžiť výhradne „na účel“ takéhoto výskumu. V praxi by to znamenalo, že každá zmluvná strana, ktorá žiada o vydanie osobitných povolení, k spokojnosti vedeckého výboru preukázala, že očakávaný výsledok projektu sa mohol preukázateľne považovať za vedecký výskum, že dôsledne zvážila, či výskumný cieľ nemohol byť naplnený použitím nesmrtonosného odberu vzoriek a že dospela k záveru, že to nie je možné, a preukázala, že navrhované veľkosti vzoriek súviseli výlučne s vedeckou potrebou a boli úmerné vedeckému cieľu.

EÚ by navyše mala presadzovať stanovisko, s ktorým napokon súhlasili všetky strany v spore prerokúvanom Medzinárodným súdnym dvorom, t. j. že IWC má legitímnu úlohu v diskusiách o love veľrýb na základe osobitného povolenia. EÚ by preto mala naďalej presadzovať prístupy, ktorými sa zaručí, že každé osobitné povolenie pred vydaním posúdi vedecký výbor IWC a samotná IWC a že sa dodržia odporúčania týkajúce sa osobitných povolení.

3.2.2.Ochrana

V roku 1946 bol Medzinárodný dohovor o love veľrýb jedným z prvých medzinárodných nástrojov, v ktorom sa stanovila súvislosť medzi ochranou a udržateľným využívaním. Postupom času narastali vplyvy ohrození, ktoré nevyplývajú z lovu veľrýb, a problémov týkajúcich sa ochrany, ktoré sa pre IWC sa stali jednými z najväčších výziev.

V roku 2003 vznikol výbor pre ochranu. Úzko spolupracuje s vedeckým výborom a rieši rôzne ohrozenia týkajúce sa veľrýb a ich biotopov. S podporou zmluvných vlád členských štátov EÚ a na základe koordinovanej pozície EÚ prijala IWC v roku 2016 nový strategický plán spolu so sprievodným pracovným programom, v ktorom sa identifikujú prioritné ohrozenia veľrybotvarých cicavcov (nárazy do lodí, morský odpad, vedľajší úlovok, antropogénny zvuk, chemické znečistenie a zmena klímy), ako aj prioritné opatrenia (udržateľné pozorovanie veľrýb, plány riadenia ochrany, ochranné oblasti, zber údajov a podávanie správ). Okrem toho sa kladie nový dôraz na prínos veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov k regulácii ekosystémov a k poskytovaniu ekosystémových služieb počas života aj po smrti.

EÚ by mala podporovať ďalší rozvoj rastúcej angažovanosti IWC v oblasti ochrany, čo je v súlade s politikou EÚ a s právnymi predpismi.

V rámci svojho silného politického záväzku týkajúceho sa ochrany by EÚ mala naďalej podporovať všetky návrhy na ochranné oblasti pre veľryby. V týchto návrhoch sa vyžaduje, aby sa zmeny prílohy vykonávali na základe trojštvrtinovej väčšiny hlasov. Dosiahnutie takejto väčšiny si bude vyžadovať aktívne prípravné diskusie so zmluvnými vládami, ktoré zvyčajne hlasujú proti ochranným oblastiam. EÚ a jej členské štáty by mali takisto podporovať väčšiu transparentnosť, a to podaním návrhu, aby boli ustanovenia prílohy týkajúce sa ochranných oblasti zaradené do osobitného oddielu v rámci danej hlavy.

Podporené by mali byť aj návrhy IWC na zlepšenie životných podmienok veľrýb. Práca týkajúca sa dobrých životných podmienok zvierat môže okrem iného zahŕňať zamotania, nárazy do lodí, hromadné uviaznutia, pozorovanie veľrýb, znečistenie hlukom, zlepšenie metód zabíjania a eutanázie atď.