Správa Komisie Rade a Európskemu parlamentu o vykonávaní nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva - Vznik, spracovanie a cezhraničná preprava nebezpečných odpadov a iných odpadov v členských štátoch Európskej únie, 2001 - 2006 {SEK(2009) 811} /* KOM/2009/0282 v konečnom znení */





[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 24.6.2009 KOM(2009) 282 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU o vykonávaní nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva Vznik, spracovanie a cezhraničná preprava nebezpečných odpadov a iných odpadov v členských štátoch Európskej únie, 2001 - 2006 {SEK(2009) 811} SPRÁVA KOMISIE RADE A EURÓPSKEMU PARLAMENTU o vykonávaní nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstvaVznik, spracovanie a cezhraničná preprava nebezpečných odpadov a iných odpadov v členských štátoch Európskej únie, 2001 - 2006 {SEK(2009) 811} Súhrnná správa: Vývoj týkajúci sa vzniku, spracovania a prepravy nebezpečných odpadov a iných odpadov v členských krajinách EÚ, 2001-2006 1. ÚVOD Vývoz a dovoz odpadov sa na medzinárodnej úrovni riadi Bazilejským dohovorom o riadení pohybu nebezpečných odpadov cez hranice štátov a ich zneškodňovaní z 22. marca 1989. Európske spoločenstvo je zmluvnou stranou tohto dohovoru a transponovalo ho nariadením Rady (EHS) č. 259/93[1], známym ako nariadenie o preprave odpadov. Účelom tohto nariadenia je organizovať kontrolu a riadenie prepravy odpadov spôsobom, ktorý zohľadňuje potrebu zachovať, chrániť a zlepšovať kvalitu životného prostredia a ľudského zdravia. Na základe hlavných zásad stratégie Spoločenstva v oblasti odpadového hospodárstva sa nariadením ustanovuje rad pravidiel, ktoré by mali Spoločenstvu ako celku umožniť zneškodňovať svoj vlastný odpad a taktiež umožniť jednotlivým členským štátom smerovať k uvedenému cieľu s ohľadom na zemepisné podmienky a na potrebu špecializovaných zariadení pre určité druhy odpadov. Týmto nariadením sa zaviedlo niekoľko opatrení na dosiahnutie kontroly prepravy odpadov zo Spoločenstva, do Spoločenstva a v rámci neho. Najmä: - zavádza spoločné definície a terminológiu, ktoré sa týkajú prepravy odpadov; - ustanovuje pravidlá vývozu, dovozu a tranzitu odpadov určených na zneškodnenie alebo zhodnotenie; - spresňuje informácie, ktoré musia poskytovať členské štáty a Komisia. V článku 41 uvedeného nariadenia sa uvádza: 1. „Pred koncom každého kalendárneho roka členské štáty vypracujú správu v súlade s článkom 13 ods. 3 Bazilejského dohovoru a pošlú ju sekretariátu Bazilejského dohovoru a jej kópiu pošlú Komisii. 2. Komisia na základe týchto správ vypracuje každé tri roky správu o vykonávaní tohto nariadenia Spoločenstvom a jeho členskými štátmi. Môže si na tento účel vyžiadať doplňujúce informácie v súlade s článkom 6 smernice 91/692/EHS.“ Prvá správa Komisie o cezhraničnej preprave odpadov vzťahujúca sa na roky 1997-2000[2] bola uverejnená v roku 2006. Väčšina členských štátov zaslala Komisii svoje výročné správy za roky 2001 – 2006 do konca roku 2008. Tabuľka vo všeobecnom úvode sprievodného dokumentu obsahuje zoznam členských štátov (EÚ-25; bez Bulharska a Rumunska). Tabuľka ilustruje reakcie členských štátov na ich povinnosti podávať správy. Dotazník sekretariátu Bazilejského dohovoru obsahuje otázky o právnych ustanoveniach, vykonávaní a opatreniach na ochranu životného prostredia. Na základe článku 41 ods. 2 prijala Komisia v roku 1999 rozhodnutie[3] vyžadujúce dodatočné informácie, ktoré majú poskytovať členské štáty vo forme dotazníka. Dotazník Komisie obsahuje najmä otázky o obmedzení prepravy, monitorovaní, opatreniach proti nezákonnej preprave a o finančnom krytí. Na rozdiel od prvej správy Komisie táto správa už obsahuje informácie z uvedeného dotazníka (pozri Pracovný dokument, Všeobecný úvod). Oddiel 2 správy je analýzou formy aj obsahu odpovedí členských štátov. Podrobnejšie informácie o pripomienkach členských štátov k obom dotazníkom sa nachádzajú v oddieloch B a E pracovného dokumentu. Následne sa hlavné závery vyvodia z kvantitatívnych údajov členských štátov o vzniku, spracovaní a preprave odpadov. Podkladové údaje sa nachádzajú v oddiele A pracovného dokumentu. Je potrebné poznamenať, že v Bazilejskom dohovore sa používajú pojmy „dovoz“ a „vývoz“ pre každú prepravu do a z jednotlivej krajiny, ktorá je zmluvnou stranou dohovoru. Podľa právnych predpisov EÚ sa tieto pojmy uplatňujú len na prepravu do a z Európskej únie ako celku; preto sa v tejto správe nepoužívajú ako odkaz na prepravu medzi členskými štátmi. V záujme zrozumiteľnosti sa však objavujú v úvodzovkách a používajú sa príležitostne pre prepravu odpadov vo všeobecnosti. Oba pojmy sa však objavujú v pracovnom dokumente v tom zmysle, v ktorom sa používajú v Bazilejskom dohovore. 2. Podávanie správ členskými štátmi Na účely tejto správy sa použili všetky odpovede členských štátov na dotazník podľa Bazilejského dohovoru aj na dotazník Komisie za roky 2001 – 2006. Rok 2004 bol zvolený ako referenčný rok, keďže niektoré dôležité správy za obdobie 2005/2006 na konci roku 2008 ešte neboli k dispozícii. Všetky kvantitatívne údaje však boli vzhľadom na svoj význam do správy začlenené a pokiaľ to bolo možné, boli poskytnuté aj agregáty za rok 2005. Z 300 možných odpovedí bolo prijatých 219 odpovedí obsahujúcich odpovede typu áno/nie, slovné vysvetlenia a číselné údaje. Táto spätná väzba sa preukázala ako dostatočná na účely kvalitatívnej a kvantitatívnej analýzy. Miera odozvy na bazilejský dotazník bola 73 % a na dotazník Komisie 67 %. Ďalšie 4 % zhromaždených odpovedí na zložitejší dotazník podľa Bazilejského dohovoru boli neúplné alebo nepoužiteľné. Kvantitatívna analýza údajov o odpadoch si vyžaduje, aby primárne údaje boli poskytnuté v konzistentnom formáte. Väčšina odpovedí bola odovzdaná elektronicky, hoci v niektorých prípadoch len na základe osobitnej požiadavky. V prehľadnej tabuľke sú všetky úplne vyplnené a použiteľné dotazníky označené písmenom „Y“, zatiaľ čo zvyšok vrátených dotazníkov je označený písmenom „P“ (pozri Pracovný dokument, Všeobecný úvod). Väčšina správ bola poskytnutá jeden až dva roky po referenčnom roku. V mnohých prípadoch členské štáty v neskorších správach svoje údaje opravili. Pokiaľ ide o 31 % dotazníkov Komisie, ktoré boli zaradené do kategórie „nedoručené“, je potrebné uviesť, že do roku 2004 neboli „nové“ členské štáty (EÚ-10) povinné odpovedať. Kvantitatívne údaje pre Maltu v tejto správe chýbajú, keďže Malta neposkytla žiadnu správu v zmysle Bazilejského dohovoru. Grécko nedodalo dotazník Komisie za roky v období 2001 – 2006. Vo veľmi malom počte prípadov boli vynechané údaje doplnené pomocou informácií z predchádzajúcich alebo nasledujúcich rokov. Kvalita odpovedí bola premenlivá. Podávanie správ o špecifických incidentoch/nehodách a/alebo o zastavenej nezákonnej preprave odpadov bolo nedôsledné a podľa všetkého nezodpovedalo skutočnosti. Niekedy nebolo jasné, či došlo k nezákonnej preprave alebo nie, alebo či sa stav poznatkov považoval za nedostatočný. Z podrobných vyhlásení členských štátov (napríklad Fínska, Nemecka, Írska a Spojeného kráľovstva) vyplýva, že je potrebné, aby v tomto ohľade došlo v budúcnosti k zlepšeniam (pozri oddiel B tabuľka 9). Všetky členské štáty, ktoré na dotazníky odpovedali, rozsiahlym spôsobom informovali o opatreniach na predchádzanie vzniku odpadov. Opatrenia sa zameriavali v prvom rade na právne predpisy, ďalej nasledovali vnútroštátne stratégie (pozri oddiel B otázka 5). Opatrenia prijaté na zníženie prepravy odpadov sa vyskytovali menej často (pozri oddiel B otázka 6 a oddiel E). Hlavné administratívne údaje boli vo všetkých prípadoch úplné a presné (pozri oddiel B otázky 4, 7, tabuľky 1, 2, 3, oddiel C a oddiel E). Prieskum neodhalil žiadne podstatné rozdiely medzi EÚ-15 (15 „starých“ členských štátov) a EÚ-10 (10 „nových“ členských štátov), pokiaľ ide o úplnosť, včasnosť a kvalitu ich výročných správ. 3. Vznik nebezpečných odpadov V dotazníku podľa Bazilejského dohovoru sa od všetkých krajín požaduje, aby poskytli informácie o celkovom množstve vytvorených nebezpečných odpadov a „iných odpadov“. Pojem „iné odpady“ v tomto zmysle znamená odpady zhromaždené z domácností a zvyšky, ktoré vznikli po spaľovaní odpadov z domácností, čo sú dve kategórie odpadov, ktoré si vyžadujú osobitné zváženie a ktoré podliehajú podobným kontrolám ako nebezpečné odpady podľa Bazilejského dohovoru (príloha II k dohovoru, položky Y46 a Y47)[4]. Nebezpečné odpady sú vymedzené podľa zoznamu tokov odpadov a/alebo ich zložiek (položky Y1-18 a Y19-45) a určitých charakteristík nebezpečnosti (príloha III). Ak sa však odpad považuje za nebezpečný podľa vnútroštátnych právnych predpisov vyvážajúceho, dovážajúceho alebo tranzitného štátu, na účely dohovoru patrí pod uvedené vymedzenie. Všetky členské štáty s výnimkou Malty poskytli informácie o celkovom množstve vytvorených nebezpečných odpadov. V porovnaní s prvou správou Komisie sa údaje o vzniku odpadov zlepšili (pozri oddiel A tabuľka 1); vo veľkej miere sa predišlo dodatočným údajom a extrapoláciám. Tak ako v predošlých rokoch, aj tentoraz malo najväčšie množstvo nebezpečných odpadov Nemecko. Znateľný nárast k ustálenému ročnému množstvu približne 19 miliónov ton od roku 2002 súvisí s implementáciou nového európskeho zoznamu odpadov. Počas obdobia rokov 2001 – 2006 vyprodukovali Nemecko, Estónsko, Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo najväčšie množstvo odpadov, zatiaľ čo množstvo odpadov sa výrazne zvýšilo v Holandsku a Belgicku (pozri oddiel A tabuľka 1). Pokiaľ ide o vytváranie odpadov na jedného obyvateľa, Belgicko a Holandsko boli v roku 2005 opäť na popredných miestach. Z dlhodobého hľadiska sú na čele Nemecko a Fínsko. Najmenšie množstvo na obyvateľa zaznamenali v Lotyšsku, Litve, Portugalsku a Grécku (pozri oddiel A tabuľka 2). Chronologický vývoj je ťažké posúdiť, keďže niektoré členské štáty oznámili významný nárast v rokoch 2001 – 2006. Takýto vývoj nemusí odrážať skutočný rast tvorby odpadov; môže súvisieť aj so zmenami v právnych predpisoch týkajúcich sa odpadov. Aritmetický nárast množstva nebezpečných odpadov vytvorených v krajinách EÚ-15 od roku 2000 do roku 2005 je 22 % (čiže 4 % ročne), no pre celé Spoločenstvo (EÚ-25) je to len 10 %. Dostupné údaje tiež uvádzajú, že množstvo nebezpečných odpadov vytvorených v rámci EÚ-25 nebolo výrazne väčšie ako v roku 2002. Vytváranie nebezpečných odpadov na obyvateľa predstavovalo v EÚ-25 približne 140 kg ročne (úplné tabuľky sú k dispozícii len za roky 2003 a 2005), pričom v nových členských štátoch je tento priemer vyšší. Členské štáty používali kódy Y pre odpad podľa Bazilejskej dohody veľmi rozdielne a medzinárodné porovnanie preto nemá zmysel (pozri oddiel A tabuľka 3, vybrané príklady). Niektoré členské štáty, ako napríklad Dánsko a Litva, takmer výlučne oznámili odpady zhromaždené z domácností (Y46) a zvyšky, ktoré vznikli po spaľovaní odpadov z domácností (Y47). 4. Preprava nebezpečných odpadov z členských štátov Cezhraničná preprava odpadov sa musí vyrovnať s možnými rozpornými zásadami týkajúcimi sa blízkosti vzniku a spracovania odpadov, sebestačnosti na úrovni Spoločenstva a jednotlivých členských štátov, ako aj so spoľahlivým zneškodňovaním odpadov. Nie všetky členské štáty majú dostatočnú kapacitu na riešenie svojich vlastných odpadov (pozri oddiel B tabuľky 2 a 3). Niektoré osobitné toky odpadov si vyžadujú špecializované zariadenia na spracovanie, aby sa zabezpečilo zhodnocovanie alebo zneškodnenie týchto odpadov spôsobom prijateľným z hľadiska životného prostredia. Údaje o cezhraničnej preprave nebezpečných odpadov medzi členskými štátmi EÚ sú preto ukazovateľom úrovne odpadového hospodárstva v rámci Spoločenstva. Všetky členské štáty s výnimkou Malty predložili informácie o preprave nebezpečných odpadov do zahraničia („vývoz“ v zmysle Bazilejského dohovoru) za aspoň štyri roky v rámci obdobia 2001 – 2005; údaje za rok 2005 sú úplné. Údaje, ktoré sú teraz k dispozícii za roky 1997 – 2000, ukazujú, že zodpovedajúce čísla v prvej správe Komisie boli príliš vysoké. Možno to vysvetliť ucelenejšou databázou, ako aj opravami, ktoré vykonali členské štáty. Pri preprave nebezpečných odpadov z členských štátov sa dá pozorovať jasný trend. Od roku 1997 do roku 2001 sa ich množstvo zdvojnásobilo a od roku 2001 do roku 2005 nastal ďalší – opäť takmer dvojnásobný - nárast. Celkové množstvo pre EÚ-25 bolo 5,6 milióna ton v roku 2005, pričom podiel prepravy z EÚ-10 predstavuje len okrajové 3 % (pozri oddiel A tabuľka 4). V roku 2005 bolo vôbec najväčším „vývozcom“ Holandsko, ktorého „vývoz“ vzrástol z 241 000 ton v roku 1997 na 2,6 milióna ton v roku 2005. Druhé bolo Belgicko, za ktorým nasledovali Taliansko, Francúzsko a Írsko. Nemecko, ktoré bolo na prvom mieste v roku 1997 so 601 000 tonami, najnovšie informovalo o ustálených či dokonca mierne sa znižujúcich množstvách. Z Nemecka v roku 2005 prepravilo o 70 % menej odpadov ako v roku 1997. Aj Holandsko je popredným prepravcom odpadov za hranice pri vyjadrení v kg na obyvateľa; ďalšími v poradí sú Luxembursko, Belgicko, Írsko a Litva (pozri oddiel A tabuľka 5). V prvej správe Komisie sa uvádzalo, že menšie krajiny budú prepravovať viac svojich nebezpečných odpadov za hranice, pretože nemajú dostatočné spracovateľské zariadenia. Posledných pár rokov však neukázalo v rámci EÚ-25 žiadny jasný trend. Česká republika, Estónsko, Grécko, Lotyšsko, Poľsko a Slovensko prepravili v roku 2005 výrazne nízke množstvo odpadov na obyvateľa, zatiaľ čo „vývoz“ Talianska sa stále zvyšuje. V roku 2005 sa 91 % nebezpečných odpadov Spoločenstva spracovalo v krajine pôvodu. Krajinami s veľmi vysokou mierou „vývozu“ približne 50 % boli Luxembursko, Holandsko, Belgicko, Írsko (pozri oddiel A obrázok 6) a potenciálne aj Portugalsko (pozri oddiel A tabuľka 1 za roky 2001 a 2003). Na rozdiel od zistení predošlej správy Komisie za obdobie rokov 1997 – 2000 ukazuje obdobie od roku 1997 do roku 2005, že podiel oznámených prepráv z EÚ-15 a EÚ-25 v prípade „iných odpadov“ v zmysle Bazilejského dohovoru (t. j. zmiešaný odpad z domácností a zvyšky po jeho spálení) sa pohyboval medzi 40 % až 50 % (pozri oddiel A tabuľky 4 a 7). Pokiaľ ide o kategórie odpadov v zmysle kódov Y podľa Bazilejského dohovoru, je nutné zdôrazniť, že mnoho členských štátov špecifikovalo svoj „vyvezený“ odpad presnejšie ako v predošlých rokoch. Zmes kódov Y („zmes“) zostala prakticky nevyužitá. Odpad bez špecifikácie („nezaradený“) bol prepravený z Nemecka a Írska (predstavuje vyše 50 % ich prepráv v roku 2005), Holandska, Francúzska, Talianska a Dánska (pozri oddiel A obrázok 9 a tabuľka 9). Špecifické údaje desiatich krajín z EÚ-15 o preprave odpadov do zahraničia s pridelenými kódmi Y ukazujú, že dočasné zvýšenie „nezaradených“ odpadov od roku 1997 do roku 2000 nepokračovalo a dokonca došlo k obratu, zatiaľ čo skupina Y1-18 sa neustále zvyšovala od roku 1997 a v rokoch 2004/2005 už predstavovala najväčšiu „vývoznú“ frakciu (pozri oddiel A obrázok 10 a tabuľku 10). Veľká časť nebezpečných odpadov a iných odpadov prepravených z členských štátov (z EÚ-15 aj EÚ-25) bola spracovaná v procese zhodnocovania (pozri oddiel A tabuľky 11 a 12). V rokoch 2004 a 2005 sa 78 % prepravených odpadov EÚ-15 zhodnotilo. Vysoké percentuálne podiely a celkové množstvá odpadov prepravených do zahraničia na zhodnotenie pochádzali z Holandska, Nemecka, Belgicka a Francúzska. V roku 2005 prepravili Portugalsko, Grécko, Slovinsko a Dánsko svoje odpady prevažne na zneškodnenie, hoci pre štatistiky EÚ sú relevantné len veľké množstvá z Dánska. Taliansko prepravilo za hranice viac než 1 milión ton odpadov, 45 % z toho na zneškodnenie. Podiel odpadov „vyvezených“ na zhodnotenie alebo na zneškodnenie však nie je priamym ukazovateľom úrovne odpadového hospodárstva členského štátu, keďže väčšina odpadov sa spracúva v krajine pôvodu (napr. Taliansko 2005, 90 %). Ako sa už uviedlo v prvej správe Komisie, preprava nebezpečných odpadov z členských štátov je obmedzená. Vývoz odpadov na zneškodnenie do krajín, ktoré nie sú členskými krajinami EÚ/EZVO, a nebezpečných odpadov na zhodnocovanie do krajín, ktoré nie sú členskými krajinami OECD, je podľa nového nariadenia o preprave odpadov zakázaný[5]. Členské štáty EÚ vo svojich správach zasielaných sekretariátu Bazilejského dohovoru poskytujú informácie o krajine určenia vyvážaných nebezpečných odpadov. Podľa týchto správ veľká väčšina nebezpečných odpadov a iných odpadov prepravených cez hranice v rokoch 1997 – 2005 smerovala do iných členských štátov EÚ. V období rokov 2000 – 2005 viac než 90 % prepravených odpadov zostalo v rámci EÚ-15; aspoň 98 % prepravy EÚ-15 od roku 2001 bolo určených pre EÚ-25 a krajiny EZVO (pozri oddiel A tabuľka 14). Znamená to, že zásady blízkosti a sebestačnosti získali za uplynulých pár rokov na popularite. Je ťažké posúdiť situáciu v nových členských štátoch z dôvodu výrazne nižšieho množstva prepravených odpadov (pozri oddiel A tabuľka 7) a kratšieho monitorovacieho obdobia. V priemere však väčšina prepráv z EÚ-10 v rokoch 2000 – 2005 smerovala do krajín EÚ-15, čo je pozoruhodne vysoké percento prepráv z EÚ-10 do krajín, ktoré nie sú členmi OECD. Ďalšie analýzy ukážu, či od pristúpenia EÚ-10 nastal opačný trend (ako uvádzajú údaje za roky 2004/2005) a či je preprava odpadov do EÚ-25 na vzostupe. 5. Preprava nebezpečných odpadov do členských štátov Všetky členské štáty s výnimkou Cypru, Litvy a Malty predložili informácie o preprave nebezpečných odpadov zo zahraničia („dovoz“ v zmysle Bazilejského dohovoru), celkové údaje však boli výrazne nižšie ako v prípade „vývozu“. V prípade nových členských štátov je k dispozícii málo informácií, údaje za rok 2005 sú však úplné (s výnimkou už uvedených krajín). Súbežne s prepravou z členských štátov sa zvýšilo aj množstvo nebezpečných odpadov prepravených do členských štátov. Oznámené celkové množstvá „dovozu“ boli vždy o jednu tretinu nižšie ako množstvá „vývozu“, porovnanie údajov však ukazuje, že dostupné údaje o „dovoze“ sú hodnoverné. Tak ako v prípade prepravy do zahraničia, aj v tomto prípade zohrávajú krajiny EÚ-10 menšiu úlohu (pozri oddiel A tabuľka 15). V roku 2005 bolo 3,5 milióna ton nebezpečných odpadov oznámených ako odpady prepravené do EÚ-25. Za obdobie rokov 2000 – 2005 patrili medzi krajiny EÚ, ktoré prijali najväčšie množstvo nebezpečných odpadov zo zahraničia, Nemecko, Belgicko, Francúzsko a Holandsko. Ich podiel na celkových prepravených odpadoch do Spoločenstva v roku 2005 bol 80 %. V roku 2004 nemecký „dovoz“ po prvýkrát presiahol 1 milión ton. Pokiaľ ide o prepravu nebezpečných odpadov zo zahraničia na obyvateľa, na prvom mieste je Belgicko; za ním nasledujú Holandsko, Švédsko, Nemecko a Dánsko (pozri oddiel A tabuľka 16). Medzi členskými štátmi s nižším množstvom „dovozu“ prevládajú menšie krajiny, podľa všetkého z dôvodu chýbajúcich kapacít na zneškodňovanie odpadov. Preprava „iných odpadov“ do Spoločenstva získala leví podiel od roku 1999 (pozri oddiel A tabuľky 15 a 17). Približne 78 %, t. j. 4,6 milióna ton celkovej prepravy odpadov do Nemecka v roku 2005 bolo zaradených ako „iné odpady“. Na rozdiel od číselných údajov EÚ-25 týkajúcich sa výlučne „dovozu“ a „vývozu“ nebezpečných odpadov, zodpovedajúce číselné údaje týkajúce sa nebezpečných odpadov v kombinácii s údajmi o „iných odpadoch“ sú navzájom veľmi podobné (pozri oddiel A tabuľky 5 a 15 verzus tabuľky 7 a 17). Pokiaľ ide o kódy Y odpadov prepravených do členských štátov, prevládali odpady bez špecifikácie („nezaradené“); zmes kódov Y („zmes“) zostala opäť prakticky nevyužitá. Odpady bez špecifikácie sa prepravovali najmä do Nemecka, Talianska, Francúzska, Švédska a Spojeného kráľovstva. V roku 2005 predstavovali „nezaradené odpady“ približne 60 % celej prepravy do Spoločenstva, Y1-18 20 %, Y19-45 13 % a Y46-47 6 % (pozri oddiel A tabuľka 19). Veľké množstvo „nezaradených odpadov“ naznačuje, že kódy Y uvedené v prílohe I k Bazilejskému dohovoru nepostačujú na opísanie každého možného toku nebezpečných odpadov. Z tohto dôvodu konferencia zmluvných strán Bazilejského dohovoru vo svojom rozhodnutí IV/9 dospela k záveru, že kódy zo zoznamu A v prílohe VIII a zo zoznamu B v prílohe IX k Bazilejskému dohovoru poskytujú účinný prostriedok na zjednodušenie vykonávania dohovoru, pričom dotazník podľa Bazilejského dohovoru dáva možnosť oznamovať tieto kódy. Okrem toho sa zmluvné strany dohovoru vo svojom rozhodnutí VIII/15 dohodli na postupe revízie alebo úpravy uvedených zoznamov, ak je to potrebné. Údaje z desiatich členských štátov o preprave odpadov zo zahraničia s pridelenými kódmi Y ukazujú v prípade všetkých skupín relatívne ustálený nárast v rokoch 1997 – 2005. Najväčší nárast bol zaznamenaný v skupine „nezaradených odpadov“. Táto skupina predstavovala viac než polovicu všetkých „dovozov“ od roku 2001, najmä vďaka množstvám nezaradených odpadov prepravovaných do Nemecka. Veľká časť odpadov prepravovaných do členských štátov bola spracovaná zhodnocovaním. V rokoch 2001 – 2005 bola miera zhodnocovania dokonca vyššia ako v predošlých rokoch; v priemere bolo zhodnotených 85 % odpadov prepravených do EÚ-15, čo predstavuje celkové množstvo približne 40 miliónov ton (pozri oddiel A tabuľka 21). Preprava odpadov na zneškodnenie zo zahraničia sa taktiež zvýšila, hoci sa začala na oveľa nižšej úrovni. Dostupné údaje ukazujú významné rozdiely medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o percentuálny podiel zhodnotených odpadov vo vzťahu k zneškodneným odpadom (pozri oddiel A obrázok 22). V roku 2005 približne 38 % odpadov prepravených do Rakúska bolo určených na zneškodnenie, zatiaľ čo vo Fínsku, Luxembursku a Španielsku to bolo viac ako 50 %. Nemecko so 631 000 tonami oznámilo najvyššie množstvo „dovezených“ odpadov na zneškodnenie, hoci toto množstvo predstavovalo len 13 % nemeckého „dovozu“ odpadov v roku 2005. Za uvedenými vysokými hodnotami týkajúcimi sa zneškodňovania môže stáť existencia osobitných spracovateľských zariadení v „dovážajúcich“ krajinách. Ako sa uvádzalo v prvej správe Komisie, preprava nebezpečných odpadov do členských štátov je predmetom určitých obmedzení, no tieto obmedzenia sú menej prísne ako tie, ktoré sa týkajú vývozu. Členské štáty vo svojich správach poskytli informácie o krajine pôvodu dovážaných nebezpečných odpadov. Podľa týchto správ väčšina (v priemere 89 % pre EÚ-15) odpadov prepravených do členských štátov v rokoch 1997 – 2005 pochádzala z iných členských štátov. Táto miera sa v celom období zmenila len nepatrne. Aspoň 96 % pochádzalo z EÚ-25 a krajín EZVO, no len 1 % pochádzalo z krajín, ktoré nie sú členmi OECD (pozri oddiel A tabuľka 24). Je to v súlade so zásadami blízkosti a sebestačnosti na úrovni Spoločenstva. 6. Závery a odporúčania Na základe správ, ktoré zaslali členské štáty, možno vyvodiť tieto závery: - Podávanie správ Členské štáty vo všeobecnosti predložili dostatočné informácie o preprave odpadov do Spoločenstva, zo Spoločenstva a v rámci neho. Miera odozvy na oba dotazníky bola približne 70 %. Relatívne veľký počet odpovedí na dotazník podľa Bazilejského dohovoru bol chybný. Väčšina správ bola poskytnutá jeden až dva roky po referenčnom roku. Členské štáty podľa všetkého nepovažovali lehotu podľa článku 41 ods. 1 nariadenia za záväznú. Problémy, ktoré nastali pri odovzdávaní a hodnotení kvantitatívnych údajov, poukazujú na potrebu štandardizovanejšieho prístupu k zberu a odovzdávaniu údajov, porovnateľnému s požiadavkami nariadenia o štatistike o odpadoch. Neboli zaznamenané významnejšie rozdiely medzi EÚ-15 a EÚ-10, pokiaľ ide o podávanie ich správ, avšak v prípade EÚ-10 je k dispozícii len málo informácií týkajúcich sa prepravy odpadov zo zahraničia. - Kvalita údajov Kvalita odpovedí bola premenlivá. Okrem niekoľkých výnimiek bolo podávanie správ o incidentoch/nehodách a/alebo nezákonnej preprave neprimerané. Zlepšenia v tejto oblasti v budúcnosti sa zdajú byť absolútne nevyhnutné. Celková kvalita údajov v prípade „vývozu“ odpadov bola vyššia ako v prípade „dovozu“; avšak porovnanie týchto údajov naznačuje, že aj údaje v prípade „dovozu“ sú možné. Údaje za roky 2001 – 2006 sú výrazne lepšie ako za predošlé obdobie. - Klasifikácia odpadov Členské štáty používali kódy Y pre odpady podľa Bazilejského dohovoru veľmi rozdielne a bolo oznámené významné množstvo „nezaradených“ odpadov. Členské štáty používali kódy z dvoch rôznych systémov klasifikácie odpadov zameniteľne (európske právne predpisy o odpadoch verzus Bazilejský dohovor). - Vznik odpadov Chronologický vývoj v období rokov 2001 – 2006 je ťažké posúdiť, keďže niektoré členské štáty oznámili významný nárast v dôsledku zmien v právnych predpisoch o odpadoch. Množstvo nebezpečných odpadov vytvorených v krajinách EÚ-15 sa v rokoch 2000 – 2005 zvýšilo o 22 %, čiže o 4 % ročne. Dostupné údaje ukazujú, že množstvo odpadov vytvorených v rámci EÚ-25 sa od roku 2002 výrazne nezvýšilo. - Preprava odpadov Od roku 1997 do roku 2001 sa preprava nebezpečných odpadov z členských štátov zdvojnásobila a od roku 2001 do roku 2005 nastal ďalší – opäť takmer dvojnásobný – nárast. Celkové množstvo pre EÚ-25 v roku 2005 predstavovalo 5,6 milióna ton. Napriek tomuto nárastu sa 91 % nebezpečných odpadov Spoločenstva v roku 2005 spracovalo v krajine pôvodu. Obdobným spôsobom sa zvýšila aj preprava zo zahraničia. Zo správ krajín EÚ-10 vyplýva, že tieto krajiny zohrávajú v preprave odpadov menšiu úlohu. Veľká časť prepravovaných odpadov bola spracovaná zhodnocovaním. V rokoch 2001 – 2005 sa v priemere 85 % odpadov prepravených do EÚ-15 zhodnotilo (ide o približne 40 miliónov ton). Tých niekoľko významných „dovozov“ EÚ-15 na zneškodnenie sa uskutočnilo z dôvodu existencie osobitných spracovateľských zariadení v „dovážajúcich“ krajinách. Od roku 1997 do roku 2005 sa veľká väčšina prepravy odpadov uskutočnila v rámci hraníc EÚ. V období rokov 2000 – 2005 vyše 90 % prepravených odpadov zostalo v rámci EÚ-15; aspoň 98 % prepravy EÚ-15 od roku 2001 smerovalo do krajín EÚ-25 a EZVO. Údaje týkajúce sa prepravy zo zahraničia ukazujú, že 96 % všetkých „dovozov“ EÚ-15 pochádzalo z krajín EÚ-25 a EZVO, zatiaľ čo len 1 % pochádzalo z krajín, ktoré nie sú členmi OECD. [1] Z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva, Ú. v. ES L 30, 6.2.1993, s. 1, zrušené novým nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadov, uplatniteľným od 12. júla 2007. Toto nové nariadenie je pre túto štúdiu irelevantné. [2] Správa Komisie Rade a Európskemu parlamentu o vykonávaní nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva Vznik, spracovanie a cezhraničná preprava nebezpečných odpadov a iných odpadov v členských štátoch Európskej únie, 1997 – 2000 {SEK(2006) 1053}, 1.8.2006. [3] Rozhodnutie Komisie 1999/412/ES z 3. júna 1999, Ú. v. ES L 156, 23.6.1999, s. 37. [4] Pozri oddiel D sprievodného pracovného dokumentu. [5] Pozri poznámku pod čiarou 1.