Pokiaľ ide o primárnu spotrebu energie, Cyprus, Francúzsko, Grécko, Maďarsko, Írsko, Malta, Španielsko a Švédsko si vo svojich národných akčných plánoch energetickej efektívnosti na rok 2014 stanovili v porovnaní s pôvodným cieľmi ambicióznejšie orientačné ciele. Najmä Rakúsko, Belgicko, Francúzsko, Nemecko, Malta, Holandsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo si stanovili ambiciózne ciele vzhľadom na očakávaný rast HDP v rokoch 2014 až 2020. Bulharsko, Chorvátsko a Slovensko úroveň svojich ambícií znížili. V prípade Chorvátska, Fínska, Grécka a Rumunska by orientačné ciele v oblasti primárnej spotreby energie na rok 2020 umožnili zvýšenie primárnej spotreby energie, a to vyšším tempom, než by bol ich predpokladaný priemerný rast HDP v rokoch 2014 až 2020.

V roku 2014 dospela Komisia vo svojom oznámení o energetickej efektívnosti [COM(2014) 520 final] k záveru, že EÚ dosiahne v roku 2020 úspory energie vo výške 18 – 19 %. Odvtedy členské štáty vynaložili zvýšené úsilie na vykonanie právnych predpisov EÚ v oblasti energetickej efektívnosti a stanovili ambicióznejšie ciele energetickej efektívnosti (úspory primárnej energie do roku 2020 teraz zvýšili na 17,6 %, v porovnaní s minulým rokom, keď bol cieľ stanovený na úspory vo výške 16,4 %). Na základe uvedeného je Komisia naďalej optimistická v tom, že cieľ vo výške 20 % sa dosiahne za predpokladu úplného vykonávania existujúcich právnych predpisov EÚ, a že členské štáty zvýšia svoje ambície a investičné podmienky na to, aby sa energetická efektívnosť naďalej zlepšovala v celej Európe.

V stratégii energetickej únie sa potvrdil cieľ energetickej efektívnosti vo výške 20 % do roku 2020, čo znamená konečnú spotrebu energie menej než 1086 Mtoe alebo primárnu energetickú spotrebu menej než 1483 Mtoe. Je to základ, z ktorého sa dá postupovať k zníženiu najmenej o 27 % do roku 2030, čo sa má do roku 2020 prehodnotiť, so zreteľom na hodnotu 30 %.

Povinné systémy energetickej efektívnosti sa väčšinou zameriavajú na sektor bývania s cieľom dosiahnuť ročné úspory energie na úrovni koncových odberateľov vo výške 1,5 %, ako sa vyžaduje v článku 7 smernice o energetickej efektívnosti. Celkovo 16 krajín prijalo alebo plánuje prijať povinný systém energetickej efektívnosti. Väčšina členských štátov sa rozhodla uplatniť povolené výnimky, aby sa dosiahlo maximálne povolené zníženie o 25 % (okrem Dánska, Portugalska a Švédska). To znižuje objem úspor energie, ktoré sa dosiahnu do roku 2020. Komisia zistila aj slabé uplatňovanie tohto článku v niektorých krajinách, keďže sa mnohé členské štáty spoliehajú na staré opatrenia, vykonávanie oznámených opatrení sa oneskoruje, očakávané úspory sú nadhodnotené alebo nie sú správne zohľadnené prekrývajúce sa účinky rôznych politík. Komisia bude preto ďalšie vykonávanie tohto článku podrobne sledovať.

Na zlepšenie kvality obnovovania je potrebné poskytnúť odbornú prípravu inštalatérom a remeselníkom a je potrebné zlepšiť ich zručnosti v nových a účinnejších technológiách, ktoré by mohli nahradiť existujúce zariadenia a procesy pri výstavbe a obnovovaní. Vykonávanie vnútroštátnych plánov odbornej prípravy a kvalifikácie, ktoré boli vypracované v rámci projektu EÚ „BUILD UP Skills“, sa v 21 členských štátoch začalo už v rokoch 2013 a 2014. V akčných plánoch boli okrem toho opísané ďalšie vnútroštátne opatrenia týkajúce sa odbornej prípravy, v tejto oblasti je však potrebné ďalšie cielené úsilie.

Dôležitým stimulom investícií do energetickej efektívnosti v energeticky náročných priemyselných odvetviach bol európsky systém obchodovania s emisiami. Väčšina členských štátov okrem toho podporuje energetickú efektívnosť v priemysle prostredníctvom finančných stimulov a daňových opatrení. Ďalším spoločným politickým nástrojom pre sektor priemyslu sú dobrovoľné dohody. Takéto dohody so subjektmi v sektore priemyslu zaviedlo deväť členských štátov: Belgicko, Dánsko, Fínsko, Írsko, Luxembursko, Holandsko, Portugalsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo. Úspory energie v priemysle sa dosahujú aj pomocou trhových nástrojov, napr. v Taliansku prostredníctvom systému bielych osvedčení a v Dánsku prostredníctvom povinného systému zvyšovania úspor energie.

Keďže sa v najbližších rokoch vo väčšine členských štátov očakáva hospodársky rast, na zabezpečenie oddelenia spotreby energie od hospodárskeho rastu bude potrebné vynaložiť väčšie úsilie. Okrem toho by nižšie ceny ropy a plynu mohli znížiť motiváciu na investície do energetickej efektívnosti v tomto sektore, keďže sa predlžuje doba návratnosti.

Na posúdenie pokroku členských štátov pri plnení ich orientačných cieľov v oblasti energetickej efektívnosti analyzovala Komisia ich národné akčné plány energetickej efektívnosti (NEEAP), výročné správy a súbor ukazovateľov, ktoré sú podrobnejšie opísané v sprievodnom pracovnom dokumente útvarov Komisie. Z tejto analýzy vyplýva, že väčšina členských štátov znížila v rokoch 2005 až 2013 svoju primárnu a konečnú spotrebu energie rýchlejšie než tempo zníženia, ktoré by bolo v období rokov 2005 až 2020 potrebné na splnenie ich cieľov v oblasti primárnej a konečnej spotreby energie do roku 2020. Výnimkou sú tieto štáty: Belgicko, Estónsko, Francúzsko, Holandsko, Nemecko, Poľsko a Švédsko (v prípade spotreby primárnej energie) a Belgicko, Estónsko, Francúzsko, Litva, Malta, Nemecko, Rakúsko a Slovensko (v prípade konečnej spotreby energie).

Členské štáty celkovo nedokázali stanoviť národné ciele energetickej efektívnosti, ktoré by boli dostatočne ambiciózne na to, aby dosiahli 20 %-ný cieľ na úrovni EÚ. Súčet národných orientačných cieľov zodpovedá úsporám primárnej energie vo výške 17,6 % v porovnaní s prognózami na rok 2020. Hoci to predstavuje vítané zlepšenie oproti prvému súboru oznámených cieľov, nepodarí sa splniť cieľ EÚ, ktorým je dosiahnutie 20 % úspor primárnej energie v porovnaní s prognózami v roku 2020. Údaje o súčasnom pokroku však naznačujú, že je možné dospieť k optimistickejšiemu záveru.

V článku 14 smernice o energetickej efektívnosti sa stanovuje rámec na oživenie investícií do účinného diaľkového vykurovania a chladenia. Pozitívny vývoj možno pozorovať v deviatich členských štátoch, kde sa transformačný výkon teplární v období rokov 2005 až 2013 v priemere zvýšil. V ostatných 12 členských štátoch s diaľkovým vykurovaním však možno pozorovať klesajúci trend. Na plné využitie potenciálu energetickej efektívnosti v sektore výroby energie má preto zásadný význam úplné uplatňovanie článku 14 a komplexné posúdenie, ktoré sú členské štáty povinné uskutočniť do konca roka 2015 (analyzujúce ich potenciál, pokiaľ ide o uplatňovanie vysoko účinnej kogenerácie a účinného diaľkového vykurovania a chladenia).

Smernicou 2006/32/ES sa od členských štátov vyžadovalo, aby v roku 2016 stanovili – a snažili sa dosiahnuť – národný orientačný cieľ úspor energie aspoň 9 % úspor konečnej energie. Väčšina ustanovení v tejto smernici bola nahradená presnejšími ustanoveniami smernice o energetickej efektívnosti. Požiadavky týkajúce sa cieľa 9 % sa však až do roku 2017 nezrušia. Členské štáty museli preto vo svojich akčných plánoch z roku 2014 poskytnúť informácie o svojom cieli týkajúcom sa úspor v roku 2016: 19 členských štátov uviedlo, že do roku 2016 sa požadované úspory dosiahnu; v prípade 7 členských štátov nie je z akčného plánu zrejmé, či sa cieľ týkajúci sa úspor podarí splniť.

Celkový trhový rámec spotrebiteľských úverov a hypoték sa zlepšil, stále však pretrvávajú kľúčové otázky súvisiace s financovaním energetickej efektívnosti. Investície v EÚ sú ovplyvnené makroekonomickými podmienkami a politikou nízkych úrokových sadzieb, ktorú uplatňuje Európska centrálna banka (ECB). Keďže väčšina európskych bánk neposkytuje špecifické produkty na investície do energetickej efektívnosti, možno predpokladať, že úrokové sadzby uplatňované na pôžičky, ktorými sa financujú aj opatrenia v oblasti energetickej efektívnosti, sledujú klesajúci trend úrokových sadzieb, ktorý presadzuje ECB. Z najnovších štatistických údajov ECB napríklad vyplýva, že pôžičky pre domácnosti určené na spotrebu (s kolaterálom a/alebo zárukami) mali v auguste 2015 úrokovú sadzbu v rozpätí 3,30 % – 4,53 % (v závislosti od toho, či ide o pohyblivú alebo pevnú sadzbu). Tieto sadzby sa za posledný rok znížili približne o 22 %. Na trhu nepanuje dostatočná dôvera, pokiaľ ide o investície do vyššej energetickej efektívnosti ako špecifickej „triedy aktív“. Takéto investície a ich financovanie musia byť založené na širších základoch vrátane „uvoľnených“ peňažných tokov hospodárskych subjektov (v dôsledku nižších nákladov na energiu) a vyššej hodnoty aktív (v dôsledku vyššej energetickej efektívnosti) a musia byť podporené predvídateľným dlhodobým investičným rámcom.

Na energetickú efektívnosť pripadá vysoký podiel dostupného financovania aj vo finančnom období 2014 – 2020. Konkrétne sa z fondov EFRR a KF použije 13,3 miliardy EUR na podporu energetickej efektívnosti vo verejných a bytových budovách, čo pomôže takmer 1 miliónu domácností. Okrem toho sa 3,4 miliardy EUR vyčlení na podporu energetickej efektívnosti v podnikoch s dôrazom na malé a stredné podniky, čo bude mať za následok viac ako 50 000 spoločností so zlepšenou energetickou hospodárnosťou. Využívanie týchto fondov si však bude vyžadovať vysokokvalitné projekty a mobilizáciu súkromného financovania na pokrytie investičných potrieb v oblasti energetickej efektívnosti (vyše 100 miliárd EUR ročne). Preto EŠIF prichádzajú s novou víziou: granty by sa mali používať len na financovanie medzery vo financovaní, t. j. investičných nákladov, ktoré nemôžu byť v primeranej lehote uhradené prostredníctvom očakávaných úspor energie, alebo na riešenie sociálnych otázok, napr. energetickej chudoby. Namiesto grantov by sa na zníženie nákladov na financovanie projektov, ktoré sú blízko k financovateľnosti bankou, mali použiť finančné nástroje. Verejné a súkromné finančné prostriedky musia fungovať spoločne – s cieľom pritiahnuť súkromný kapitál a zaistiť väčšie investície do energetickej efektívnosti a viac takýchto investícií. V období 2014 – 2020 sa EÚ snaží o dvojnásobné využívanie finančných nástrojov v rámci EŠIF vo forme pôžičiek, záruk alebo vlastného kapitálu. Očakáva sa, že táto zmena podnieti súkromné financovanie a pomôže projektom malého rozsahu, ktoré v oblasti energetickej efektívnosti prevažujú.

5.ZÁVER

Zo správy vyplýva, že popri rôznych politických opatreniach EÚ (napr. ekodizajn, označovanie energetickými štítkami, systém EÚ pre obchodovanie s emisiami, normy pre automobily) zaviedli členské štáty aj opatrenia týkajúce sa energetickej efektívnosti v sektoroch priemyslu, bývania, služieb, dopravy a výroby elektriny. Akčné plány naznačujú, že väčšina členských štátov svoje úsilie zvýšila a buď posilnila existujúce opatrenia týkajúce sa energetickej efektívnosti alebo zaviedla nové opatrenia.

So zreteľom na to, že EÚ-28 musí znížiť priemernú ročnú spotrebu primárnej energie oproti úrovni z roku 2013 v priemere o 11,9 Mtoe (2,7 Mtoe vyjadrené konečným množstvom spotrebovanej energie), aby dosiahla ciele stanovené na rok 2020, je možné konštatovať, že napriek úspechom z predchádzajúcich rokov je potrebné ďalšie úsilie, najmä v sektore budov, dopravy a výroby energie. Ukazovatele výkonnosti z obdobia 2005 – 2013, ktoré boli v tejto správe použité na analýzu pokroku dosiahnutého v oblasti v energetickej efektívnosti, ukazujú veľké rozdiely medzi členskými štátmi – väčšina z nich sa však na európskej úrovni zlepšila. Hlavnými výnimkami sú zvýšenie konečnej energetickej spotreby v rokoch 2012 až 2013 a zníženie objemu tepla vyrobeného v zariadeniach kombinovanej výroby tepla a elektriny v rokoch 2005 až 2013.

Hoci niektoré členské štáty nedávno svoje orientačné ciele v oblasti energetickej efektívnosti vyjadrené v primárnej spotrebe energie zvýšili (na súhrnnú výšku 17,6 %), EÚ-28 ako celok požadovanú úroveň 20 % nedosahuje. Na odstránenie zostávajúcej medzery v súvislosti s cieľom na rok 2020 vyjadrenom v primárnej spotrebe energie by mali členské štáty urýchliť svoje úsilie, aby svoje národné ciele týkajúce sa energetickej efektívnosti na rok 2020 dosiahli alebo ich prekročili. Treba uviesť, že niektoré členské štáty – Belgicko, Francúzsko, Holandsko, Nemecko, Malta, Rakúsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo – si už stanovili obzvlášť ambiciózne ciele. Chorvátsko, Fínsko, Grécko a Rumunsko, ktoré si vzhľadom na očakávaný rast HDP v období 2014 – 2020 stanovili na rok 2020 menej ambiciózne ciele, by mohli mať prospech z opätovného posúdenia toho, ako by mohla vyššia energetická efektívnosť zvýšiť bezpečnosť dodávok, konkurencieschopnosť a trvalú udržateľnosť.

Mnoho členských štátov zaviedlo úspešné stratégie na zníženie primárnej spotreby energie. Belgicko, Estónsko, Francúzsko, Nemecko, Holandsko, Poľsko a Švédsko však budú musieť v období rokov 2014 – 2020 svoju spotrebu primárnej energie znižovať rýchlejším tempom než v období rokov 2005 – 2013, aby do roku 2020 splnili orientačné ciele spotreby primárnej energie.

Pokiaľ ide o konečnú spotrebu energie, analýza obsiahnutá v tejto správe ukazuje vo väčšine členských štátov klesajúci trend od roku 2005. Okrem politík energetickej efektívnosti prispela k tomuto trendu samozrejme aj hospodárska kríza. Belgicko, Estónsko, Francúzsko, Litva, Malta, Nemecko, Rakúsko a Slovensko si stanovili ciele týkajúce sa spotreby konečnej energie v roku 2020, ktoré si v období 2014 – 2020 vyžadujú rýchlejšie tempo znižovania konečnej spotreby energie, než bolo dosiahnuté v období 2005 – 2013. Tieto krajiny budú závislé na dôslednom uplatňovaní systému povinného zvyšovania energetickej efektívnosti podľa článku 7 smernice o energetickej efektívnosti alebo na alternatívnych opatreniach, ktoré umožnia spotrebiteľom dosiahnuť v krátkodobom a dlhodobom horizonte úspory konečnej spotreby energie a peňazí.

Pri pohľade na sektory na úrovni členských štátov, celkový pozitívny trend znižovania konečnej energetickej náročnosti v priemysle je vo väčšine členských štátov povzbudzujúci. Pokiaľ však ide o energetickú náročnosť, medzi členským štátom s najvyššou a najnižšou energetickou náročnosťou priemyslu je sedemnásobný rozdiel. V prípade Cypru, Írska, Grécka, Lotyšska a Maďarska existuje priestor na to, aby využili pozitívne príklady z iných členských štátov na zvrátenie trendu stúpajúcej konečnej energetickej náročnosti v priemysle.

V sektore bývania znížila väčšina členských štátov v posledných rokoch dopyt po energii prostredníctvom opatrení energetickej efektívnosti, ktoré sa zameriavajú na tento sektor. To pomáha domácnostiam dosiahnuť rovnakú úroveň komfortu za menej peňazí. Spotrebitelia by mohli mať úžitok z intenzívnejšieho zamerania sa na politiky na zníženie spotreby energie v sektore bývania v Belgicku, Estónsku, Lotyšsku, na Malte, v Poľsku, Rumunsku, Slovinsku a Taliansku, kde sa spotreba energie na obyvateľa v posledných rokoch v priemere zvýšila. V záujme posilnenia postavenia spotrebiteľov musia všetky členské štáty vo všeobecnosti spotrebiteľov lepšie informovať o možnostiach energetickej efektívnosti a ďalej zlepšovať investičné podmienky pre súkromných spotrebiteľov v záujme urýchlenia miery obnovovania existujúcich budov v Európe, ktorá je v súčasnosti veľmi nízka. Potrebné sú aj cielenejšie opatrenia pre spotrebiteľov na účinné riešenie energetickej chudoby.

Keďže sektor služieb má podľa očakávaní rásť, cielené opatrenia v oblasti energetickej efektívnosti by mohli pomôcť vyvážiť nárast konečnej spotreby energie v tomto sektore a zachovať pozitívny trend znižovania energetickej náročnosti v dotyčnom sektore na úrovni EÚ. Najmä Belgicko, Cyprus, Fínsko, Francúzsko, Grécko, Luxembursko, Španielsko a Taliansko by sa mohli pokúsiť stanoviť primerané opatrenia na vyváženie nedávneho zvýšenia energetickej náročnosti v ich sektore služieb alebo intenzitu týchto opatrení zvýšiť.

V sektore dopravy je potrebný posun k častejšiemu využívaniu hromadnej prepravy cestujúcich a taktiež je potrebné väčším úsilím podporiť vyšší podiel železničnej a vnútrozemskej vodnej nákladnej dopravy. Napriek nedávnemu pokroku v oblasti energetickej efektívnosti a zníženia dopytu po energii v doprave si vysoký podiel dopravy na celkovej konečnej spotrebe energie na úrovni EÚ-28 vyžaduje ďalšie opatrenia v záujme energetickej efektívnosti potrebné na splnenie cieľov na rok 2020. Komisia preto odporúča, aby členské štáty vykonali účinné opatrenia v oblasti dopravy opísané v ich národných akčných plánoch energetickej efektívnosti a prijali ďalšie opatrenia na zníženie spotreby energie v sektore dopravy. Opatreniami členských štátov na podporu alternatívnych palív, vozidiel/plavidiel a zavádzanie súvisiacej infraštruktúry (podľa požiadaviek smernice 2014/14/EÚ) by sa mala posilniť podpora zvýšenia energetickej efektívnosti v doprave. Komisia vo svojom pláne energetickej únie ohlásila oznámenie o opatreniach, ktoré sú potrebné na dekarbonizáciu v sektore dopravy, a bude i naďalej dopĺňať úsilie členských štátov.

Vo všeobecnosti musia členské štáty zvýšiť svoje úsilie v súvislosti s energetickou efektivitou, aby do roku 2020 dosiahli svoje orientačné ciele alebo ich dokonca prekročili s cieľom zabezpečiť, aby Európska únia splnila svoj cieľ dosiahnuť do roku 2020 zníženie spotreby energie o 20 %. Tým je zdôraznená potreba úplného zavedenia európskeho legislatívneho rámca pre energetickú efektívnosť. To umožní rozvíjať trhy so službami v oblasti energetickej efektívnosti a odstrániť existujúce trhové prekážky pre investície do energetickej efektívnosti. Kľúčový význam však má aj zavedenie legislatívneho rámca týkajúceho sa znižovania emisií skleníkových plynov napríklad v sektoroch, ktoré nie sú zahrnuté do systému obchodovania s emisiami, alebo nedávno schválená rezerva stability trhu pre sektory zahrnuté do systému obchodovania s emisiami, pretože obidve tieto politiky sú vzájomne prepojené a navzájom sa posilňujú.

So zreteľom na ciele na rok 2030 Komisia v roku 2016 posúdi možnosti ďalšieho zlepšenia rámca pre energetickú efektívnosť, a to v nadväznosti na už preskúmaný rámec pre efektívnosť výrobkov a so zreteľom na významný prínos i) smernice o energetickej hospodárnosti budov a ii) smernice o energetickej efektívnosti (najmä jej článok 7). Toto preskúmanie by malo všetkým zainteresovaným stranám (národné vlády, regióny, miestne orgány, energeticky efektívne podniky, finančné inštitúcie, spotrebitelia atď.) pomôcť pri využívaní potenciálu nákladovo efektívnych úspor energie v dlhodobom horizonte so zreteľom na ciele EÚ v oblasti klímy a energetiky na roky 2030 a 2050.

Komisia bude naďalej pozorne sledovať pokrok členských štátov pri plnení ich orientačných národných cieľov v oblasti energetickej efektívnosti na rok 2020 a pri vykonávaní smernice o energetickej efektívnosti a svoje hodnotenie bude každoročne aktualizovať v rámci výročného informovania o stave energetickej únie.

Komisia vyzýva Európsky parlament a Radu, aby vyjadrili svoje názory na toto hodnotenie.



Príloha I

Tabuľka 1: Orientačný národný cieľ v oblasti energetickej účinnosti na rok 2020 Členský štát Absolútna úroveň spotreby energie v roku 2020 [v Mtoe] oznámená členskými štátmi v roku 2013, uvedená v ich akčných plánoch z roku 2014 alebo v samostatnom oznámení Európskej komisii v roku 2015 PRIMÁRNA spotreba energie KONEČNÁ spotreba energie Rakúsko 31,5 25,1 Belgicko 43,7 32,5 Bulharsko 16,9 8,6 Chorvátsko 11,5 7,0 Cyprus 2,2 1,8 Česká republika 39,6 25,3 Dánsko 17,8 14,8 Estónsko 6,5 2,8 Fínsko 35,9 26,7 Francúzsko 219,9 131,4 Nemecko 276,6 194,3 Grécko 24,7 18,4 Maďarsko 24,1 14,4 Írsko 13,9 11,7 Taliansko 158,0 124,0 Lotyšsko 5,4 4,5 Litva 6,5 4,3 Luxembursko 4,5 4,2 Malta 0,7 0,5 Holandsko 60,7 52,2 Poľsko 96,4 71,6 Portugalsko 22,5 17,4 Rumunsko 43,0 30,3 Slovensko 16,4 9,0 Slovinsko 7,3 5,1 Španielsko 119,8 80,1 Švédsko 43,4 30,3 Spojené kráľovstvo 177,6 129,2 Súčet orientačných cieľov pre EÚ-28 1526,9 1077,5 Cieľ EÚ-28 na rok 2020 1483 1086 Stav: 07/10/2015

Príloha II

Tabuľka 2: Prehľad ukazovateľov