Súhrnný prehľad

Posúdenie vplyvu návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení smernica 2012/27/EÚ o energetickej efektívnosti

A. Potreba konať

Prečo? Aký problém sa rieši?

Právny rámec EÚ pre energetickú efektívnosť treba prispôsobiť výhľadu do roku 2030 vzhľadom na politické smerovanie (Európska rada v októbri 2014 a Európsky parlament v decembri 2015) a v záujme zabezpečenia úspor vyplývajúcich z energetickej efektívnosti nevyhnutných na dosiahnutie cieľov EÚ na roky 2020 a 2030. Medzi hlavné problémy, ktoré sa riešia v tomto posúdení vplyvu, patrí absencia stanovenej úrovne ambícií v oblasti energetickej efektívnosti do roku 2030 v smernici o energetickej efektívnosti 2012/27/EÚ (ďalej len „smernica“), jej povaha (záväzná alebo orientačná) a to, že v existujúcom rámci článku 7 (povinné úspory energie) a článkov 9 až 11 (meranie a vyúčtovanie) sa nevyužije značný objem ekonomicky reálnych energetických úspor. To má nepriaznivý vplyv na všetkých občanov EÚ, ktorí pocítia menej výhod, pokiaľ ide o bezpečnosť dodávok, životné prostredie, nižšie náklady na energiu pre domácnosti a podniky, väčší počet pracovných miest, zvýšenie rastu a zlepšenie v oblasti inovácií a zdravia. Absencia dlhodobého cieľa takisto znižuje dôveru investorov v investície do projektov v oblasti energetickej efektívnosti. Medzi hlavné identifikované príčiny patrí krátkodobá perspektíva (skončenie platnosti článku 7 po roku 2020) a potreba zohľadniť technický pokrok v oblasti merania a účtovania v prospech spotrebiteľov energie.

Čo sa od tejto iniciatívy očakáva?

Iniciatíva vymedzí optimálnu úroveň energetickej efektívnosti v roku 2030 na základe viacrozmernej analýzy vplyvu na účty za energie, závislosť od vonkajších dodávateľov ropy a zemného plynu, zamestnanosť a rast HDP, životné prostredie, zdravie, znečistenie ovzdušia a iné aspekty. Takisto zabezpečí, aby smernica prispievala k dosiahnutiu optimálnej úrovne energetickej efektívnosti na rok 2030, a to: predĺžením platnosti článku 7 na obdobie po roku 2020 s cieľom zabezpečiť, aby naďalej prispieval k dosahovaniu cieľa energetickej efektívnosti na rok 2030 – podľa potreby vrátane aktualizácie a zjednodušenia príslušných ustanovení; zabezpečením, aby pravidlá merania a účtovania boli prehľadnejšie a pomáhali spotrebiteľom chopiť sa možností, ktoré ponúka technologický pokrok.

Aká je pridaná hodnota opatrení na úrovni EÚ?

Členské štáty budú môcť lepšie zacieliť svoje vnútroštátne politiky, ak sa na úrovni EÚ dohodnú hlavné ciele, ktoré budú v súlade s ostatnými cieľmi v oblasti energetiky a klímy, ako je napríklad systém obchodovania s emisiami („ETS“), rozhodnutie o spoločnom úsilí a cieľ EÚ v oblasti obnoviteľných zdrojov na rok 2030. Aktualizácia existujúcej požiadavky na úspory energie v článku 7 plne rešpektuje zásadu subsidiarity, pretože necháva na členské štáty, aby rozhodli, ktoré politiky a opatrenia použijú na ich dosiahnutie. Okrem toho, keďže v článku 7 sa požaduje dosiahnutie určeného objemu úspor energie, zvyšuje sa tým miera uplatňovania ostatných požiadaviek na energetickú efektívnosť, ako je obnova budov, označovanie energetickej účinnosti a ekodizajn, čo zvyšuje ich účinnosť. Na jednotnom trhu s energiou je logické, aby sa na dodávateľov vzťahovali podobné, ak nie rovnaké povinnosti a pravidlá, a aby spotrebitelia mali rovnaké základné práva a mali k dispozícii porovnateľné a jednoznačné informácie.

B. Riešenia

Aké legislatívne a nelegislatívne možnosti politiky sa zvažovali? Je niektorá z možností uprednostňovaná? Prečo?

Pokiaľ ide o úroveň cieľa, posudzovalo sa zníženie objemu primárnej energie oproti základnému scenáru z roku 2007 o 27, 30, 33, 35 a 40 %. Pokiaľ ide o formuláciu cieľa, analyzovala sa primárna a/alebo konečná spotreba energie, cieľ úspory alebo energetickej náročnosti. Z hľadiska povahy cieľa sa posudzovali tieto možnosti: Možnosť 1: indikatívne ciele na úrovni EÚ a členských štátov; Možnosť 2: záväzný cieľ EÚ; Možnosť 3: záväzné ciele členských štátov. Žiadna z možností sa neuprednostnila. V súvislosti s článkom 7 sa posudzovali tieto možnosti: Možnosť 1: žiadne regulačné opatrenia na úrovni EÚ; pokračovať v usmerneniach o regulačnom rámci a zamerať sa na presadzovanie; Možnosť 2: predĺžiť platnosť článku 7 do roku 2030; Možnosť 3: predĺžiť platnosť článku 7 do roku 2030; zjednodušiť a aktualizovať (napr. v tom, ktoré úspory možno započítať, alebo v otázke výroby energie z obnoviteľných zdrojov na budovách); Možnosť 4: predĺžiť platnosť článku 7 do roku 2030, aktualizovať a zjednodušiť; zvýšiť mieru úspor. V súvislosti s článkami 9 až 11 sa posudzovali tieto možnosti: Možnosť 1: dôkladnejšie vykonávanie a ďalšie usmerňovanie (bez regulačného opatrenia) Možnosť 2: objasnenie a aktualizácia ustanovení vrátane konsolidácie ustanovení o elektrine a plyne s legislatívou o vnútornom trhu s energiou v záujme konzistentnosti. V posúdení vplyvu sa všetky možnosti posudzovali a porovnávali so základným scenárom a medzi sebou navzájom. Z tejto analýzy vyplynulo, že pri článku 7 sa uprednostňuje možnosť 3 a pri článkoch 9 až 11 možnosť 2, keďže sú najúčinnejšie pri dosahovaní očakávaných cieľov, najefektívnejšie a zároveň sú v súlade s ostatnými politikami EÚ v oblasti klímy a energetiky.

Kto podporuje ktorú možnosť?

Reakcie na konzultácie so zainteresovanými stranami nepriniesli definitívne stanovisko, pokiaľ ide o úroveň cieľa alebo jeho povahu. Na stretnutí zainteresovaných strán s 282 účastníkmi z európskeho priemyslu, organizácií občianskej spoločnosti a členských štátov väčšina zainteresovaných strán, ktoré vyjadrili názor, podporila cieľ až na úrovni 40 % v roku 2030, ale nezaujala definitívne stanovisko, pokiaľ ide o záväznosť alebo inú povahu cieľa. Väčšina zainteresovaných strán, najmä mimovládne organizácie a podniky verejných služieb, ktoré sa zúčastnili na verejnej konzultácii, podporila predĺženie platnosti článku 7 na obdobie po roku 2020. Sedem z 15 členských štátov, ktoré sa zúčastnili na konzultáciách, však predĺženie platnosti článku 7 nepodporilo. Približne 3 z 5 zainteresovaných strán považovali ustanovenia o meraní a vyúčtovaní za primerané a rovnakého názoru bolo aj 92 % respondentských podnikov verejných služieb. Členské štáty boli takisto vo všeobecnosti spokojné so súčasným stavom. Naproti tomu 2 z 3 mimovládnych organizácií (vrátane spotrebiteľských organizácií) považovali ustanovenia za nedostatočné a neschopné zaručiť spotrebiteľom dostatočne časté, podrobné a zrozumiteľné informácie o ich spotrebe energie.

C. Vplyvy uprednostňovanej možnosti

Aké sú výhody uprednostňovanej možnosti (prípadne hlavných možností, ak sa žiadna konkrétna možnosť neuprednostňuje)?

Z analýzy vyplýva, že vyššia úroveň energetickej efektívnosti v roku 2030 by mala pozitívny vplyv na hospodársky rast, zamestnanosť a konkurencieschopnosť, silný vplyv na bezpečnosť dodávok, a najmä na úroveň dovozu plynu. V období rokov 2021 – 2030 by cieľ energetickej efektívnosti na úrovni 30 % viedol k úspore 69,6 miliardy EUR na dovoze fosílnych palív v porovnaní s nákladmi vo výške 4 274 miliárd EUR v prípade cieľa energetickej efektívnosti na úrovni 27 %, ďalej by do roku 2030 vytvoril 395 000 až 435 000 pracovných miest v čistom vyjadrení a zvýšil HDP o 0,25 % až 0,4 % podľa centrálnych scenárov. V súvislosti s článkom 7 sa uprednostňuje možnosť 3, pretože predlžuje platnosť požiadavky na úspory energie na obdobie po roku 2020 a aspekt zjednodušenia umožní členským štátom dosiahnuť požadované úspory – najmä tie, ktoré pochádzajú z obnovy budov. Táto možnosť takisto zabezpečí lepšiu celkovú prehľadnosť požiadaviek vzťahujúcich sa na povinné schémy energetickej efektívnosti a alternatívne opatrenia. Pri článkoch 9 až 11 by uprednostňovaná možnosť 2 odstránila právne nejasnosti, ktoré v súčasnosti bránia riadnemu vykonávaniu, pokiaľ ide o tepelnú energiu v bytových domoch/viacúčelových budovách, a konsolidovala a urýchlila by prechod k inteligentnému meraniu tepla (s diaľkovým odpočtom), čo by pomohlo zabezpečiť kvalitnejšiu a častejšiu spätnú väzbu o spotrebe spotrebiteľom.

Aké sú náklady na uprednostňovanú možnosť (prípadne na hlavné možnosti, ak sa žiadna konkrétna možnosť neuprednostňuje)?

Celkovo by v období rokov 2021 – 2030 pri použitých diskontných sadzbách náklady na energetický systém v prípade cieľa na úrovni 30 % boli o 0,46 % (9 miliárd EUR) vyššie ako v prípade cieľa na úrovni 27 %. Z dlhodobého hľadiska by však cieľ zvýšenia energetickej efektívnosti o 30 % v roku 2030 viedol k nákladom energetického systému, ktoré by boli o 9 miliárd EUR nižšie ako v prípade cieľa na úrovni 27 % v období rokov 2021 – 2050. Uprednostňovaná možnosť pri článku 7 by pravdepodobne neznamenala dodatočné náklady pre členské štáty a povinné subjekty (podniky verejných služieb), keďže aktuálna úroveň úspor 1,5 % by zostala zachovaná. Žiadne dodatočné administratívne náklady sa neočakávajú a dokonca by mohli byť nižšie, keďže členské štáty sú už oboznámené s požiadavkami a takisto z dôvodu zjednodušenia výpočtu úspor vyplývajúcich z opatrení týkajúcich sa budov. Uprednostňovaná možnosť pri článkoch 9 až 11 pravdepodobne neprinesie žiadne významné náklady pre akýkoľvek dotknutý subjekt, po prvé preto, že objasňuje právne požiadavky a podporuje trend zavádzania nových technológií, ktorý už možno pozorovať na trhu, a po druhé preto, že požiadavky na inštalovanie nových zariadení by aj tak naďalej podliehali kritériám nákladovej účinnosti, ako je to v súčasnosti.

Aký bude vplyv na podniky, MSP a mikropodniky?

Malé a stredné podniky sú kľúčovými aktérmi pri zvyšovaní energetickej efektívnosti, najmä v domácnostiach (70 % opatrení na zvýšenie energetickej efektívnosti vykonávajú MSP), a prínosom pre ne bude viac obchodných príležitostí, ako aj nižšie účty za energie vďaka zníženej spotrebe. Predĺženie platnosti článku 7 na obdobie po roku 2020 bude mať pozitívny vplyv na MSP, ktoré budú mať viac obchodných príležitostí v dôsledku pokračujúcej potreby zavádzať do praxe úspory z energetickej efektívnosti, najmä v oblasti obnovy budov.

Očakáva sa významný vplyv na štátne rozpočty a verejnú správu?

Hoci je možné, že členské štáty budú musieť v krátkodobom horizonte zvýšiť svoje výdavky, aby financovali počiatočné investície do energetickej efektívnosti v dlhodobom horizonte, znížia sa im náklady na dovoz paliva a spotrebu energie (napr. vo verejných budovách) a zaznamenajú pozitívny vplyv na rozpočet vzhľadom na vyššiu zamestnanosť a hospodársky rast. Keďže všetky členské štáty už opatrenia zaviedli, je nepravdepodobné, že by predĺženie platnosti článku 7 do roku 2030 znamenalo dodatočné rozpočtové alebo administratívne náklady pre členské štáty a povinné subjekty (podniky verejných služieb), keďže v novom období rokov 2021 – 2030 zostane zachovaná rovnaká miera úspor na úrovni 1,5 % ročne. Administratívne náklady by sa mali znížiť vďaka zjednodušeniu výpočtu úspor vyplývajúcich z opatrení týkajúcich sa budov, keďže by sa mohla použiť metodika výpočtu podľa smernice o energetickej hospodárnosti budov.

Očakávajú sa iné významné vplyvy?

Predĺženie platnosti článku 7 na obdobie po roku 2020 bude naďalej znižovať konečnú spotrebu energie (v roku 2030 sa očakávajú úspory vo výške 81 Mtoe), zníži účty za energie pre spotrebiteľov a rozšíri pozitívne aspekty väčšej energetickej efektívnosti, pokiaľ ide o ekonomický (napr. ďalší rozvoj trhu s energetickými službami), environmentálny, sociálny (vrátane riešenia energetickej chudoby) a zdravotný vplyv. Pri článkoch 9 až 11 sa v posúdení odhaduje, že dodatočné úspory energie vďaka zlepšenému uplatňovaniu požiadaviek smernice v súvislosti s vykurovaním bytových domov by mali byť približne o 7 Mtoe alebo 50 % vyššie než očakávané úspory v scenári bez regulácie.

D. Nadväzné opatrenia

Kedy sa táto politika preskúma?