Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB) uskutočňuje v bankovej únii proces prípravy plánov riešenia krízových situácií pre banky v rámci svojej pôsobnosti. SRB okrem toho vypracovala usmernenie týkajúce sa kritických funkcií a sprevádzkovania záchrany pomocou vnútorných zdrojov a stále pracuje na viacerých témach, najmä v súvislosti so systémami prevádzkovej kontinuity a riadenia informácií. SRB predtým uverejnila „Úvod do plánovania riešenia krízových situácií“ a teraz vypracúva podrobnejšiu príručku plánovania v oblasti riešenia krízových situácií na externé publikovanie.

Komisia konštatovala, že s cieľom zabezpečiť včasnosť a koordináciu medzi príslušnými aktérmi môže byť potrebné ďalšie objasnenie podmienok a postupu na udelenie preventívnej rekapitalizácie. Rámec napríklad nešpecifikuje, ktorý orgán by mal potvrdiť, že je banka „solventná“, skôr ako dostane preventívnu rekapitalizáciu (neposkytuje ani vymedzenie pojmu platobná schopnosť na účel preventívnej rekapitalizácie) a neurčuje, ktorý orgán by mal identifikovať straty, ktoré subjekt utrpel alebo pravdepodobne utrpí v blízkej budúcnosti a ktoré nemôžu byť kryté prostredníctvom preventívnej rekapitalizácie.

Preventívna rekapitalizácia umožňuje vo výnimočných prípadoch rekapitalizovať banku z verejných prostriedkov, včas vyriešiť ťažkosti, ktoré môžu vzniknúť v kontexte nepravdepodobného hospodárskeho scenára (identifikovaného v nepriaznivom scenári stresového testu) a ktoré môžu ovplyvniť finančné podmienky solventných inštitúcií. To prispeje k vytvoreniu perspektívneho prístupu k finančnej stabilite a zabráneniu možného zhoršenia, ktoré môže viesť k zlyhaniu banky. S cieľom zabezpečiť, aby sa preventívna rekapitalizácia použila vhodným spôsobom a v súlade s logikou rámca pre riešenie krízových situácií, smernica BRRD a nariadenie SRMR vyžadujú splnenie niekoľkých podmienok. Ide o to, aby banka bola solventná, aby sa na krytie strát, ktoré utrpela alebo pravdepodobne utrpí, nepoužila verejná finančná podpora a aby na riešenie nedostatku kapitálu stanoveného na základe stresového testu alebo preskúmania kvality aktív nebola potrebná preventívna rekapitalizácia. Opatrenie musí mať zároveň dočasný charakter a musí byť primerané, aby sa napravili dôsledky závažnej poruchy fungovania hospodárstva členského štátu. Opatrenie je napokon podmienené konečným schválením v súlade s rámcom Únie pre štátnu pomoc.

‒Pokiaľ ide o lotyšskú banku ABLV, AS a jej dcérsku spoločnosť ABLV Bank Luxembourg S.A., po tom, ako ECB vo februári 2018 stanovila, že banky zlyhávajú alebo pravdepodobne zlyhajú, SRB prijala rozhodnutie, že z dôvodu neexistencie verejného záujmu neiniciuje opatrenie na riešenie krízovej situácie. Dcérska spoločnosť ABLV AS následne požiadala o dobrovoľnú likvidáciu podľa lotyšského práva a spoločnosť ABLV Luxembourg AS zostala v režime pozastavenia platieb podľa luxemburského práva.

Zdá sa, že medzi členskými štátmi, ktoré sú členmi bankovej únie, zväčša prevláda názor, že splatenie spoločného zabezpečovacieho mechanizmu zo strany jednotného fondu na riešenie krízových situácií by sa v prípade, že by sa zabezpečovací mechanizmus použil pred koncom prechodného obdobia, obmedzilo len na príslušné vnútroštátne zložky. To má vplyv na sumy, ktoré môžu byť splatené, a teda vypožičané zo spoločného zabezpečovacieho mechanizmu. S cieľom zabezpečiť, aby počas prechodnej fázy mohol byť v prípade potreby aj úplný prístup k zabezpečovaciemu mechanizmu, bude potrebné čoskoro schváliť obmedzené zmeny medzivládnej dohody (najmä preto, lebo bez rýchlej zmeny medzivládnej dohody môže mať jej včasné vykonávanie iba obmedzený prínos).

Keďže uplatňovanie opatrení včasnej intervencie bolo doteraz mimoriadne obmedzené, možno uviesť iba niekoľko predbežných záverov. Interakcia medzi právomocami včasnej intervencie udelenými príslušným orgánom na základe vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa implementuje smernica BRRD, a ich možné prekrývanie s právomocami v oblasti dohľadu, ktoré sa môžu vykonávať na základe smernice CRD a nariadenia o jednotnom mechanizme dohľadu, by si možno zaslúžila ďalšiu analýzu. Vzhľadom na bankovú úniu by mohlo byť takisto užitočné zvážiť zopakovanie ustanovení o právomociach včasnej intervencie obsiahnutých v smernici BRRD aj v nariadení SRMR, aby sa predišlo uplatňovaniu odlišných vnútroštátnych transpozičných opatrení.

Vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa konkurzného konania uplatniteľné na zlyhávajúce banky v súčasnosti zväčša nie sú harmonizované a v jednotlivých členských štátoch existuje odlišné uplatňovanie pravidiel konkurzného konania na vnútroštátnej úrovni. V rámci smernice BRRD/nariadenia SRMR bol doteraz zavedený len obmedzený prvok harmonizácie. Smernica BRRD umožňuje najmä to, aby určité nekryté oprávnené vklady mali v rámci vnútroštátneho konkurzného konania vyššie postavenie než iné bežné nezabezpečené záväzky bez prioritného postavenia a aby sa v prípade konkurzného konania kryté vklady klasifikovali vyššie než nezabezpečené oprávnené vklady. Postavenie konkurzného konania sa ďalej harmonizovalo prostredníctvom smernice o hierarchii veriteľov bánk, ktorou sa mení smernica BRRD. Uvedenou smernicou sa vytvorila nová trieda dlhu (nadriadený dlh bez prioritného postavenia), ktorý sa v konkurznom konaní zaraďuje nad podriadené záväzky, ale pod nadriadené záväzky.

V doložke o preskúmaní nariadenia SRMR sa od Komisie vyžaduje, aby posúdila, či sa konkurzné konania týkajúce sa inštitúcií, ktoré zlyhávajú alebo pravdepodobne zlyhajú, majú ďalej harmonizovať.

Rozdiely medzi režimami konkurzného konania v rámci bankovej únie môžu byť pre orgán pre riešenie krízových situácií zdrojom problémov a komplikácií, najmä ak sa konkurzné konanie použije ako kontrafaktuálny scenár v súvislosti s opatreniami týkajúcimi sa cezhraničných bánk, ktorých krízová situácia sa rieši (s cieľom dodržať zásadu neznevýhodnenia veriteľa). Na pochopenie toho, či a ako by sa tieto otázky mali riešiť, treba viac skúseností. Komisia však už môže identifikovať niektoré prvky právnych predpisov týkajúcich sa konkurzného konania v prípade zlyhávajúcich bánk, ktoré si môžu vyžadovať ďalšie úvahy. Tieto úvahy zahŕňajú posúdenie uplatniteľného postavenia pohľadávok vo vnútroštátnom konkurznom konaní v rôznych členských štátoch, a to aj s cieľom určiť, či je žiaduce ďalšie zosúladenie medzi postavením v rámci konkurzného konania a riešením krízovej situácie. V prípade postupov, ktoré sú k dispozícii na vnútroštátnej úrovni v súvislosti s ukončením činnosti alebo likvidáciou bánk, ktoré sú vyhlásené za banky, ktoré zlyhávajú alebo pravdepodobne zlyhajú, ale pri ktorých prijatie opatrenia na riešenie krízovej situácie nie je vo verejnom záujme, by mohla byť potrebná väčšia jasnosť. V smernici BRRD/nariadení SRMR sa nešpecifikuje, ako by malo prebiehať konkurzné konanie v prípade týchto bánk, pretože tieto prvky nie sú harmonizované a rozhodnutia sa ponechávajú na vnútroštátny zákonodarný orgán.

Komisia iniciovala štúdiu v záujme lepšieho pochopenia týchto otázok. Cieľom štúdie bude poskytnúť základ pre analýzu odchýlok v rámcoch konkurzného konania pre banky podľa odlišných vnútroštátnych právnych predpisov a posúdiť interakcie medzi týmito rámcami a pravidlami riešenia krízových situácií. Štúdia by mala zároveň určiť potenciálne možnosti politiky na harmonizáciu vrátane možného zavedenia administratívnych postupov likvidácie v EÚ.

C.Fungovanie jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a SRB

V doložke o preskúmaní nariadenia SRMR sa stanovuje, že Komisia by mala vykonať posúdenie niekoľkých aspektov týkajúcich sa riadenia a fungovania jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií (SRM) a SRB.

Položky na preskúmanie, ktoré sú v záujme zjednodušenia zatriedené do skupín, zahŕňajú:

‒posúdenie interakcií SRB (a vo všeobecnosti jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií) s inými aktérmi v procese riešenia krízových situácií, ako aj s EBA, Európskym orgánom pre cenné papiere a trhy (ESMA) a Európskym orgánom pre poisťovníctvo a dôchodkové poistenie zamestnancov (EIOPA);

‒posúdenie, či by sa mala revidovať cieľová úroveň alebo referenčný bod jednotného fondu na riešenie krízových situácií;

‒posúdenie mechanizmov vnútornej správy SRB a iných prevádzkových otázok, a najmä investičného portfólia SRB;

‒posúdenie právneho štatútu SRB ako agentúry Únie.

Komisia v predbežnej poznámke konštatuje, že SRB v roku 2016 prevzala plné právomoci na riešenie krízových situácií a vyžiadala si čas na ustanovenie svojho vnútorného fungovania a na zabezpečenie celkového počtu zamestnancov. Nie je teda dostatok informácií ani skúseností na hĺbkové preskúmanie.

Možno však poskytnúť niekoľko predbežných úvah.

Pokiaľ ide o postup stanovený v nariadení SRMR na prijatie programu riešenia krízových situácií, tento postup zahŕňa niekoľko krokov a vyžaduje si koordináciu rôznych aktérov vrátane SRB, vnútroštátnych orgánov pre riešenie krízových situácií, Európskej centrálnej banky a Komisie. V rámci postupu sa okrem toho vyžaduje, aby sa program riešenia krízových situácií prijal a vykonal vo veľmi krátkom čase, a to v záujme zachovania finančnej stability a zabránenia negatívnemu vplyvu na trh. Aj keď postup prináša určité výzvy, zabezpečuje, aby sa rozhodnutia o riešení krízových situácií bánk prijímali rýchlo a aby sa zachovávali úlohy a výsady všetkých zúčastnených aktérov.

Okrem postupu riešenia krízových situácií SRB spolupracovala s vnútroštátnymi orgánmi v súlade s postupmi stanovenými v danom rámci. V cykle plánovania riešenia krízových situácií na rok 2017 SRB stanovila záväzné ciele MREL na konsolidovanej úrovni pre väčšinu najväčších bankových skupín v pôsobnosti SRB, pričom má v úmysle stanoviť do roku 2020 záväzné ciele pre všetky skupiny v rámci svojej pôsobnosti.

Pokiaľ ide o EBA, Komisia 27. novembra 2017 uverejnila správu o úlohe EBA v súvislosti s postupmi mediácie pri riešení krízových situácií. V správe sa riešili niektoré otázky, na ktoré EBA upozornil Komisiu. Všetky tieto otázky sa týkajú ustanovení zakladajúceho nariadenia EBA, ktoré sa mení v kontexte preskúmania orgánmi ESA.

Pokiaľ ide o revíziu cieľovej úrovne a referenčného bodu pre jednotný fond na riešenie krízových situácií, v nariadení SRMR sa stanovuje, že do konca počiatočného obdobia ôsmich rokov od 1. januára 2016 musia dostupné finančné prostriedky jednotného fondu na riešenie krízových situácií dosiahnuť aspoň 1 % sumy krytých vkladov všetkých úverových inštitúcií povolených vo všetkých zúčastnených členských štátoch. V smernici BRRD sa podobne stanovuje, že do 31. decembra 2024 musia dostupné finančné prostriedky v mechanizmoch financovania členských štátov dosiahnuť aspoň 1 % sumy krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na ich území. Členské štáty môžu stanoviť cieľové úrovne presahujúce uvedenú sumu, čo je možnosť, ktorú niektoré členské štáty využili pri transpozícii smernice BRRD.

Od roku 2014 bolo prijatých niekoľko delegovaných a vykonávacích nariadení, v ktorých sa stanovujú podmienky týkajúce sa príspevkov ex-ante a ex-post, ktoré sa majú vyberať pre jednotný fond na riešenie krízových situácií a vnútroštátne mechanizmy financovania. SRB následne v rámci bankovej únie vypočítala a prostredníctvom vnútroštátnych orgánov na riešenie krízových situácií začala vyberať ex ante príspevky do jednotného fondu na riešenie krízových situácií. Mimo bankovej únie banky v súčasnosti prispievajú aj do vnútroštátnych mechanizmov financovania.

EBA v októbri 2016 prijal správu o referenčnom bode pre stanovenie cieľovej úrovne pre mechanizmy financovania krízových situácií. Správa odporúča zmeniť základ pre cieľovú úroveň mechanizmov financovania riešenia krízových situácií z krytých vkladov na celkové záväzky bez krytých vkladov, aby sa dosiahol väčší súlad s regulačným rámcom. Zdôrazňuje však aj to, že orgány a inštitúcie pre riešenie krízových situácií musia mať istotu, pokiaľ ide o príspevky počas vytvárania mechanizmov financovania riešenia krízových situácií, a že by sa malo zabrániť volatilite cieľovej úrovne počas uvedeného obdobia.

V tejto fáze sa jednotný fond na riešenie krízových situácií stále vytvára a zatiaľ nebol použitý na žiadne opatrenie na riešenie krízovej situácie. Preto sa treba zamerať na dosiahnutie cieľovej úrovne a zabezpečenie úplnej implementácie existujúcich právnych ustanovení. Zdá sa, že v tejto fáze procesu nie sú potrebné žiadne zmeny samotnej cieľovej úrovne alebo referenčného bodu či príspevkov.