SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV o vykonávaní smernice 2003/59/ES o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku vodičov určitých cestných vozidiel nákladnej a osobnej dopravy /* COM/2012/0385 final */





OBSAH SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV o vykonávaní smernice 2003/59/ES o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku vodičov určitých cestných vozidiel nákladnej a osobnej dopravy 1................ Všeobecné informácie............................................................................................................................................. 3 1.1............. Úvod.......................................................................................................................................................................... 3 1.2............. Smernica 2003/59/ES – základné prvky................................................................................................................ 3 1.3............. Transpozícia smernice 2003/59/ES........................................................................................................................ 3 2................ Vykonávanie smernice 2003/59/ES....................................................................................................................... 4 2.1............. Rozsah pôsobnosti smernice – článok 1.............................................................................................................. 4 2.2............. Výnimky – článok 2................................................................................................................................................. 4 2.3............. Kvalifikácia a výcvik – článok 3............................................................................................................................ 5 2.3.1.......... Povinná základná kvalifikácia................................................................................................................................ 5 2.3.1.1....... Možnosť kombinácie účasti na kurze a skúšky.................................................................................................. 5 2.3.1.2....... Možnosť skúšky..................................................................................................................................................... 5 2.3.1.3....... Zrýchlená základná kvalifikácia............................................................................................................................. 6 2.3.2.......... Povinný pravidelný výcvik.................................................................................................................................... 7 2.3.3.......... Organizácia výcviku................................................................................................................................................ 7 2.3.4.......... Schválenie výcvikových stredísk......................................................................................................................... 7 2.4............. Nadobudnuté práva – článok 4............................................................................................................................. 7 2.5............. Základná kvalifikácia – článok 5............................................................................................................................ 8 2.6............. Osvedčenie o odbornej spôsobilosti potvrdzujúce základnú kvalifikáciu – článok 6................................ 10 2.7............. Pravidelný výcvik – článok 7............................................................................................................................... 10 2.8............. Osvedčenie o odbornej spôsobilosti potvrdzujúce pravidelný výcvik – článok 8..................................... 11 2.9............. Miesto výcviku – článok 9................................................................................................................................... 11 2.10........... Kód Spoločenstva – článok 10............................................................................................................................ 12 2.11........... Minimálna kvalifikácia a požiadavky na výcvik – príloha I............................................................................. 13 3................ Závery a odporúčania........................................................................................................................................... 13 3.1............. Všeobecné hodnotenie uplatňovania smernice 2003/59/ES........................................................................... 13 3.2............. Základné prvky, ktoré treba zlepšiť, a odporúčania......................................................................................... 14 Príloha........................................................................................................................................................................................ 15 SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV o vykonávaní smernice 2003/59/ES o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku vodičov určitých cestných vozidiel nákladnej a osobnej dopravy 1. Všeobecné informácie 1.1. Úvod Podľa článku 13 smernice 2003/59/ES [1] má Komisia predložiť Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov správu obsahujúcu prvé hodnotenie vykonávania tejto smernice, najmä z hľadiska rovnocennosti rôznych systémov základnej kvalifikácie stanovených v článku 3 a ich účinnosti. Táto správa je založená na odpovediach, ktoré členské štáty a Nórsko uviedli v dotazníku rozoslanom vnútroštátnym orgánom vo februári 2011. Väčšina členských štátov uviedla úplné odpovede na položené otázky. Niektoré z nich však nemali k dispozícii všetky potrebné údaje na poskytnutie úplných informácií. 1.2. Smernica 2003/59/ES – základné prvky Smernica 2003/59/ES o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku vodičov nákladných automobilov alebo autobusov bola prijatá s cieľom zabezpečiť jednotnú úroveň výcviku týchto vodičov, aby sa tak zvýšila bezpečnosť cestnej premávky v Európe. Smernicou sa ustanovuje povinná základná kvalifikácia a povinný pravidelný výcvik vodičov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členských štátov alebo ktorí pracujú pre podnik so sídlom v Európskej únii. Cieľom je zabezpečiť, aby mali profesionálni vodiči potrebnú kvalifikáciu na vedenie vozidiel. Vodičom sa vydáva osvedčenie o základnej kvalifikácii a pravidelnom výcviku s názvom osvedčenie o odbornej spôsobilosti (OOS). Výcvik organizujú školiace strediská schválené členskými štátmi. 1.3. Transpozícia smernice 2003/59/ES Podľa článku 14 konečný termín na transpozíciu smernice uplynul 10. septembra 2006. Konečný termín na uplatňovanie základnej kvalifikácie uplynul 10. septembra 2008 pre vodičov, ktorí sú držiteľmi vodičského oprávnenia kategórie D1, D1 + E, D alebo D + E (autobusy), a 10. septembra 2009 pre vodičov, ktorí sú držiteľmi vodičského oprávnenia kategórie C1, C1 + E, C alebo C + E (nákladné automobily). Smernicu transponovali a vykonali všetky členské štáty. 2. Vykonávanie smernice 2003/59/ES 2.1. Rozsah pôsobnosti smernice – článok 1 Táto smernica sa uplatňuje na vedenie vozidiel vykonávané vodičmi, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členského štátu alebo štátnymi príslušníkmi tretích krajín zamestnaní v podniku so sídlom v členskom štáte, a používajú vozidlá, na vedenie ktorých sa požaduje vodičské oprávnenie kategórie C alebo D. Odhaduje sa, že smernica sa týka vodičov približne šiestich miliónov vozidiel v Európe [2]. Údaje týkajúce sa počtu vodičov z tretích krajín sú neúplné alebo nedostatočné. Ak sú tieto údaje k dispozícii, vo väčšine prípadov sú veľmi nízke v porovnaní s celkovým počtom vodičov [3]. Vo väčšine členských štátov sú osvedčenia o odbornej spôsobilosti, ktorými sa potvrdzuje základná kvalifikácia, vydávané pre vodičské oprávnenia kategórie C oveľa bežnejšie ako osvedčenia vydávané pre vodičské oprávnenia kategórie D. 2.2. Výnimky – článok 2 Táto smernica poskytuje výnimky zo svojho rozsahu pôsobnosti niektorým kategóriám vodičov [4]. Väčšina členských štátov v plnom rozsahu uplatňuje výnimky podľa článku 2. Rumunsko však neuplatňuje výnimky uvedené v článku 2 písm. e), f) a g). Nórsko uplatňuje všetky výnimky okrem výnimky uvedenej v článku 2 písm. f), ktorá sa týka „vozidiel používaných pri nepodnikateľskej preprave osôb alebo tovaru na súkromné účely“. Podľa článku 2 písm. g): „Táto smernica sa neuplatňuje na vodičov vozidiel prepravujúcich materiál alebo zariadenie, ktoré má použiť vodič v priebehu svojej práce za predpokladu, že vedenie vozidla nie je vodičovou hlavnou činnosťou“. Uplatňovanie tejto výnimky viedlo pri niektorých kategóriách vodičov [5] (napríklad u vodičov žeriavov, mechanikov vedúcich vozidlá na dopravu pokazených poľnohospodárskych strojov atď.) k odlišným interpretáciám: dotknutí vodiči žiadajú o výnimku, ale verejné správy chcú, aby aj oni patrili do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Pomôcť môžu určité usmernenia zamerané na objasnenie tejto otázky. 2.3. Kvalifikácia a výcvik – článok 3 Podľa článku 3 vedenie vozidiel podlieha povinnej základnej kvalifikácii a povinnému pravidelnému výcviku. Oddiel 1 prílohy I opisuje oblasti vedomostí, ktoré musí obsahovať výcvik. Oblasti vedomostí sa sústreďujú na tri základné témy: „Zlepšenie racionálneho jazdného správania na základe bezpečnostných predpisov“, „Uplatňovanie predpisov“ a „Zdravie, cestná a environmentálna bezpečnosť, služby, logistika“. Tieto témy sú rozdelené na jednotlivé ciele podľa vodičského oprávnenia, ktorého sa týkajú. 2.3.1. Povinná základná kvalifikácia Od členských štátov sa očakáva zavedenie systému základnej kvalifikácie, ktorý pozostáva z účasti na kurze a skúšky alebo z teoretickej a praktickej skúšky. 2.3.1.1. Možnosť kombinácie účasti na kurze a skúšky V rámci tejto možnosti musí základná kvalifikácia obsahovať kurz, ktorý zahŕňa všetky oblasti vedomostí uvedené v zozname podľa oddielu 1 prílohy I. Každý uchádzač musí osobne viesť aspoň 20 hodín vozidlo príslušnej kategórie, ktoré spĺňa požiadavky skúšobných vozidiel definované v smernici 91/439/EHS[6]. Čas trvania tohto výcviku je 280 hodín. Treba zdôrazniť, že tento výcvik sa nemá kombinovať s výcvikom pre iné typy kvalifikácií (napríklad preprava nebezpečného tovaru). Po skončení výcviku príslušné orgány podrobia vodiča písomnej alebo ústnej skúške. Skúška musí obsahovať aspoň jednu otázku z každého z cieľov oblastí vedomostí uvedených v zozname v oddiele 1 prílohy I. 2.3.1.2. Možnosť skúšky V rámci tejto možnosti príslušné orgány organizujú teoretické a praktické skúšky, aby overili, či má uchádzač potrebnú úroveň vedomostí požadovanú v oddiele 1 prílohy I vo všetkých oblastiach vedomostí a cieľov tam uvedených. Ako je uvedené v bode 2.2 prílohy I, teoretická skúška sa skladá z najmenej dvoch častí: z otázok s viacerými možnosťami odpovedí, z otázok vyžadujúcich priamu odpoveď alebo z kombinácie oboch a z prípadových štúdií. Minimálny čas trvania teoretickej skúšky je 4 hodiny. Praktická skúška sa skladá z dvoch častí: z vodičskej skúšky s trvaním 90 minút zameranej na posúdenie racionálneho vedenia vozidla založeného na bezpečnostných predpisoch a praktickej skúšky, ktorá sa týka aspoň schopnosti zaručiť bezpečnosť nákladu (vodičské oprávnenia kategórie C a D), schopnosti zaručiť pohodlie a bezpečnosť cestujúcich (D), schopnosti zabrániť kriminalite (C, D), schopnosti zabrániť poškodeniu zdravia (C, D) a schopnosti posúdiť núdzové situácie (C, D). Minimálny čas trvania tejto skúšky je 30 minút. Pätnásť členských štátov a Nórsko si zvolilo kombináciu kurzu a skúšky, zatiaľ čo 11 členských štátov využíva teoretické a praktické skúšky. Nemecko zaviedlo do vnútroštátneho práva obe možnosti a vodič si môže vybrať (tabuľka 1). Tabuľka 1 – Systém základnej kvalifikácie v členských štátoch a v Nórsku Iba skúšky || Belgicko, Cyprus, Grécko, Holandsko, Írsko, Lotyšsko, Malta, Portugalsko, Rakúsko, Rumunsko, Spojené kráľovstvo Kurz a skúška || Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Litva, Luxembursko, Maďarsko, Nórsko, Poľsko, Taliansko, Slovensko, Slovinsko, Španielsko, Švédsko Obe možnosti || Nemecko Členské štáty spolupracujú s rozličnými organizáciami, ktoré uchovávajú údaje pre základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik, ako sú vnútroštátne a regionálne orgány [7], úrady [8], agentúry [9], riaditeľstvá [10], ministerstvá zodpovedné za dopravu a bezpečnosť cestnej premávky [11], štátne podniky [12] a osobitné strediská zriadené na tento účel [13]. 2.3.1.3. Zrýchlená základná kvalifikácia Základná kvalifikácia sa môže zrýchliť na základe povinného kurzu s trvaním 140 hodín a skúšky a potvrdzuje sa vystavením OOS. Každý uchádzač musí osobne viesť vozidlo aspoň desať hodín. Po skončení uvedeného výcviku príslušné orgány podrobia vodiča písomnej alebo ústnej skúške. Skúška musí obsahovať aspoň jednu otázku z každého z cieľov oblastí vedomostí uvedených v zozname v oddiele 1 prílohy I. Zrýchlenú základnú kvalifikáciu, ktorá zostáva voliteľná, ponúka 19 členských štátov a Nórsko (pozri tabuľku 2). Tabuľka 2 – Zrýchlená základná kvalifikácia v členských štátoch a v Nórsku Členské štáty, ktoré ponúkajú zrýchlenú základnú kvalifikáciu || Bulharsko, Belgicko, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Litva, Luxembursko, Maďarsko, Nemecko, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovensko, Slovinsko, Španielsko, Švédsko, Taliansko a Nórsko Členské štáty, ktoré neponúkajú zrýchlenú základnú kvalifikáciu || Cyprus, Grécko, Holandsko, Írsko, Lotyšsko, Malta, Rakúsko, Spojené kráľovstvo Podľa smernice môžu členské štáty vodičovi povoliť jazdu na svojom území aj pred získaním OOS. 2.3.2. Povinný pravidelný výcvik Od členských štátov sa očakáva zavedenie systému pravidelného výcviku založeného na povinnej účasti na kurze, ktorá sa potvrdzuje vystavením OOS. 2.3.3. Organizácia výcviku Výcvik vo všeobecnosti zabezpečujú autoškoly, ale môžu ho poskytovať aj neziskové organizácie, odborné školy, stredné odborné školy, stredné školy [14] alebo školy druhého stupňa [15]. V niektorých členských štátoch [16] sa výcvik čiastočne hradí zo zdrojov verejného sektora. 2.3.4. Schválenie výcvikových stredísk Podľa oddielu 5 prílohy I výcvikové strediská zabezpečujúce základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik musia schváliť príslušné orgány členských štátov. Schválenie sa môže udeliť len na písomnú žiadosť. K žiadosti musia byť priložené dokumenty o programe výcviku a učebných metódach, kvalifikáciách inštruktorov, o priestoroch, v ktorých sa kurzy uskutočnia, nasadenom vozovom parku a počte účastníkov. Príslušný orgán udelí schválenie písomne za podmienky, že výcvik sa uskutoční v súlade s dokumentmi priloženými k žiadosti. Príslušný orgán je oprávnený poslať splnomocnené osoby, ktoré sa zúčastia výcvikových kurzov. 2.4. Nadobudnuté práva – článok 4 Podľa smernice sa nevyžaduje získanie základnej kvalifikácie od vodičov, ktorí sú držiteľmi vodičského oprávnenia kategórie D vydaného pred septembrom 2008, a vodičov, ktorí sú držiteľmi oprávnenia kategórie C vydaného pred septembrom 2009. Orgány presadzovania práva nehlásili žiadne veľké problémy s uznávaním nadobudnutých práv vodičov, ktorí sú a tých, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi daného štátu. Vnútroštátne správne orgány poskytovali informácie systému presadzovania práva napríklad prostredníctvom rozosielania príslušnej smernice a transponujúcich právnych predpisov, organizovaním ad hoc výcviku a stretnutí s policajnými dôstojníkmi, posielaním listov a správnych aktov, uverejňovaním usmernení na internete atď. V niektorých členských štátoch boli vydané nariadenia na verejnú diskusiu a jedným z konzultačných orgánov v procese vypočutia bola polícia [17]. Okrem toho v Rumunsku a Nórsku je orgán na presadzovanie práva zároveň orgánom, ktorý vydáva OOS. Orgány presadzovania práva môžu využívať množstvo prostriedkov na overenie nadobudnutých práv vodičov, ktorí sú a tých, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi daného štátu, predovšetkým kontrolu dátumu vydania vodičského oprávnenia a jeho pravosti. Môžu sa tiež obrátiť na orgán, ktorý vodičské oprávnenie vydal, alebo, ak je to možné, nahliadnuť do databázy obsahujúcej údaje pre základnú kvalifikáciu a pravidelný výcvik. Podľa členských štátov nespôsobuje tento aspekt smernice žiadne veľké problémy. Ťažkosti však vznikajú, keď sa obnovuje platnosť vodičského oprávnenia a už v ňom nie je uvedený dátum, kedy bolo vydané prvýkrát. Existuje aj neistota v otázke, ako presadzovať príslušné právne predpisy, pretože jednotlivé členské štáty a Nórsko sa nachádzajú v rozličných fázach uplatňovania smernice. Táto situácia sa týka iba malého počtu vodičov a dá sa jednoducho riešiť priamou výmenou informácií medzi vnútroštátnymi orgánmi. 2.5. Základná kvalifikácia – článok 5 Smernica stanovuje minimálny vek pre vedenie vozidiel určených na prepravu tovaru alebo osôb na základe rozličných kritérií, ako je kategória vodičského oprávnenia, dĺžka výcviku potrebná na získanie základnej kvalifikácie a dĺžka trasy. Tabuľka 3 – Súhrn požiadaviek týkajúcich sa základnej kvalifikácie nových vodičov (článok 5) Vozidlo || Požiadavka na kategóriu vodičského oprávnenia || Požiadavka na OOS || Vek Preprava tovaru || C – C + E || normálne || 18 C1 – C1 + E || zrýchlené || 18 C – C + E || zrýchlené || 21 Preprava osôb || D – D + E pri pravidelnej doprave a trase ≤ 50 km || normálne || 18 na území vlastného štátu zrýchlené || 21 D – D + E || normálne || 21 20 na území vlastného štátu. Môže sa znížiť na 18, ak nejde o prepravu cestujúcich. zrýchlené || 23 || D1 – D1 + E || normálne || 18 na území vlastného štátu || || zrýchlené || 21 Prístup k základnej kvalifikácii si nevyžaduje, aby bolo potrebné najprv získať zodpovedajúce vodičské oprávnenie. Preto v 13 členských štátoch a vNórsku [18] sa môže základná kvalifikácia kombinovať s výcvikom na získanie vodičského oprávnenia (pozri tabuľku 4). Tabuľka 4 – Kombinácia výcviku na získanie vodičského oprávnenia kategórie C alebo D a základnej kvalifikácie v členských štátoch a v Nórsku Členské štáty, ktoré kombinujú výcvik na získanie vodičského oprávnenia kategórie C alebo D a základnú kvalifikáciu || Belgicko, Dánsko, Estónsko, Grécko, Holandsko, Írsko, Litva, Lotyšsko, Malta, Nemecko, (čiastočne), Nórsko, Rakúsko, Spojené kráľovstvo, Švédsko Členské štáty, ktoré nekombinujú výcvik na získanie vodičského oprávnenia kategórie C alebo D a základnú kvalifikáciu || Bulharsko, Česká republika, Fínsko, Francúzsko, Luxembursko, Maďarsko, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovensko, Slovinsko, Španielsko, Taliansko Niektoré členské štáty, ktoré kombinujú výcvik na získanie vodičského oprávnenia a základnú kvalifikáciu, si zvolili možnosť kombinovať výcvik na získanie vodičského oprávnenia kategórie C a D so základnou kvalifikáciou aj so zrýchlenou základnou kvalifikáciou, zatiaľ čo iné od uchádzačov vyžadujú, aby pred začiatkom základnej kvalifikácie dosiahli určitý stupeň pokroku v programe vodičského oprávnenia. Vo väčšine členských štátov sa nepovoľuje vydávanie OOS pred získaním príslušného vodičského oprávnenia. Belgicko s tým však súhlasí pri kombinovanom výcviku, Rakúsko dopredu vyžaduje iba zloženie teoretickej skúšky a Litva vyžaduje, aby bol vodič držiteľom len vodičského oprávnenia kategórie B. Hoci Nórsko vo všeobecnosti vyžaduje, aby bol uchádzač držiteľom vodičského oprávnenia pred vydaním OOS, výnimku majú vodiči, ktorí absolvujú odbornú stáž alebo prax. 2.6. Osvedčenie o odbornej spôsobilosti (OOS) potvrdzujúce základnú kvalifikáciu – článok 6 Členské štáty vydávajú OOS vodičom, ktorí absolvovali výcvik a zložili skúšku alebo ktorí zložili teoretickú a praktickú skúšku, podľa zvolenej alternatívy. Ak si členský štát zvolil možnosť pozostávajúcu z kurzu a skúšky alebo zrýchlenú základnú kvalifikáciu, výcvikový kurz zahŕňa všetky oblasti vedomostí uvedené v zozname v oddiele 1 prílohy I k smernici. Po ňom nasleduje písomná alebo ústna skúška. Ak si členský štát zvolil iba možnosť skúšok, vodiči musia zložiť teoretickú a praktickú skúšku, ako je uvedené v bode 2.2 prílohy I. Členské štáty nehlásili žiadne problémy týkajúce sa uplatňovania tohto článku. 2.7. Pravidelný výcvik – článok 7 Pravidelný výcvik by mal vodičom umožniť aktualizovať ich vedomosti, ktoré sú dôležité pri ich práci. Slúži na to, aby prehĺbil a zopakoval niektoré oblasti vedomostí uvedené v oddiele 1 prílohy I. Pravidelný výcvik trvá 35 hodín každých päť rokov, minimálne v sedemhodinových časových úsekoch, ako je uvedené v oddiele 4 prílohy I. Väčšina členských štátov umožňuje vodičom absolvovať jednotlivé sedemhodinové časti výcviku. Stanovujú si však osobitné požiadavky, ktoré sa prevažne týkajú časového obdobia, počas ktorého musia vodiči absolvovať celých 35-hodinový výcvik. V niektorých členských štátoch môže toto obdobie predstavovať 12, 6 alebo 3 mesiace, prípadne dokonca jeden týždeň [19]. Aj ďalšie členské štáty určili počet sedemhodinových úsekov, na ktoré je výcvik rozdelený: napríklad dve výcvikové stretnutia po 7 hodín, dva samostatné moduly pozostávajúce z troch výcvikových dní po 7 hodín a dvoch výcvikových dní po 7 hodín, 5 po sebe idúcich dní alebo dvoch úsekov v dĺžke 3 dni a 2 dni [20] atď. 2.8. Osvedčenie o odbornej spôsobilosti (OOS) potvrdzujúce pravidelný výcvik – článok 8 Členské štáty vydávajú OOS vodičom, ktorí absolvovali pravidelný výcvik. Noví vodiči musia absolvovať prvý kurz pravidelného výcviku v priebehu piatich rokov od vydania OOS potvrdzujúceho základnú kvalifikáciu a vodiči, ktorí sú držiteľmi nadobudnutých práv, v súlade s časovým plánom stanoveným ich členskými štátmi. Podľa smernice sú od povinnosti získať základnú kvalifikáciu oslobodení všetci vodiči, ktorí sú držiteľmi vodičského oprávnenia kategórie D vydaného pred septembrom 2008, a vodiči, ktorí sú držiteľmi oprávnenia kategórie C vydaného pred septembrom 2009. Pre vodičov s takýmito nadobudnutými právami prijali členské štáty vnútroštátne časové plány absolvovania prvého kurzu pravidelného výcviku s konečným termínom v roku 2015 (vodičské oprávnenie kategórie D) a 2016 (vodičské oprávnenie kategórie C). Členské štáty rozhodli o vzájomnom uznávaní prechodných období, ktoré si stanovili [21]. V súlade s tým až do uplynutia konečného termínu v roku 2015 (vozidlá kategórie D) a 2016 (vozidlá kategórie C) vodiči nesmú byť v žiadnom členskom štáte potrestaní za to, že neabsolvovali pravidelný výcvik. Členské štáty si zvolili rozličné kritériá na zostavenie vnútroštátnych časových plánov pre pravidelný výcvik vodičov, ktorí sú držiteľmi nadobudnutých práv. Tieto kritériá môžu byť založené napríklad na dátume vydania vodičského oprávnenia, dátume narodenia vodiča, dátume skončenia platnosti vodičského oprávnenia, na veku vodiča alebo na čísle vodičského oprávnenia. Vnútroštátne časové plány sú uvedené v prílohe. 2.9. Miesto výcviku – článok 9 Vodiči, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členského štátu EÚ, musia získať základnú kvalifikáciu v členskom štáte, v ktorom majú svoje bydlisko, zatiaľ čo vodiči, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích štátov, musia získať túto kvalifikáciu v členskom štáte, v ktorom má sídlo ich zamestnávateľ, alebo v členskom štáte, v ktorom získali pracovné povolenie. Vodiči sa musia podrobiť pravidelnému výcviku v členskom štáte, v ktorom majú svoje bydlisko alebo v ktorom pracujú. Pokiaľ ide o uznávanie predchádzajúceho výcviku u vodičov, ktorí zmenia krajinu pobytu alebo krajinu, v ktorej pracujú, väčšina členských štátov vyžaduje osvedčenie alebo dôkaz o absolvovanom výcviku[22]. Členské štáty nehlásili žiadne problémy týkajúce sa uplatňovania tohto článku. V niektorých ojedinelých prípadoch však nie vždy uznávajú predchádzajúci výcvik čiastočne vykonaný v inom členskom štáte a uznávajú iba výcvik absolvovaný na ich území. 2.10. Kód spoločenstva – článok 10 Príslušné orgány vyznačia buď na vodičskom preukaze, alebo na osobitnej kvalifikačnej karte vodiča kód 95, ktorý slúži na preukázanie splnenia podmienok výcviku. Vyznačenie kódu na kvalifikačnej karte vodiča si zvolilo 13 členských štátov a na vodičskom preukaze ho vyznačuje 12 členských štátov. Vo Fínsku platia obe možnosti, zatiaľ čo v Luxembursku sa kód vyznačuje na vodičskom preukaze a zároveň na karte iba v prípade vodičov bez trvalého pobytu v krajine. Nórsko vyznačuje kód 95 na osvedčení o odbornej spôsobilosti. V budúcnosti ho tiež bude uvádzať na vodičskom preukaze (tabuľka 5). Tabuľka 5 – Kód 95 Členské štáty, ktoré vyznačujú kód 95 na vodičskom preukaze || Belgicko, Grécko, Holandsko, Nemecko, Litva, Lotyšsko, Luxembursko, Malta, Rakúsko, Poľsko, Slovinsko, Taliansko Členské štáty, ktoré vyznačujú kód 95 na kvalifikačnej karte vodiča || Bulharsko, Cyprus, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Francúzsko, Írsko, Maďarsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovensko, Spojené kráľovstvo, Španielsko, Švédsko Fínsko || Platia obe možnosti Luxembursko || Kód sa vyznačuje na vodičskom preukaze. Iba v prípade vodičov bez trvalého pobytu v krajine sa uvádza aj na karte. Nórsko || Kód 95 sa vyznačuje na osvedčení o odbornej spôsobilosti. V budúcnosti ho budú uvádzať aj na vodičskom preukaze. 2.11. Minimálna kvalifikácia a požiadavky na výcvik – príloha I Ako už bolo uvedené (oddiel 3.3), oddiel 1 prílohy I obsahuje zoznam oblastí vedomostí, ktoré musia členské štáty zohľadňovať pri vytváraní systému základnej kvalifikácie a pravidelného výcviku vodičov. V oddiele 2, týkajúcom sa povinnej základnej kvalifikácie podľa článku 3 ods. 1 písm. a), sa požaduje, aby každý uchádzač osobne viedol vozidlo aspoň 20 hodín v sprievode inštruktora. Vodiči nákladnej dopravy, ktorí si chcú rozšíriť kvalifikáciu tak, aby mohli prepravovať osoby alebo naopak, keďže sú držiteľmi OOS, musia opakovať len časti špecifické pre novú kvalifikáciu a osobne viesť vozidlo 5 hodín. Pri zrýchlenej základnej kvalifikácii musia uchádzači osobne viesť vozidlo 10 hodín a dve a pol hodiny v uvedenom poradí. Podľa oddielu 2 (bod 2.1) prílohy I môže každý vodič viesť vozidlo maximálne 8 hodín z požadovaných 20 hodín v špeciálnom teréne alebo na výkonnom trenažéri. Pri zrýchlenej základnej kvalifikácii môžu uchádzači viesť vozidlo maximálne štyri hodiny z požadovaných 10 hodín v špeciálnom teréne alebo na výkonnom trenažéri. Vo väčšine členských štátov uchádzači nemusia viesť vozidlo v špeciálnom teréne ani na trenažéri. Niektoré štáty to však umožňujú ako alternatívu. V krátkosti, v členských štátoch sa nevyskytli žiadne väčšie problémy pri uplatňovaní prílohy I. Rakúsko a Slovinsko hlásili niektoré prípady týkajúce sa potreby praktického výcviku alebo postačujúcej teoretickej výučby. Okrem toho stojí za povšimnutie názor Belgicka, že príloha I je viac orientovaná na vodičov vykonávajúcich medzinárodnú dopravu ako na vodičov jazdiacich na kratšie vzdialenosti. 3. Závery a odporúčania 3.1. Všeobecné hodnotenie uplatňovania smernice 2003/59/ES Prijatím smernice 2003/59/ES zákonodarca prispel k zabezpečeniu jednotnej úrovne výcviku profesionálnych vodičov v Európskej únii, aby sa tak všeobecne zvýšila bezpečnosť cestnej premávky. Podľa zistení hodnotenia existujú medzi členskými štátmi v uplatňovaní smernice 2003/59/ES viaceré rozdiely. Po prvé, smernica dáva členským štátom na výber, či základná kvalifikácia bude mať podobu kurzu a skúšky, alebo bude pozostávať iba zo skúšok. Aj štruktúra pravidelného výcviku môže byť rozdielna, pretože v niektorých členských štátoch sa výcvik absolvuje ako jeden kurz, zatiaľ čo v iných štátoch sa 35 hodín môže rozložiť na rôzny počet rokov. Po druhé, výcvikové programy a učebné metódy nie sú štandardizované: obsah kurzov je v jednotlivých členských štátoch rozdielny, rovnako ako spôsob poskytovania výcviku. V niektorých členských štátoch je napríklad popri tradičnom vyučovaní povolené používanie počítačových modulov. Okrem toho sú v jednotlivých členských štátoch odlišné požiadavky na inštruktorov a na priestory, v ktorých kurzy prebiehajú. Napokon, počet vodičov na jednu triedu, vozový park a dostupnosť výkonného trenažéra závisí od školiaceho strediska. Napriek tomu rovnocennosť systémov kvalifikácie a efektívnosť pri zabezpečovaní požadovanej kvalifikácie zaručujú vnútroštátne systémy výcviku, ktoré musia spĺňať požiadavky uvedené v prílohe I týkajúce sa minimálneho rozsahu vyučovaných oblastí a štruktúry skúšok. Sledovanie výcvikových stredísk zo strany vnútroštátnych orgánov taktiež významne prispieva k zabezpečeniu súladu výcviku s cieľmi smernice. 3.2. Základné prvky, ktoré treba zlepšiť, a odporúčania Na základe zistení, ktoré sa týkajú uplatňovania smernice, by bolo potrebné zlepšiť niekoľko konkrétnych vecí. Pokiaľ ide o výnimky uvedené v článku 2 smernice, skutočnosť, že viaceré členské štáty uplatňujú rozdielne výnimky, môže spôsobiť problémy v cezhraničnej doprave v EÚ. Hoci Komisia zatiaľ nemá poznatky o žiadnych takýchto prípadoch, vo všeobecnosti je potrebné, aby si profesionálni vodiči a podniky uvedomovali existenciu rozdielov medzi členskými štátmi, ktoré súvisia s uplatňovaním článku 2 smernice. Bolo by preto potrebné, aby Komisia v strednodobom horizonte vydala určité usmernenia s cieľom vyjasniť rozsah výnimiek podľa článku 2. Čo sa týka rozdielov medzi štátmi v stanovení časových plánov pravidelného výcviku, vzájomná výmena vnútroštátnych časových plánov by mala pomôcť prekonať akékoľvek problémy, s ktorými sa môžu stretnúť orgány presadzovania práva pri kontrole zahraničných vodičov. To sa dá zariadiť v rámci výboru zriadeného podľa článku 12. Keďže smernica sa nezaoberá touto otázkou, je dôležité udržiavať úzku spoluprácu medzi členskými štátmi, predovšetkým v rámci výboru pre výcvik profesionálnych vodičov. Komisia s ohľadom na túto situáciu zostavila zoznam existujúcich vnútroštátnych kontaktných miest s cieľom uľahčiť spoluprácu medzi členskými štátmi. Napokon do budúcnosti sa zdá užitočné úzko zapojiť sociálnych partnerov a pravidelne s nimi konzultovať. Príloha Vnútroštátne časové plány absolvovania pravidelného výcviku pre vodičov s nadobudnutými právami (konečné termíny účasti na prvom kurze) Rakúsko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Belgicko || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Bulharsko || Vodičské oprávnenie kat. D vydané: pred 31. 12. 1970: 31. 12. 2009 od 1. 1. 1971 do 31. 12. 1980: 31. 12. 2010 od 1. 1. 1981 do 31. 12. 1990: 31. 12. 2011 od 1. 1. 1991 do 31. 12. 2000: 31. 12. 2012 od 1. 1. 2001 do 10. 9. 2008: 10. 9. 2013 Vodičské oprávnenie kat. C vydané: pred 31. 12. 1970: 31. 12. 2010 od 1. 1. 1971 do 31. 12. 1980: 31. 12. 2011 od 1. 1. 1981 do 31. 12. 1990: 31. 12. 2012 od 1. 1. 1991 do 31. 12. 2000: 31. 12. 2013 od 1. 1. 2001 do 10. 9. 2009: 10. 9. 2014 Cyprus || Všetky: 26. 1. 2012 Česká republika || Všetky: 1. 8. 2011 Dánsko || Kat. D: Dátum narodenia Termíny 1, 2 alebo 3 30 . 6. 2009 4, 5 alebo 6 31. 12. 2009 7, 8 alebo 9 30. 6. 2010 10, 11 alebo 12 31. 12. 2010 13, 14 alebo 15 30. 6. 2011 16, 17 alebo 18 31. 12. 2011 19, 20 alebo 21 30. 6. 2012 22, 23 alebo 24 31. 12. 2012 25, 26 alebo 27 30. 6. 2013 28, 29, 30 alebo 31 31. 12. 2013 Kat. C: Dátum narodenia Termíny 1, 2 alebo 3 30. 6. 2010 4, 5 alebo 6 31. 12. 2010 7, 8 alebo 9 30. 6. 2011 10, 11 alebo 12 31. 12. 2011 13, 14 alebo 15 30. 6. 2012 16, 17 alebo 18 31. 12. 2012 19, 20 alebo 21 30. 6. 2013 22, 23 alebo 24 31. 12. 2013 25, 26 alebo 27 30. 6. 2014 28, 29, 30 alebo 31 31. 12. 2014 Estónsko || Všetky: 1. 9. 2011 Fínsko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Francúzsko || Kat. D: 10. 9. 2011 Kat. C: 10. 9. 2012 Nemecko || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Grécko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Maďarsko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Írsko || Kat. D: 10. 9. 2009 Kat. C: 10. 9. 2010 Taliansko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Lotyšsko || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Litva || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Luxembursko || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Malta || Kat. D: 9. 9. 2013 Kat. C: 9. 9. 2014 Holandsko || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Poľsko || Všetci: 12. 9. 2014 Portugalsko || Kat. D: vodiči, ktorí majú teraz: 30 rokov: do 10. 9. 2011 medzi 31 a 40 rokmi: do 10. 9. 2012 medzi 41 a 50 rokmi: do 10. 9. 2013 nad 50 rokov: do 10. 9. 2015 Kat. C: vodiči, ktorí majú teraz: 30 rokov: do 10. 9. 2012 medzi 31 a 40 rokmi: do 10. 9. 2013 medzi 41 a 50 rokmi: do 10. 9. 2014 nad 50 rokov: do 10. 9. 2016. Rumunsko || Systém zavedený od roku 2003 Slovinsko Slovensko || Kat. D: 1. 10. 2008 Kat. C: 1. 10. 2009 Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Španielsko || a) Vodičské oprávnenie kat. D končiace číslicou: 1 alebo 2: 10. 9. 2011 3 alebo 4: 10. 9. 2012 5 alebo 6: 10. 9. 2013 7 alebo 8: 10. 9. 2014 9 alebo 0: 10. 9. 2015 b) Vodičské oprávnenie kat. C končiace číslicou: 1 alebo 2: 10. 9. 2012 3 alebo 4: 10. 9. 2013 5 alebo 6: 10. 9. 2014 7 alebo 8: 10. 9. 2015 9 alebo 0: 10. 9. 2016 Švédsko || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Spojené kráľovstvo || Kat. D: 9. 9. 2013 Kat. C: 9. 9. 2014 Nórsko || Vodičské oprávnenie kat. D s lehotou skončenia platnosti od 10. 9. 2011 do 10. 9. 2015: dátum skončenia platnosti vodičského oprávnenia. Dátum skončenia platnosti vodičského oprávnenia kat. D: 2008: 2011 2009: 2012 2010: 2013 2011: 10.9.2011 od 11. 9. 2015: 2015 2016: 2014 2017: 2015 2018: 2014 Vodičské oprávnenie kat. C s lehotou skončenia platnosti od 10. 9. 2012 do 10. 9. 2016: dátum skončenia platnosti vodičského oprávnenia. Dátum skončenia platnosti vodičského oprávnenia kat. C: 2009: 2012 2010: 2013 2011: 2014 do 10. 9. 2012: 2012 od 11. 9. 2016: 2016 2017: 2015 2018: 2016 [1] Ú. v. EÚ L 226, 10.9.2003, s. 4 – 17, v znení zmien a doplnení. [2] Podľa posúdenia vplyvu „O opatreniach potrebných na zvýšenie účinnosti a efektívnosti systému tachografov“, SEC(2011) 948, GR pre mobilitu a dopravu. [3] Niektoré odhady, ktoré poskytli vnútroštátne orgány: 510 z 15 000 v Maďarsku, 100 – 200 z 11 000 v Poľsku, 190 z 3 042 v Portugalsku, 185 z 9 571 v Rumunsku, 24 z 9 638 na Slovensku, 23 z 10 136 v Spojenom kráľovstve, žiadny z 8 606 v Bulharsku, 3 zo 615 v Litve. [4] Podľa článku 2 sa smernica neuplatňuje na vodičov: a) vozidiel s maximálnou povolenou rýchlosťou do 45 km/h; b) vozidiel používaných ozbrojenými silami, civilnou obranou, protipožiarnou službou alebo orgánmi zodpovednými za udržiavanie verejného poriadku, alebo vozidiel, ktoré sú pod ich kontrolou; c) vozidiel, ktoré sa na účely technického vývoja, opravy alebo údržby podrobujú testom, alebo nových, alebo prestavaných vozidiel, ktoré ešte neboli uvedené do prevádzky; d) vozidiel používaných v prípadoch núdze alebo určených na plnenie záchranných úloh; e) vozidiel používaných vo vodičských kurzoch každou osobou, ktorá chce získať vodičské oprávnenie alebo OOS v zmysle článku 6 a článku 8 ods. 1; f) vozidiel používaných pri nepodnikateľskej preprave osôb alebo tovaru na súkromné účely; g) vozidiel prepravujúcich materiál alebo zariadenie, ktoré má použiť vodič v priebehu svojej práce za predpokladu, že vedenie vozidla nie je vodičovou hlavnou činnosťou. [5] Tieto informácie nepochádzajú z dotazníkov vrátených členskými štátmi, ale Komisii ich poskytli niektoré vnútroštátne orgány. [6] Ú. v. ES L 237, 24.8.1991, s. 1 – 24. [7] Dánsko, Írsko, Maďarsko, Nemecko, Rakúsko, Rumunsko. [8] Nórsko. [9] Fínsko, Švédsko. [10] Grécko, Lotyšsko, Taliansko. [11] Cyprus, Česká republika, Luxembursko, Poľsko. [12] Litva. [13] Slovinsko. [14] Tak sa to robí napríklad v Bulharsku. [15] To je prípad Švédska. [16] Okrem Luxemburska, kde základný výcvik hradí verejný sektor, v jednotlivých členských štátoch zabezpečujú určitú formu financovania výcviku vnútroštátne pracovné agentúry. [17] To je prípad Malty a Nórska. [18] Nórsko od uchádzačov vyžaduje, aby pred začiatkom programu základnej kvalifikácie dosiahli určitý stupeň pokroku v programe vodičského oprávnenia. [19] Dánsko, Nórsko, Francúzsko a Lotyšsko, v tomto poradí. [20] Luxembursko, Rumunsko a Francúzsko, v tomto poradí. [21] Dohoda bola dosiahnutá na zasadnutí výboru 27. mája 2009. Informačná správa, ktorú vydali útvary Komisie, bola potom rozposlaná všetkým členom výboru. [22] V Luxembursku rozhoduje minister dopravy individuálne o jednotlivých prípadoch, pričom berie do úvahy stanovisko príslušnej komisie na ministerstve pre udržateľný rozvoj a infraštruktúru. Na Malte orgány vykonávajú kontrolu a vymieňajú si údaje s príslušným orgánom členského štátu vodiča.