EURÓPSKA KOMISIA V Bruseli7. 12. 2022 COM(2022) 702 final 2022/0408(COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY, ktorou sa harmonizujú určité aspekty insolvenčného práva (Text s významom pre EHP) {SEC(2022) 434 final} - {SWD(2022) 395 final} - {SWD(2022) 396 final}



DÔVODOVÁ SPRÁVA 1.KONTEXT NÁVRHU •Dôvody a ciele návrhu Táto iniciatíva, ktorá bola oznámená v septembri 2020, je súčasťou priority Komisie dosiahnuť pokrok v súvislosti s úniou kapitálových trhov, kľúčovým projektom na ďalšiu finančnú a hospodársku integráciu v Európskej únii. Absencia harmonizovaných režimov platobnej neschopnosti bola dlho označovaná za jednu z kľúčových prekážok voľného pohybu kapitálu v EÚ a lepšej integrácie kapitálových trhov EÚ. Európsky parlament, Rada, Komisia a Európska centrálna banka (ECB) v roku 2015 spoločne označili insolvenčné právo za kľúčovú oblasť na dosiahnutie „skutočnej“ únie kapitálových trhov. Tento názor zastávajú aj medzinárodné inštitúcie, ako je Medzinárodný menový fond (MMF) a celý rad think-tankov. Medzinárodný menový fond v roku 2019 označil postupy pri platobnej neschopnosti ako jednu z „troch kľúčových prekážok lepšej integrácie kapitálových trhov v Európe“ popri transparentnosti a kvalite regulačných opatrení. ECB opakovane zdôraznila potrebu „riešiť hlavné nedostatky a rozdiely medzi rámcami platobnej neschopnosti […] nad rámec návrhu smernice o platobnej neschopnosti, reštrukturalizácii a druhej šanci“, pretože „efektívnejšie a harmonizovanejšie právne predpisy v oblasti platobnej neschopnosti [spolu s inými opatreniami] môžu zvýšiť istotu pre investorov, znížiť náklady a uľahčiť cezhraničné investície a zároveň zvýšiť príťažlivosť a dostupnosť rizikového kapitálu pre spoločnosti“. Pravidlá v oblasti platobnej neschopnosti sú fragmentované podľa jednotlivých štátov. Výsledkom je, že v jednotlivých členských štátoch vedú k rôznym výsledkom a líšia sa najmä stupňom efektívnosti, pokiaľ ide o čas potrebný na likvidáciu spoločnosti a uspokojovanie pohľadávok, ktoré možno nakoniec dosiahnuť. V niektorých členských štátoch to vedie k zdĺhavým insolvenčným konaniam a k nízkej priemernej hodnote uspokojených pohľadávok v prípadoch likvidácie. Rozdiely vo vnútroštátnych režimoch takisto vytvárajú právnu neistotu, pokiaľ ide o výsledky insolvenčných konaní, a vedú k vyšším nákladom na informácie a vzdelávanie pre cezhraničných veriteľov v porovnaní s tými, ktorí pôsobia len na vnútroštátnej úrovni. Výsledky insolvenčných konaní sa v jednotlivých členských štátoch výrazne líšia, pričom priemerný čas vymáhania sa pohybuje od 0,6 roka do 7 rokov a trovy súdneho konania sa pohybujú od 0 do viac ako 10 %. V roku 2018 priemerné zostatkové hodnoty podnikových úverov v EÚ predstavovali 40 % nesplatenej sumy v okamihu zlyhania a 34 % v prípade malých a stredných podnikov (MSP). Nízke hodnoty uspokojených pohľadávok, dlhé insolvenčné konania a vysoké náklady na konania nemajú vplyv len na efektívnosť likvidácie spoločnosti. Sú takisto prvoradým hľadiskom pre investorov alebo veriteľov pri určovaní úrovne rizikovej prirážky, ktorú pri investícii budú chcieť účtovať. Čím je režim platobnej neschopnosti menej efektívny, tým vyššie prirážky si budú investori účtovať za predpokladu, že všetko ostatné ostáva konštantné. Vysokoriziková prirážka zvyšuje náklady spoločnosti na kapitál a v prípade obzvlášť vysokého rizika odrádza investorov od poskytovania úverov. To zase obmedzuje výber financovania, ktoré má spoločnosť k dispozícii, a celkovo obmedzuje jej schopnosť získať dostupné financovanie na rozšírenie svojej činnosti. Cezhraničné poskytovanie úverov zahŕňalo desať až dvadsať percent zo 120 000 až 150 000 prípadov platobnej neschopnosti ročne v EÚ. Rozdielne režimy platobnej neschopnosti v rámci EÚ predstavujú osobitný problém pre cezhraničných investorov, ktorí musia pri posudzovaní investičnej príležitosti mimo svojho domovského členského štátu potenciálne zohľadňovať 27 rôznych režimov platobnej neschopnosti. Podmienky nie sú rovnaké, pričom podobné investície v členských štátoch s efektívnejšími režimami platobnej neschopnosti sa považujú za atraktívnejšie ako v členských štátoch s menej efektívnymi režimami platobnej neschopnosti, čím sa vytvára významná prekážka cezhraničného toku kapitálu a fungovania jednotného kapitálového trhu v EÚ. Je takisto pravdepodobné, že spoločnosti v členských štátoch s efektívnejšími rámcami platobnej neschopnosti získajú prístup k lacnejšiemu financovaniu, čo im v porovnaní so spoločnosťami z iných členských štátov poskytuje konkurenčnú výhodu. Rozdielne režimy platobnej neschopnosti v jednotlivých členských štátoch navyše odrádzajú investorov od zvažovania investícií v členských štátoch, ktorých právne systémy títo investori tak dobre nepoznajú. Týka sa to najmä tých investorov, ktorí nemajú zdroje na posúdenie 27 rôznych režimov platobnej neschopnosti. Tým sa znižuje celkový potenciál cezhraničných investícií v EÚ, pričom sa obmedzuje hĺbka a šírka kapitálových trhov EÚ a narúša celkový úspech projektu únie kapitálových trhov. Prebiehajúca energetická kríza a obmedzený fiškálny priestor pre verejné dotácie môžu v budúcnosti viesť k zvýšenému zániku podnikov. Viac spoločností sa môže dostať do situácie, keď ich dlhové zaťaženie prestane byť udržateľné. Najnovší hospodársky vývoj okrem toho ukazuje, že hospodárstvo EÚ je stále zraniteľné voči značným hospodárskym otrasom a ťažkostiam. V prípade hospodárskych otrasov a ťažkostí by efektívnejšie a lepšie zosúladené pravidlá v oblasti platobnej neschopnosti v EÚ zvýšili absorpčnú kapacitu takýchto otrasov. Pomohli by takisto obmedziť negatívny vplyv (a náklady pre investorov) neriadených operácií súvisiacich s likvidáciou. V základnom scenári budú prípady platobnej neschopnosti naďalej predstavovať výzvu pre kapacitu súdnych systémov, ale nerealizujú sa žiadne riešenia na odstránenie problému dlhých a neefektívnych konaní, nižších hodnôt uspokojených pohľadávok a v konečnom dôsledku aj nižšej miery poskytovania úverov a štrukturálnych úprav v hospodárstve. Absencia väčšej konvergencie v režimoch platobnej neschopnosti bude znamenať, že úroveň cezhraničných investícií a cezhraničných obchodných vzťahov nenaplní svoj potenciál. Na podstatné zníženie roztrieštenosti režimov platobnej neschopnosti je potrebné prijať opatrenia na úrovni EÚ. Tým sa podporí zbližovanie cielených prvkov pravidiel členských štátov v oblasti platobnej neschopnosti a vytvoria sa spoločné normy vo všetkých členských štátoch, čím sa uľahčia cezhraničné investície. Opatreniami na úrovni EÚ sa zabezpečia rovnaké podmienky a zabráni sa narušeniu cezhraničných investičných rozhodnutí v dôsledku nedostatku informácií o režimoch platobnej neschopnosti a rozdielov v tvorbe režimov platobnej neschopnosti. Prispejú aj k uľahčeniu cezhraničných investícií a hospodárskej súťaže, ako aj k ochrane riadneho fungovania jednotného trhu. Keďže rozdiely v režimoch platobnej neschopnosti sú kľúčovou prekážkou cezhraničných investícií, odstránenie tejto prekážky je pre vytvorenie jednotného kapitálového trhu v EÚ rozhodujúce. •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky Tento návrh je plne v súlade s ostatnými právnymi predpismi EÚ v tejto oblasti politiky, najmä so smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1023 a nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/848, keďže sa zaoberá problémami, ktoré iné existujúce právne predpisy neriešia. Týmto opatrením EÚ sa preto rieši skutočná legislatívna medzera. Smernica (EÚ) 2019/1023 je nástrojom cielenej harmonizácie, ktorý sa zameriava na dva osobitné druhy konaní: predinsolvenčné konania; a oddlžovacie konania pre neúspešných podnikateľov. Obidva druhy konaní boli nové a vo vnútroštátnych rámcoch platobnej neschopnosti väčšiny členských štátov chýbali. Konania preventívnej reštrukturalizácie [hlava II smernice (EÚ) 2019/1023] sú schémy, ktoré sú k dispozícii dlžníkom vo finančných ťažkostiach pred tým, ako sa dostanú do platobnej neschopnosti, t. j. keď existuje len hrozba platobnej neschopnosti. Vychádzajú zo skutočnosti, že pravdepodobnosť záchrany podnikov v ťažkostiach je oveľa väčšia, ak majú k dispozícii nástroje na reštrukturalizáciu svojich dlhov vo veľmi skorom štádiu, a to skôr, ako sa definitívne dostanú do platobnej neschopnosti. Minimálne harmonizačné normy smernice (EÚ) 2019/1023 o rámcoch preventívnej reštrukturalizácie sa uplatňujú len na podniky, ktoré ešte nie sú v platobnej neschopnosti, a ich cieľom je zabrániť insolvenčným konaniam v prípade podnikov, ktorých životaschopnosť ešte možno obnoviť. Nezaoberajú sa situáciou, keď sa podnik dostane do platobnej neschopnosti a musí sa podrobiť insolvenčnému konaniu. Podobne v rámci minimálnych noriem týkajúcich sa druhej šance pre neúspešných podnikateľov [hlava III smernice (EÚ) 2019/1023] sa nerieši spôsob, akým sa vedú insolvenčné konania. Namiesto toho sa týkajú oddlženia podnikateľov insolventných v dôsledku platobnej neschopnosti a mohli by sa opísať ako regulácia účinkov po platobnej neschopnosti, čím sa však neharmonizuje samotné insolvenčné právo. Nariadenie (EÚ) 2015/848 bolo prijaté na právnom základe pre justičnú spoluprácu v občianskych a obchodných veciach (článok 81 ZFEÚ). Nariadením (EÚ) 2015/848 sa zaviedli jednotné pravidlá v oblasti medzinárodnej súdnej právomoci a rozhodného práva, ktoré pri cezhraničných insolvenčných konaniach určovali, v ktorom členskom štáte sa má insolvenčné konanie začať a ktoré právo sa má uplatňovať. Súčasne existovali jednotné pravidlá, ktoré zabezpečovali, aby sa rozhodnutia vydané súdmi príslušnými na konanie o predmetných veciach uznávali a v prípade potreby vykonávali na území všetkých členských štátov. Nariadenie (EÚ) 2015/848 nemá žiadny vplyv na obsah vnútroštátneho insolvenčného práva. Určuje rozhodné právo, ale nestanovujú sa ním žiadne vlastnosti ani minimálne normy tohto rozhodného práva. Preto nerieši rozdiely v právnych predpisoch členských štátov v oblasti platobnej neschopnosti (a z toho vyplývajúce problémy a náklady). •Súlad s ostatnými politikami Únie Tento návrh je plne v súlade s prioritou Komisie, ktorou je dosiahnuť pokrok v súvislosti s úniou kapitálových trhov, a najmä s opatrením 11 akčného plánu Komisie na vybudovanie únie kapitálových trhov a následným oznámením Komisie o únii kapitálových trhov. Komisia v akčnom pláne na vybudovanie únie kapitálových trhov z roku 2020 oznámila, že vytvorí legislatívnu alebo nelegislatívnu iniciatívu na minimálnu harmonizáciu alebo vyššiu konvergenciu v cielených oblastiach právnych predpisov o nebankovej platobnej neschopnosti s cieľom zvýšiť predvídateľnosť výsledkov insolvenčných konaní. Predsedníčka von der Leyenová 15. septembra 2021 vo svojom vyhlásení o zámere adresovanom Parlamentu a predsedníctvu Rady oznámila iniciatívu na harmonizáciu určitých aspektov hmotného práva v oblasti insolvenčného konania, ktorá bola zahrnutá do pracovného programu Komisie na rok 2022. Komisia v oznámení o únii kapitálových trhov, ktoré bolo uverejnené v novembri 2021, oznámila pripravovanú smernicu, prípadne doplnenú odporúčaním Komisie, a to v oblasti platobnej neschopnosti podnikov. Návrh je takisto plne v súlade s cielenými odporúčaniami pre jednotlivé krajiny v súvislosti s európskym semestrom zameranými na zlepšenie efektívnosti a rýchlosti vnútroštátnych režimov platobnej neschopnosti, ktoré v niektorých členských štátoch viedli k reformám insolvenčného konania.

Návrh je takisto v súlade so smernicou Rady 2001/23/ES, pretože nekoliduje so zásadou, že zamestnanci si nezachovávajú svoje práva, keď sa prevod uskutočňuje v rámci insolvenčného konania. V článku 5 ods. 1 smernice 2001/23/ES sa konkrétne uvádza, že pokiaľ členské štáty nestanovia inak, články 3 a 4 o zachovaní práv zamestnancov v prípade prevodu vlastníctva spoločnosti neplatia, ak je prevádzateľ subjektom konkurzného konania alebo iného podobného konania riešiaceho platobnú neschopnosť, ktoré bolo ustanovené v súvislosti s likvidáciou majetku prevádzateľa a ktoré je pod dozorom príslušného orgánu verejnej moci. Návrh je pri regulácii „postupov pre-pack“ plne v súlade s týmto ustanovením. V súlade s rozsudkom Súdneho dvora Európskej únie vo veci Heiploeg sa v tomto návrhu vysvetľuje najmä to, že fáza likvidácie postupu pre-pack sa musí považovať za konkurzné alebo insolvenčné konanie ustanovené v súvislosti s likvidáciou majetku prevádzateľa pod dohľadom príslušného orgánu verejnej moci na účely článku 5 ods. 1 smernice 2001/23/ES. Návrh je takisto v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/35/ES, ktorej cieľom je obmedziť nahromadenie environmentálnej zodpovednosti a zabezpečiť dodržiavanie zásady „znečisťovateľ platí“. Smernicou 2004/35/ES sa členským štátom ukladá povinnosť prijať opatrenia na podporu vytvorenia nástrojov a trhov finančného zabezpečenia príslušnými ekonomickými a finančnými prevádzkovateľmi, vrátane finančných mechanizmov pre prípad platobnej neschopnosti, s cieľom umožniť prevádzkovateľom, aby využívali finančné záruky na krytie svojich zodpovedností vyplývajúcich zo smernice 2004/35/ES. Cieľom týchto mechanizmov je zabezpečiť, aby sa pohľadávky plnili aj v prípadoch, keď sa dlžník dostane do platobnej neschopnosti. Návrh nekoliduje s týmito opatreniami podľa smernice 2004/35/ES. Naopak, efektívnejší rámec platobnej neschopnosti by podporil rýchlejšie a účinnejšie vymáhanie hodnoty aktív vo všeobecnosti, a tým by uľahčil kompenzáciu environmentálnych pohľadávok voči spoločnosti v platobnej neschopnosti aj bez použitia nástrojov finančného zabezpečenia, a to plne v súlade s cieľmi smernice 2004/35/ES. A napokon, tento návrh pomôže väčšiemu počtu podnikateľov využiť oddlženie, keďže insolvenčné konania voči mikropodnikom sa budú začínať jednoduchšie a vykonávať efektívnejšie. Je to v súlade s cieľom balíka pomoci pre MSP, ktorý predsedníčka von der Leyenová oznámila v septembri 2022 vo svojej správe o stave Únie. 2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právny základ Návrh vychádza z článku 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), ktorý umožňuje prijímať opatrenia na aproximáciu vnútroštátnych ustanovení, ktorých cieľom je vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu. Právne predpisy v oblasti platobnej neschopnosti zabezpečujú riadnu likvidáciu spoločností, ktoré majú finančné a hospodárske ťažkosti. Považujú sa za jeden z kľúčových faktorov pri určovaní nákladov na finančné investície, pretože umožňujú stanoviť konečnú zostatkovú hodnotu investícií do spoločností v platobnej neschopnosti. Veľké rozdiely v efektívnosti vnútroštátnych insolvenčných konaní vytvárajú prekážky voľného pohybu kapitálu a riadneho fungovania vnútorného trhu tým, že znižujú atraktívnosť cezhraničných investícií v dôsledku obmedzenej predvídateľnosti výsledkov insolvenčných konaní v prípade podnikov v jednotlivých členských štátoch a z toho vyplývajúcich vyšších nákladov cezhraničných investorov na zisťovanie informácií. Okrem toho tieto rozdiely vedú k veľkým rozdielom v zostatkovej hodnote investícií v spoločnostiach v platobnej neschopnosti v rámci EÚ. V Únii teda nie sú rovnaké podmienky, pričom podobné investície v členských štátoch s efektívnejšími právnymi predpismi v oblasti platobnej neschopnosti sa považujú za atraktívnejšie, ako v členských štátoch s menej efektívnymi právnymi predpismi v oblasti platobnej neschopnosti. Spoločnosti z členských štátov s efektívnejšími právnymi predpismi v oblasti platobnej neschopnosti môžu využívať výhody vyplývajúce z nižších kapitálových nákladov ako spoločnosti z iných členských štátov, a teda vo všeobecnosti môžu mať prospech z ľahšieho prístupu ku kapitálu. Cieľom návrhu je znížiť rozdiely vo vnútroštátnych právnych predpisoch v oblasti platobnej neschopnosti, a teda riešiť otázku menej efektívnych právnych predpisov v oblasti platobnej neschopnosti v niektorých členských štátoch, zvýšiť predvídateľnosť insolvenčných konaní vo všeobecnosti a znížiť prekážky voľného pohybu kapitálu. Harmonizáciou cielených aspektov právnych predpisov v oblasti platobnej neschopnosti sa návrh zameriava najmä na zníženie nákladov cezhraničných investorov na informácie a vzdelávanie. Jednotnejšie právne predpisy v oblasti platobnej neschopnosti by tak mali rozšíriť výber financovania dostupného spoločnostiam v celej Únii. Tento návrh nevychádza z článku 81 ZFEÚ, keďže sa nezaoberá výlučne situáciami, ktoré majú cezhraničné dôsledky. Zatiaľ čo hlavným cieľom návrhu je odstrániť najmä prekážky cezhraničných investícií, návrh sa usiluje o aproximáciu vnútroštátnych ustanovení, ktoré by sa bez rozdielu vzťahovali na spoločnosti aj podnikateľov pôsobiacich v jednom a vo viacerých členských štátoch. Návrh by sa preto zaoberal aj situáciami bez akéhokoľvek cezhraničného rozmeru a použitie článku 81 ako právneho základu by nebolo odôvodnené. •Subsidiarita (v prípade inej ako výlučnej právomoci) Prekážky vyplývajúce zo značne odlišných vnútroštátnych režimov platobnej neschopnosti bránia realizácii jednotného trhu v EÚ vo všeobecnosti a konkrétne vytvoreniu únie kapitálových trhov, a preto sú dôvodom na to, aby vznikol jednotnejší regulačný rámec EÚ pre platobnú neschopnosť. Rôzne východiská, právne tradície a politické preferencie členských štátov však znamenajú, že reformy v tejto oblasti na vnútroštátnej úrovni pravdepodobne nepovedú k úplnej konvergencii systémov platobnej neschopnosti, a tým k zlepšeniu ich celkovej efektívnosti. Harmonizácia vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti platobnej neschopnosti môže viesť k homogénnejšiemu fungovaniu kapitálových trhov EÚ, k zníženiu fragmentácie trhu a k zabezpečeniu lepšieho prístupu k financovaniu podnikov. Opatrenia na úrovni EÚ sú vhodnejšie na to, aby výrazne znížili fragmentáciu vnútroštátnych režimov platobnej neschopnosti a zabezpečili zbližovanie cielených prvkov pravidiel členských štátov v oblasti platobnej neschopnosti v rozsahu, ktorý by uľahčil cezhraničné investície vo všetkých členských štátoch. Opatreniami na úrovni EÚ sa takisto zabezpečia rovnaké podmienky a zníži sa riziko narušenia cezhraničných investičných rozhodnutí v dôsledku skutočných rozdielov v režimoch platobnej neschopnosti a nedostatku informácií o týchto rozdieloch. •Proporcionalita Cieľom tohto návrhu je prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu a odstrániť prekážky výkonu základných slobôd, ako je voľný pohyb kapitálu a sloboda usadiť sa, ktoré vyplývajú z rozdielov medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi a postupmi v oblasti platobnej neschopnosti podnikov. Na dosiahnutie tohto cieľa sa v tomto návrhu stanovujú len minimálne požiadavky na harmonizáciu a len v cielených oblastiach hmotného insolvenčného práva, ktoré budú mať pravdepodobne najvýznamnejší vplyv na efektivitu a dĺžku týchto konaní. Týmto návrhom sa členským štátom ponecháva dostatočná flexibilita na prijatie opatrení v oblastiach mimo jeho rozsahu pôsobnosti, ako aj na stanovenie dodatočných opatrení v oblastiach, ktoré sú harmonizované, za predpokladu, že tieto opatrenia sú v súlade s cieľom tohto návrhu. V súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Zmluvy o Európskej únii preto tento návrh neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie jeho cieľov. •Výber nástroja V článku 114 ZFEÚ sa umožňuje prijímanie aktov v podobe nariadenia alebo smernice. Integráciu vnútorného trhu EÚ v oblasti právnych predpisov týkajúcich sa platobnej neschopnosti možno najlepšie dosiahnuť aproximáciou právnych predpisov pomocou harmonizácie prostredníctvom smernice, keďže v smernici sa rešpektujú rôzne právne kultúry a právne systémy členských štátov v oblasti právnych predpisov týkajúcich sa platobnej neschopnosti a poskytuje sa dostatočná flexibilita v procese transpozície na vykonávanie spoločných minimálnych noriem spôsobom zlučiteľným s týmito rôznymi systémami. Odporúčaním by nebolo možné dosiahnuť požadovanú aproximáciu v tejto oblasti politiky, v ktorej sa zistili veľké rozdiely zakotvené v záväzných právnych predpisoch členských štátov. Zároveň aproximácia prostredníctvom nariadenia by členským štátom neponechala dostatočnú flexibilitu na prispôsobenie sa miestnym podmienkam a na zachovanie súladu procesných pravidiel v oblasti platobnej neschopnosti so širším vnútroštátnym právnym poriadkom. 3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

•Hodnotenia ex post/kontroly vhodnosti existujúcich právnych predpisov Neuplatňuje sa •Konzultácie so zainteresovanými stranami Komisia počas celého procesu prípravy tohto návrhu viedla konzultácie so zainteresovanými stranami. Okrem iných iniciatív Komisia najmä: i) uskutočnila špecializovanú otvorenú verejnú konzultáciu (18. decembra 2020 – 16. apríla 2021); ii) konzultovala s verejnosťou o úvodnom posúdení vplyvu (11. novembra 2020 – 9. decembra 2020); iii) 22. marca 2022 a [25.] októbra 2022 usporiadala špecializované stretnutia s odborníkmi z členských štátov; iv) 8. marca 2022 usporiadala špecializované stretnutie so zainteresovanými stranami. V rámci verejnej konzultácie online bolo predložených 129 príspevkov zo 17 členských štátov a Spojeného kráľovstva. Jedna tretina odpovedí bola poskytnutá v mene správcov a odborníkov zaoberajúcich sa platobnou neschopnosťou (do tejto kategórie patria správcovia, ako aj právnici). Približne 20 % odpovedí predložili zainteresované strany vo finančnom sektore, približne 12 % zainteresované strany z podnikateľského a obchodného sektora, 7 % zo sociálnych a hospodárskych záujmových organizácií a 5,5 % spomedzi sudcov. Okrem toho bolo prijatých desať odpovedí (7,75 %) od orgánov verejnej moci ôsmich členských štátov, pričom sedem z týchto odpovedí pochádzalo z úrovne ústrednej štátnej správy. Zainteresované strany uviedli, že problémy vnútorného trhu spôsobené rozdielmi v rámcoch platobnej neschopnosti členských štátov sú vážne a že rozdiely vo vnútroštátnych rámcoch platobnej neschopnosti odrádzajú od cezhraničných investícií a poskytovania úverov. Podľa zainteresovaných strán tieto rozdiely ovplyvňujú fungovanie vnútorného trhu, najmä pokiaľ ide o: 1) odporovacie žaloby; 2) vyhľadávanie a vymáhanie majetku patriaceho do konkurznej podstaty; 3) povinnosti a zodpovednosť štatutárnych orgánov pri hrozbe platobnej neschopnosti a 4) spôsob začatia insolvenčného konania. Prevažná väčšina zainteresovaných strán preto podporila opatrenia EÚ na zlepšenie konvergencie v tejto oblasti politiky, a to buď vo forme cielených právnych predpisov (37,21 %), ako odporúčania (23,26 %), alebo ako kombináciu oboch (27,13 %). Komisia takisto zorganizovala špecializované stretnutie so skupinou vybraných zainteresovaných strán. Medzi pozvanými boli zástupcovia finančného sektora, ako aj podnikateľského a obchodného sektora, zástupcovia zamestnancov, spotrebiteľov, správcov a odborníkov zaoberajúcich sa insolvenčným konaním, ako aj zástupcovia akademickej obce a členov think-tankov. Zainteresované strany sa na stretnutí aktívne zúčastnili tým, že predložili správy o praktických ťažkostiach vyplývajúcich z fragmentácie vnútroštátnych rámcov platobnej neschopnosti a rôznych úrovní kvality. Vyjadrili takisto podporu väčšej konvergencii právneho prostredia týkajúceho sa insolvenčných konaní v EÚ. Prípravu iniciatívy podporila skupina odborníkov na právne predpisy v oblasti reštrukturalizácie a platobnej neschopnosti. Túto expertnú skupinu pôvodne zriadila Komisia s cieľom pripraviť návrh vedúci k smernici (EÚ) 2019/1023. Skupina sa potom rozšírila, pričom bolo vymenovaných desať jednotlivých odborníkov, aby zastupovali spoločný záujem v konkrétnej oblasti politiky (zastúpenými záujmovými skupinami boli finanční veritelia, obchodní veritelia, veritelia spotrebiteľských úverov, zamestnanci, ktorí sú veriteľmi zamestnávateľa, platobne neschopní alebo predlžení dlžníci). V rámci práce na príprave návrhu si Komisia vyžiadala dve externé štúdie, ktoré sa zaoberali osobitnými oblasťami platobnej neschopnosti. Obidve štúdie boli zadané konzorciu pozostávajúcemu zo spoločností Tipik a Spark Legal Network. Prvá štúdia, v ktorej sa posudzujú nečestné praktiky spočívajúce v taktizovaní pri výbere súdu v insolvenčnom konaní po zmenách nariadenia (EÚ) 2015/848 v roku 2015, sa takisto zaoberá otázkou, do akej miery rozdiely medzi vnútroštátnymi rámcami platobnej neschopnosti pôsobia ako stimul pre nečestné taktizovanie pri výbere súdu zo strany zainteresovaných strán. Druhá štúdia sa zaoberá analýzou otázky vyhľadávania a vymáhania majetku v insolvenčnom konaní. Obidve štúdie zahŕňajú empirickú analýzu, v prípade ktorej sa zber údajov dodávateľom uskutočnil prostredníctvom verejných online prieskumov a štruktúrovaných rozhovorov s radom zainteresovaných strán zo všetkých členských štátov. Komisia okrem toho vypracovala špecializovanú štúdiu, ktorú zadala spoločnosti Deloitte/Grimaldi, o vplyve cielených opatrení pri insolvenčnom konaní v prípade podnikov na uspokojovanie pohľadávok a efektívnosť insolvenčných konaní. Tieto tri štúdie sú uvedené na webovom sídle Komisie. Komisia počas prípravy návrhu takisto opakovane viedla konzultácie s členskými štátmi. O tejto iniciatíve sa niekoľkokrát diskutovalo na úrovni ministrov financií členských štátov, ktorí vyjadrili tejto iniciatíve podporu. Rada vo svojich záveroch (ECOFIN) z 3. decembra 2020 o akčnom pláne pre úniu kapitálových trhov vyzvala Komisiu, aby túto iniciatívu uskutočnila. Tieto závery sa potvrdili vo vyhlásení zo samitu eurozóny z 11. decembra 2020. Ministri z oblasti, ktorá je súčasťou Euroskupiny, v apríli 2021 dospeli k záveru, že vnútroštátne reformy režimov platobnej neschopnosti by mali napredovať v súlade s paralelnými činnosťami inštitúcií EÚ, ktoré sa uskutočnili v rámci akčného plánu na vybudovanie únie kapitálových trhov. Vo vyhlásení zo samitu eurozóny z 25. júna 2021 sa potvrdilo, že „je potrebné identifikovať a riešiť štrukturálne výzvy vo vzťahu k integrácii a rozvoju kapitálových trhov, najmä v cieľových oblastiach právnych predpisov o platobnej neschopnosti podnikov“. Podobne aj Európsky parlament vyjadril podporu efektívnejším a harmonizovanejším režimom platobnej neschopnosti a vyzval Komisiu, aby prijala pevnejší záväzok dosiahnuť skutočný pokrok v tejto oblasti, ktorá podľa Parlamentu stále predstavuje hlavnú prekážku v skutočnej integrácii kapitálových trhov EÚ. Zároveň vzhľadom na úzku väzbu medzi právnymi predpismi v oblasti platobnej neschopnosti a inými oblasťami vnútroštátneho práva (ako je majetkové právo a pracovné právo) a na rozdiely v hlavných politických cieľoch insolvenčného práva niektoré členské štáty vyjadrili výhrady k záväzným právnym predpisom, ktorými sa harmonizuje insolvenčné právo, a to aj v liste zaslanom Komisii 1. apríla 2021. Komisia 22. marca 2022 usporiadala špecializovaný seminár s vládnymi expertmi z členských štátov. Členské štáty zdôraznili potrebu dôkladnej a podrobnej analýzy problémov zainteresovaných strán, ktorých sa tieto problémy týkajú, ako aj význam jasnej diagnózy rozsahu týchto problémov a ich skutočného vplyvu na vnútorný trh. Rovnako pokiaľ ide o povahu akýchkoľvek budúcich opatrení na úrovni EÚ, niektoré členské štáty vyjadrili názor, že je potrebný opatrný prístup, a navrhli, aby sa opatrenia zamerali na zvýšenie efektívnosti insolvenčných konaní. Komisia 25. októbra 2022 usporiadala druhý seminár s vládnymi expertmi z členských štátov s cieľom informovať ich o možnostiach politiky zahrnutých v posúdení vplyvu a o súčasnom stave prípravy návrhu. •Získavanie a využívanie expertízy Posúdenie vplyvu priložené k tomuto návrhu vychádza z údajov sekundárneho výskumu, a najmä z týchto štúdií a odborných znalostí: · Deloitte/Grimaldi (2022), Study to support the preparation of an impact assessment on a potential EU initiative increasing convergence of national insolvency laws (Štúdia na podporu vypracovania posúdenia vplyvu potenciálnej iniciatívy EÚ na zvýšenie konvergencie vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti platobnej neschopnosti), návrh záverečnej správy, GR JUST, marec 2022.

· Spark, Tipik, Study on the issue of abusive forum shopping in insolvency proceedings (Štúdia o problematike nečestných praktík spočívajúcich v taktizovaní pri výbere súdu v insolvenčnom konaní), GR JUST, február 2022 (konkrétna zmluva č. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0160). · Spark, Tipik, Study on tracing and recovery of debtor’s assets by insolvency practitioners (Štúdia o vyhľadávaní a vymáhaní majetku dlžníka správcami) GR JUST, marec 2022 (konkrétna zmluva č. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0172). Získaný materiál použitý na vypracovanie posúdenia vplyvu bol vo všeobecnosti faktický alebo pochádzal z dôveryhodných a uznávaných zdrojov, ktoré predstavujú referenčné hodnoty a referenčné body uvedenej témy. Informácie prijaté od zainteresovaných strán počas konzultačných činností sa vo všeobecnosti, ak neboli faktickej povahy, považovali za názory. •Posúdenie vplyvu V posúdení vplyvu sa analyzovali tri kľúčové aspekty insolvenčného práva: i) vymáhanie majetku patriaceho do likvidovanej konkurznej podstaty; ii) efektívnosť konaní a iii) predvídateľné a spravodlivé rozdelenie hodnoty výťažku medzi veriteľov. Tieto tri aspekty sa týkajú najmä otázok súvisiacich s odporovacími žalobami, vyhľadávaním majetku, povinnosťami a zodpovednosťami štatutárnych orgánov, predajom spoločnosti ako podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti „postupom pre-pack“, so spúšťacím mechanizmom platobnej neschopnosti, s osobitným režimom platobnej neschopnosti pre mikropodniky a malé podniky, ako aj s poradím pohľadávok a výbormi veriteľov. Možnosti sa určili na základe informácií od skupiny expertov na právne predpisy v oblasti reštrukturalizácie a platobnej neschopnosti, špecializovanej štúdie a výmen so zainteresovanými stranami. Analyzovali sa so zreteľom na tri ciele, a to či: i) umožnia vyššiu hodnotu uspokojených pohľadávok; ii) povedú ku skráteniu insolvenčného konania a iii) či znížia právnu neistotu a náklady na informácie, najmä pre cezhraničných investorov. Návrh a revidované posúdenie vplyvu sa zaoberajú pripomienkami, ktoré predložil výbor pre kontrolu regulácie, ktorý vo svojom prvom stanovisku z 24. júna 2022 dospel k záveru, že pred ďalším pokračovaním v tejto iniciatíve treba upraviť posúdenie vplyvu. Zhromaždili sa ďalšie dôkazy o tom, ako súčasné insolvenčné konania negatívne ovplyvňujú cezhraničné investície na jednotnom trhu a ako to možno porovnať s inými faktormi. Do základného textu a prílohy 5 boli doplnené ďalšie informácie o rozdieloch medzi jednotlivými krajinami, pokiaľ ide o pravidlá v oblasti platobnej neschopnosti. Rozdiely medzi smernicou (EÚ) 2019/1023, nariadením (EÚ) 2015/848 a týmto návrhom boli podrobnejšie vysvetlené. Vykonala sa ďalšia analýza vplyvu rôznych opatrení na súdnu právomoc a na to, ako zainteresované strany vnímali rôzne opatrenia. Kompromisy medzi možnosťami politiky boli jasnejšie formulované a názory zainteresovaných strán boli uvedené podrobnejšie. Výbor pre kontrolu regulácie preskúmal revidované posúdenie vplyvu a 10. októbra 2022 vydal druhé kladné stanovisko bez výhrad. Výbor konštatoval, že posúdenie vplyvu sa výrazne zlepšilo, a predložil len málo návrhov na ďalšie zlepšenie. Tento návrh má mierne pozitívny vplyv na digitalizáciu, a to najmä vďaka vyššiemu stupňu automatizácie procesov v zjednodušenom likvidačnom konaní v prípade mikropodnikov a vďaka využívaniu digitálneho portálu (Európskeho portálu elektronickej justície) na poskytovanie ľahko použiteľných informácií o kľúčových prvkoch režimov platobnej neschopnosti a poradí pohľadávok. •Regulačná vhodnosť a zjednodušenie Vďaka zvýšeniu efektívnosti insolvenčného konania sa skráti dĺžka insolvenčného konania a zvýši hodnota uspokojených pohľadávok v prípadoch platobnej neschopnosti, čo sa premietne do nižších nákladov na likvidáciu spoločností a vyššej miery uspokojenia pohľadávok veriteľov a investorov. Cieľom tohto návrhu je aj zlepšenie podnikateľského prostredia pre MSP. Zvýšením očakávanej miery uspokojenia pohľadávok veriteľov a investorov, ktorí čelia MSP a iným spoločnostiam, sa návrh snaží znížiť vnímané riziko investovania do MSP, čo by sa malo odraziť v nižších nákladoch na financovanie pre MSP, pričom ostatné podmienky ostávajú nezmenené. Návrh zatiaľ MSP, ktoré sú ekonomicky aktívne, neukladá povinnosti ani neznamená náklady na dodržiavanie predpisov a zjednodušuje postupy pre tie MSP, ktorým hrozí platobná neschopnosť. Týmto návrhom sa takisto zavádza osobitný postup na uľahčenie a urýchlenie likvidácie mikropodnikov, ktorý týmto mikropodnikom umožní nákladovo efektívnejšie insolvenčné konanie. Tieto opatrenia podporujú aj riadnu likvidáciu mikropodnikov „bez aktív“, čím sa rieši problém, že niektoré členské štáty odmietajú prístup k insolvenčnému konaniu, ak je predpokladaná hodnota uspokojených pohľadávok nižšia ako trovy súdneho konania. Týmto návrhom sa všetkým mikropodnikom poskytuje možnosť začať konanie s cieľom riešiť ich finančné ťažkosti, čím sa zabezpečuje, aby zakladajúci podnikatelia mohli využiť oddlženie a začať nanovo v súlade s ustanoveniami smernice (EÚ) 2019/1023. •Základné práva V tomto návrhu sa rešpektujú základné práva a slobody zakotvené v Charte základných práv Európskej únie a musí sa uplatňovať v súlade s nimi. V tomto návrhu sa rešpektujú najmä práva a slobody zakotvené v článku 7 (rešpektovanie súkromného a rodinného života), článku 8 (ochrana osobných údajov), článku 15 (slobodná voľba povolania a právo na prácu), článku 16 (sloboda podnikania), článku 17 (vlastnícke právo), článku 27 (právo pracovníkov na informácie a konzultácie) a článku 47 ods. 2 (právo na spravodlivý proces). V návrhu sa určeným súdom poskytne prístup k vnútroštátnym registrom bankových účtov a k elektronickým systémom vyhľadávania údajov, ako aj k prepojenému systému centralizovaných registrov bankových účtov, k jednotnému prístupovému bodu k registrom bankových účtov. V návrhu sa správcom poskytne aj prístup k registru konečných užívateľov výhod zriadenému v členskom štáte, v ktorom sa začalo konanie, ako aj k systému prepojenia registrov konečných užívateľov výhod (BORIS). Vnútroštátne registre bankových účtov a elektronické systémy vyhľadávania údajov, ako aj registre konečných užívateľov výhod centralizujú osobné údaje. Rozšírenie prístupu k týmto registrom a systémom a k jednotným európskym miestam prístupu bude mať preto vplyv na základné práva dotknutých osôb, najmä na právo na súkromie a právo na ochranu osobných údajov. Každé z toho vyplývajúce obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných chartou musí byť v súlade s požiadavkami stanovenými v charte, najmä v článku 52 ods. 1. Obmedzenie je stanovené zákonom a je odôvodnené potrebou účinne posilniť vysledovateľnosť aktív v súvislosti s prebiehajúcim insolvenčným konaním, a to aj v cezhraničnom prostredí, s cieľom maximalizovať hodnotu uspokojených pohľadávok veriteľov od spoločnosti v platobnej neschopnosti. Navyše je dodržaná podstata dotknutých práv a slobôd a obmedzenia sú primerané sledovanému cieľu. Vplyv bude relatívne obmedzený, keďže prístupné údaje s možnosťou vyhľadávania sa týkajú len dátového súboru stanoveného v tomto návrhu, ako aj v nástrojoch EÚ, ktorými sa tieto systémy zriaďujú, ktorý je nevyhnutne potrebný na vyhľadanie majetku patriaceho do konkurznej podstaty. Týmto návrhom sa zabezpečuje, že sa pri spracúvaní týchto údajov budú dodržiavať platné pravidlá EÚ v oblasti ochrany údajov. Na spracúvanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Únie na účely tohto návrhu sa vzťahuje nariadenie (EÚ) 2018/1725. V návrhu sa konkrétne stanovujú účely spracúvania osobných údajov a členským štátom sa ukladá povinnosť, aby určili insolvenčné súdy oprávnené požadovať informácie priamo z vnútroštátnych registrov bankových účtov a elektronických systémov vyhľadávania údajov. V návrhu sa takisto členským štátom ukladá povinnosť zabezpečiť, aby zamestnanci určených súdov dodržiavali prísne odborné štandardy v oblasti ochrany údajov, aby sa zaviedli technické a organizačné opatrenia na ochranu bezpečnosti údajov podľa prísnych technologických noriem na účely výkonu právomoci určených súdov na prístup k informáciám o bankových účtoch a na vyhľadávanie v nich a aby orgány, ktoré prevádzkujú centralizované registre bankových účtov, evidovali každý prístup určeného súdu k informáciám o bankových účtoch a vyhľadávanie v nich. Okrem toho sa v návrhu jasne stanovuje rozsah informácií uchovávaných v registroch konečných užívateľov výhod, ku ktorým majú správcovia prístup. Napokon sa v návrhu uvádza, že Komisia nebude uchovávať osobné údaje v súvislosti s prepojením vnútroštátnych systémov elektronickej aukcie a obsahuje ustanovenia o prevádzkovaní údajov zo strany Komisie.

4.VPLYV NA ROZPOČET Tento návrh má vplyv z hľadiska nákladov a administratívneho zaťaženia pre Komisiu. Tieto náklady a zaťaženie vyplývajú z povinnosti stanovenej v článku 51 tohto návrhu vytvoriť systém prepojenia vnútroštátnych systémov elektronickej aukcie prostredníctvom Európskeho portálu elektronickej justície. Na základe skúseností s inými projektmi prepojenia prostredníctvom Európskeho portálu elektronickej justície sa náklady Komisie na vykonávanie odhadujú na 1,75 milióna EUR v rámci súčasného dlhodobého rozpočtu (viacročný finančný rámec). Dodatočné náklady budú kryté prerozdelením v rámci programu Spravodlivosť. Finančný a rozpočtový vplyv tohto návrhu je podrobne vysvetlený v legislatívnom finančnom výkaze, ktorý je prílohou k tomuto návrhu. 5.ĎALŠIE PRVKY •Plány vykonávania, spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ Hodnotenie sa očakáva päť rokov po vykonaní opatrení a v súlade s usmerneniami Komisie pre lepšiu právnu reguláciu. Cieľom hodnotenia bude posúdiť účinnosť a efektívnosť smernice pri dosahovaní cieľov politiky a rozhodnúť, či sú potrebné nové opatrenia alebo zmeny. Členské štáty musia Komisii poskytnúť informácie potrebné na vypracovanie uvedeného hodnotenia. •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu Tento návrh sa zameriava na tri kľúčové aspekty insolvenčného práva: i) vymáhanie majetku patriaceho do likvidovanej konkurznej podstaty; ii) efektívnosť konaní a iii) predvídateľné a spravodlivé rozdelenie hodnoty výťažku medzi veriteľov. Jeho základné prvky boli starostlivo vybrané na základe skúseností z rokovaní o smernici o reštrukturalizácii a platobnej neschopnosti, z rokovaní a záverečných odporúčaní expertnej skupiny, výsledkov verejnej konzultácie, štúdie externého konzultanta a rozsiahlej interakcie so zainteresovanými stranami. Cieľom tohto návrhu je maximalizovať pre veriteľov zostatkovú hodnotu spoločnosti v platobnej neschopnosti. Na tento účel sa ustanovenia o odporovacích žalobách a vyhľadávaní majetku navzájom posilňujú. Dosahuje sa to zavedením minimálneho súboru harmonizovaných podmienok na uplatňovanie odporovacích žalôb a posilnením vysledovateľnosti aktív pomocou zlepšenia prístupu správcov k informáciám o bankových účtoch, k informáciám o vlastníckych právach a k niektorým vnútroštátnym registrom majetku vrátane registrov z iných členských štátov. Tieto ustanovenia sa spájajú s možnosťou maximalizovať zostatkovú hodnotu podniku v počiatočnom štádiu prostredníctvom postupu pre-pack a s povinnosťou štatutárnych orgánov urýchlene podať žiadosť o začatie insolvenčného konania, aby sa predišlo potenciálnym stratám hodnoty aktív pre veriteľov. Cieľom tohto návrhu je aj posilnenie efektívnosti konania, najmä pri likvidácii mikropodnikov v platobnej neschopnosti. Je dôležité zabezpečiť, aby nové pravidlá dobre fungovali aj pre mikropodniky v EÚ. Náklady na bežné insolvenčné konania pre tieto spoločnosti sú neúnosne vysoké a možnosť využiť oddlženie by im umožnila odblokovať kapitál na podnikanie pre nové projekty. Toto dopĺňa vyššia transparentnosť pre veriteľov, pokiaľ ide o kľúčové prvky vnútroštátneho práva v oblasti insolvenčného konania vrátane spúšťacieho mechanizmu platobnej neschopnosti. A napokon, aby sa zabezpečilo spravodlivé a predvídateľné rozdelenie hodnôt výťažkov medzi veriteľov, sa návrhom zavádzajú požiadavky na zlepšenie zastúpenia záujmov veriteľov v konaní prostredníctvom výborov veriteľov. Toto dopĺňa vyššia transparentnosť pre veriteľov vo vzťahu k pravidlám, ktorými sa riadi poradie pohľadávok. Navrhovaná smernica je rozdelená do deviatich hláv. Hlava I obsahuje všeobecné ustanovenia o rozsahu pôsobnosti a vymedzenie pojmov. V hlave II o odporovacích žalobách sa stanovujú minimálne harmonizačné pravidlá zamerané na ochranu konkurznej podstaty pred nezákonným vyňatím majetku uskutočneným pred začatím insolvenčného konania. Cieľom je zabezpečiť, aby sa v právnych predpisoch členských štátov v oblasti insolvenčného konania stanovoval minimálny štandard ochrany týkajúci sa neplatnosti, odporovateľnosti alebo nevymáhateľnosti právnych úkonov, ktoré poškodzujú kolektívny záujem veriteľov. Členské štáty môžu zároveň zaviesť alebo zachovať pravidlá, ktorými sa zabezpečí vyššia úroveň ochrany veriteľov, napríklad stanovením väčšieho počtu dôvodov odporovania. V ustanoveniach tejto hlavy sa stanovujú všeobecné predpoklady neplatnosti právneho úkonu, dôvody odporovania a právne dôsledky odporovacích žalôb. V článku 4 sa stanovujú všeobecné podmienky odporovacích žalôb, pričom sa uvádza, že všetky právne úkony – vrátane opomenutia – môžu byť predmetom odporovacích žalôb za predpokladu, že poškodzujú kolektívny záujem veriteľov a že je splnený niektorý dôvod odporovania uvedený v nasledujúcich článkoch. V článku 5 sa vysvetľuje, že ustanovenia týkajúce sa odporovacích žalôb sú minimálnymi harmonizačnými pravidlami, a preto členské štáty môžu zachovať alebo prijať ustanovenia, ktorými sa zabezpečí vyššia úroveň ochrany veriteľov. V článku 6 sa stanovuje prvý osobitný dôvod odporovania („preferencie“). Ide o právne úkony, z ktorých mal prospech veriteľ (alebo skupina veriteľov) a ktoré sa vykonali do troch mesiacov pred podaním návrhu na insolvenčné konanie alebo po ňom (ďalej len „podozrivé obdobie“). Keďže tento dôvod odporovania je vyvolaný len dokončením právneho úkonu, podozrivé obdobie je v porovnaní s podozrivými obdobiami iných dôvodov odporovania najkratšie. Okrem toho, pokiaľ ide o tzv. zhodné krytia (t. j. plnenia, ktoré boli úplne v súlade s pohľadávkou veriteľa, ako napríklad uspokojenie splatnej pohľadávky obvyklými platobnými prostriedkami), právne úkony možno z tohto dôvodu vyhlásiť za neplatné len vtedy, ak veriteľ vedel alebo mal vedieť, že dlžník nie je schopný splatiť svoje dlhy alebo že bola podaná žiadosť o začatie insolvenčného konania. Napokon sa v tomto ustanovení uvádzajú určité druhy právnych úkonov, ktoré z tohto dôvodu nemožno vyhlásiť za neplatné. V článku 7 sa stanovuje druhý osobitný dôvod odporovania: právne úkony z dôvodu podhodnotenej ceny. Tento dôvod zahŕňa nielen dary alebo iné dotácie, ale aj právne úkony proti nezvyčajne nízkej protihodnote. Zohráva významnú úlohu v právnych predpisoch týkajúcich sa odporovacích žalôb, pretože je (okrem iného) účinným prostriedkom nápravy proti prípadnému úsiliu dlžníka dostať majetok z dosahu veriteľov tým, že ho prevedie na tretie strany, akými sú rodinní príslušníci alebo subjekty, ktoré vlastnia aktíva, pričom má aj naďalej možnosť tento majetok využívať. V článku 8 sa stanovuje tretí a posledný dôvod odporovania, a to úmyselné podvodné konanie, t. j. právne úkony s cieľom podviesť veriteľov. V článku 9 sa určujú všeobecné dôsledky odporovacích žalôb. Patrí sem nevymáhateľnosť pohľadávok vyplývajúcich z právneho úkonu, ktorý bol vyhlásený za neplatný, ako aj povinnosť strany, ktorá má z tohto právneho úkonu prospech, plne nahradiť škodu spôsobenú na konkurznej podstate. V článku sa vysvetľuje, že povinnosť nahradiť škodu spôsobenú na konkurznej podstate nemožno započítať voči pohľadávkam druhej strany právneho úkonu, ktorý bol vyhlásený za neplatný.

V článku 10 sa stanovujú ustanovenia o právach druhej strany právneho úkonu, ktorý bol vyhlásený za neplatný. Konkrétne nároky, ktoré sú uspokojené právnym úkonom, ktorý bol vyhlásený za neplatný, sa obnovia v takom rozsahu, v akom strana nahradí škodu spôsobenú na konkurznej podstate. Článok 11 sa zaoberá zodpovednosťou tretích strán: každý dedič alebo univerzálny nástupca druhej strany právneho úkonu, ktorý bol vyhlásený za neplatný, je nástupcom tejto strany, a to aj pokiaľ ide o právne dôsledky odporovacích žalôb. Jednotliví nástupcovia sú zodpovední, len ak nadobudli majetok za podhodnotenú cenu alebo ak poznali alebo mali poznať okolnosti, na ktorých sa zakladajú odporovacie žaloby. V článku 12 sa potvrdzuje výsada reštrukturalizácie zavedená článkami 17 a 18 smernice (EÚ) 2019/1023. Uvádza sa v ňom, že pravidlami týkajúcimi sa odporovacích žalôb v tejto hlave nie je dotknuté uplatňovanie článkov 17 a 18 smernice (EÚ) 2019/1023. Hlava III o vyhľadávaní majetku patriaceho do konkurznej podstaty predstavuje cielenú intervenciu, ktorá by sa mala uviesť do kontextu nariadenia (EÚ) 2015/848, v ktorom sa stanovuje, že správcovia môžu v zásade vykonávať právomoci, ktoré im priznáva právo členského štátu, v ktorom sa začalo hlavné insolvenčné konanie a v ktorom boli vymenovaní, aj v iných členských štátoch. Cielené pravidlá v uvedenej hlave sa zameriavajú na prístup správcov k rôznym registrom, ktoré obsahujú relevantné informácie o aktívach, ktoré patria alebo by mali patriť do konkurznej podstaty. Niektoré vnútroštátne elektronické registre sú verejné alebo dokonca prístupné prostredníctvom jednotných platforiem vzájomného prepojenia zriadených EÚ, ako napríklad systém vzájomného prepojenia insolvenčných registrov (IRI). Ustanoveniami navrhovanej smernice sa rozširuje rozsah registrov, ktoré sú správcom prístupné, na niektoré registre, ktoré nie sú verejne dostupné, ako napríklad tie, ktoré boli pôvodne zriadené v rámci boja proti praniu špinavých peňazí EÚ (vnútroštátne centrálne registre bankových účtov alebo informácie o správach zvereného majetku v registroch konečných užívateľov výhod členských štátov). V hlave III sa takisto členským štátom ukladá povinnosť poskytnúť zahraničným správcom priamy a rýchly prístup k registrom uvedeným v prílohe (pokiaľ sú už v členskom štáte dostupné). Podľa článku 13 sú členské štáty povinné určiť insolvenčné súdy na svojom území, ktoré budú mať priamy prístup k vnútroštátnym centralizovaným automatizovaným mechanizmom, ako sú centralizované registre bankových účtov alebo elektronické systémy vyhľadávania údajov zriadené podľa článku 32a smernice (EÚ) 2015/849. Smernicou (EÚ) 2015/849 sa členským štátom uložila povinnosť zaviesť centralizované automatizované mechanizmy, ktorými sa môžu identifikovať všetky fyzické alebo právnické osoby, ktoré vlastnia alebo kontrolujú platobné účty a bankové účty identifikované číslom IBAN a bezpečnostné schránky vedené úverovou inštitúciou. Smernicou o boji proti praniu špinavých peňazí sa takisto finančným spravodajským jednotkám členských štátov poskytuje okamžitý a nefiltrovaný prístup k týmto registrom. Smernicou (EÚ) 2019/1153 sa orgánom presadzovania práva určeným na tento účel členskými štátmi poskytuje priamy a bezprostredný prístup k vnútroštátnym registrom bankových účtov, ak je takýto prístup potrebný na plnenie ich úloh v boji proti závažným trestným činom. Úradníkom zodpovedným za vyhľadávanie majetku sa má takisto poskytnúť priamy prístup podľa smernice (EÚ) 2019/1153. Článkom 12 sa zabezpečí, aby k registrom bankových účtov alebo elektronickým systémom vyhľadávania údajov mali priamy prístup len insolvenčné súdy, ktoré boli riadne určené a oznámené Komisii. V článkoch 14 a 15 sa vysvetľujú konkrétne podmienky prístupu určených súdov k registrom bankových účtov. Určené súdy budú mať prístup k vnútroštátnym centrálnym registrom bankových účtov svojho členského štátu a ostatných členských štátov prostredníctvom jednotného prístupového bodu k registrom bankových účtov, keď sa zriadi a bude fungovať systém prepojenia centrálnych registrov členských štátov. Článok 16 sa zaoberá vedením evidencie o vyhľadávaniach v registroch bankových účtov. V článku 17 sa stanovujú pravidlá týkajúce sa prístupu správcov k registrom konečných užívateľov výhod. Patrí sem prístup k vnútroštátnym registrom konečných užívateľov výhod zriadeným v členskom štáte, v ktorom sa začalo konanie, ako aj k systému prepojenia registrov konečných užívateľov výhod. Právny základ pre tieto registre je určený v článku 30 ods. 3 a v článku 31 ods. 3a smernice (EÚ) 2015/849. Právny základ pre prepojenie týchto registrov je určený v článku 30 ods. 10 a v článku 31 ods. 9 smernice (EÚ) 2015/849. Minimálny súbor informácií v registroch konečných užívateľov výhod je verejne prístupný pre podnikateľské subjekty a iné právne subjekty. V prípade správ zvereného majetku a podobných právnych štruktúr nie je prístup k tomuto minimálnemu súboru informácií verejný, ale je podmienený preukázaním oprávneného záujmu. V článku 17 sa vysvetľuje, že existuje oprávnený záujem vždy, keď správca žiada o informácie o správach zvereného majetku a podobných právnych štruktúrach v úsilí identifikovať a vyhľadať aktíva pre insolvenčné konanie, pre ktoré je vymenovaný, a prístup sa obmedzuje na vopred určený rozsah informácií. V článku 18 sa stanovujú pravidlá priameho a rýchleho prístupu správcov k vnútroštátnym registrom, ktoré obsahujú informácie o majetku. Registre majetku by v tejto súvislosti mali zahŕňať registre uvedené v prílohe k navrhovanej smernici za predpokladu, že takéto registre sú v príslušnom členskom štáte dostupné. V tomto ustanovení sa takisto vyžaduje, aby správcovia vymenovaní v iných členských štátoch mali rovnaké podmienky prístupu ako správcovia vymenovaní v členských štátoch, v ktorých sa register majetku nachádza. Cieľom hlavy IV o postupe pre-pack je zabezpečiť, aby tento postup, ktorý sa vo všeobecnosti pri uspokojovaní pohľadávok veriteľov považuje za účinný, bol dostupný štruktúrovaným spôsobom v rámci režimov platobnej neschopnosti všetkých členských štátov. Pri postupe pre-pack je predaj podniku dlžníka (alebo jeho časti) pripravený a dohodnutý pred formálnym začatím insolvenčného konania. Tým sa umožní uskutočniť predaj a získať výťažok zo speňaženia majetku krátko po začatí formálneho insolvenčného konania, ktoré má za cieľ likvidáciu spoločnosti. Tento návrh obsahuje niekoľko záruk na zabezpečenie toho, aby sa potenciálni kupujúci oslovili a aby sa procesom súťažného predaja dosiahla čo najlepšia trhová hodnota. Tieto záruky sú navrhnuté tak, aby si členské štáty mohli vybrať medzi zabezpečením konkurencieschopnosti, transparentnosti a spravodlivosti procesu predaja realizovaného vo (zvyčajne dôvernej) „fáze prípravy“ a uskutočnením rýchlej verejnej dražby vo „fáze likvidácie“ po začatí formálneho konania. V článku 19 sa členským štátom ukladá povinnosť zahrnúť do svojho režimu platobnej neschopnosti postup pre-pack pozostávajúci z dvoch po sebe nasledujúcich fáz („fáza prípravy“ a „fáza likvidácie“). Článok 20 sa zaoberá vzťahom medzi navrhovanou smernicou a inými nástrojmi Únie. Stanovuje sa v ňom, že fáza likvidácie sa považuje za insolvenčné konanie v zmysle vymedzenia v článku 2 bode 4 nariadenia (EÚ) 2015/848. Členským štátom sa takisto ponecháva možnosť považovať kontrolórov za správcov v zmysle vymedzenia v článku 2 bode 5 nariadenia (EÚ) 2015/848. Posledný odsek ustanovenia vysvetľuje vzťah medzi navrhovanou smernicou a smernicou Rady 2001/23/ES v súlade s rozhodnutím Súdneho dvora Európskej únie vo veci Heiploeg. V tomto ustanovení sa uvádza, že na účely uplatňovania článku 5 ods. 1 smernice 2001/23/ES sa likvidačná fáza postupu pre-pack považuje za insolvenčné konanie ustanovené na účely likvidácie majetku prevádzateľa pod dohľadom príslušného orgánu. V článku 21 sa stanovujú pravidlá právomoci pre postup pre-pack. V tomto článku sa vysvetľuje, že súd, ktorý má medzinárodnú súdnu právomoc vo vzťahu k hlavnému insolvenčnému konaniu dlžníka, má právomoc aj vo vzťahu k postupu pre-pack. V článku 22 sa stanovujú pravidlá týkajúce sa „kontrolóra“, ktorý je hlavným aktérom vo „fáze prípravy“ postupu pre-pack. V tomto článku sa uvádzajú úlohy, ktoré musí kontrolór vykonať na riadenie procesu predaja a nájdenie potenciálnych kupujúcich. Ako „potenciálny správca“ musí kontrolór spĺňať všetky kritériá oprávnenosti na vymenovanie správcu, ktoré si vyžaduje insolvenčné právo v členskom štáte, v ktorom sa začal postup pre-pack, čím sa zabezpečí, aby tá istá osoba mohla vykonávať obidve úlohy počas dvoch nasledujúcich fáz postupu pre-pack. Článkom 23 sa uplatňovanie pravidiel prerušenia jednotlivých konaní, v ktorých dochádza k vymáhaniu nárokov voči dlžníkovi stanovených v článkoch 6 a 7 smernice (EÚ) 2019/1023, rozširuje (s potrebnými úpravami) na fázu prípravy postupu pre-pack za predpokladu, že je splnená podmienka hrozby platobnej neschopnosti dlžníka alebo vyhlásenia platobnej neschopnosti dlžníka. Predmetom článku 24 sú zásady uplatniteľné na proces predaja podniku dlžníka. Kontrolór musí zabezpečiť, aby bol proces predaja, ktorý prebieha vo fáze prípravy zvyčajne dôverným spôsobom, konkurencieschopný, transparentný a spravodlivý a spĺňal trhové normy. K týmto zásadám nie je nutné prihliadať len vtedy, ak sa členský štát rozhodne zaviesť povinnosť súdu uskutočniť rýchlu verejnú dražbu po začatí fázy likvidácie. Článkom 25 sa zabezpečuje, aby bol kontrolór vymenovaný za správcu, keď sa začne fáza likvidácie postupu pre-pack. Predmetom článku 26 je proces udelenia povolenia na predaj podniku dlžníka insolvenčným súdom vo fáze likvidácie. Podľa odseku 1 musí súd posúdiť, či je proces predaja, ktorý prebieha vo fáze prípravy, v súlade s uplatniteľnými zásadami a podmienkami. Ak súd nepotvrdí predaj podniku nadobúdateľovi navrhnutému kontrolórom, insolvenčné konanie začaté na začiatku fázy likvidácie pokračuje bez uskutočnenia predaja pre-pack. V odseku 2 sa tým členským štátom, ktoré sa rozhodnú ustanoviť, že sa verejná dražba uskutoční na začiatku fázy likvidácie, nariaďuje využiť najlepšiu ponuku prijatú vo fáze prípravy ako ponuku „bieleho koňa“, t. j. ako prvotnú ponuku, ktorá slúži ako spodná hranica kúpnej ceny, aby ostatní uchádzači nemohli kúpnu cenu podhodnotiť. Takisto sa v ňom vyžaduje, aby ochrana poskytovaná uchádzačovi, ktorý slúži ako biely kôň, bola primeraná a uplatňovala sa v rozsahu, v akom nebude brániť skutočnej hospodárskej súťaži. V článku 27 sa zavádzajú ustanovenia o postúpení nesplnených zmlúv, t. j. zmlúv medzi dlžníkom a protistranou, podľa ktorých majú zmluvné strany v čase začatia insolvenčného konania stále povinnosti plnenia. Takéto zmluvy by mali byť spravidla postúpené nadobúdateľovi podniku, a to aj bez súhlasu protistrany. V článku 28 sa uvádza, že prostredníctvom predaja pre-pack sa podnik alebo jeho časť nadobúda bez dlhov a záväzkov.

Článkom 29 sa zabezpečuje, aby odvolania proti povolenému predaju pre-pack neodďaľovali vykonanie dohody o predaji, a tým aj speňaženie majetku. Podľa tohto ustanovenia môžu mať takéto odvolania odkladný účinok na realizáciu predaja iba vtedy, ak účastník konania, ktorý podal odvolanie, poskytne dostatočnú zábezpeku pokrývajúcu prípadné škody, ktoré by vznikli v dôsledku takéhoto odkladu. Článok 29 zároveň umožňuje súdu, ktorý rozhoduje o odvolaní, úplne alebo čiastočne oslobodiť fyzickú osobu, ktorá podala odvolanie, od poskytnutia zábezpeky, ak považuje takéto oslobodenie vzhľadom na okolnosti daného prípadu za vhodné. V článku 30 sa vysvetľuje, že kritériá výberu najlepšej ponuky by mali zodpovedať kritériám použitým na výber medzi konkurenčnými ponukami v štandardnom insolvenčnom konaní. V článku 31 sa stanovuje, že kontrolór a správca postupu pre-pack sú osobne zodpovední za akékoľvek škody spôsobené nedodržaním svojich povinností. V článku 32 sa stanovujú dodatočné záruky v prípadoch, keď je potenciálny kupujúci stranou úzko prepojenou s dlžníkom. Dodatočné záruky zahŕňajú povinnosť správcu posúdiť v situáciách, keď jediná ponuka pochádza od úzko prepojenej strany, či ponuka spĺňa test najlepšieho záujmu veriteľov. V prípade negatívneho záveru posúdenia by mal správca ponuku zamietnuť. Článok 33 obsahuje rôzne ustanovenia, ktorých cieľom je maximalizovať hodnotu predávaného podniku. Tým sa zabezpečí, že sa bude hľadať dočasné financovanie pri čo najnižších nákladoch a že poskytovatelia dočasného financovania získajú určité záruky. V tomto článku sa zároveň zakazuje priznanie predkupných práv uchádzačom, keďže možnosť uplatniť takéto práva by poškodila hospodársku súťaž v súvislosti s procesom predaja. Ďalším ustanovením sa obmedzuje možnosť „credit bidding“, t. j. možnosť ponúknuť časť sumy zabezpečenej pohľadávky voči dlžníkovi ako protiplnenie za nákup majetku, na ktorý má zábezpeku. Článok 34 chráni záujmy veriteľov počas postupu pre-pack. Patrí sem právo na vypočutie počas konania a spravidla zosúladenie požiadaviek na oslobodenie od záložných nárokov s požiadavkami, ktoré sa majú uplatňovať v insolvenčnom konaní podľa vnútroštátneho práva. Článok 35 sa zaoberá situáciami, keď nadobudnutie podniku prostredníctvom postupu pre-pack podlieha rozhodnutiu orgánu na ochranu hospodárskej súťaže. Hlava V o povinnostiach štatutárnych orgánov je súčasťou opatrení zameraných na maximalizáciu hodnoty konkurznej podstaty. Hoci navrhovaná smernica neobsahuje harmonizované vymedzenie štatutárnych orgánov, pri transponovaní ustanovení uvedených v tejto hlave by členské štáty mali vziať do úvahy, že pojem štatutárny orgán by sa mal chápať všeobecne. Je to v súlade s návrhom legislatívneho usmernenia o insolvenčnom práve Komisie OSN pre medzinárodné obchodné právo (UNCITRAL), podľa ktorého „ako všeobecné usmernenie […] možno určitú osobu považovať za štatutárny orgán, ak je poverená prijímať alebo v skutočnosti prijíma, alebo by mala prijímať kľúčové rozhodnutia vo vzťahu k vedeniu spoločnosti“. Štatutárne orgány sú zvyčajne medzi prvými, ktoré si uvedomujú, že sa spoločnosť blíži k platobnej neschopnosti alebo sa dostala za jej hranicu. Preto by mali mať povinnosť včas podať návrh na začatie insolvenčného konania. Navrhovanou smernicou sa zavádza lehota na splnenie tejto povinnosti spolu s občianskoprávnou zodpovednosťou. Ustanovenia v tejto hlave sú minimálnymi harmonizačnými pravidlami, takže členské štáty si môžu zachovať alebo zaviesť prísnejšie povinnosti pre štatutárne orgány spoločností, ktoré sa blížia k platobnej neschopnosti. Hlava VI obsahuje pravidlá týkajúce sa zjednodušeného likvidačného konania pre mikropodniky. Vnútroštátne rámce platobnej neschopnosti nie sú vždy vhodné na riadne a primerané zaobchádzanie s mikropodnikmi v platobnej neschopnosti. Mikropodniky len zriedka podávajú návrhy na začatie štandardného insolvenčného konania, a keď sa tak stane, je často príliš neskoro na to, aby si zachovali svoju hodnotu. V mnohých členských štátoch nedochádza k riadnej likvidácii takýchto podnikov, pretože štandardné insolvenčné konania nie sú dostupné alebo sa začatie takýchto konaní zamieta. K tomu dochádza, ak konkurzná podstata neobsahuje žiaden majetok alebo ak hodnota majetku nepokrýva administratívne náklady konania. Cieľom navrhovanej smernice je preto zabezpečiť, aby mikropodniky, dokonca aj tie, ktoré nemajú žiaden majetok, boli zlikvidované riadnym spôsobom, a to prostredníctvom rýchleho a nákladovo efektívneho konania. Hlavným cieľom ustanovení hlavy VI je zjednodušiť postup a znížiť súvisiace administratívne náklady. Napríklad spravidla by pre konanie nemal byť vymenovaný žiadny správca, keďže zásah správcu je hlavným nákladovým faktorom insolvenčného konania a činnosť týchto spoločností zvyčajne nie je taká zložitá, aby si vyžadovala správcu. Podobne sa v navrhovanej smernici uvádza, že by dlžník v zásade mal počas celého konania zostať vlastníkom majetku podniku a riadiť svoje záležitosti. Ďalším faktorom na zmiernenie nákladov je možnosť, aby súd pristúpil k speňaženiu majetku systémom elektronickej aukcie, ktorý by si mal každý členský štát zriadiť ako súčasť svojho zjednodušeného konania pre mikropodniky. V článku 38 sa členským štátom ukladá povinnosť zahrnúť do svojich vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti insolvenčného konania pravidlá, ktoré umožňujú likvidáciu mikropodnikov prostredníctvom zjednodušeného konania, ktoré je v súlade s normami stanovenými v hlave VI. Toto ustanovenie sa zaoberá aj podmienkou platobnej neschopnosti na účely začatia zjednodušeného likvidačného konania a riešenia konaní „bez aktív“. V článku 39 sa vysvetľuje, že vymenovanie správcu v zjednodušenom likvidačnom konaní by malo byť výnimkou. Podľa článku 40 majú členské štáty povinnosť umožniť používanie prostriedkov elektronickej komunikácie na celú komunikáciu medzi príslušným orgánom a prípadne správcom, ako aj účastníkmi konania. V článku 41 sa stanovuje, že zjednodušené likvidačné konanie sa môže začať na žiadosť mikropodniku alebo na žiadosť veriteľa. V snahe zjednodušiť postup podávania žiadostí sa na základe vykonávacieho aktu Komisie vytvorí vzorový formulár. Predmetom článku 42 je rozhodnutie o začatí zjednodušeného likvidačného konania vrátane dôvodov, na základe ktorých môže príslušný orgán zamietnuť začatie konania. V článku 43 sa uvádza, že dlžník by mal počas celého konania v zásade zostať vlastníkom majetku a riadiť svoje záležitosti. V článku 44 sa stanovuje, že dlžník by mal mať prístup k prerušeniu jednotlivých konaní, v ktorých dochádza k vymáhaniu nárokov. Príslušný orgán však za vopred určených okolností môže na individuálnom základe určité pohľadávky vyňať. Článkom 45 sa zabezpečuje zverejnenie začatia zjednodušeného likvidačného konania. Článok 46 sa týka prihlasovania a schvaľovania pohľadávok veriteľmi v zjednodušenom likvidačnom konaní. V tomto ustanovení sa predpokladá, že väčšina pohľadávok sa prihlasuje na základe písomného vyhlásenia predloženého dlžníkom. Okrem pohľadávok uvedených v tomto vyhlásení môžu veritelia prihlásiť ďalšie pohľadávky. V snahe zjednodušiť postup schvaľovania sa pohľadávky uvedené vo vyhlásení dlžníka považujú za schválené, pokiaľ veriteľ voči nim výslovne nevznesie námietku. Článok 47 obsahuje osobitné ustanovenia o začatí a vedení odporovacích žalôb ako súčasti zjednodušeného likvidačného konania pre mikropodniky. Predmetom článku 48 je stanovenie konkurznej podstaty tým, že sa určí, ktorý majetok je zahrnutý, a zabezpečí sa, aby príslušné orgány jasne stanovili, ktorý majetok je z konkurznej podstaty vylúčený, a preto si ich dlžník môže ponechať, keď je dlžníkom podnikateľ.

V článku 49 sa uvádza, že po stanovení konkurznej podstaty príslušný orgán rozhodne, či a) pristúpi k speňaženiu majetku, alebo b) okamžite zastaví zjednodušené likvidačné konanie, pretože speňaženie je v dôsledku hodnoty majetku neopodstatnené. V tomto ustanovení sa takisto stanovuje, že majetok dlžníka by sa mal speňažiť elektronickou verejnou dražbou, pokiaľ sa príslušný orgán nedomnieva, že použitie iných prostriedkov na predaj majetku by bolo vzhľadom na povahu majetku alebo okolnosti konania vhodnejšie. V článku 50 sa členským štátom ukladá povinnosť zriadiť a prevádzkovať jednu alebo viac elektronických aukčných platforiem na speňaženie majetku tvoriaceho konkurznú podstatu v insolvenčnom konaní. Toto ustanovenie takisto umožňuje členským štátom stanoviť, aby používatelia takýchto platforiem smeli takisto predkladať ponuky na kúpu podniku dlžníka s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti. Platformy by mali byť dostupné v zjednodušenom likvidačnom konaní, hoci sa členské štáty môžu rozhodnúť rozšíriť ich používanie na iné insolvenčné konania. Týmto ustanovením sa členským štátom ukladá povinnosť sprístupniť platformy všetkým obyvateľom alebo osobám, ktoré majú sídlo na území EÚ. V článku 51 sa podľa vzoru iných projektov EÚ, ktoré spájajú decentralizované elektronické registre [napr. systém prepojenia obchodných registrov (BRIS), systém vzájomného prepojenia insolvenčných registrov (IRI)], vyžaduje, aby Komisia vytvorila systém prepojenia vnútroštátnych systémov elektronickej aukcie prostredníctvom Európskeho portálu elektronickej justície, ktorý by mal slúžiť ako centrálny elektronický prístupový bod. Pridanou hodnotou takéhoto systému prepojenia je dostupnosť všetkých dražieb prostredníctvom jednej platformy, ktorá je dostupná vo všetkých úradných jazykoch EÚ. Technické špecifikácie tohto systému prepojenia sa určia prostredníctvom vykonávacích aktov. Výber týkajúci sa vývoja a obstarávania informačných technológií bude podliehať predbežnému schváleniu Radou Európskej komisie pre informačné technológie a kybernetickú bezpečnosť. Predmetom článku 52 sú náklady na vytvorenie a prepojenie systémov elektronickej aukcie, zatiaľ čo v článku 53 sa stanovujú povinnosti Komisie v súvislosti so spracúvaním osobných údajov v systéme prepojenia elektronických aukčných platforiem. V článku 54 sa stanovujú pravidlá predaja majetku tvoriaceho konkurznú podstatu prostredníctvom elektronickej aukcie v zjednodušenom likvidačnom konaní. V článku 55 sa upravuje rozhodnutie o zastavení zjednodušeného likvidačného konania a stanovuje sa, že v takomto rozhodnutí by sa mala určiť lehota na oddlženie. V článku 56 sa stanovuje zásada, že nielen podnikatelia – dlžníci, ale aj zakladatelia, vlastníci alebo spoločníci mikropodniku s neobmedzeným ručením, ktorí osobne zodpovedajú za dlhy dlžníka, by mali mať účinný prístup k úplnému oddlženiu v dôsledku zastavenia zjednodušeného likvidačného konania. Podmienky, dôvody, lehota a ďalšie okolnosti postupu vedúceho k oddlženiu sa stanovia v súlade s pravidlami hlavy III smernice (EÚ) 2019/1023. V článku 57 sa vysvetľuje, že konania o osobných zárukách poskytnutých na prevádzkové potreby mikropodnikov by sa mali koordinovať alebo konsolidovať s príslušnými zjednodušenými likvidačnými konaniami uvedeného mikropodniku. Hlava VII obsahuje ustanovenia o výbore veriteľov. Výbor veriteľov je kľúčovým nástrojom na zabezpečenie toho, aby sa insolvenčné konanie viedlo spôsobom, ktorým sa ochránia záujmy veriteľov a zabezpečuje účasť jednotlivých veriteľov, ktorí by sa inak nemuseli na konaní zúčastniť z dôvodu obmedzených zdrojov alebo veľkej geografickej vzdialenosti. Cieľom ustanovení v tejto hlave je preto posilniť postavenie veriteľov v konaní. Dosahuje sa to tak, že sa zabezpečí zriadenie výboru veriteľov, ak s tým súhlasí valné zhromaždenie veriteľov, a stanovia sa minimálne harmonizačné pravidlá vo vzťahu ku kľúčovým aspektom, ako je vymenovanie členov a zloženie výboru, pracovné postupy, funkcia výboru, ako aj osobná zodpovednosť jeho členov. Predmetom článku 58 sú požiadavky na zriadenie výboru veriteľov stanovením zásady, že rozhodnutie o zriadení výboru veriteľov by sa malo prijať na valnom zhromaždení veriteľov. Tento článok ďalej povoľuje členským štátom, aby umožnili veriteľom zriadiť výbor veriteľov po podaní žiadosti o začatie insolvenčného konania (a pred začatím konania), pričom sa zabezpečí zvolanie prvého valného zhromaždenia veriteľov, na ktorom sa rozhodne o jeho pokračovaní a zložení. Okrem toho môžu členské štáty vo vnútroštátnom práve vylúčiť možnosť zriadiť výbor veriteľov v rámci insolvenčného konania, ak náklady na zriadenie a prevádzku takéhoto výboru nie sú úmerné hodnote, ktorú vytvára. V článku 59 sa stanovuje postup vymenovania členov výboru veriteľov a požiadavky na spravodlivé zastúpenie veriteľov vo výbore. V článku 60 sa stanovuje zásada, že výbor veriteľov zastupuje výhradne kolektívne záujmy veriteľov a koná nezávisle od správcu. Tento článok takisto umožňuje členským štátom ponechať si vnútroštátne ustanovenia, ktoré umožňujú zriadiť viac výborov veriteľov zastupujúcich rôzne skupiny veriteľov. V článkoch 61 a 62 sa stanovuje počet členov výboru veriteľov a požiadavky týkajúce sa odvolania a výmeny člena výboru veriteľov. V článku 63 sa stanovujú minimálne spôsoby organizácie práce pre výbor veriteľov vrátane postupov pri hlasovaní. V článku 64 sa stanovuje funkcia, ako aj minimálne práva, povinnosti a právomoci výboru veriteľov, napríklad právo na vypočutie v insolvenčnom konaní, povinnosť vykonávať dohľad nad správcom a právomoc požiadať o externé poradenstvo v určitých veciach. V článku 65 sa vymedzujú požiadavky týkajúce sa výdavkov, ktoré vzniknú výboru veriteľov pri výkone jeho práv a funkcií, ako aj požiadavky týkajúce sa odmeňovania členov. Na členov výboru veriteľov sa zároveň vzťahujú osobitné ustanovenia o zodpovednosti podľa článku 66. A napokon článok 67 priznáva právo odvolať sa proti rozhodnutiam výboru veriteľov, ak je výboru veriteľov zverená právomoc schvaľovať rozhodnutia podľa vnútroštátneho práva. Predmetom hlavy VIII sú opatrenia na posilnenie transparentnosti vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti insolvenčného konania. V tejto hlave sa členským štátom ukladá povinnosť vypracovať a pravidelne aktualizovať jasne vymedzený štandardný informačný prehľad pre investorov s praktickými informáciami o hlavných prvkoch ich vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti insolvenčného konania. Tento informačný prehľad musí byť dostupný na Európskom portáli elektronickej justície. V rámci obsahu, ktorý poskytla Európska justičná sieť pre občianske a obchodné veci, na Európskom portáli elektronickej justície sú už k dispozícii určité informácie o vnútroštátnych režimoch platobnej neschopnosti členských štátov. Obsah týchto existujúcich vnútroštátnych stránok však nie je zosúladený spôsobom, ktorý investorom umožňuje jednoducho porovnávať rôzne režimy. V článku 68 sa stanovujú požiadavky na obsah a uverejňovanie informačného prehľadu s kľúčovými informáciami, ktorý by mal obsahovať základné prvky vnútroštátneho práva v oblasti insolvenčného konania. Hlava IX obsahuje záverečné ustanovenie navrhovanej smernice. V článku 69 sa zavádzajú požiadavky, pokiaľ ide o úlohu výboru pre reštrukturalizáciu a platobnú neschopnosť, ktorý sa uvádza v článku 30 smernice (EÚ) 2019/1023. V článku 70 sa zavádza doložka o preskúmaní a v článku 71 sa stanovujú podmienky transpozície navrhovanej smernice. V článku 72 sa stanovuje dátum nadobudnutia účinnosti navrhovanej smernice a v článku 73 sa stanovuje, komu je určená.

2022/0408 (COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY, ktorou sa harmonizujú určité aspekty insolvenčného práva (Text s významom pre EHP) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru, so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov, konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom, keďže: (1)Cieľom tejto smernice je prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu a odstrániť prekážky výkonu základných slobôd, ako je voľný pohyb kapitálu a sloboda usadiť sa, ktoré vyplývajú z rozdielov medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi a postupmi v oblasti platobnej neschopnosti. (2)Veľké rozdiely v oblasti hmotného insolvenčného práva potvrdené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/848 vytvárajú prekážky pre vnútorný trh tým, že znižujú atraktívnosť cezhraničných investícií, čím ovplyvňujú cezhraničný pohyb kapitálu v rámci Únie, do tretích krajín a z nich. (3)Insolvenčné konania zabezpečujú riadnu likvidáciu spoločností alebo reštrukturalizáciu spoločností alebo podnikateľov vo finančných a hospodárskych ťažkostiach. Tieto konania majú kľúčový význam v prípade finančných investícií, pretože určujú konečnú zostatkovú hodnotu týchto investícií. Rozdielne pravidlá medzi členskými štátmi prispeli k zvýšeniu právnej neistoty a nepredvídateľnosti výsledkov insolvenčných konaní, čím sa vytvorili prekážky najmä pre cezhraničné investície na vnútornom trhu. Veľké rozdiely v hodnote uspokojených pohľadávok a v čase potrebnom na dokončenie insolvenčného konania v rámci Únie majú negatívny vplyv na predvídateľnosť nákladov pre veriteľov a investorov v cezhraničných situáciách na vnútornom trhu. (4)Integrácia vnútorného trhu v oblasti právnych predpisov týkajúcich sa platobnej neschopnosti, ktorá je cieľom tejto smernice, predstavuje kľúčový nástroj na efektívnejšie fungovanie kapitálových trhov v Európskej únii vrátane lepšieho prístupu k financovaniu podnikov. Preto je potrebné stanoviť minimálne požiadavky v cielených oblastiach vnútroštátnych insolvenčných konaní, ktoré majú významný vplyv na efektívnosť a dĺžku týchto konaní, najmä na cezhraničné insolvenčné konania. (5)Aby sa vnútroštátnymi právnymi predpismi v oblasti platobnej neschopnosti ochránila hodnota konkurznej podstaty pre veriteľov, mali by tieto predpisy obsahovať účinné pravidlá, ktoré umožnia zrušenie právnych úkonov, ktoré poškodzujú veriteľov a ktoré boli dokončené pred začatím insolvenčného konania (odporovacie žaloby). Vzhľadom na to, že cieľom odporovacích žalôb je zvrátiť nepriaznivý vplyv právneho úkonu na majetok, je vhodné odvolávať sa na splnenie podmienky žalobného dôvodu v súvislosti s touto ujmou ako na rozhodujúci okamih, a to konkrétne na dokončenie právneho úkonu, namiesto odvolávania sa na výkon plnenia. Napríklad v prípade elektronického prevodu finančných prostriedkov by rozhodujúcim okamihom nemal byť čas, keď dlžník dá pokyn finančnej inštitúcii na prevod finančných prostriedkov veriteľovi (vykonanie právneho úkonu), ale skôr čas pripísania finančných prostriedkov na účet veriteľa (dokončenie právneho úkonu). Pravidlá týkajúce sa odporovacích žalôb by mali umožňovať aj náhradu škody spôsobenej takýmito právnymi úkonmi na konkurznej podstate a odškodnenie veriteľov. (6)Rozsah pôsobnosti právnych úkonov, ktoré by mohli byť napadnuté podľa pravidiel týkajúcich sa odporovacích žalôb, by sa mal vymedziť všeobecne, aby sa vzťahoval na akékoľvek ľudské správanie s právnymi účinkami. Zásada rovnakého zaobchádzania s veriteľmi znamená, že právne úkony by mali zahŕňať aj opomenutia, pretože nie je významný rozdiel v tom, či veritelia utrpia škodu v dôsledku konania alebo pasivity dotknutej strany. Napríklad nie je rozdiel, či sa dlžník aktívne vzdáva nároku voči svojmu dlžníkovi, alebo či zostáva pasívny a akceptuje premlčanie nároku. Medzi ďalšie príklady opomenutí, ktoré môžu byť predmetom odporovacích žalôb, patrí opomenutie podať opravný prostriedok proti nevýhodnému rozsudku alebo iným rozhodnutiam súdov alebo orgánov verejnej moci alebo opomenutie zapísať právo duševného vlastníctva. Z rovnakého dôvodu by sa pravidlá odporovania nemali obmedzovať na právne úkony vykonávané dlžníkom, ale mali by zahŕňať aj právne úkony vykonávané protistranou alebo treťou stranou. Na druhej strane, by sa pravidlá odporovania mali vzťahovať len na právne úkony, ktoré poškodzujú kolektívny záujem veriteľov. (7)Aby sa ochránili oprávnené očakávania protistrany dlžníka, akýkoľvek zásah do platnosti alebo vykonateľnosti právneho úkonu by mal byť primeraný okolnostiam, za ktorých je tento úkon dokončený. Takéto okolnosti by mali zahŕňať úmysel dlžníka, znalosť protistrany alebo časové rozpätie medzi dokončením právneho úkonu a začatím insolvenčného konania. Je preto potrebné rozlišovať medzi rôznymi konkrétnymi dôvodmi odporovania, ktoré sú založené na spoločných a typických zoskupeniach skutočností a ktoré by mali dopĺňať všeobecné podmienky odporovacích žalôb. Pri akomkoľvek zasahovaní by sa mali rešpektovať aj základné práva zakotvené v Charte základných práv Európskej únie.

(8)V súvislosti s odporovacími žalobami by sa malo rozlišovať medzi právnymi úkonmi, pri ktorých bola pohľadávka protistrany splatná a vykonateľná a bola uspokojená spôsobom, ktorý je v súlade s pohľadávkou veriteľa (zhodné krytie), a úkonmi, pri ktorých plnenie nebolo úplne v súlade s pohľadávkou veriteľa (nezhodné krytie). Medzi nezhodné krytia patria najmä predčasné platby, uspokojenie pohľadávky neobvyklými platobnými prostriedkami, následné zabezpečenie dovtedy nezabezpečenej pohľadávky kolaterálom, ktoré nebolo dohodnuté už v pôvodnej zmluve o dlhu, priznanie práva mimoriadne vypovedať zmluvu alebo iných zmien, ktoré neboli stanovené v základnej zmluve, vzdanie sa právnej obhajoby alebo námietok alebo uznanie sporných dlhov. V prípade zhodného krytia sa na dôvod odporovania spočívajúci v preferenciách možno odvolávať len vtedy, ak veriteľ právneho úkonu, ktorý možno vyhlásiť za neplatný, vedel alebo v čase transakcie mal vedieť, že je dlžník platobne neschopný. (9)Určité zhodné krytia, konkrétne právne úkony, ktoré sa vykonávajú priamo za primeranú protihodnotu v prospech konkurznej podstaty, by mali byť vyňaté z rozsahu pôsobnosti právnych úkonov, ktoré možno vyhlásiť za neplatné. Cieľom týchto právnych úkonov je podporovať bežnú každodennú podnikateľskú činnosť dlžníka. Právne úkony, na ktoré sa vzťahuje táto výnimka, by mali mať zmluvný základ a mali by si vyžadovať priamu výmenu vzájomných plnení, ale nie nevyhnutne súčasnú výmenu plnení, pretože v niektorých prípadoch môžu nevyhnutné oneskorenia vyplývať z praktických okolností. Táto výnimka by sa však nemala vzťahovať na poskytovanie úverov. Okrem toho by plnenie a protiplnenie v rámci týchto právnych úkonov mali mať rovnocennú hodnotu. Zároveň by protiplnenie malo byť prínosom pre majetok a nie pre tretiu stranu. Táto výnimka by sa mala vzťahovať najmä na bezodkladné úhrady komodít, miezd alebo poplatkov za služby, najmä v prípade právnych alebo hospodárskych poradcov; na platby v hotovosti alebo kartou za tovar potrebný na každodennú činnosť dlžníka; na dodanie tovaru, výrobkov alebo služieb za okamžitú úhradu; na vytvorenie záložného práva proti vyplateniu úveru; na bezodkladné úhrady verejných poplatkov za protihodnotu (napr. poskytnutie prístupu do verejných priestorov alebo inštitúcií). (10)Nové alebo dočasné financovanie poskytnuté počas pokusu o reštrukturalizáciu, a to aj v priebehu preventívneho insolvenčného konania podľa hlavy II smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1023, by sa malo v následných insolvenčných konaniach chrániť. V dôsledku toho by sa odporovacie žaloby z dôvodu preferencií nemali povoliť voči platbám poskytovateľom takéhoto nového alebo dočasného financovania alebo zabezpečeniu kolaterálom v ich prospech, ak sa tieto platby alebo zabezpečenie kolaterálom vykonávajú v súlade s pohľadávkami poskytovateľov. Takéto platby alebo zabezpečenie kolaterálom by sa preto mali považovať za právne úkony vykonané priamo za primeranú protihodnotu v prospech konkurznej podstaty. (11)Hlavným dôsledkom vyhlásenia právneho úkonu za neplatný v odporovacom konaní je povinnosť strany, ktorá má úžitok z právneho úkonu, ktorý bol vyhlásený za neplatný, nahradiť škodu spôsobenú takýmto právnym úkonom na konkurznej podstate. Náhrada by v súlade s rozhodným všeobecným občianskym právom mala zahŕňať prípadné odmeny, ako aj úroky. Náhrada predstavuje úhradu sumy, ktorá sa rovná hodnote prijatého plnenia, ak ju nemožno do konkurznej podstaty vrátiť in natura. (12)Strany, ktoré sú úzko prepojené s dlžníkom, napríklad príbuzní v prípade, že dlžníkom je fyzická osoba, alebo aktéri, ktorí plnia rozhodujúce úlohy vo vzťahu k dlžníkovi, ktorý je právnickou osobou, majú zvyčajne informačnú výhodu v súvislosti s finančnou situáciou dlžníka. Mali by sa zaviesť dodatočné záruky s cieľom zabrániť zneužívaniu. V súvislosti s odporovacími žalobami by sa preto mali zaviesť právne domnienky o oboznámenosti s okolnosťami, z ktorej vychádzajú podmienky týkajúce sa odporovania, ak druhá strana, ktorá je účastníkom právneho úkonu, ktorý možno vyhlásiť za neplatný, je stranou úzko prepojenou s dlžníkom. Tieto domnienky by mali byť vyvrátiteľné a mali by byť zamerané na obrátenie dôkazného bremena v prospech konkurznej podstaty. (13)Zlepšenie možností správcov identifikovať a vyhľadať majetok patriaci do konkurznej podstaty je nevyhnutné na maximalizáciu hodnoty tejto konkurznej podstaty. Pri výkone svojich povinností môžu správcovia už teraz získať prístup k informáciám uchovávaným vo verejných registroch údajov, ktoré sú čiastočne zriadené na základe práva Únie a vzájomne prepojené na európskej úrovni, napríklad systém prepojenia obchodných registrov (BRIS), systém vzájomného prepojenia insolvenčných registrov (IRI) alebo systém prepojenia registrov konečných užívateľov výhod (BORIS). Prístup k informáciám uchovávaným vo verejných databázach však často nie je na uspokojivej úrovni na identifikáciu a vyhľadávanie dôležitých aktív, ktoré sú alebo by mali byť súčasťou konkurznej podstaty. Správcovia čelia najmä praktickým ťažkostiam, keď sa pokúšajú získať prístup k registrom majetku, ktoré sa nachádzajú v zahraničí. (14)Je preto potrebné prijať ustanovenia, ktorými sa zabezpečí, aby mohli mať správcovia pri výkone svojich povinností v insolvenčnom konaní priamy alebo nepriamy prístup k informáciám uchovávaným v databázach, ktoré nie sú verejne prístupné. (15)Na maximalizáciu hodnoty konkurznej podstaty je často nevyhnutný rýchly priamy prístup k centralizovaným registrom bankových účtov alebo systémom vyhľadávania údajov. Preto by sa mali stanoviť pravidlá umožňujúce určeným súdom členských štátov, ktoré majú právomoc konať v insolvenčnom konaní, priamy prístup k informáciám uchovávaným v centralizovaných registroch bankových účtov alebo systémoch vyhľadávania údajov. Ak členský štát poskytne prístup k informáciám o bankových účtoch prostredníctvom centrálneho elektronického systému vyhľadávania údajov, tento členský štát by mal zabezpečiť, aby orgán, ktorý prevádzkuje systém vyhľadávania, okamžite oznamoval nefiltrované výsledky vyhľadávania určeným súdom. (16)Aby sa rešpektovalo právo na ochranu osobných údajov a právo na súkromie, mal by sa priamy a bezprostredný prístup k registrom bankových účtov umožňovať len súdom s právomocou konať v insolvenčnom konaní, ktoré na tento účel určia členské štáty. Správcovia by preto mali mať prístup k informáciám uchovávaným v registroch bankových účtov len nepriamo, a to tak, že požiadajú určené súdy vo svojom členskom štáte o prístup a vykonávanie vyhľadávania. (17)V smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) RRRR/XX [OP: smernica, ktorou sa nahrádza smernica (EÚ) 2015/849], sa stanovuje, že centralizované automatizované mechanizmy sú vzájomne prepojené prostredníctvom jednotného prístupového bodu k registrom bankových účtov, ktorý má vytvoriť a prevádzkovať Komisia. Vzhľadom na rastúci význam prípadov platobnej neschopnosti s cezhraničnými dôsledkami a na význam relevantných finančných informácií na maximalizáciu hodnoty konkurznej podstaty v insolvenčnom konaní by určené vnútroštátne súdy, ktoré majú právomoc konať v insolvenčných veciach, mali mať možnosť priameho prístupu k centralizovaným registrom bankových účtov iných členských štátov a vyhľadávať v nich prostredníctvom jednotného prístupového bodu k registrom bankových účtov zriadeného podľa smernice (EÚ) RRRR/XX [OP: smernica, ktorou sa nahrádza smernica (EÚ) 2015/849]. (18)Akékoľvek osobné údaje získané podľa tejto smernice by určené súdy a správcovia mali spracúvať v súlade s uplatniteľnými pravidlami ochrany údajov len vtedy, ak je to potrebné a primerané na účely identifikácie a vyhľadávania majetku patriaceho do konkurznej podstaty dlžníka v prebiehajúcom insolvenčnom konaní. (19)Smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 sa zabezpečuje, aby sa osobám, ktoré môžu preukázať oprávnený záujem, poskytol prístup k informáciám o vlastníckych právach týkajúcich sa správ zvereného majetku a iných druhov právnych štruktúr, a to v súlade s pravidlami týkajúcimi sa ochrany údajov. Týmto osobám sa poskytuje najmä prístup k informáciám o mene, mesiaci a roku narodenia, krajine pobytu a štátnej príslušnosti konečného užívateľa výhod, ako aj o povahe a rozsahu držaného podielu konečného užívateľa výhod. Je nevyhnutné, aby správcovia mali rýchly a jednoduchý prístup k tomuto súboru informácií na účely plnenia svojich úloh s cieľom vyhľadať majetok v súvislosti s prebiehajúcim insolvenčným konaním. Je preto potrebné vysvetliť, že v takomto prípade prístup správcov predstavuje oprávnený záujem. Rozsah údajov, ku ktorým by mali správcovia priamy prístup, by zároveň nemal byť širší ako rozsah údajov, ku ktorým majú prístup iné strany, ktoré majú oprávnený záujem. (20)V úsilí zabezpečiť, aby bolo možné efektívne vyhľadávať majetok v súvislosti s cezhraničnými insolvenčnými konaniami, by sa správcom vymenovaným v určitom členskom štáte mal poskytnúť rýchly prístup k registrom majetku aj vtedy, keď sa tieto registre nachádzajú v inom členskom štáte. Podmienky prístupu, ktoré sa vzťahujú na zahraničných správcov, by preto nemali byť komplikovanejšie ako podmienky, ktoré sa vzťahujú na domácich správcov. (21)V súvislosti s likvidáciou v prípade platobnej neschopnosti by vnútroštátne právne predpisy v oblasti platobnej neschopnosti mali umožňovať, aby sa speňaženie majetku podniku uskutočnilo predajom podniku alebo jeho časti ako podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti. Predaj podniku ako podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti by mal v tejto súvislosti znamenať prevod celého podniku alebo jeho časti na nadobúdateľa takým spôsobom, aby podnik (alebo jeho časť) mohol naďalej fungovať ako ekonomicky produktívna jednotka. Predaj podniku ako podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti by sa mal chápať ako predaj, ktorý sa líši od predaja majetku podniku po častiach (likvidácia po častiach). (22)Vo všeobecnosti sa predpokladá, že v prípade likvidácie možno získať väčšiu hodnotu predajom podniku (alebo jeho časti) s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti, a nie jeho likvidáciou po častiach. V snahe podporiť predaj s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti v prípade likvidácie by vnútroštátne režimy platobnej neschopnosti mali zahŕňať postup pre-pack, keď dlžník vo finančných ťažkostiach s pomocou „kontrolóra“ hľadá možných nadobúdateľov, ktorý by mohli mať záujem o kúpu, a pripravuje predaj podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti pred formálnym začatím insolvenčného konania, aby sa majetok mohol rýchlo speňažiť krátko po začatí formálneho insolvenčného konania. Postupy pre-pack by mali pozostávať z dvoch fáz, a to z fázy prípravy a fázy likvidácie. (23)V záujme účinného riadenia postupu pre-pack by súd, ktorému bol predložený návrh na takýto postup, mal mať aj právomoc rozhodovať o otázkach, ktoré úzko súvisia s predajom podniku alebo jeho časti podľa postupu pre-pack. (24)Postupom pre-pack by sa malo zabezpečiť, aby kontrolór vymenovaný vo fáze prípravy mohol predložiť najlepšiu ponuku získanú počas procesu predaja na schválenie súdom len vtedy, ak vyhlási, že podľa jeho názoru by likvidácia po častiach veriteľom očividne nepriniesla vyššiu hodnotu, ako je trhová cena získaná za podnik (alebo jeho časť) s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti. Účtovná hodnota podniku s predpokladom nepretržitého pokračovania v činnosti je spravidla vyššia ako hodnota podniku v likvidácii po častiach, pretože sa vychádza z predpokladu, že podnik pokračuje vo svojej činnosti s minimálnym prerušením, má dôveru finančných veriteľov, akcionárov a klientov a naďalej vytvára príjmy. Nemalo by sa preto v prípade vyhlásenia kontrolóra vyžadovať, aby sa vždy vykonávalo ocenenie. Kontrolór by mal len odôvodnene konštatovať, že predajná cena nie je výrazne nižšia ako výťažok, ktorý by bolo možné získať likvidáciou po častiach. Kontrolór alebo správca by však mal vykonávať väčšiu kontrolu v prípadoch, keď jedinú existujúcu ponuku predloží strana, ktorá je úzko prepojená s dlžníkom. V takýchto situáciách by kontrolór alebo správca mali ponuku odmietnuť, ak nespĺňa test najlepšieho záujmu veriteľov. (25)V snahe zaručiť, aby sa podnik počas postupu pre-pack predal za najlepšiu trhovú hodnotu, by členské štáty mali buď zabezpečiť prísne normy konkurencieschopnosti, transparentnosti a spravodlivosti procesu predaja uskutočneného vo fáze prípravy, alebo stanoviť, aby súd po začatí fázy likvidácie uskutočnil krátku verejnú dražbu. (26)Ak sa členský štát rozhodne uplatňovať prísne normy vo fáze prípravy, kontrolór (ktorý má byť následne vo fáze likvidácie vymenovaný za správcu) by mal byť zodpovedný za zabezpečenie, aby bol proces predaja konkurencieschopný, transparentný, spravodlivý a spĺňal trhové normy. V tejto súvislosti by si dodržiavanie trhových noriem malo vyžadovať, aby bol proces zlučiteľný so štandardnými pravidlami a postupmi v oblasti fúzií a akvizícií v dotknutom členskom štáte, čo zahŕňa výzvu pre potenciálne zainteresované strany, aby sa zúčastnili na procese predaja, pričom sa potenciálnym kupujúcim poskytnú rovnaké informácie, čím sa im umožní vykonávať náležitú starostlivosť a získavať ponuky od zainteresovaných strán prostredníctvom štruktúrovaného procesu. (27)Ak sa členský štát rozhodne stanoviť, že súd po začatí fázy likvidácie uskutoční verejnú dražbu, ponuka, ktorú vybral kontrolór počas fázy prípravy, by sa mala použiť ako počiatočná ponuka (tzv. ponuka bieleho koňa) počas dražby. Dlžník by mal mať možnosť ponúknuť stimuly „uchádzačovi, ktorý slúži ako biely kôň“ a to tak, že bude predovšetkým súhlasiť s refundáciou nákladov alebo poplatkov za neuskutočnenie transakcie v prípade, že sa prostredníctvom verejnej dražby vyberie lepšia ponuka. Členské štáty by však mali zabezpečiť, aby takéto stimuly, ktoré dlžníci poskytnú „uchádzačovi, ktorý slúži ako biely kôň“ počas fázy prípravy, boli primerané a neodrádzali ostatných potenciálnych uchádzačov od účasti na verejnej dražbe vo fáze likvidácie.

(28)Začatie insolvenčného konania by nemalo viesť k predčasnému ukončeniu zmlúv, na základe ktorých majú strany ešte stále povinnosti plniť (nesplnené zmluvy), ktoré sú potrebné na pokračovanie obchodných operácií. Takéto ukončenie by neprimerane ohrozilo hodnotu podniku alebo jeho časti, ktoré sa majú predať v rámci postupu pre-pack. Malo by sa preto zabezpečiť, aby sa tieto zmluvy postúpili nadobúdateľovi podniku dlžníka alebo jeho časti, a to aj bez súhlasu protistrany uvedených zmlúv s dlžníkom. Napriek tomu existujú situácie, keď nemožno postúpenie nesplnených zmlúv opodstatnene očakávať, napríklad keď je nadobúdateľ konkurentom protistrany zmluvy. Podobne môže súd v rámci individuálneho posúdenia nesplnenej zmluvy dospieť k záveru, že jej ukončenie by poslúžilo záujmom podniku dlžníka lepšie ako jej postúpenie, napríklad ak by postúpenie zmluvy viedlo k neprimeranému zaťaženiu podniku. Súd by však nemal mať možnosť vypovedať nesplnené zmluvy týkajúce sa licencií na práva duševného a priemyselného vlastníctva, keďže sú zvyčajne kľúčovými prvkami prevádzky predávaného podniku. (29)Možnosť presadzovať predkupné práva v priebehu procesu predaja by narušila hospodársku súťaž v rámci postupu pre-pack. Potenciálni uchádzači by mohli upustiť od predkladania ponúk pre práva, na základe ktorých by ich mohol držiteľ podľa vlastného uváženia zamietnuť bez ohľadu na investovaný čas a zdroje a ekonomickú hodnotu ponuky. V snahe zabezpečiť, aby víťazná ponuka odzrkadľovala najlepšiu dostupnú cenu na trhu, by sa predkupné práva nemali uchádzačom priznávať, ani by sa takéto práva nemali v priebehu ponukového konania presadzovať. Nositelia predkupných práv, ktoré boli priznané pred začatím postupu pre-pack, by sa namiesto uplatnenia svojej opcie mali vyzvať, aby sa zúčastnili na predkladaní ponúk. (30)Členské štáty by mali zabezpečeným veriteľom umožniť, aby sa zúčastnili na ponukovom konaní v rámci postupu pre-pack, a to tak, že ponúknu sumu svojich zabezpečených pohľadávok ako protihodnotu za nákup majetku, na ktorý majú zábezpeku (tzv. credit bidding). Postup „credit bidding“ by sa však nemal používať spôsobom, ktorý by zabezpečeným veriteľom poskytol neoprávnenú výhodu v ponukovom konaní, napríklad ak je výška ich zabezpečenej pohľadávky voči majetku dlžníka vyššia ako trhová hodnota podniku. (31)Touto smernicou by nemalo byť dotknuté uplatňovanie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, najmä nariadenia Rady (ES) č. 139/2004, ani by sa ňou nemalo členským štátom brániť v presadzovaní vnútroštátnych systémov kontroly fúzií. Pri výbere najlepšej ponuky by kontrolór mal mať možnosť zohľadniť regulačné riziká vyplývajúce z ponúk, ktoré si vyžadujú povolenie orgánov na ochranu hospodárskej súťaže, a ak to umožňujú platné pravidlá, môže s týmito orgánmi konzultovať. Uchádzači by mali byť naďalej zodpovední za poskytovanie všetkých informácií potrebných na posúdenie týchto rizík a mali by včas začať spolupracovať s príslušnými orgánmi na ochranu hospodárskej súťaže v snahe zmierniť tieto riziká. Aby sa zvýšila pravdepodobnosť, že postup bude úspešný, kontrolór by v prípade ponuky, ktorá predstavuje takéto riziká, mal mať povinnosť vykonávať svoju funkciu spôsobom, ktorý uľahčí predkladanie alternatívnych ponúk. (32)Štatutárne orgány dohliadajú na riadenie záležitostí právnickej osoby a majú najlepší prehľad o jej finančnej situácii. Štatutárne orgány sú zvyčajne medzi prvými, ktoré si uvedomujú, že sa právnická osoba blíži k platobnej neschopnosti alebo sa dostala za jej hranicu. Oneskorené podanie žiadosti o začatie insolvenčného konania zo strany štatutárnych orgánov môže viesť k zníženiu hodnoty uspokojených pohľadávok pre veriteľov. Členské štáty by preto mali zaviesť povinnosť štatutárnych orgánov podať žiadosť o začatie insolvenčného konania v stanovenej lehote. Členské štáty by mali takisto vymedziť, na koho by sa mali vzťahovať povinnosti štatutárnych orgánov, pričom by mali zohľadniť, že pojem „štatutárny orgán“ by sa mal vykladať vo všeobecnosti, aby sa vzťahoval na všetky osoby, ktoré sú poverené prijímaním alebo v skutočnosti prijímajú, alebo by mali prijímať kľúčové rozhodnutia v súvislosti s riadením právneho subjektu. (33)V snahe zabezpečiť, aby štatutárne orgány nekonali vo vlastnom záujme tým, že oddialia podanie žiadosti o začatie insolvenčného konania, a to napriek náznakom platobnej neschopnosti, by členské štáty mali prijať ustanovenia, na základe ktorých by štatutárne orgány niesli občianskoprávnu zodpovednosť za porušenie povinnosti takúto žiadosť predložiť. V takom prípade by štatutárne orgány mali odškodniť veriteľov za škody vyplývajúce zo zníženia zostatkovej hodnoty právnickej osoby v porovnaní so situáciou, keď by žiadosť bola podaná včas. Členské štáty by mali mať možnosť prijať alebo zachovať vnútroštátne pravidlá týkajúce sa občianskoprávnej zodpovednosti štatutárnych orgánov v súvislosti s podaním žiadosti o začatie insolvenčného konania, ktoré sú prísnejšie ako pravidlá stanovené v tejto smernici. (34)Mikropodniky majú často formu spoločnosti s jediným spoločníkom alebo malých partnerstiev, ktorých zakladatelia, vlastníci alebo spoločníci nevyužívajú ochranný režim obmedzenia zodpovednosti, a preto sa voči nim vyvodzuje neobmedzená zodpovednosť za podnikateľské dlhy. Ak mikropodniky pôsobia ako subjekty s ručením obmedzeným, ochranný režim obmedzenia zodpovednosti je pre vlastníkov mikropodnikov zvyčajne iluzórny, pretože sa od nich často očakáva, že podnikateľské dlhy mikropodnikov si zabezpečia osobným majetkom ako kolaterálom. Okrem toho, keďže mikropodniky vo veľkej miere závisia od platieb od svojich klientov, často sa stretávajú s problémami s peňažnými tokmi a s vyššími úverovými rizikami, ktoré prináša strata dôležitého obchodného partnera alebo oneskorené platby klientov. Mikropodniky okrem toho čelia aj nedostatku prevádzkového kapitálu, vyšším úrokovým sadzbám a väčším požiadavkám na kolaterál, čo sťažuje, ak rovno neznemožňuje získavanie finančných prostriedkov, a to najmä v prípade finančných ťažkostí. V dôsledku toho je pri nich vyššie riziko platobnej neschopnosti než v prípade väčších podnikov. (35)Vnútroštátne pravidlá v oblasti platobnej neschopnosti nie sú vždy vhodné na riadne a primerané zaobchádzanie s mikropodnikmi v platobnej neschopnosti. Vzhľadom na jedinečné vlastnosti mikropodnikov a ich osobitné potreby v prípade finančných ťažkostí, najmä na potrebu rýchlejších, jednoduchších a cenovo dostupných postupov, by sa na vnútroštátnej úrovni mali pripraviť samostatné insolvenčné konania v súlade s ustanoveniami tejto smernice. Hoci sa ustanovenia tejto smernice týkajúce sa zjednodušeného likvidačného konania vzťahujú len na mikropodniky, členské štáty by mali mať možnosť rozšíriť ich uplatňovanie aj na malé a stredné podniky, ktoré nie sú mikropodnikmi. (36)Je vhodné zabezpečiť, aby členské štáty mohli zveriť vedenie zjednodušeného likvidačného konania a dohľad nad ním príslušnému orgánu, ktorým je buď súd, alebo správny orgán. Voľba bude okrem iného závisieť od správnych a právnych systémov členských štátov, ako aj od kapacity súdov a potreby zabezpečiť nákladovú efektívnosť a rýchlosť konania. (37)Test zastavenia platieb a test súvahy predstavujú v členských štátoch dva bežné spúšťacie mechanizmy na začatie štandardného insolvenčného konania. Test súvahy však môže byť pre dlžníkov, ktorými sú mikropodniky, neuskutočniteľný, najmä ak je dlžníkom jednotlivý podnikateľ, a to z dôvodu možnej absencie riadnej evidencie a jasného rozlíšenia medzi osobnými aktívami a pasívami a obchodnými aktívami a pasívami. Kritériom na začatie zjednodušeného likvidačného konania by preto mala byť neschopnosť splácať dlhy v čase ich splatnosti. Členské štáty by mali takisto vymedziť osobitné podmienky, za ktorých je toto kritérium splnené, pokiaľ sú tieto podmienky pre dotknutý mikropodnik jasné, jednoduché a ľahko zistiteľné. (38)V záujme nákladovo efektívnych a rýchlych zjednodušených likvidačných konaní pre mikropodniky by sa mali zaviesť krátke lehoty. Podobne by sa mali minimalizovať formality pre všetky procedurálne postupy vrátane začatia konania, prihlásenia a schvaľovania pohľadávok, stanovenia konkurznej podstaty a speňaženia majetku. Na podanie žiadosti o začatie zjednodušeného likvidačného konania by sa mal použiť vzorový formulár a na všetku komunikáciu medzi príslušným orgánom a prípadne správcom, ako aj účastníkmi konania by sa mali používať elektronické prostriedky. (39)Všetky mikropodniky by mali mať možnosť začať konanie s cieľom riešiť svoje finančné ťažkosti a dosiahnuť oddlženie. Prístup k zjednodušenému likvidačnému konaniu by nemal závisieť od schopnosti mikropodniku pokryť administratívne náklady takéhoto konania. V právnych predpisoch členských štátov by sa mali zaviesť pravidlá na pokrytie nákladov na správu zjednodušených likvidačných konaní, ak majetok a zdroje príjmov dlžníka nestačia na pokrytie týchto nákladov. (40)V zjednodušenom likvidačnom konaní je vymenovanie správcu zvyčajne zbytočné vzhľadom na jednoduché obchodné operácie vykonávané mikropodnikmi, vďaka čomu je možný a dostatočný dohľad príslušného orgánu. Dlžník by si preto mal naďalej zachovať kontrolu nad svojím majetkom a každodennou prevádzkou podniku. Zároveň v snahe zabezpečiť, aby sa zjednodušené likvidačné konanie mohlo viesť účinne a efektívne, by mal dlžník na začiatku a počas celého konania poskytovať presné, spoľahlivé a úplné informácie týkajúce sa jeho finančnej situácie a obchodných záležitostí. (41)Dlžník, ktorým je mikropodnik, by mal mať možnosť využiť dočasné prerušenie jednotlivých konaní, v ktorých dochádza k vymáhaniu nárokov, aby mohol zachovať hodnotu konkurznej podstaty a zabezpečiť spravodlivý a riadny priebeh konania. Členské štáty však môžu príslušným orgánom povoliť, aby za presne vymedzených podmienok vylúčili určité pohľadávky z pôsobnosti prerušenia. (42)Sporné pohľadávky by sa mali riešiť tak, aby sa vedenie zjednodušeného likvidačného konania pre mikropodniky zbytočne nekomplikovalo. Ak sporné pohľadávky nemožno vyriešiť rýchlo, možnosť namietať pohľadávku možno využiť na zbytočné zdržiavanie. Pri rozhodovaní o riešení spornej pohľadávky by mal byť príslušný orgán oprávnený povoliť pokračovanie zjednodušeného likvidačného konania len v súvislosti s nespornými pohľadávkami. (43)V súvislosti so zjednodušeným likvidačným konaním by mal odporovacie žaloby podávať iba veriteľ alebo správca, ak bol vymenovaný. Pri prijímaní rozhodnutia o premene zjednodušeného likvidačného konania na štandardné insolvenčné konanie na účely v