Ak na vnútroštátnej úrovni existujú vykonávacie opatrenia správneho aktu prijatého inštitúciou alebo orgánom EÚ, predmetné MVO by mali o nápravu najprv požiadať príslušný vnútroštátny súd členského štátu, ktorý dané opatrenie prijal. Následne sa môžu obrátiť na Súdny dvor Európskej únie v rámci konania týkajúceho sa prejudiciálneho rozhodnutia podľa článku 267 ZFEÚ. Tento postup sa môže týkať aj platnosti aktov inštitúcií EÚ.

Vnútroštátne súdy sú predovšetkým povinné zabezpečovať prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia podľa článkov 9 ods. 2 a ods. 3 dohovoru, a to aj pri vykonávaní práva EÚ týkajúceho sa životného prostredia.

Ako Súdny dvor pripomenul v kľúčových rozhodnutiach týkajúcich sa významu Aarhuského dohovoru v právnom poriadku EÚ, súdne a správne konania týkajúce sa prístupu k spravodlivosti v oblasti práva týkajúceho sa životného prostredia v súčasnosti patria „primárne“ do rozsahu pôsobnosti vnútroštátnych právnych predpisov. Každé zlepšenie prístupu k správnemu a súdnemu preskúmaniu na úrovni EÚ je preto doplnkom k náležitému fungovaniu prístupu k spravodlivosti vo veciach EÚ týkajúcich sa životného prostredia, ktoré riešia vnútroštátne súdy členských štátov.

Cieľom návrhu je zároveň zmeniť odkazy na právo týkajúce sa životného prostredia: kým v súčasnosti musia správne akty podliehajúce preskúmaniu prispievať k dosahovaniu cieľov environmentálnej politiky, podľa návrhu by v budúcnosti mohol byť predmetom preskúmania akýkoľvek správny akt, ktorý je v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia, a to bez ohľadu na jeho politické ciele.

Návrhom sa rozširujú možnosti, ktoré majú MVO v súčasnosti k dispozícii na účely správneho preskúmania. Správne preskúmanie možno v súčasnosti požadovať len v prípade aktov „individuálneho určenia“ (akty, ktoré sú priamo adresované osobe alebo akty, v ktorých možno dotknutú osobu individualizovať), no v budúcnosti budú môcť MVO požiadať aj o preskúmanie správnych aktov „všeobecného určenia“.

Cieľom návrhu je zlepšiť vykonávanie Aarhuského dohovoru v nadväznosti na prijatie Lisabonskej zmluvy a riešiť otázky nastolené výborom pre dodržiavanie Aarhuského dohovoru (ďalej len „výbor“), pokiaľ ide o to, ako sa EÚ darí plniť si medzinárodné povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tohto dohovoru. Ambíciou návrhu je zabezpečiť zlepšenie vykonávania dohovoru v súlade so základnými zásadami právneho poriadku EÚ, ako aj s jej systémom súdneho preskúmania. Európsky parlament a Rada nastolili požiadavku týkajúcu sa zmeny predmetného nariadenia, pričom Komisia vyjadrila očakávania súvisiace s touto zmenou v oznámení o európskej zelenej dohode (podrobnejšie informácie sa uvádzajú v oddiele 1.A.II).

Cieľom návrhu je revízia mechanizmu správneho preskúmania vytvoreného v roku 2006, ktorého účelom bolo slúžiť MVO v súvislosti so správnymi aktmi a prípadmi nečinnosti inštitúcií a orgánov EÚ. Tento mechanizmus sa uvádza v nariadení č. 1367/2006 známom ako nariadenie o Aarhuskom dohovore (ďalej len „nariadenie“).

Ako uviedla generálna advokátka Eleanor Sharpstonová, „prírodné prostredie patrí nám všetkým a jeho ochrana je úlohou, za ktorú zodpovedáme kolektívne. Súdny dvor uznal, že väčšina pravidiel v rámci práva EÚ týkajúceho sa životného prostredia je venovaná riešeniu otázok týkajúcich sa verejného záujmu, a teda nie výlučne otázok ochrany záujmov jednotlivcov ako takých. Na súd sa nemôže obrátiť voda ani v nej plávajúce ryby. A podobne sú na tom aj stromy – ani tie predsa na to nemajú legitimitu.“

Spolupráca s verejnosťou znamená nielen spoluprácu s jednotlivcami, ale aj s občianskou spoločnosťou. V boji za záujmy životného prostredia zohrávajú po celej Európe kľúčovú úlohu environmentálne mimovládne organizácie (MVO). Preto by za určitých podmienok mali mať právo žiadať o preskúmanie rozhodnutí prijímaných verejnými orgánmi z dôvodu, že sú v rozpore s právnymi predpismi v oblasti životného prostredia.

Európska zelená dohoda môže uspieť a priniesť trvalú zmenu len vtedy, ak budú inštitúcie EÚ pri svojej práci prihliadať na názory zástupcov verejnosti. Práve verejnosť by mala naďalej zostať hybnou silou transformácie a disponovať prostriedkami, vďaka ktorým sa bude aktívne podieľať na tvorbe a vykonávaní nových politík.

Komisia navrhuje rozšíriť vymedzenie pojmu „správny akt“ s cieľom umožniť MVO požiadať o správne preskúmanie akéhokoľvek nelegislatívneho aktu prijatého inštitúciou alebo orgánom EÚ, ktorý má právne záväzné a vonkajšie účinky a obsahuje ustanovenia, ktoré môžu byť vzhľadom na ich účinky v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f), a to s výnimkou tých ustanovení daného aktu, v prípade ktorých si právo EÚ výslovne vyžaduje vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni. Ide o významnú zmenu rozsahu pôsobnosti oproti súčasnému právnemu textu nariadenia o Aarhuskom dohovore, v ktorom sa odkazuje len na „akty individuálneho určenia“.

Okrem toho sa v správe konštatovalo, že existuje priestor na zlepšenie, pokiaľ ide o lehoty na správne preskúmanie, ktoré sú stanovené v nariadení. Uvádzalo sa v nej aj to, že 12-týždňová lehota, ktorú majú inštitúcie a orgány EÚ k dispozícii na odpoveď na žiadosť o správne preskúmanie, je podľa zistení príliš krátka a je náročné ju dodržať.

·návrh na zmenu nariadenia (alebo na informovanie Rady o iných opatreniach) – do 30. septembra 2020.

·štúdiu venovanú možnostiam EÚ týkajúcim sa riešenia predmetných zistení – do 30. septembra 2019,

Na poslednom zasadnutí zmluvných strán dohovoru, ktoré sa uskutočnilo v septembri 2017, EÚ vyhlásila, že „bude naďalej skúmať spôsoby a prostriedky uplatňované na účely na dosiahnutia súladu s Aarhuským dohovorom, a to spôsobom, ktorý zodpovedá kľúčovým zásadám právneho poriadku Únie a jej systému súdneho preskúmania, pričom bude prihliadať na otázky nastolené v rámci dohovoru“ (vyhlásenie z Budvy).

Výbor konkrétne konštatoval, že: i) dané nariadenie by malo zahŕňať aj všeobecné akty, a nielen akty individuálneho určenia, ii) napadnuteľný by mal byť každý správny akt, a to aj ten, ktorý len „súvisí“ so životným prostredím, a teda nielen akty, ktoré patria do rozsahu predpisov v rámci práva týkajúceho sa životného prostredia, iii) okrem MVO by sa mal mechanizmus správneho preskúmania sprístupniť aj iným členom verejnosti a iv) preskúmanie by sa malo vzťahovať aj na akty, ktoré nemajú právne záväzné a vonkajšie účinky.

Po štvrté, otvorenie správneho preskúmania pre všetky osoby by predstavovalo situáciu podobnú tej, ktorú Výbor pre dodržiavanie Aarhuského dohovoru označil ako mechanizmus actio popularis, ktorého uplatnenie sa v dohovore nevyžaduje.

Po tretie, viaceré akty prijaté inštitúciami a orgánmi EÚ majú všeobecné určenie. V prospech poskytnutia prístupu mimovládnych organizácií k mechanizmu správneho preskúmania hovorí skutočnosť, že (ako sme už spomínali) MVO majú často najlepšie predpoklady na to, aby účinne zastupovali verejné záujmy a vyjadrovali obavy občianskej spoločnosti v tejto oblasti, pričom využívajú odbornú, fundovanú a odôvodnenú argumentáciu.

Po druhé, v samotnom dohovore sa uznáva, že MVO by mali mať v porovnaní s jednotlivcami privilegovaný prístup k ochrane práva. Obmedzenie využívania mechanizmu správneho preskúmania na MVO je v súlade s týmto rozlíšením, ako aj s potrebou poskytovať MVO priamy prístup k spravodlivosti na úrovni EÚ (na základe podnetu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ voči odpovedi na žiadosť o vnútorné preskúmanie) bez toho, aby bola potrebná úprava zmlúv.

V návrhu sa predlžujú lehoty pre postup vnútorného preskúmania, čím sa umožní uskutočniť posúdenie v náležitej kvalite. Ide predovšetkým o predĺženie lehoty o dva týždne pre MVO a o predĺženie lehoty o štyri týždne pre inštitúcie EÚ. Vďaka získaniu času navyše by mali byť MVO schopné poskytnúť potrebné faktické a právne argumenty pri odôvodňovaní svojich pochybností týkajúcich sa správnych aktov a prípadov nečinnosti, ktoré sú v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia. Inštitúcie a orgány EÚ by zase vďaka predĺženiu lehoty, ktorú majú k dispozícii na poskytnutie odpovede, mali byť schopné vykonať dôkladnejšie preskúmania. Poskytnutím tohto dodatočného času by sa zároveň malo posilniť právo na dobrú správu vecí verejných podľa článku 41 charty.

Navrhuje sa, aby sa v nariadení osobitne stanovovalo, že pri odôvodňovaní žiadosti o preskúmanie by mal žiadateľ vysvetliť, prečo je správny akt v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia. Ako sa to vyžaduje v judikatúre, „na účely spresnenia dôvodov [vnútorného] preskúmania požadovaným spôsobom musí žiadateľ o vnútorné preskúmanie správneho aktu podľa práva životného prostredia uviesť zásadné skutkové okolnosti alebo právne tvrdenia, ktoré môžu vyvolať dôvodné, teda podstatné pochybnosti, čo sa týka posúdenia inštitúcie alebo orgánu Únie v danom akte“.

Zodpovedá to súčasnému stavu integrácie environmentálnych aspektov do iných politík EÚ v zmysle článku 11 ZFEÚ, podľa ktorého „požiadavky ochrany životného prostredia musia byť začlenené do vymedzenia a uskutočňovania politík a činností Únie, a to predovšetkým s ohľadom na podporu trvalo udržateľného rozvoja.“

V záujme účinného prístupu k spravodlivosti je preto potrebné upraviť vymedzenie správnych aktov tak, aby zahŕňalo aj akty, ktoré neboli prijaté podľa práva životného prostredia, no ktoré obsahujú ustanovenia, ktoré môžu byť vzhľadom na ich účinky v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f) nariadenia.

Súčasné znenie článku 2 ods. 1 písm. g) nariadenia umožňuje preskúmanie správnych aktov „podľa práva týkajúceho sa životného prostredia“. Inštitúcie a orgány EÚ teda pri posudzovaní toho, či určitý akt môže byť predmetom žiadosti o vnútorné preskúmanie, až doteraz overovali iba to, či cieľom napadnutého správneho aktu bolo prispievať k cieľom environmentálnej politiky, a nezameriavali sa na to, či daný akt je alebo nie je v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia.

Návrh prispieva k posilneniu právneho štátu v súlade so súčasnými prioritami Komisie týkajúcimi sa európskej zelenej dohody a ochrany nášho európskeho spôsobu života. Prispieva najmä k účinnosti systému EÚ týkajúceho sa správneho a súdneho preskúmania, vďaka čomu posilňuje uplatňovanie článkov 41 a 47 charty.

Vzťahujú sa na rozhodnutia, akty a prípady nečinnosti týkajúce sa žiadostí o informácie o životnom prostredí, a to tie, ktoré podliehajú ustanoveniam o účasti verejnosti uvedeným v smernici o posudzovaní vplyvov na životné prostredie, priemyselným povoleniam a súvisia s environmentálnou zodpovednosťou.

Zo znenia súčasného článku 2 ods. 1 písm. g) nariadenia, ako aj článku 263 ods. 1 ZFEÚ vyplýva, že akty, z ktorých nemajú vyplývať právne účinky, nepatria do rozsahu správneho preskúmania podľa nariadenia a do súdneho preskúmania podľa zmlúv. Potvrdzuje to aj skutočnosť, že odporúčania a stanoviská (ktoré nie sú záväzné) sú z rozsahu pôsobnosti článku 263 ods. 1 ZFEÚ vylúčené.

V správe sa analyzovala aj otázka vylúčiť z rozsahu vnútorného preskúmania tie akty, ktoré nemajú „právne záväzné a vonkajšie účinky“. Takto je to v súčasnosti vzhľadom na vymedzenie pojmu „správny akt“, ktoré sa uvádza v článku 2 ods. 1 písm. g) nariadenia. Aj tejto otázke sa výbor venuje vo svojich zisteniach.

Po piate, relevantný je aj súlad s úrovňou prístupu k spravodlivosti na vnútroštátnej úrovni v zmysle dohovoru. Bolo by však nekonzistentné ustanoviť na úrovni EÚ právo pre jednotlivcov, ktoré im umožňuje žiadať o preskúmanie, keby na vnútroštátnej úrovni nemali k dispozícii rovnocenný prístup v súvislosti s podobnými kategóriami aktov a prípadov nečinnosti (ako sú napríklad vnútroštátne vládne dekréty alebo iné všeobecne záväzné akty).

Ak by sa v nariadení ustanovila takáto aktívna legitimácia pre jednotlivcov, z tejto situácie by zase mohlo vyplývať, že v prípade regulačných aktov, ktoré si nevyžadujú vykonávacie opatrenia, by mohli byť jednotlivci oprávnení žiadať o správne, ako aj súdne preskúmanie v rovnakej záležitosti, a to za predpokladu splnenia podmienok uvedených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ. Opäť však treba pripomenúť, že v dohovore sa to nevyžaduje. Zmluvné strany môžu stanoviť buď správne alebo súdne preskúmanie.

Návrh vychádza z dôkazov zhromaždených v správe; ďalšie dôkazy a analýza sú k dispozícii v uverejnenej štúdii. Z dokumentov vyplynulo komplexné posúdenie ex post týkajúce sa ustanovení nariadenia o prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na úrovni EÚ.

•A. Hodnotenia ex post/kontroly vhodnosti existujúcich právnych predpisov

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

·prináša pridanú hodnotu spočívajúcu v tom, že poskytuje MVO, ktoré pôsobia v úlohe zástupcov občianskej spoločnosti a verejných záujmov, ďalšie príležitosti na to, aby žiadali o preskúmanie správnych aktov, ktoré sú v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia. Z uvedených dôvodov sa ním však práva poskytované na základe navrhovanej zmeny nerozširujú na jednotlivcov.

·jeho cieľom nie je zahrnúť akty, ktoré nemajú právne záväzné a vonkajšie účinky, a to v súlade s povahou systému súdneho preskúmania EÚ, ktorý sa konkrétne premieta v článku 263 ods. 1 ZFEÚ,

·sa ním rozširuje rozsah mechanizmu vnútorného preskúmania tak, aby zahŕňal aj nelegislatívne akty všeobecného určenia; no vylučujú sa ním tie ustanovenia týchto aktov, v prípade ktorých sa v práve EÚ výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni,

Spolu so svojimi členskými štátmi má EÚ spoločnú právomoc týkajúcu sa právnej úpravy v otázkach životného prostredia. Znamená to, že EÚ môže prijímať právne predpisy len v takom rozsahu, v akom jej to umožňujú zmluvy, pričom musí rešpektovať zásady nevyhnutnosti, subsidiarity a proporcionality.

Právnym základom pre opatrenia v tejto oblasti je článok 192 ods. 1 ZFEÚ. Je to v súlade s pôvodným právnym základom nariadenia, ktoré sa má týmto návrhom zmeniť (článok 175 ods. 1 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva), terajší článok 192 ods. 1 ZFEÚ. Cieľom návrhu je zlepšiť ochranu životného prostredia skvalitnením postupu správneho preskúmania, ktorý majú k dispozícii MVO, pokiaľ ide o správne akty a nečinnosť inštitúcií a orgánov EÚ v prípade ich rozporu s právom týkajúcim sa životného prostredia.

Na základe výsledkov verejnej konzultácie vrátane spätnej väzby týkajúcej sa plánu a vzhľadom na rozsiahlu Komisiou uskutočnenú analýzu, ktorá sa opisuje v správe vychádzajúcej zo sprievodnej štúdie, ako aj vzhľadom na obavy vyjadrené výborom sa dospelo k záveru, že neexistujú žiadne iné realizovateľné alternatívy okrem nápravy dvoch hlavných problémov identifikovaných v súvislosti s predmetným nariadením, a to prostredníctvom legislatívneho návrhu (podrobnejšie informácie možno nájsť v oddiele o posúdení vplyvu).

Pripomienka znela, že návrh by mal zahŕňať aj akty EÚ, ktoré si vyžadujú vnútroštátne vykonávacie opatrenia. V tejto súvislosti a z dôvodov vysvetlených v oddiele IVa.3 je opodstatnené spoliehať sa na vnútroštátne súdy: je skutočne nevyhnutné, aby MVO na vnútroštátnej úrovni disponovali reálnymi možnosťami napadnúť vnútroštátne vykonávacie opatrenia. Komisia v úlohe strážkyne zmlúv bude pri tom spolupracovať s členskými štátmi s cieľom pomôcť im pri zabezpečovaní súladu s predpismi v praxi. Vnútroštátne súdy zase musia umožniť MVO, aby sa obrátili na Súdny dvor EÚ v rámci prejudiciálneho konania v zmysle článku 267 ZFEÚ.

Napokon sa 6. marca 2020 uverejnil plán legislatívnej iniciatívy, ktorý bolo možné pripomienkovať do 3. apríla. Spolu prišlo 175 odpovedí, z ktorých približne dve tretiny pochádzali od jednotlivcov a jedna tretina od organizácií vrátane záujmových a environmentálnych združení. Na základe analýzy odpovedí sa potvrdilo, že väčšina znepokojivých otázok už bola nastolená počas predchádzajúcich konzultácií so zainteresovanými stranami. Tieto otázky už boli podrobne posúdené v štúdii a správe a zohľadnené v návrhu.

·dve stretnutia so zainteresovanými stranami v rámci Fóra pre environmentálny súlad a správu životného prostredia, s účasťou zástupcov mimovládnych organizácií, priemyselnej obce a členských štátov (30. novembra 2018 a 29. mája 2019),

Na pôvodný plán, ktorý sa týkal vykonávania dohovoru zo strany EÚ v oblasti prístupu k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, nadviazala verejná konzultácia, ktorá bola na účely spätnej väzby uverejnená od 8. mája 2018 do 5. júna 2018. Jej výsledky sú k dispozícii online. Tento proces bol doplnený ďalšími cielenými konzultáciami s účasťou zainteresovaných strán zastupujúcich širokú škálu záujmových skupín vrátane podnikov, MVO, akademickej obce, členských štátov, vnútroštátnych súdnych orgánov a inštitúcií EÚ.

V súlade s usmerneniami týkajúcimi sa lepšej právnej regulácie sa 20. decembra 2018 začala 12-týždňová verejná konzultácia na podporu štúdie o vykonávaní dohovoru EÚ v oblasti prístupu k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia. Bola otvorená do 14. marca 2019. Súčasťou tejto konzultácie bol online dotazník vo všetkých jazykoch EÚ šírený prostredníctvom nástroja EÚ na uskutočňovanie prieskumov (EU Survey tool).

•B. Konzultácie so zainteresovanými stranami

–preskúmania, či by sa na v určité kategórie prípadov mohli uplatňovať niektoré úpravy postupov, a to na základe kritérií, ako je počet podobných prípadov, fakt, že ide o doteraz nepoznaný prípad, zložitosť prípadu a jeho vplyv, a

Ďalšie usmernenia týkajúce sa postupu vnútorného preskúmania podľa nariadenia sa poskytnú pracovníkom povereným riešením konkrétnych prípadov a MVO. Zároveň sa budú musieť preskúmať vnútorné pracovné postupy Komisie v kontexte nových požiadaviek vyplývajúcich z navrhovaných zmien, s cieľom minimalizovať negatívne účinky zvýšeného pracovného zaťaženia, ku ktorému s veľkou pravdepodobnosťou dôjde v dôsledku predmetných zmien. Bude potrebné ďalej zlepšovať účinnosť a efektívnosť postupov vnútorného preskúmania, a to napríklad prostredníctvom:

–Napokon treba konštatovať, že systém bŕzd a protiváh, ktorý sa ustanovuje v právnom poriadku EÚ, má síce kľúčový význam, a preto nesmie dôjsť k tomu, aby sa z neho vyňali rozhodnutia prijaté inštitúciami a orgánmi EÚ, no ako vyplýva z judikatúry, Súdny dvor EÚ poskytuje inštitúciám a orgánom EÚ značnú mieru diskrečnej právomoci, pokiaľ ide o rozhodnutie, ktoré prijímajú počas vnútorného preskúmania.

–Navrhované zmeny nebudú mať za následok zvýšenie počtu potenciálnych žiadateľov o preskúmanie. Žiadosti o vnútorné preskúmanie budú môcť, tak ako v súčasnosti, podávať iba oprávnené MVO. V návrhu Komisie sa nepočíta so zmenou kvalifikačných kritérií pre MVO ani s priznaním aktívnej legitimácie pre jednotlivcov. Po rozšírení rozsahu správnych aktov preto nebude nevyhnutne nasledovať úmerné zvýšenie počtu žiadostí. V dôsledku tohto rozšírenia sa skôr zlepší schopnosť MVO priorizovať v súvislosti s predkladaním žiadostí, keďže kritériá prípustnosti budú vymedzené jasnejšie a na prípravu riadne odôvodnených žiadostí bude k dispozícii viac času.

–Hlavnou navrhovanou zmenou sa rozšíria druhy aktov, ktoré možno preskúmať, aby bolo možné napadnúť aj akty so všeobecným určením. V súčasnej situácii sa na Komisiu možno obrátiť so žiadosťou o preskúmanie aktov, ktoré nepatria do aktuálneho rozsahu pôsobnosti nariadenia. Dochádza k tomu vlastne často, a to čiastočne z dôvodu nedostatočnej zrozumiteľnosti kritérií prípustnosti. Na riešenie takýchto žiadostí sú potrebné zdroje, pričom útvary môžu preskúmať podstatu rozhodnutí bez ohľadu na prípustnosť žiadosti. Rozšírenie podmienok prípustnosti by sa síce mohlo podľa očakávania premietnuť do zvýšenia súčasného pracovného zaťaženia, no tento nedostatok sa môže čiastočne vykompenzovať jasnejšími kritériami prípustnosti, čím sa zjednoduší posudzovanie prípustnosti žiadostí.

–Uvedenými návrhmi sa zmení existujúci systém správneho preskúmania, no nevytvorí sa tak nový systém. V rámci existujúceho systému už teraz dochádza k určitému využívaniu zdrojov, čo sa možno bude musieť upraviť s cieľom prispôsobiť sa novej situácii.

Nariadenie sa zmení len v súvislosti s podmienkami správneho preskúmania. MVO sa však môžu obrátiť na Súdny dvor EÚ so žiadosťou o súdne preskúmanie ktorejkoľvek odpovede poskytnutej inštitúciou alebo orgánom EÚ. Preto bude mať navrhovaná zmena aj nepriamy účinok na možnosti súdneho preskúmania a posilní sa ňou uplatňovanie článku 47 charty.

V správe a štúdii sa riešili aspekty základných práv navrhovaných legislatívnych opatrení. Konštatovalo sa v nich, že tieto opatrenia by prispeli k zlepšeniu účinnosti systému EÚ týkajúceho sa správneho a súdneho preskúmania, vďaka čomu by sa posilnili zásady právneho štátu, ako aj uplatňovanie článkov 41 a 47 charty (pozri napríklad oddiel 3.4.2 štúdie).

·V štúdii sa skúmali všetky možnosti nápravy nedostatkov zistených v nadväznosti na posúdenie zistení výboru vo veci ACCC/C/2008/32, vyhodnotili sa v nej vplyvy týchto nedostatkov a zároveň sa v nej objasnilo, že jedinou možnosťou, ktorá pomôže účinne vyriešiť nedostatky identifikované v štúdii, je zmena nariadenia, t. j. legislatívne opatrenie. Nelegislatívne opatrenie, resp. neprijatie žiadneho opatrenia by na daný účel zjavne nepostačovalo. Takisto je evidentné, že neexistuje nijaká reálna alternatíva k zmene nariadenia a ani žiadna iná realistická voľba, ktorá by bola vhodnejšia v kontexte politickej náplne tejto iniciatívy.

Vzhľadom na nástroj č. 9 („Kedy je potrebné posúdenie vplyvu?“), ktorý je súčasťou súboru nástrojov na lepšiu právnu reguláciu, sa posúdenie vplyvu nepovažovalo za potrebné, a to z týchto dôvodov:

MVO by tak mali k dispozícii rôzne možnosti týkajúce sa vykonávacích aktov, ktoré si vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ, a to v závislosti od toho, ktoré ustanovenia majú v úmysle napadnúť.

V situáciách, keď sa vnútroštátne vykonávacie opatrenie týka sporných ustanovení správneho aktu, sa mimovládne organizácie môžu so žiadosťou o preskúmanie vykonávacieho opatrenia obrátiť len na vnútroštátne súdy. Obdobne platí, že ak sa vykonávacie opatrenie na úrovni EÚ týka sporných ustanovení správneho aktu, MVO musia počkať až do prijatia vykonávacieho aktu, alebo v prípade nečinnosti až do času, kedy sa mal daný akt prijať. Naopak, ak sa vykonávacie opatrenia týkajú iba nesúvisiacich ustanovení aktu, v rámci správneho preskúmania podľa nariadenia možno napadnúť priamo uplatniteľné ustanovenia daného správneho aktu.

V záujme právnej istoty sa v novom vymedzení pojmov jasne uvádza, že z rozsahu pojmu „vnútorné preskúmanie“ sú vylúčené len tie ustanovenia aktu, v prípade ktorých sa v práve EÚ výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni. Pri zisťovaní splnenia tejto požiadavky netreba analyzovať správny akt ako celok, ale zaoberať sa skôr otázkou, či si sporné ustanovenia správneho aktu vyžadujú vykonávacie opatrenia. Nie je relevantné, či si iné, nesúvisiace ustanovenia daného správneho aktu vyžadujú vykonávacie opatrenia. Môžu nastať situácie, že niektoré ustanovenia správneho aktu, ktorý je predmetom správneho preskúmania, si vyžadujú vykonávacie opatrenia, no iné ustanovenia sú priamo uplatniteľné. Napríklad niektoré ustanovenia nariadenia Komisie môžu byť uplatniteľné priamo, kým iné si môžu vyžadovať vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni.

Na účely zabezpečenia súladu s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ je možné požiadať o preskúmanie tých ustanovení správneho aktu, v prípade ktorých sa v práve EÚ výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ, a to vtedy, keď sa žiada o preskúmanie vykonávacieho opatrenia na úrovni Únie.

Podľa predmetného návrhu by teda tie ustanovenia správneho aktu, v prípade ktorých sa v práve Únie výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na vnútroštátnej úrovni, nepodliehali správnemu preskúmaniu. V prípade týchto ustanovení sa možno so žiadosťou o nápravu obrátiť na vnútroštátny súd, ktorý sa ďalej môže obrátiť na Súdny dvor EÚ podľa článku 267 ZFEÚ.

Navrhovanou zmenou sa rozširuje vymedzenie pojmu „správny akt“ s cieľom zabezpečiť, aby bolo možné vnútornému preskúmaniu podrobiť každý nelegislatívny akt prijatý inštitúciou alebo orgánom EÚ, ktorý má právne záväzné a vonkajšie účinky a ktorý môže byť z dôvodu svojich účinkov v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f). Mali by sa však vylúčiť tie ustanovenia, v prípade ktorých sa v práve EÚ výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni; Podľa nového vymedzenia pojmov možno opatrenie podrobiť vnútornému preskúmaniu bez ohľadu na to, či má individuálne alebo všeobecné určenie. Až doteraz boli do daného vymedzenia pojmov zahrnuté len akty individuálneho určenia.

Napriek týmto iniciatívam bude musieť Komisia, ako aj niektoré jej agentúry znášať dodatočnú administratívnu záťaž, ktorú však bude možné do určitej miery zmierniť za predpokladu dodržania vyššie uvedených podmienok. Je však jasné aj to, že v týchto budúcich vplyvoch sa zároveň bude premietať skutočný počet prípadov a ich rozdelenie medzi jednotlivé oblasti politiky. Hoci ich v súčasnosti nemožno vyčísliť, je potrebné sledovať, či v ich dôsledku dôjde k celkovému významnému zvýšeniu pracovného zaťaženia a aké vplyvy bude mať na konkrétne oblasti politiky. Bude preto nevyhnutné priebežne monitorovať vývoj pracovného zaťaženia a jeho rozdelenie s cieľom podniknúť v prípade potreby nutné opatrenia.

–sprístupnenia spoločných pracovných priestorov IT, vzorových dokumentov, často kladených otázok či iných foriem usmernenia, poskytnutia pracovníkov v úlohe mentorov, ktorí sú poverení riešením prípadu, a to vrátane výmeny najlepších postupov v záujme ďalšieho uľahčenia a štandardizovania riešenia prípadov a vyvodzovania záverov z nich.

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 192 ods. 1,

Vďaka týmto zmenám dôjde v prípade MVO k predĺženiu lehoty o dva týždne a v prípade inštitúcií a orgánov EÚ o štyri týždne. Cieľom predĺženia lehoty pre MVO je zlepšiť kvalitu predkladaných žiadostí, kým cieľom predĺženia lehoty pre inštitúcie a orgány EÚ je zlepšiť kvalitu a hĺbku preskúmania. Vďaka tomu, že bude k dispozícii viac času, bude možné vykonať hlbšiu analýzu, ktorá by sa mala premietnuť do spoľahlivejšej dôkazovej základne a jasnejších odôvodnení uvedených v konečnom rozhodnutí týkajúcom sa vnútorného preskúmania. Predĺženie uvedených lehôt teda bude mať vplyv aj na zásadu dobrej správy vecí verejných a mala by sa vďaka nemu zvýšiť dôvera verejnosti v rozhodovacie procesy EÚ.

Vzhľadom na uvedené skutočnosti sa článkom 1 ods. 2 logicky mení aj článok 10 ods. 3 druhý pododsek, a to v súvislosti s prípadmi, keď inštitúcia alebo orgán EÚ nedokáže napriek maximálnemu vynaloženému úsiliu poskytnúť odpoveď do 16 týždňov, čím sa predĺži celkový čas, ktorý majú inštitúcie a orgány EÚ k dispozícii na to, aby odpovedali na žiadosť o vnútorné preskúmanie, zo súčasných 18 na navrhovaných 22 týždňov.

Článkom 1 ods. 2 sa mení aj článok 10 ods. 1 druhý pododsek s cieľom predĺžiť lehotu, ktorú majú MVO k dispozícii na vnútorné preskúmanie, zo súčasných 6 na navrhovaných 8 týždňov. Mení sa ním aj článok 10 ods. 2 s cieľom predĺžiť lehotu, ktorú majú inštitúcie a orgány EÚ k dispozícii na to, aby odpovedali na žiadosť o vnútorné preskúmanie, a to zo súčasných 12 na navrhovaných 16 týždňov.

V danom vymedzení pojmu sa zároveň zachováva prepojenie medzi správnym aktom, ktorého preskúmanie sa vyžaduje, a cieľmi environmentálnej politiky, a to vďaka tomu, že sa v ňom umožňuje vnútorné preskúmanie len v prípade aktov obsahujúcich ustanovenia, ktoré môžu byť vzhľadom na ich účinky v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f) nariadenia.

Zmena vychádza z príslušnej judikatúry, v ktorej sa aktuálne znenie nariadenia vykladalo v kontexte cieľov dohovoru. Zmenou sa zabezpečí jasnosť a právna istota v súvislosti s napadnuteľnosťou každého správneho aktu obsahujúceho ustanovenia, ktoré môžu byť v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia, a to bez ohľadu na právny základ alebo politický cieľ daného aktu, ako sa to vyžaduje podľa článku 9 ods. 3 dohovoru.

Na základe tejto zmeny sa z vymedzenia pojmu „správny akt“ vypúšťa slovné spojenie „podľa práva týkajúceho sa životného prostredia“. Namiesto toho sa v zmenenom znení vyžaduje, aby správny akt obsahoval ustanovenia, ktoré môžu byť vzhľadom na ich účinky v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f). Navrhovaná zmena by sa mala vykladať spoločne s ďalej uvedeným článkom 1 ods. 2, v ktorom sa uvádza, že preskúmaniu môžu podliehať len tie akty alebo prípady nečinnosti, ktoré sú v rozpore s právom EÚ týkajúcim sa životného prostredia.

Cieľom vnútorného preskúmania je síce zlepšiť prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, v súvislosti s ktorým sa v ZFEÚ stanovuje systém nápravných opatrení, no vzhľadom na možnosti, ktoré sú k dispozícii podľa článku 263 ZFEÚ, by MVO neboli schopné priamo požiadať o vnútorné preskúmanie vo forme podnetu voči ustanoveniam regulačných aktov, ktoré si vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ.

MVO by teda boli oprávnené požiadať o vnútorné preskúmanie tých ustanovení regulačného aktu, ktoré si nevyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ.

so zreteľom na návrh Európskej komisie,

po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru,

so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov,

konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom,

keďže:

(1)Únia a jej členské štáty sú zmluvnými stranami Dohovoru Európskej hospodárskej komisie Organizácie Spojených národov (EHK OSN) o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (ďalej len „Aarhuský dohovor“), pričom každej zmluvnej strane prislúchajú jej vlastné, ako aj spoločné povinnosti a záväzky vyplývajúce z uvedeného dohovoru.

(2)Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 bolo prijaté s cieľom prispieť k plneniu záväzkov vyplývajúcich z Aarhuského dohovoru, a to stanovením pravidiel uplatňovania jeho ustanovení na inštitúcie a orgány Únie.

(3)Vo svojom oznámení Európskemu parlamentu, Európskej rade, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov z 11. decembra 2019 venovanom európskemu ekologickému dohovoru (t. j. európskej zelenej dohode) sa Komisia zaviazala zvážiť revíziu nariadenia (ES) č. 1367/2006 s cieľom zlepšiť prístup občanov a mimovládnych organizácií zaoberajúcich sa ochranou životného prostredia, ktorí majú obavy o zlučiteľnosť rozhodnutí vyznačujúcich sa účinkami na životné prostredie s právom týkajúcim sa životného prostredia, k správnemu a súdnemu preskúmaniu na úrovni Únie. Komisia sa zároveň zaviazala podniknúť kroky na zlepšenie ich prístupu k spravodlivosti na vnútroštátnych súdoch vo všetkých členských štátoch a na tento účel vydala oznámenie s názvom Zlepšovanie prístupu k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia v EÚ a jej členských štátoch.

(4)S prihliadnutím na ustanovenia článku 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, ako aj na otázky nastolené Výborom pre dodržiavanie Aarhuského dohovoru by sa malo právo Únie zosúladiť s ustanoveniami Aarhuského dohovoru, pokiaľ ide o prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, a to zlučiteľne so základnými zásadami práva Únie a s jej systémom súdneho preskúmania.

(5)Obmedzenie vnútorného preskúmania stanovené v nariadení (ES) č. 1367/2006 na správne akty individuálneho určenia predstavuje hlavnú prekážku pre mimovládne organizácie zaoberajúce sa ochranou životného prostredia, ktoré majú záujem využiť nástroj vnútorného preskúmania podľa článku 10 uvedeného nariadenia aj v prípade správnych aktov so širším určením. Preto je potrebné rozšíriť rozsah postupu vnútorného preskúmania, ktorý je stanovený v uvedenom nariadení, tak, aby zahŕňal aj nelegislatívne akty všeobecného určenia.

(6)Vymedzenie správneho aktu na účely nariadenia (ES) č. 1367/2006 by malo zahŕňať aj nelegislatívne akty. Nelegislatívny akt by si však mohol vyžadovať vykonávacie opatrenia na vnútroštátnej úrovni, voči ktorým môžu environmentálne mimovládne organizácie získať súdnu ochranu, a to aj predložením podnetu na Súdny dvor Európskej únie formou prejudiciálneho konania v zmysle článku 267 ZFEÚ. Preto je vhodné z rozsahu vnútorného preskúmania vylúčiť tie ustanovenia nelegislatívnych aktov, v prípade ktorých sa v práve Únie vyžadujú vykonávacie opatrenia na vnútroštátnej úrovni.

(7)Aby bolo možné z pojmu „správny akt“ vylúčiť akékoľvek ustanovenia, v záujme právnej istoty sa v práve Únie musí výslovne vyžadovať prijatie vykonávacích aktov na účely uvedených ustanovení.

(8)V záujme efektívnosti možno o preskúmanie tých ustanovení správneho aktu, v prípade ktorých sa v práve Únie výslovne vyžadujú vykonávacie opatrenia na úrovni EÚ, zároveň požiadať vtedy, keď sa žiada o preskúmanie vykonávacieho opatrenia na úrovni Únie.

(9)Rozsah pôsobnosti nariadenia (ES) č. 1367/2006 sa vzťahuje na akty prijaté podľa práva týkajúceho sa životného prostredia. Naopak, článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru sa vzťahuje na podnety voči aktom, ktoré sú „v rozpore“ s právom týkajúcim sa životného prostredia. Je preto potrebné objasniť, že vnútorné preskúmanie by sa malo vykonať s cieľom overiť, či je správny akt v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia.

(10)Pri posudzovaní, či správny akt obsahuje ustanovenia, ktoré môžu byť vzhľadom na ich účinky v rozpore s právom týkajúcim sa životného prostredia, je nevyhnutné zvážiť, či dané ustanovenia môžu mať negatívny vplyv na dosiahnutie cieľov politiky Únie v oblasti životného prostredia, ktoré sú stanovené v článku 191 ZFEÚ. Mechanizmus vnútorného preskúmania by sa mal preto vzťahovať aj na akty, ktoré boli prijaté pri vykonávaní iných politík, ako je politika Únie v oblasti životného prostredia.

(11)S cieľom poskytnúť dostatok času na náležitý proces preskúmania je vhodné predĺžiť lehoty stanovené v nariadení (ES) č. 1367/2006, ktoré sa týkajú žiadostí o správne preskúmanie, ako aj lehoty vzťahujúce sa na inštitúcie a orgány Únie, ktoré sa týkajú poskytnutia odpovede na takúto žiadosť.

(12)Podľa judikatúry Súdneho dvora EÚ sa od mimovládnych organizácií zaoberajúcich sa ochranou životného prostredia, ktoré žiadajú o vnútorné preskúmanie správneho aktu, vyžaduje, aby pri odôvodňovaní svojej žiadosti o preskúmanie predložili dostatočne zásadné faktické informácie alebo právne tvrdenia, ktoré poukazujú na vážne pochybnosti v súvislosti s daným aktom.

(13)Keďže ciele tohto nariadenia, a to konkrétne stanovenie podrobných pravidiel uplatňovania ustanovení Aarhuského dohovoru na inštitúcie a orgány Únie, nemožno dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale možno ich dosiahnuť len na úrovni Únie, Únia môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

(14)V tomto nariadení sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady, ktoré sú uznané Chartou základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“), najmä právo na dobrú správu vecí verejných (článok 41) a právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces (článok 47). Toto nariadenie prispieva k účinnosti systému Únie týkajúceho sa správneho a súdneho preskúmania, čím posilňuje uplatňovanie článkov 41 a 47 charty, a tak prispieva k upevňovaniu právneho štátu v zmysle článku 2 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ).