DÔVODOVÁ SPRÁVA

1.KONTEXT NÁVRHU

•Dôvody a ciele návrhu

Podniky a občania EÚ, ktorí sa v súčasnosti usilujú o to, aby sa rozsudok vydaný v EÚ uznal a vykonal v krajine mimo EÚ, sú vystavení nejednotnému právnemu prostrediu, keďže neexistuje komplexný medzinárodný rámec v oblasti uznávania a vykonávania cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. Znamená to, že súdom uznaní veritelia sa musia boriť so spleťou rôznorodých vnútroštátnych právnych predpisov krajín mimo EÚ o prijímaní cudzích rozsudkov, ako aj s platnými dvojstrannými, regionálnymi a mnohostrannými zmluvami. Preto osoby, ktoré sa zapájajú do medzinárodných súdnych sporov, musia investovať zdroje, čas a často aj externú expertízu na prípravu odolnej súdnej stratégie na to, aby mali šancu, že sa ich rozsudok vykoná. Táto komplexnosť, ako aj súvisiace náklady a právna neistota sú odrádzajúcimi faktormi, ktoré môžu viesť podniky a občanov buď k tomu, aby sa vyhli súdnym sporom a hľadali iné formy riešenia sporov, vzdali sa uplatnenia svojich nárokov alebo sa rozhodli, že sa vôbec nezapoja do medzinárodných transakcií. To zase môže mať negatívny vplyv na ochotu podnikov a občanov EÚ zapojiť sa do medzinárodného obchodu a investičných činností. Neistý výkon rozsudkov EÚ v krajinách mimo EÚ má navyše za následok obmedzovanie práva podnikov a občanov EÚ na prístup k spravodlivosti. Rast medzinárodného obchodu a investičných tokov zvyšuje tieto právne riziká pre podniky a občanov EÚ, túto situáciu však možno riešiť prostredníctvom predvídateľného systému cezhraničného uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach. Až donedávna však výkon cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach nebol na medzinárodnej úrovni komplexne regulovaný, hoci existuje niekoľko dvojstranných alebo mnohostranných dohôd s obmedzeným rozsahom pôsobnosti. Táto situácia sa zmenila prijatím Dohovoru o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach (ďalej len „dohovor o rozsudkoch“) v júli 2019.

Dohovor o rozsudkoch prijatý pod záštitou Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného (ďalej len „Haagska konferencia“) má potenciál zlepšiť súčasný systém obehu cudzích rozsudkov. Cieľom dohovoru je podporovať efektívny prístup k spravodlivosti pre všetkých a uľahčiť mnohostranný obchod a investície založené na pravidlách, ako aj mobilitu, prostredníctvom justičnej spolupráce.

Európska únia vždy podporovala vytvorenie mnohostranného systému uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, a aktívne sa preto zapájala do procesu rokovaní o dohovore so zreteľom na jej možné pristúpenie k tomuto budúcemu medzinárodnému systému. Na základe mandátu, ktorý Rada udelila Európskej komisii v máji 2016, Komisia zastupovala záujmy Únie počas procesu rokovaní na Haagskej konferencii.

Tento návrh je v súlade s cieľmi Komisie stanovenými v Politických usmerneniach pre Európsku komisiu (2019 – 2024), najmä v súvislosti s prioritou „Nový impulz pre európsku demokraciu“. Je v súlade so záväzkom Únie presadzovať v medzinárodných vzťahoch multilateralizmus a je pravdepodobné, že ďalšie krajiny a obchodných partnerov EÚ povzbudí k tomu, aby sa pripojili k dohovoru o rozsudkoch. Pristúpenie EÚ k mnohostrannému dohovoru o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach by bolo v súlade aj s politikou Únie zameranou na zvýšenie rastu medzinárodného obchodu a zahraničných investícií a mobilitu občanov na celom svete.

•Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

Európska únia má dobre rozvinutý systém vzájomného uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach medzi členskými štátmi, ktorý bol zavedený ako nevyhnutný doplnok jej jednotného trhu. Nariadenie Brusel Ia sa však neuplatňuje na uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v krajinách mimo EÚ. Na medzinárodnej úrovni EÚ uzavrela medzinárodný dohovor so štátmi EHP a Švajčiarskom (Lugánsky dohovor z roku 2007). Okrem toho prvý pokus o vytvorenie mnohostranného rámca pre uznávanie a výkon rozsudkov viedol k uzavretiu Dohovoru o voľbe súdu z roku 2005. Tento dohovor zabezpečuje uznávanie a výkon rozsudkov v prípadoch, keď sa strany dohodli na súde, ktorý má výlučnú právomoc pojednávať o ich spore. Únia tento dohovor ratifikovala v roku 2015, čiže dohovor je teraz súčasťou acquis Únie. Okrem dohovoru o voľbe súdu z roku 2005, ktorý má len obmedzený rozsah pôsobnosti, neexistuje žiaden globálny multilaterálny rámec pre obeh rozsudkov. Dohovor o rozsudkoch by tak doplnil existujúci právny rámec v Únii a zabezpečil by obeh cudzích rozsudkov nad rámec existujúceho systému uplatniteľného medzi EÚ a štátmi EHP a Švajčiarskom.

Ak by sa neurobilo žiadne vyhlásenie, dohovor by vnútorné acquis EÚ nijak nezmenil, pretože tieto dva nástroje sa uplatňujú v odlišných kontextoch. Dôvodom je, že nariadenie Brusel Ia sa uplatňuje na uznávanie a výkon rozsudkov v rámci EÚ, zatiaľ čo dohovor by sa vzťahoval na rozsudky pochádzajúce z krajín mimo EÚ. Vyhlásenie je však potrebné na zaistenie toho, aby sa pristúpením k dohovoru neovplyvnilo splnenie politických cieľov nariadenia Brusel Ia. Konkrétnejšie, v prípadoch týkajúcich sa nájmu na obchodné účely nariadenie Brusel Ia priznáva výlučnú právomoc súdom v členskom štáte, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza. Dohovor o rozsudkoch nezahŕňa takéto pravidlá upravujúce výlučnú právomoc v oblasti obchodného nájmu. Na základe dohovoru by preto členské štáty boli povinné uznávať a vykonávať rozsudky tretích krajín o obchodných nájmoch nehnuteľností, ktoré sa nachádzajú na ich území. Bolo by to v rozpore s politickým cieľom nariadenia Brusel Ia priznať súdom v EÚ výlučnú právomoc v sporoch týkajúcich sa nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ.

Pri pristúpení by sa preto malo urobiť cielené vyhlásenie, ktorým sa vylúči uznávanie a výkon rozsudkov o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ. Toto obmedzené vyhlásenie zaručuje súlad dohovoru s acquis EÚ bez toho, aby bránilo úplnému splneniu všetkých politických cieľov tohto návrhu.

•Súlad s ostatnými politikami Únie