/* KOM/2011/0660 v konečnom znení */ OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Pilotná fáza iniciatívy dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020





OBSAH 1. Projektové dlhopisy – myšlienka, na ktorú nastal čas 2 1.1. Politika EÚ v oblasti infraštruktúry: od grantov k projektovým dlhopisom 2 1.2. Potreby veľkých investícií v budúcnosti: odkiaľ sa získajú peniaze? 3 1.3. Pridaná hodnota iniciatívy dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 4 2. Uvedenie projektových dlhopisov na trh 5 3. Ako bude fungovať pilotná fáza? 7 3.1. Vykonávanie prostredníctvom EIB 7 3.2. Oprávnenosť projektov a monitorovanie 7 3.3. Stanovenie ceny 8 3.4. Rozdelenie rizika 9 3.5. Známy maximálny vplyv na rozpočet 9 4. Ako bude pilotná fáza súvisieť s nástrojom na prepojenie Európy? 10 5. Závery 10 P ROJEKTOVÉ DLHOPISY – MYšLIENKA, NA KTORÚ NASTAL čAS Politika EÚ v oblasti infraštruktúry: od grantov k projektovým dlhopisom Napriek dlhodobej politike EÚ a grantovým výdavkom na transeurópske siete (TEN) v oblasti dopravy, energetiky a telekomunikácií Komisia zistila, že dokončenie hlavných projektov v oblasti infraštruktúry sa oneskoruje a jedným zo zásadných dôvodov je nedostatok investícií. Monti vo svojej správe z roku 2010 s názvom „Nová stratégia pre jednotný trh“[1] diagnostikoval problém takto: „Veľké verejné infraštruktúry v Európe, ako sú transeurópske siete, sú nadnárodné, nevhodné pre súčasné roztrieštené vnútroštátne systémy, a ich financovanie trpí neexistenciou likvidného trhu s dlhopismi s veľmi dlhou splatnosťou, zatiaľ čo dlhodobí investori, ako sú dôchodkové fondy, sa nevedia dostať k takej ponuke dlhopisov, ktoré by vyhovovali ich investičným potrebám.“[2] Preto jedným z kľúčových rozhodnutí v navrhovanom viacročnom finančnom rámci (VFR) na obdobie rokov 2014 – 2020, ktorý Komisia prijala 29. júna 2011, bolo znovu zjednotiť udeľovanie finančnej pomoci pre infraštruktúru v oblasti dopravy, energetiky a IKT v súlade so spoločným legislatívnym rámcom, Nástrojom na prepojenie Európy (CEF - Connecting Europe Facility )[3]: „Komisia sa preto rozhodla navrhnúť vytvorenie nástroja Connecting Europe s cieľom urýchliť rozvoj infraštruktúry, ktorú EÚ potrebuje. (...) V rámci tohto nástroja budú financované vopred určené infraštruktúrne projekty v oblasti dopravy, energetiky a IKT, ktoré sú pre EÚ prioritné. Tie zahŕňajú fyzickú infraštruktúru a infraštruktúru informačných technológií, pri zohľadnení kritérií udržateľného rozvoja.“[4] Komisia predloží návrh nového nariadenia s cieľom vytvoriť Nástroj na prepojenie Európy (CEF), v ktorom sa budú využívať granty aj finančné nástroje so zohľadnením ich silných stránok. Medzi nástroje budú patriť nástroje vlastného imania aj nástroje na rozdelenie rizika. Iniciatíva dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 bude jedným z niekoľkých nástrojov na rozdelenie rizika, z ktorých môže nástroj čerpať na získanie súkromných finančných prostriedkov pre projekty. Inými slovami, od roku 2014 sa vďaka CEF dostane európske financovanie infraštruktúr v oblasti dopravy, energetiky a telekomunikácií na dlhšie obdobie na pevný a súdržný základ. Okrem toho sa finančné nástroje v rámci tohto nástroja môžu rozšíriť na ďalšie sektory, ako sú projekty sociálnej infraštruktúry, obnoviteľných zdrojov energie a určité vesmírne projekty, za predpokladu, že splnia príslušné ekonomické a finančné kritériá stanovené v oddiele 3. Projekty v oblasti infraštruktúry v Európe však čelia problémom financovania už v súčasnosti. Štátne výdavky sa znižujú, pričom často sa najprv obmedzujú investičné programy, a poskytovanie dlhodobých úverov bankami je naďalej vzácne. Po tom, čo sa objemy financií na projekty do určitej miery zotavili v roku 2010, v prvom polroku roka 2011 výrazne poklesli[5]. Preto v čase, keď by projekty v oblasti infraštruktúry mohli najviac prispieť k zotaveniu Európy, je financovanie oveľa náročnejšie, než je nevyhnutné[6]. Pre európske hospodárstvo ako celok to tiež bude prospešné vďaka priamym a nepriamym výhodám investovania do infraštruktúry a zároveň podpore rýchleho posunu k nízkouhlíkovému hospodárstvu efektívne využívajúcemu zdroje, v súlade so stratégiou Európa 2020. Komisia preto navrhuje začať uskutočňovať pilotnú fázu v období rokov 2012 – 2013, ešte počas súčasného finančného rámca. V nedávnych konzultáciách[7] sa prejavila široká podpora od zainteresovaných strán v prospech čo najskoršieho otvorenia dlhopisových kapitálových trhov pre financovanie infraštruktúry. Okrem toho by táto pilotná fáza umožnila zaviesť projektové dlhopisy podporované EÚ na trh, ktoré budú novým druhom aktíva, a odskúšal by sa návrh a parametre iniciatívy s cieľom urobiť prípadné potrebné zmeny ešte pred rokom 2014. P otreby veľkých investícií v budúcnosti: odkiaľ sa získajú peniaze? Európa čelí v tomto desaťročí potrebám vyšších investícií do infraštruktúry v oblasti dopravy, energetiky a informačno-komunikačných sietí ako v nedávnej minulosti, pričom na splnenie politických cieľov stratégie Európa 2020 a na údržbu alebo modernizáciu existujúcej infraštruktúry je celkovo potrebných niekoľko biliónov eur. Komisia nedávno spresnila svoje odhady takto: - Ciele Digitálnej agendy na zabezpečenie toho, že každý Európan bude mať prístup k základnému širokému pásmu do roku 2013 a k rýchlemu alebo ultrarýchlemu širokému pásmu do roku 2020[8] si podľa odhadov budú vyžadovať investície vo výške 181 – 273 miliárd EUR. - Očakáva sa, že na dosiahnutie hlavných cieľov Európy efektívne využívajúcej zdroje budú v oblasti infraštruktúry dopravy a energetiky pre projekty s najvyššou prioritou potrebné investície približne vo výške 700 miliárd EUR. Tieto číselné údaje nepredstavujú medzeru vo financovaní, ale celkové požiadavky na investície financované z verejných alebo súkromných zdrojov alebo v rámci politiky v týchto sektoroch. Kým vlády v EÚ dávajú na investície v oblasti infraštruktúry priemerne 1 % HDP[9], čoraz viac podnecujú súkromný sektor, aby financoval investície do infraštruktúry, a to buď na čisto súkromnom základe prostredníctvom privatizácie, koncesií alebo v poslednom čase s využitím modelu na základe verejno-súkromného partnerstva (PPP). Tieto projekty sa financujú vlastným kapitálom a úvermi poskytovanými bankami. Počas finančnej krízy však banky v EÚ zareagovali na výzvy týkajúce sa likvidity a rizika skrátením splatností, zvýšením cenových požiadaviek a požiadaviek na kolaterál. To viedlo k nižšiemu počtu operácií požičiavania a menší objem operácií na banku, ako aj nárastu nesúladu s požiadavkami dlhodobého financovania projektov. Okrem toho existuje vysoký počet úverov na existujúce projekty, ktoré boli poskytnuté v roku 2006 a 2007 s vysokými úrokovými maržami na krátkodobom základe, ktorých čas sa v súčasnosti blíži a vyžadujú si nové opatrenia v oblasti financovania. Vznikne tak ďalší nápor na objem dostupného dlhu na financovanie výstavby novej infraštruktúry, zatiaľ čo banky pravdepodobne budú naďalej všeobecne znižovať riziko[10]. Dlhopisové trhy v Európe, ktoré by mohli poskytovať dlhodobé financovanie, nie sú v skutočnosti zvyknuté financovať projekty v oblasti infraštruktúry. Hoci infraštruktúrne projekty všeobecne majú vysoké náklady na kapitál spojené s nízkymi prevádzkovými nákladmi, ich obyčajne stabilné a predvídateľné finančné toky by mohli osobitne zatraktívniť dlhodobé dlhopisové financovanie. Dlh v oblasti infraštruktúry má všeobecne nízke miery nesplácania a vyšší podiel vrátenia prostriedkov v prípade nesplácania ako porovnateľný podnikový dlh. Okrem toho vykazuje nízku koreláciu s ostatnými aktívami[11], ktorá je podstatná na zníženie rizika v diverzifikovanom portfóliu. Pridaná hodnota iniciatívy dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 V stratégii Európa 2020[12] sa počítalo s mobilizovaním finančných nástrojov tvoriacich súčasť jednotnej stratégie financovania, ktorá spája verejné a súkromné financovanie zo zdrojov na úrovni EÚ a vnútroštátnej úrovni v snahe o najefektívnejšie presadzovanie cieľov tejto stratégie. Výdavky z rozpočtu EÚ prostredníctvom finančných nástrojov nie sú novinkou, pretože po prvýkrát sa rozpočet EÚ použil na podporu týchto nástrojov pred viac než desiatimi rokmi[13]. Komisia však navrhuje štandardizáciu a zladenie ich návrhu, spravovania a ďalších dôležitých aspektov, ako sa objasňuje v oznámení s názvom „Rámec pre ďalšiu generáciu finančných nástrojov“[14]. Takto sa umožní využívanie finančných nástrojov vo väčšom objeme v určitých oblastiach, ich podiel na rozpočte EÚ však v porovnaní s grantmi zostane nízky. Hlavný cieľ finančných nástrojov, ako je nástroj dlhopisov na projekty, je prilákať a zjednodušiť financovanie projektov zo súkromného sektora. Sú osobitne hodnotné, keď si politiky vyžadujú vysokú rýchlosť realizácie, ale neistoty v prípade projektov sú nadpriemerné, ako napríklad v súčasnom období finančnej a dlhovej krízy. Môžu znižovať konkrétne prekážky, ktoré bránia toku dlhového a kapitálového financovania. Napriek tomu umožňujú súkromnému sektoru prijímať investičné rozhodnutia. Nástroj dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 nie je určený na to, aby nahradil existujúce zdroje financovania projektov prostredníctvom úverov poskytovaných bankami alebo grantových programov verejného sektora, ale aby ich doplnil ako ďalší nástroj na vypĺňanie medzery vo financovaní infraštruktúry. Tieto nástroje slúžia na rozšírenie základne investorov pre súkromné dlhové financovanie projektov od poskytovateľov úverov po investorov do dlhopisov. Okrem toho projekty s nízkym výnosom alebo bez výnosu, ktoré však aj tak sú predmetom vážneho verejného záujmu, budú naďalej potrebovať granty vo všetkých etapách svojej životnosti. Granty budú preto naďalej zohrávať dôležitú úlohu a mohli by sa prípadne dokonca spájať s projektovými dlhopismi, ak bude možné projekt správne štruktúrovať. Iniciatíva dlhopisov na projekty teda stavia na výzve z Montiho správy „ [...] posúdiť všetky možnosti spojenia verejného a súkromného financovania […]“, „[...] zvýšiť stimuláciu pre dlhodobých investorov […] na presmerovanie ich zdrojov do dlhodobých projektov v oblasti infraštruktúr“ keby „[…] v Európe vznikol likvidný trh dlhopisov s veľmi dlhými lehotami splatnosti“ . Keďže v súčasnosti v Európe neexistuje skutočný trh s dlhopismi v oblasti infraštruktúry, projektové dlhopisy by umožnili zladenie požiadaviek inštitucionálnych investorov, ako sú dôchodkové fondy a poisťovacie spoločnosti, ktoré potrebujú dlhodobé aktíva, ktoré by vyhovovali ich dlhodobým záväzkom, s potrebami dlhodobého financovania projektov. Projekty v oblasti infraštruktúry sú však veľmi zložité a vyžadujú si podstatnú analýzu vopred, ako aj priebežnú následnú analýzu počas životnosti projektov. Niekoľko inštitucionálnych investorov je pripravených zaviazať sa, pokiaľ ide o zdroje, vykonať potrebnú analytickú prácu, ale veľká väčšina investorov si bude vyžadovať určitú podporu skôr, než vezmú do úvahy dlhopisy do projektov v oblasti infraštruktúry. Verejné prostriedky z EÚ spolu s účasťou finančných sprostredkovateľov, najmä bánk pre verejný rozvoj, môžu skĺbiť dopyt po dlhodobom financovaní so súkromnými investormi s dlhodobou orientáciou, ale nízkou ochotou riskovať. Myšlienkou je využívanie rozpočtových prostriedkov z rozpočtu EÚ na podporu projektov v rozsahu potrebnom na zlepšenie ich kreditného ratingu a tým získanie financovania z iných zdrojov vrátane súkromných investorov na kapitálovom trhu. Nástroj stavia na overených finančných postupoch v oblasti rozdelenia rizika, ale s rozšírenou pôsobnosťou. Bude vytvorený na základe skúseností získaných s nástrojom záruk na úvery pre projekty transeurópskych dopravných sietí (LGTT)[15]. Dlhodobým cieľom je podporiť integráciu európskych kapitálových trhov a ich ďalší rozvoj, ako aj vytvorenie novej triedy aktív v podobe európskych projektových dlhopisov tak, že sa budeme snažiť o štandardizáciu ich podmienok. Vďaka tomu sa umožní jednoduchší vstup na trh aj pre iniciatívy súkromného sektora. UVEDENIE PROJEKTOVÝCH DLHOPISOV NA TRH Projektové dlhopisy nevydáva Európska únia, ani vlády členských štátov. Predstavujú súkromný dlh emitovaný projektovou spoločnosťou. Nástroj dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 by zlepšil kreditnú situáciu súkromných subjektov, ktoré potrebujú získať súkromné zdroje na projekty infraštruktúry, ktoré presadzujú. Oslovením investorov na kapitálovom trhu iniciatíva dlhopisov na projekty otvára ďalšiu cestu pre sponzorov projektov, aby prilákali zdroje. Príspevok z rozpočtu EÚ bude ohraničený ex ante. Hlavný mechanizmus na poskytnutie tohto zlepšenia kreditnej situácie projektov spočíva v rozdelení dlhu projektovej spoločnosti na diely, do nadriadenej[16] a podriadenej[17] tranže. Vloženie podriadenej tranže zvyšuje kreditnú kvalitu nadriadenej tranže na úroveň, na ktorej väčšina inštitucionálnych investorov bude mať dlhopisy bez ťažkostí vo vlastníctve dlhší čas[18]. Podriadená tranža môže mať podobu pôžičky, ktorá sa poskytne projektovej spoločnosti na začiatku, alebo podmienenej úverovej linky[19], ktorú môže spoločnosť čerpať na obslúženie nadriadeného dlhu v prípade potreby, alebo môže byť kombináciou oboch. Podpora by bola k dispozícii počas životnosti projektu vrátane obdobia fázy výstavby, ktorá je obyčajne najrizikovejšou časťou projektu, ale nepresiahla by 20 % nadriadeného dlhu projektu. Tento percentuálny podiel vyplýva zo skúsenosti z LGTT a výsledkov modelovania a poskytol by výdatnú, nie však nadmernú likvidnú rezervu pre väčšinu projektov, ktoré spĺňajú potrebné finančné kritériá. V konzultácii o iniciatíve projektových dlhopisov sa všeobecne podporila zásada využívania nadriadenej tranže, ako aj jej objem. Pokiaľ ide o kreditnú kvalitu[20], zdá sa, že nižšia kreditná kvalita (s ratingom BBB+ alebo rovnocenným) je prijateľná pre menšie, menej zložité projekty, než sa pôvodne plánovalo v dokumente o konzultácii. V prípade väčších projektov však širokú podporu získala cieľová kreditná kvalita (škála jedného A alebo rovnocenná). Za týchto podmienok považujú účastníci trhu za pravdepodobné, že by iniciatíva mohla znížiť náklady na financovanie a zároveň predĺžiť splatnosti. Zatiaľ čo v roku 2014 a v ďalších rokoch by nástroj projektových dlhopisov bol pevne zakorenený v Nástroji na prepojenie Európy, Komisia zo skúseností s inými finančnými nástrojmi, najvýstižnejšie s LGTT, zistila, že si často vyžadujú výraznú časovú lehotu na prípravu, a to aj v prípade, že sa uskutočňuje rozsiahla konzultácia so zainteresovanými stranami vopred, jednoducho preto, že medzi uvažovaním o hypotetickom návrhu a prácou na konkrétnej transakcii je rozdiel. To platí osobitne v prípade zložitých infraštruktúrnych projektoch, ktoré pozostávajú z veľkého počtu finančných a právnych vzájomne sa ovplyvňujúcich aspektov. Je potrebné, aby sa zainteresované strany oboznámili so všetkými otázkami štruktúrovania transakcie s cieľom ubezpečiť sa, že je správna, môže byť potrebné mierne zmeniť parametre finančného nástroja alebo výberového konania a, čo je najdôležitejšie, môže sa zmeniť ekonomické prostredie a prostredie finančného trhu. Pilotná fáza prispeje k objasneniu niekoľkých z týchto otázok. Komisia preto navrhuje, aby sa táto pilotná fáza presunula na obdobie rokov 2012 – 2013 namiesto toho, aby sa uskutočnila počas prvých dvoch rokov Nástroja na prepojenie Európy. AKO BUDE FUNGOVAť PILOTNÁ FÁZA? Komisia navrhuje založiť pilotnú fázu na zmene a doplnení nariadenia o transeurópskych sieťach (TEN) a rozhodnutia o konkurencieschopnosti a inováciách (CIP)[21], aby čerpala z rozpočtových riadkov pre tieto programy sumu maximálne 230 miliónov EUR. Suma 200 miliónov sa môže čerpať z rozpočtového riadku TEN-T, najmä z nástroja LGTT a 10 miliónov EUR z rozpočtového riadku TEN-E, ktoré boli pôvodne určené výhradne na granty. Z riadku PKI IKT sa môže na podporu projektových dlhopisov čerpať maximálne 20 miliónov EUR. Vykonávanie prostredníctvom EIB Keďže iniciatíva bola vyvinutá na základe koncepcií rozdelenia rizika, ktoré využíva model LGTT a na základe skúseností z neho získaných, Komisia plánuje pokračovať v spolupráci s Európskou investičnou bankou (EIB) počas krátkej pilotnej fázy, aby sa spresnili parametre pre fázu po roku 2013 čo najrýchlejšie. Komisia potom zváži možnosť zapojiť v tomto štádiu aj ďalšie verejné finančné inštitúcie. EIB ako organizácia EÚ, ktoré účelom je podporovať politiky EÚ, má jedinečné dlhodobé skúsenosti vo financovaní projektov v oblasti infraštruktúry v EÚ. Jej základný kapitál vlastní 27 členských štátov a jej úlohou je dlhodobá finančná podpora cieľov politiky EÚ a podlieha všetkým príslušným európskym inštitúciám. Je politicky zodpovedná Európskemu parlamentu a podlieha kontrole Dvora audítorov, keď zodpovedá za spotrebu rozpočtových zdrojov EÚ. Komisia však plánuje využiť aj znalosti iných finančných inštitúcií a preskúmať ich záujem a možnosti stať sa partnermi na rozdelenie rizika. Oprávnenosť projektov a monitorovanie Počas pilotnej fázy by sa oprávnenosť projektov určovala podľa príslušných usmernení politiky TEN (TEN-T a TEN-E) a PKI podľa návrhu Komisie a na základe schválenia spoluzákonodarcov. EIB a Komisia by pracovala na vývoji zdroja projektov, ktoré by boli oprávnené. Keď sa projekt posunie z kresliacej dosky bližšie k realizácii, EIB by použila svoje špecializované odborné znalosti a ocenila projekt, uskutočnila hĺbkovú analýzu a finančnú analýzu vo fáze štruktúrovania a zacenila záruku alebo úver. Okrem toho, že projekty by mali byť ekonomicky a technicky uskutočniteľné, bolo by potrebné, aby zabezpečovali stabilné a silné peňažné toky. Bolo by potrebné, aby aj sponzori projektov preukazovali schopnosť viesť hospodársku súťaž v oblasti financovania a úspešne uskutočniť projekt. Ak sa sponzor projektu rozhodne využiť nástroj, projekt by musela schváliť EIB v súlade so štandardnými postupmi. Podrobné úlohy výberu a štruktúrovania by sa mohli uskutočniť len vtedy, ak projekt dosiahol primeraný bod zrelosti, a projekty by sa hodnotili tak, aby sa do tohto štádia dostali. Žiadosti a realizácia by museli byť zlučiteľné s politikami EÚ a v súlade so všetkými príslušnými právnymi predpismi EÚ vrátane oblasti štátnej pomoci. Na záver, EIB by následne projekt prijala a monitorovala v súlade s bežnými politikami a postupmi EIB vrátane jej usmernení v oblasti politiky kreditného rizika spôsobom, ktorý už je odsúhlasený v súvislosti so spoločnými nástrojmi EÚ a EIB, ako je napr. LGTT alebo finančný nástroj s rozdelením rizika (RSFF). Nakoniec, Komisia by každoročne podávala správy o realizácii iniciatívy na základe požiadavky ustanovenej v článku 49 medziinštitucionálnej dohody zo 17. mája 2006[22]. Je jasné, že v pilotnej fáze môže byť podporený len obmedzený počet projektov, keďže rozpočtové zdroje, ktoré sú k dispozícii, sú obmedzené a zostávajúci časový horizont na realizáciu je veľmi krátky. Z toho dôvodu by sa výber projektov uskutočnil s cieľom zlepšiť maximálne 10 projektov so zameraním sa na tie, ktoré sú v relatívne pokročilej etape výberového konania a procesu financovania, alebo ktoré si vyžadujú refinancovanie po fáze výstavby v jednom alebo viacerých plánovaných sektoroch. Týmto spôsobom by sa maximalizovali získané skúsenosti, pričom by sa mohlo pomôcť konkrétnym projektom s ťažkosťami v obnovovaní ich krátkodobých úverov poskytovaných bankami. Od roku 2014 a počas ďalších rokov môže byť nástroj dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020 použitý, podobne ako iné finančné nástroje zamerané na projekty v oblasti infraštruktúry, vo všetkých sektoroch politiky infraštruktúry s primeranými finančnými charakteristikami projektov za predpokladu, že EÚ môže prideliť rozpočtové prostriedky na tento účel. Stanovenie ceny V rámci hĺbkovej analýzy EIB uskutoční analýzu a poskytne poradenstvo o tom, ako začleniť podporu projektových dlhopisov do navrhovanej finančnej štruktúry. Takto sa projektovej spoločnosti umožní emitovať dlhopisy namiesto toho, aby sa spoliehala na poskytovanie úverov od banky. Výhodnosť alebo nevýhodnosť jedného alebo druhého typu financovania by závisela od úrokových sadzieb a poplatkov za každé riešenie v danom čase. Dlhopisy by sa zvyčajne využili len v prípade, ak by toto financovanie bolo lacnejšie ako úver. Je však prípadne možné, že financovanie s vhodnou splatnosťou alebo ďalšie aspekty dlhopisov by tiež mali implicitnú hodnotu. Tieto skutočné alebo implicitné výhody sa musia zaceniť, aby sa zabránilo narušeniam trhu prostredníctvom kvázidotácie. V praxi by EIB založila stanovovanie cien na svojej štandardnej metodike oceňovania a v tomto zmysle by zohľadnila riziko projektu, navrhovaný balík financovania a kvalitu sponzora alebo sponzorov. Inými slovami, môže to znamenať, že podpora nemusí byť poskytnutá všetkým účastníkom za rovnakú cenu. Bola by však dostupná pre všetky projekty na rovnakom, stálom metodickom základe. Primerané stanovenie ceny zabezpečí, aby boli záujmy všetkých účastníkov správne prepojené a je rozhodujúce pre úspech systému. Výnos zo stanovenia ceny sa môže získať vopred, t. j. pri uzavretí financovania alebo na ročnom základe alebo na základe kombinácie oboch. Použil by sa v prospech nových projektov. Rozdelenie rizika Keďže požičiavanie alebo podmienené požičiavanie na podriadenej úrovni je rizikovejšie ako štandardný nadriadený úver, EIB a EÚ by si rozdelili súvisiace riziká. V prípade EÚ by mali podobu počiatočného rozpočtového príspevku na pokrytie jej dohodnutého podielu možných strát v podporovaných projektoch. Reziduálnu stratu by znášala EIB. Súčasné spoločné nástroje EÚ a EIB používajú rozdelenie rizika pro rata , v ktorom sa straty rozdeľujú medzi EÚ a EIB na základe jednotlivých projektov podľa pevne stanovených percentuálnych podielov. Volá sa to aj vertikálne rozdelenie rizika. Prístup portfólia prvej straty by znamenal, že EÚ vstrebe prvé straty až do výšky určitého vopred dohodnutého percentuálneho podielu a maximálnej výšky v portfóliu a EIB vstrebe nasledujúce straty. Volá sa to aj horizontálne rozdelenie rizika. V pilotnej fáze projektových dlhopisov sa môže využívať každé rozdelenie rizika bez toho, aby ovplyvnilo dohodnutý vplyv na rozpočet. Primeraný systém bude závisieť od toho, ako skoro bude možné vytvoriť vhodné portfólio projektov. To závisí čiastočne od zdroja projektov a od podmienok využívania troch samostatných rozpočtových riadkov z pohľadu Komisie. Napríklad v rámci vertikálneho rozdelenia rizika sa možno percentuálny podiel rizika prevzatý každým partnerom bude musieť odlišovať, aby sa zohľadnila samostatná povaha rozpočtových riadkov, z ktorých môže iniciatíva čerpať, a rôzne veľkosti projektov. Podrobné zmluvné podmienky sa preto dohodnú s EIB a ustanovia v dohode o spolupráci uzavretej medzi uvedenými dvomi inštitúciami. Komisia a EIB môžu preskúmať primeranosť dohodnutého systému rozdelenia rizika a percentuálneho podielu a v prípade potreby navrhnúť zmeny. Opäť, vplyv na rozpočet sa nezmení, ako je vysvetlené v oddiele 3.6. Multiplikačný účinok príspevku EÚ však bude závisieť od zvoleného systému rozdelenia rizika a percentuálneho podielu. Treba poznamenať, že rozdelenie rizika EÚ sa nemení podľa toho, ako Eurostat posúdi, či projekt patrí do súvahy sektora vnútroštátnej verejnej správy, alebo do súkromného sektora. Inými slovami, ak EÚ prevezme 20 % rizika, posúdenie by sa jednoducho uplatňovalo na zvyšných 80 % projektu. Keďže úmysel je prilákať na týchto 80 % súkromné financovanie, projekt by mal byť štandardne klasifikovaný ako súkromný. Ak však verejná správa poskytne záruku vo výške viac než 50 % časti financovanej partnerom zo súkromného sektora, spôsobí to klasifikáciu do sektora verejnej správy v prípadoch, keď sa v zmluve predpokladá presun infraštruktúry na verejnú správu v budúcnosti. Tieto záruky by mali obsahovať záruky na úver z medzinárodnej finančnej inštitúcie (IFI). Okrem toho, ak jednotka vnútroštátnej verejnej správy poskytne záruky na minimálny výnos a záruky na minimálny dopyt tak, že táto verejná správa by znášala väčšinu rizík projektu, dlh by bol zaradený ako verejný dlh. Známy maximálny vplyv na rozpočet Príspevky z rozpočtu EÚ by boli prísne ohraničené a nevytvárali by podmienené záväzky. Všetky spolufinancované nástroje, ktoré sú založené na rozdelení rizika, sú pridelené na programy, ktorých veľkosť je ohraničená, a preto by žiadny z týchto nástrojov nepredstavoval riziko pre rozpočet nad rámec súm, ktoré boli spočiatku vyčlenené v rámci príslušných rozpočtových riadkov. Okrem toho na rozdiel od grantov bude prípadne dochádzať k spätnému toku prostriedkov do rozpočtu EÚ z poplatkov účtovaných príjemcovi, ktoré sa nepoužijú na nové projekty alebo na iné účely v rámci programového obdobia. Keďže suma k dispozícii na spustenie pilotnej fázy je obmedzená, podporený môže byť len obmedzený počet maximálne 10 projektov na úrovni EÚ. Okrem toho je rozsah pilotnej fázy obmedzený na projekty TEN-T, TEN-E a projekty v oblasti telekomunikácií, zatiaľ čo nástroj po roku 2013 by mohol byť otvorený pre financovanie infraštruktúry v ostatných oblastiach, ako sú napríklad projekty sociálnej infraštruktúry, projekty v oblasti obnoviteľných zdrojov energie a určité vesmírne projekty. AKO BUDE PILOTNÁ FÁZA SÚVISIEť S NÁSTROJOM NA PREPOJENIE EURÓPY? Ponaučenia nadobudnuté z pilotnej fázy budú slúžiť na optimalizovanie návrhu iniciatívy na obdobie po roku 2013, keď sa nástroj dlhopisov na projekty stane neoddeliteľnou súčasťou Nástroja na prepojenie Európy. Existuje napríklad niekoľko názorov na to, ktoré subjekty dokážu najlepšie monitorovať výkonnosť projektu, pokiaľ ide o technické a finančné napredovanie a dodržiavanie zmlúv počas jeho životnosti, a prijímať malé alebo veľké rozhodnutia potrebné na to, aby bol projekt na dobrej ceste, pričom sa zároveň zabezpečia primerané hlasovacie práva pre investorov, keď pôjde o najdôležitejšie rozhodnutia. Cieľom pilotnej fázy bude zistiť aj to, ako tento aspekt projektu môže byť štruktúrovaný v praxi k spokojnosti všetkých investorov a sponzorov projektov. Okrem toho môže byť potrebné upraviť právne a finančné štruktúry v závislosti od jurisdikcie projektovej spoločnosti alebo dlhopisov, čo sa dá zistiť len v praxi, pretože nie je uskutočniteľné prebrať teoretické prekážky 27 členských štátov. Je možné, že v oblasti kapitálových trhov vstúpia do platnosti aj iné predpisy EÚ, ktoré môžu mať neplánované dôsledky v oblasti financovania infraštruktúry. Transakcie uzavreté počas pilotnej fázy by mohli zároveň tvoriť súčasť budúceho portfólia operačnej fázy od roku 2014. Okrem toho Komisia uskutoční v roku 2012 nezávislé hodnotenie LGTT, aby doplnila súčasné interné preskúmanie, a uskutoční aj hĺbkovú štúdiu modelov financovania využívaných v rôznych sektoroch a prípadne podsektoroch. Preskúmanie pilotnej fázy nástroja projektových dlhopisov sa takisto predpokladá v druhom polroku roka 2013. Nakoniec, už sa predpokladá, že v prípade finančných nástrojov po roku 2013 podporujúcich využívanie Nástroja na prepojenie Európy, bude vyzvaná celá škála finančných inštitúcií, aby sa zapojili do nástrojov tak, ako sa povoľuje podľa finančného nariadenia. ZÁVERY Je potrebné vyvinúť veľké úsilie, aby sa umožnil prístup infraštruktúrnym projektom k súkromnému financovaniu a aby sa pre ne vyvinuli alternatívne spôsoby dlhového financovania. Súkromne financované infraštruktúrne projekty v Európe sa výrazne spoliehajú na úvery poskytované bankami, ktoré nie sú ihneď dostupné s takými časmi splatností, ktoré by odrážali dlhodobý životný cyklus projektu v oblasti infraštruktúry. Na účel zlepšenia prístupu projektov k financovaniu a rozvoja aktívneho trhu s dlhopismi v oblasti infraštruktúry, na ktorom doteraz súkromné iniciatívy dosiahli malý pokrok, EÚ plánuje spolupracovať s EIB s cieľom vytvoriť nástroj na podporu súkromnej emisie projektových dlhopisov, iniciatívu dlhopisov na projekty v rámci stratégie Európa 2020. Skúsenosti z minulosti sú dôkazom, že pre zainteresované strany je potrebná pilotná fáza, aby sa oboznámili s novými štruktúrami financovania, a na uskutočnenie záverečných zmien na optimalizovanie návrhu. Hoci objem a rozsah pilotnej fázy by bol obmedzený, očakáva sa, že bude stimulovať trhové správanie smerom k zvýšenej miere akceptovania dlhového financovania kapitálovým trhom a takto položí základy na zlepšenie iniciatívy a jej implementáciu ako plnohodnotný návrh v ďalšom viacročnom finančnom rámci. Komisia preto navrhuje, aby sa táto pilotná fáza presunula na obdobie rokov 2012 – 2013 namiesto toho, aby sa uskutočnila počas prvých dvoch rokov Nástroja na prepojenie Európy. Vzhľadom na krátkosť času Komisia vyzýva Parlament a Radu, aby prijali návrh pilotnej fázy čo najrýchlejšie. [1] M. Monti: A new strategy for the single market, at the service of Europe's economy and society ( Nová stratégia pre jednotný trh, v službách európskeho hospodárstva a európskej spoločnosti ), 9.5.2010, s. 62. [2] Montiho správa, s. 62. [3] KOM(2011)662 [4] KOM(2011) 500 v konečnom znení. [5] Zdroj: databáza Infrastructure Journal (IJ) Západná Európa poklesla z 33 miliárd EUR na 26 miliárd EUR, z čoho polovicu tvorí doprava a energetika (údaje IJ pre východnú Európu sú skreslené Ruskom a Tureckom, preto nie sú zahrnuté). [6] Pozri aj posúdenie vplyvu o nástroji Spájame Európu a posúdenie vplyvu, ktoré je sprievodným dokumentom legislatívnych návrhov o EFRR a Kohéznom fonde. [7] http://ec.europa.eu/economy_finance/consultation/index_en.htm [8] Cieľ 2020 má dve časti: (i) aby všetci Európania mali prístup k internetu oveľa rýchlejšiemu než 30 Mbps, a aby (ii) 50 % alebo viac európskych domácností malo internetové pripojenie s rýchlosťou vyššou než 100 Mbps. [9] Medzi ˝% a 2%, pozri Alegre a kol., EIB Papers, zväzok 13/1 (2008). Hlavné skreslenie tohto odhadu je spôsobené najmä klasifikáciou investícií komerčne fungujúcich spoločností ako súkromných investícií, dokonca aj keď ich vlastní verejný sektor [10] Banka pre medzinárodné zúčtovanie o posúdení dlhodobého ekonomického vplyvu vyšších požiadaviek na kapitál a likviditu, august 2010. Pozri aj dokument útvarov Komisie SEK(2011)949 o prudenciálnych požiadavkách pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. [11] Moody's Special Comment on Default and Recovery Rates for Project Finance Loans 1983-2008, 20. októbra 2010 [12] KOM(2010) 2020. [13] Na začiatku to boli garancie a rizikový kapitál pre MSP. [14] KOM(2011)662 [15] Ustanovený v nariadení (ES) č. 680/2007. [16] V tomto kontexte: Najvyššia úroveň v dlhovej štruktúre spoločnosti s najvyššou pravdepodobnosťou splatenia. [17] V tomto kontexte: Dlh, ktorý je podriadený dlhu v prvom rade, ktorý je vša podriadený vlastnému kapitálu. [18] Konzultácie týkajúce sa iniciatívy pre projektové dlhopisy ukázali, že zásada využívania podriadenej tranže, ako aj jej veľkosť majú širokú podporu. [19] Využívanie úverovej linky závisí od vymedzených udalostí alebo je nimi podmienené. [20] Klasifikácia kreditnej kvality dlžníka vytvorená špecializovanými agentúrami, ako napríklad Standard and Poors, Moody's alebo Fitch. Osobitne zaujímavý je segment investičného stupňa nad BBB-/Baa3/BBB-. „Dobrý“ rating investičného stupňa je A/A2/A. [21] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 680/2007 z 20. júna 2007, ktorým sa ustanovujú všeobecné pravidlá udeľovania finančnej pomoci Spoločenstva v oblasti dopravných a energetických sietí a rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 1639/2006/ES z 24. októbra 2006, ktorým sa ustanovuje rámcový program pre konkurencieschopnosť a inovácie (2007 až 2013). [22] Ú. v. EÚ C 139, 14.6.2006.