[pic] | EURÓPSKA KOMISIA |

Brusel, 9.3.2010

KOM(2010)77 v konečnom znení

PRACOVNÝ DOKUMENT KOMISIE

Budúcnosť „vrátenia cla“ v pravidlách pôvodu dohôd EÚ o voľnom obchode

PRACOVNÝ DOKUMENT KOMISIE

Budúcnosť „vrátenia cla“ v pravidlách pôvodu dohôd EÚ o voľnom obchode

V stredu 7. októbra 2009 sa v kolégiu uskutočnila diskusia o dohode o voľnom obchode medzi EÚ a Kóreou. V tejto súvislosti predseda vyzval GR Trade a GR Taxud, aby vypracovali spoločnú úvahu o budúcnosti „vrátenia cla“.

I. Úvod

„Vrátenie cla“ je vymedzené v protokoloch o pôvode obsiahnutých v preferenčných obchodných dohodách ako čiastočná alebo úplná náhrada, odpustenie alebo nezaplatenie cla alebo rovnocenných poplatkov zo zahraničných vstupov (surovín, polotovarov alebo súčastí), ktoré sa používajú pri výrobe konečného výrobku, ktorý sa vyváža do tretej krajiny[1].

Vrátenie cla používa EÚ a mnoho (ak nie všetky) krajiny v nepreferenčnom prostredí . Vyvážajúce výrobné odvetvia tak majú rovnaké postavenie napriek rozdielom v úrovni dovozného cla. Pokiaľ ide o dovoz, krajiny si ponechávajú možnosť chrániť svoj domáci trh prostredníctvom uplatňovania cla podľa doložky najvyšších výhod. Vrátenie cla je povolené na základe ustanovení dohody WTO o subvenciách.

V preferenčnom prostredí EÚ v mnohých svojich dohodách o voľnom obchode[2] tradične praktizuje zákaz vrátenia cla, hoci v prípade mnohých rozvojových krajín[3] vrátenie cla čiastočne alebo úplne povolila. Niektorí partneri rokujúci s EÚ o dohode o voľnom obchode sú však proti takémuto zákazu a – ako tomu bolo nedávno v prípade Kórey – otázka vrátenia cla sa stáva jednou z kľúčových v týchto rokovaniach. Preto je potrebné preskúmať politiku EÚ v oblasti vrátenia cla a úlohou tohto dokumentu je poskytnúť niektoré základné úvahy a odporúčania pre líniu politiky v tejto otázke, o ktorej sa bude následne diskutovať s Radou, Európskym parlamentom a zainteresovanými stranami.

II. Vplyv zákazu alebo povolenia vrátenia cla v dohodách o voľnom obchode

a) Negatívne účinky vrátenia cla

Liberalizácia medzinárodného obchodu tradične predstavuje zníženie alebo úplné odstránenie existujúcich obmedzení obchodu. Všeobecné odstránenie existujúcich prekážok obchodu erga omnes je najpriamejším spôsobom dosiahnutia voľného obchodu, pričom sa zruší a zníži clo a zároveň sa chránia investície, otvorí sa trh so službami atď. Mnohé krajiny namiesto úplnej liberalizácie obchodu uprednostnili čiastkové opatrenia, ako je povolenie vrátenia cla, ktorého cieľom je upraviť vplyv dovozného cla na vývoz a podporiť vývoz.

Vrátenie cla možno chápať ako ohrozenie liberalizácie obchodu, keďže má na ňu určité negatívne účinky. Hoci v ekonomickej literatúre neexistuje jednotný názor, z niektorých ekonomických štúdií napríklad vyplýva, že vrátenie cla znižuje motiváciu vyvážajúcich výrobcov, aby lobovali proti vysokým sadzbám na ich vstupy, čo má opačný účinok na voľný obchod. Vrátením cla sa môže podporiť zachovanie protekcionizmu: v určitej krajine môže umožňovať zachovanie ochrany jej výrobcov pomocných materiálov a súčasne selektívne znižovať takúto ochranu v záujme podpory vývozu konečných výrobkov. Hoci vrátenie cla môže mať pozitívny vplyv na konkurencieschopnosť vývozu určitej krajiny, mohlo by takisto viesť k vývozu s nízkou domácou hodnotou a relatívne vysokým zahraničným obsahom.

Vrátenie cla je však ešte spornejšie, keď sa zachováva počas procesu úplnej liberalizácie v rámci dohody o voľnom obchode. Najznámejší negatívny dôsledok povolenia vrátenia cla je pravdepodobne tento: keď je vrátenie cla v určitej zóne voľného obchodu povolené, výrobca partnerskej krajiny A dohody o voľnom obchode môže získať zdroje z tretích krajín oslobodené od cla na vývoz do partnerskej krajiny B dohody o voľnom obchode, zatiaľ čo jeho konkurenti v krajine B musia platiť platné clo podľa doložky najvyšších výhod, keď získavajú zdroje z tretích krajín na výrobky predávané na ich domácom trhu.

Príklad: Spoločnosť z partnerskej krajiny dohody o voľnom obchode vyvážajúca textílie do EÚ by využívala vrátenie cla na vlákna, ktoré dováža z tretej krajiny na výrobu svojich textílií; naopak, výrobca textílií z EÚ predávajúci v EÚ by nevyužíval náhrady cla zaplateného za vlákna, ktoré môže dovážať z tretích krajín na výrobu týchto textílií. Ak podiel takýchto dovezených vlákien predstavuje v prípade výrobcu z EÚ napríklad 25 % hodnoty textílií, potencionálna konkurenčná výhoda uvedeného vývozcu do EÚ (vyjadrená ako percentuálny podiel celkovej ceny konečnej textílie výrobcu z EÚ) by sa získala tak, že sa sadzba dovozného cla v EÚ na tieto vlákna (4 %) vynásobí 25 %, čo predstavuje asi 1 % hodnoty textílie[4].

Vrátenie cla preto môže viesť k nevyváženej hospodárskej súťaži na trhu dovážajúcej krajiny, čo môže mať negatívny vplyv na domáci priemysel a prípadné dôsledky pre zamestnanosť. Okrem toho by povolenie vrátenia cla umožnilo tretím krajinám určitým spôsobom využívať výhody vyplývajúce z dohody o voľnom obchode, pokiaľ ide o obchod s medziproduktmi a pomocnými materiálmi. Zatiaľ čo zákaz vrátenia cla by podporil väčšie využívanie medziproduktov a pomocných materiálov z partnerských krajín dohody o voľnom obchode prostredníctvom využívania možnosti kumulácie, povolenie vrátenia cla by umožnilo rovnocenné zaobchádzanie so vstupmi z tretích krajín a vstupmi pochádzajúcimi z oblasti, na ktorú sa vzťahuje dohoda o voľnom obchode: obidva druhy vstupov by v skutočnosti vstupovali do partnerskej krajiny dohody o voľnom obchode s nulovou colnou sadzbou, ak by boli opätovne vyvezené po začlenení do konečného výrobku. Preto hoci vrátenie cla nepredstavuje z právneho hľadiska „vývoznú subvenciu“, nemalo by sa chápať ako vývozný stimul, ktorý by zóna voľného obchodu mala podporovať.

b) Parametre určujúce vplyv vrátenia cla

Vrátenie cla predstavuje komplexný ekonomický nástroj. Vplyv povolenia alebo zákazu vrátenia cla na vývozcov, hospodársku súťaž na trhu dovážajúcej krajiny a na obchod s medziproduktmi závisí od mnohých faktorov, ktoré sú uvedené ďalej[5].

a) Pokiaľ ide o vplyv na konkurenčné postavenie vývozcov konečných výrobkov , relevantným faktorom je clo podľa doložky najvyšších výhod , ktoré vyvážajúca krajina uplatňuje na pomocné materiály, spolu so stupňom získavania zdrojov zo zahraničia v tej istej krajine: čím je vyššie clo podľa doložky najvyšších výhod a čím je väčšia miera využívania zahraničných vstupov (v závislosti od pravidiel pôvodu v rámci dohody o voľnom obchode), tým väčší by mohol byť vplyv vrátenia cla na vyvážaný konečný výrobok. To je jedným z hlavných dôvodov prečo napríklad tradične vo väčšine ázijských krajín, kde je clo podľa doložky najvyšších výhod relatívne vysoké, povolenie vrátenia cla zohráva omnoho významnejšiu úlohu než v USA alebo v EÚ, kde je clo podľa doložky najvyšších výhod v porovnaní s uvedenými krajinami relatívne nízke.

Príklad: Ruritánia uplatňuje 14 % colnú sadzbu na dovoz vlákien z tretích krajín. Ak dovezené vlákna predstavujú 25 % hodnoty textílií vyvezených ruritánskou spoločnosťou, hodnota cla zaplateného za tieto dovezené vlákna by predstavovala 3,5 % (25 % zo 14 %) hodnoty textílií ruritánskeho vývozcu. Ako vidno z predošlého textu, pre vývozcu z EÚ by hodnota cla uloženého na dovoz takýchto vlákien predstavovala 1 % ceny jeho vlastných textílií.

b) Pokiaľ ide o vplyv na hospodársku súťaž na trhu s konečnými výrobkami v dovážajúcej krajine , najrelevantnejším aspektom je clo podľa doložky najvyšších výhod, ktoré dovážajúca krajina uplatňuje na dovoz pomocných materiálov: čím vyššie je clo podľa doložky najvyšších výhod, ktoré preferenčná krajina uplatňuje na dovoz pomocných materiálov, a čím viac domáci výrobcovia využívajú tieto materiály dovezené z tretej krajiny, tým je potenciálne väčšie konkurenčné znevýhodnenie domácich výrobcov konečných výrobkov v porovnaní s vývozcami z partnerskej krajiny dohody o voľnom obchode, ktorí využívajú vrátenie cla.

Keď použijeme už uvedený príklad, výrobca textílií v EÚ, ktorý dováža vlákna z tretích krajín, by musel z týchto vlákien zaplatiť dovozné clo zodpovedajúce 1 % jeho predajnej ceny bez ohľadu na to, či je vrátenie cla povolené alebo zakázané. Preto v prípade, že vrátenie cla je v rámci dohody o voľnom obchode povolené, konkurenčná výhoda vývozcu z partnerskej krajiny dohody o voľnom obchode, napríklad Ruritánie, voči domácemu výrobcovi z EÚ by predstavovala 1 % hodnoty textílií.

Ak sa pozrieme na situáciu v Ruritánii, ruritánsky výrobca textílií dovážajúci z tretích krajín rovnaké množstvo vlákien by musel zaplatiť clo z dovezených vlákien vo výške 3,5 % hodnoty textílií. To by predstavovalo výhodu pre výrobcu z EÚ vyvážajúceho takéto textílie do Ruritánie v prípade, že by vrátenie cla bolo povolené.

Ak by však vrátenie cla bolo v dohode o voľnom obchode medzi EÚ a Ruritániou zakázané, pre ruritánskeho vývozcu do EÚ by to predstavovalo znevýhodnenie vo výške 2,5 % hodnoty textílií (3,5 % cla, ktoré by zaplatil za vlákna dovezené z tretích krajín, mínus 1 % cla zaplateného za rovnaké vlákna jeho konkurentom z EÚ). Naopak, vývozca z EÚ do Ruritánie by mal v Ruritánii konkurenčnú výhodu vo výške 2,5 % (3,5 % cla zaplateného ruritánskymi vývozcami mínus 1 % zaplatené za takýto dovoz vývozcami z EÚ).

c) Keď prejdeme od obchodu s konečnými výrobkami k obchodu s pomocnými materiálmi, kľúčovým faktorom, ktorý určuje vplyv na obchod s pomocnými materiálmi a súčasťami medzi EÚ a jej partnermi v rámci dohody o voľnom obchode , je úroveň dovozného cla uplatňovaného obidvoma stranami na tieto materiály a súčasti, ktoré bude na základe dohody o voľnom obchode odstránené: čím je toto clo vyššie, tým viac sa podporí obchod s týmito materiálmi medzi partnerskými krajinami dohody o voľnom obchode, a to na úkor dodávateľov z tretích krajín.

Pokračujeme v uvedenom príklade: Ak by bolo vrátenie cla zakázané, ruritánska spoločnosť dovážajúca vlákna z tretích krajín na výrobu textílií na vývoz do EÚ by znášala dodatočné náklady vo výške 3,5 %. Tieto náklady by predstavovali stimul k tomu, aby získala vlákna buď na domácom trhu alebo z EÚ a nie vlákna z iných tretích krajín. Ak by vrátenie cla bolo povolené, takýto stimul by zanikol.

Ďalším faktorom, ktorý zohráva úlohu, pokiaľ ide o vplyv vrátenia cla, je miera reštriktívnosti alebo zhovievavosti pravidiel pôvodu v rámci dohody o voľnom obchode: pravidlá pôvodu týkajúce sa určitého výrobku, ktoré stanovujú „dostatočné opracovanie alebo spracovanie“, ktoré je potrebné vykonať na materiáloch bez pôvodu, aby sa získal výrobok „s pôvodom“, na ktorý sa môže vzťahovať preferenčné sadzobné zaobchádzanie, určujú prípustnú úroveň získavania zdrojov zo zahraničia, a preto aj maximálnu úroveň cla, ktoré by bolo potrebné zaplatiť alebo ktoré možno získať späť, ak sa konečný výrobok vyváža.

Príklad: V prípade textílií je štandardným preferenčným pravidlom pôvodu EÚ výroba z vlákien, ktorá predpokladá dve operácie – spriadanie a tkanie/pletenie, ktoré vo všeobecnosti predstavujú približne tri štvrtiny pridanej hodnoty textílie a ktoré je teda potrebné vykonať na domácom trhu. Týmto sa obmedzuje získavanie zdrojov zo zahraničia a teda miera a vplyv povolenia alebo zákazu vrátenia cla. Vplyv povolenia vrátenia cla by však bol väčší v odvetviach, v ktorých je pravidlo voľnejšie – napríklad v prípade niektorých chemických látok, kovov alebo strojov, kde materiály z tretích krajín môžu tvoriť 40 až 50 % hodnoty výrobku a výrobok sa naďalej považuje za výrobok domácej výroby. V týchto prípadoch by zákaz vrátenia cla mohol predstavovať významné dodatočné obmedzenie možností získavania zdrojov, ktoré pravidlo pôvodu teoreticky umožňuje.

Význam vrátenia cla takisto závisí od hospodárstva krajiny . Pokiaľ ide o obchod s konečnými výrobkami, vplyv povolenia vrátenia cla na EÚ je relatívne obmedzený, keďže EÚ vo všeobecnosti uplatňuje veľmi nízke colné sadzby na dovoz medziproduktov/pomocných materiálov a vďaka veľkej rozmanitosti priemyselnej základne EÚ výrobcovia nepotrebujú natoľko získavať zdroje zo zahraničia, hoci globalizácia zvyšuje závislosť výrobcov EÚ od externých dodávateľov. Takýto vplyv môže byť väčší v prípade obchodných partnerov EÚ, ktorí často uplatňujú vyššie dovozné clo a ktorí sa z dôvodu svojej veľkosti musia viac spoliehať na dovezené materiály. Inými slovami, na uzavretých ochranárskych trhoch s vysokým clom podľa doložky najvyšších výhod, týkajúcim sa častí, a na trhoch, kde je získavanie zdrojov zo zahraničia významné, má povolenie vrátenia cla väčší vplyv než na liberálnejšom colnom území s integrovaným hospodárstvom.

Celkovo možný negatívny vplyv povolenia vrátenia cla predstavuje dobrý dôvod na všeobecnú politiku, ktorej cieľom je zakázať vrátenie cla v zónach voľného obchodu .

c) Problémy týkajúce sa zákazu vrátenia cla

Hoci sa zdá, že zákaz vrátenia cla v kontexte dohody o voľnom obchode je naďalej uprednostňovanou možnosťou, táto politika môže viesť k problémom pri jej uplatňovaní.

Predtým, ako sa vytvorí preferenčný režim, medzinárodný obchod medzi budúcimi partnerskými krajinami zóny voľného obchodu sa zakladá na nepreferenčnom prostredí. V rámci takýchto obchodných vzťahov sa vrátenie cla uplatňuje vždy, alebo je aspoň možné. Ak sa táto situácia vyvinie do zákazu vrátenia cla v zóne voľného obchodu, maximálny prínos, ktorý možno očakávať od zníženia colných sadzieb dojednaných v rámci dohody o voľnom obchode by sa mohol výrazne znížiť .

Hoci zákaz vrátenia cla by znamenal menší prínos v porovnaní s jeho povolením, vrátenie cla samo osebe nepredstavuje pre partnerskú krajinu dohody o voľnom obchode dodatočný prínos k odstráneniu dovozného cla. Napríklad pri zaobchádzaní podľa doložky najvyšších výhod predstavuje clo, ktoré treba zaplatiť za dovoz vozidla do EÚ, 10 %. Ak je dovozná cena vozidla 10 000 EUR, clo ušetrené v rámci dohody o voľnom obchode by v porovnaní so súčasnou situáciou týkajúcou sa doložky najvyšších výhod predstavovalo 1 000 EUR. Za predpokladu, že vozidlo vyrobené napríklad v Ruritánii obsahuje 20 % častí a súčastí dovezených z nepreferenčných tretích krajín a keďže dovozné clo na tieto súčasti v Ruritánii predstavuje v priemere 16 %, clo zaplatené za tieto súčasti by bolo vo výške 320 EUR. V prípade, že sa v dohode o voľnom obchode zakazuje vrátenie cla, čistý prínos pre vývozcu by predstavoval 680 EUR (1 000 EUR – 320 EUR) namiesto 1 000 EUR, čo by predstavovalo zníženie prínosu vyplývajúceho z odstránenia cla o 32 %. Ak by podiel dovezených častí, ktoré použil ruritánsky výrobca vozidiel, predstavoval maximum povolené v štandardných pravidlách pôvodu EÚ (40 %), čistý prínos by sa znížil na niečo viac než jednu tretinu dovozného cla EÚ (1 000 EUR – 640 EUR = 360 EUR) [6].

V prípade niektorých výrobkov by výrobcovia z partnerskej krajiny dokonca mohli uprednostňovať používanie colnej sadzby podľa doložky najvyšších výhod , pretože náklady na zrieknutie sa vrátenia cla by mohli byť vyššie ako platné clo podľa doložky najvyšších výhod.

To, v akom rozsahu sa tieto problémy vyskytujú, a ich relatívny význam v porovnaní s vplyvom povolenia vrátenia cla závisí, ako je uvedené vyššie, od rôznych hospodárskych parametrov, ako sú príslušné sadzby obidvoch krajín podľa doložky najvyšších výhod, úroveň zníženia/odstránenia colných sadzieb v rámci dohody o voľnom obchode a miera „zhovievavosti“ pravidiel pôvodu a teda maximálny povolený zahraničný obsah a stav hospodárstiev obidvoch partnerov.

Zatiaľ čo zákazom vrátenia cla by sa v prípade dohody o voľnom obchode vyhlo určitým negatívnym účinkom vrátenia cla na hospodársku súťaž na domácom trhu a podporil by dvojstranný obchod s medziproduktmi/pomocnými materiálmi, v preferenčných obchodných dohodách s rozvojovou krajinou môže dodatočný rozvojový cieľ priniesť ďalšie úvahy. Zákaz vrátenia cla vo vzťahu k rozvojovým krajinám by nemusel byť vždy žiaduci. Napríklad by bolo ťažké predstaviť si, že by rozvinutá krajina na jednej strane umožnila najmenej rozvinutej krajine bezcolný prístup na svoj trh, aby pomohla hospodárstvu tejto krajiny a podporila ho, avšak na druhej strane by obmedzila hospodársky prínos vyplývajúci z takéhoto voľného prístupu zákazom vrátenia cla za zahraničné vstupy použité výrobcami z najmenej rozvinutej krajiny, ak by obe partnerské krajiny uzatvorili dohodu o voľnom obchode.

Tento prípad by mohol napríklad nastať, ak by EÚ uzatvorila dohodu o voľnom obchode so skupinou krajín, ktorá by zahŕňala najmenej rozvinuté krajiny. Keďže sa na najmenej rozvinuté krajiny vzťahuje dohoda EBA („Všetko okrem zbraní“), môžu do EÚ vyvážať bez cla a zároveň využívať vrátenie cla. Ak by sa v rámci takejto dohody o voľnom obchode vrátenie cla zakázalo, vývozcovia z dotknutých najmenej rozvinutých krajín by museli platiť clo za vstupy dovezené z tretích krajín, ktoré sú súčasťou ich výrobkov vyvážaných bez cla do EÚ, čo sa v rámci EBA nevyžaduje.

Podobne, keďže je podiel vývozu rozvojových krajín do EÚ, na ktorý sa vzťahuje dovozné clo EÚ, relatívne obmedzený[7], zákazom vrátenia cla, ktorý by znamenal obmedzenie prínosu vyplývajúceho z odstránenia dovozného cla, by sa ešte viac znížili ich stimuly k uzatvoreniu dohody o voľnom obchode s EÚ.

Okrem toho majú rozvojové krajiny v súčasnosti nárok požiadať o vrátenie cla v prípade celého svojho vývozu do EÚ na základe jednostranných preferencií (GSP). V skutočnosti je už veľký podiel vývozu mnohých rozvojových krajín do EÚ oslobodený od cla alebo sa na ne podľa GSP vzťahujú veľmi nízke colné sadzby (niekedy nazývané „neželané clo“ – „nuisance duties“) a zároveň tieto krajiny využívajú vrátenie cla. V týchto prípadoch by výsledná situácia na základe dohody o voľnom obchode bolo horšia pre výrobky, na ktoré sa podľa GSP vzťahuje nulové clo[8], ako v súčasnosti.

Príklad: Clo EÚ podľa doložky najvyšších výhod pre motory motorových vozidiel predstavuje 4,2 %, ale po znížení cla podľa nariadenia o GSP sa toto clo zníži pre všetky rozvojové krajiny na nulu. Rozvojová krajina teda môže vyvážať tieto motory do EÚ podľa GSP bez cla a s vrátením cla. Ak by bolo vrátenie cla v rámci dohody o voľnom obchode s rozvojovou krajinou zakázané, zaobchádzanie podľa dohody o voľnom obchode by bolo v prípade vývozcu motorov z uvedenej rozvojovej krajiny menej priaznivé ako súčasné zaobchádzanie: za predpokladu, že hodnota motora je 2 000 EUR a podiel dovezených častí na výrobu motora predstavoval 20 %, že priemerné dovozné clo na tieto časti je povedzme 16 %, by v prípade motorov vyvážaných z tejto rozvojovej krajiny podľa dohody o voľnom obchode v porovnaní s vývozom podľa existujúcich pravidiel došlo k zvýšeniu nákladov o 64 EUR (20 % z 2 000 EUR x 16 % = 64 EUR, čo by zodpovedalo clu na motor vo výške 3,2 %). Keby podiel použitých dovezených častí dosiahol maximum povolené podľa štandardných pravidiel pôvodu EÚ (40 %), potom by dodatočné náklady predstavovali dvojnásobok, t. j. 128 EUR, čo sa rovná 6,4 % hodnoty vývozu a predstavuje väčšiu hodnotu ako dovozné clo EÚ podľa doložky najvyšších výhod.

III. Závery

Povolenie vrátenia cla je v kontexte zóny voľného obchodu problematické, pretože by mohlo narušiť hospodársku súťaž medzi zúčastnenými krajinami, zatiaľ čo obchod s tovarom a so službami by sa mal na ich príslušných trhoch uskutočňovať na základe komparatívnych výhod. Preto existujú opodstatnené dôvody na všeobecnú politiku, ktorej cieľom je zakázať vrátenie cla v zónach voľného obchodu.

Keďže uplatňovanie zákazu vrátenia cla by mohlo spôsobiť problémy aj našim partnerským krajinám, možno zvážiť určité obmedzené úľavy z tejto línie politiky výmenou za náležité úľavy poskytnuté druhou stranou a pod podmienkou, že „pravidlá pôvodu“ naplnia potreby výrobných odvetví EÚ. Preto možno zvážiť obmedzenú možnosť výnimiek na základe komplexného posúdenia týchto kritérií:

a) V akom rozsahu sú pravidlá pôvodu dohody o voľnom obchode uspokojivé pre EÚ vrátane jej výrobných odvetví. Mať k dispozícii správne pravidlá pôvodu týkajúce sa konkrétneho výrobku môže mať z hospodárskeho hľadiska skutočne rovnaký alebo väčší význam ako zákaz vrátenia cla. Na jednej strane by pravidlá pôvodu v našich dohodách o voľnom obchode mali vyžadovať náležitú úroveň operácie a/alebo pridanej hodnoty, aby sa zabezpečilo, že prínos vyplývajúci z dohody o voľnom obchode budú využívať najmä partnerské krajiny takejto dohody. Na druhej strane by bolo veľmi žiaduce, aby dohody o voľnom obchode mali rovnaké alebo podobné pravidlá pôvodu, keďže nie je možné uskutočniť, aby výrobné odvetvia EÚ prispôsobovali získavanie zdrojov zo zahraničia rôznym pravidlám v závislosti od trhu určenia. Prijatie pravidiel pôvodu, ktoré sa čo najviac podobajú štandardným pravidlám pôvodu EÚ, je teda dôležitým a relevantným faktorom, ktorý by sa mal zobrať do úvahy. Po tom, čo sa schvália prijateľné pravidlá pôvodu, ktoré budú celkovo zodpovedať potrebám výrobných odvetví EÚ, by sa mohla preukázať flexibilita v oblasti vrátenia cla, avšak pokiaľ možno s určitými obmedzeniami a so zohľadnením ďalších nižšie uvedených kritérií.

b) Pravdepodobný vplyv povolenia, prípadne zákazu vrátenia cla, na podmienky hospodárskej súťaže na trhu EÚ, ako aj na vývozcov z EÚ , by sa mal posúdiť a zohľadniť pri hodnotení celkovej vyváženosti dohody. Takáto analýza vrátane kvantitatívneho posúdenia, ktoré by sa malo začať v ranej fáze procesu rokovania a v každom prípade predchádzať rozhodnutiu o uzatvorení dohody o voľnom obchode, preskúma vplyv na obchod, výrobu, investície a zamestnanosť, na využitie možností kumulácie v rámci dohody o voľnom obchode a na dotknuté rozvojové krajiny.

c) Ciele dohody o voľnom obchode, pokiaľ ide o prístup na trh a miera zohľadnenia záujmov výrobných odvetví EÚ. Medzi prvky, ktoré možno z prípadu na prípad zvážiť, aby sa posúdila takáto flexibilita, patrí miera, do akej vyspelejšie krajiny prevezmú ambiciózne záväzky v oblasti liberalizácie obchodu vyplývajúce z dohody o voľnom obchode, ktoré predstavujú celkovo uspokojivý výsledok pre výrobné odvetvia EÚ. Podobne by sa mali poskytnúť náležité podmienky prístupu na trh pre vývozcov medziproduktov z EÚ, ktorí by inak nemohli využívať niektoré prínosy vyplývajúce z dohody o voľnom obchode.

d) Otázky týkajúce sa rozvoja vrátane miery, do akej partnerská krajina rokujúca o dohode o voľnom obchode už vyváža bez cla (alebo s takzvaným „neželaným clom“ – „nuisance duties“) do EÚ s vrátením cla, vplyv zákazu vrátenia cla na prínosy a stimuly pre takúto krajinu, ktoré sa týkajú uzatvorenia dohody o voľnom obchode, a dôsledky povolenia vrátenia cla na použitie pomocných materiálov domácej výroby. Zohľadniť by sa mal aj stupeň rozvoja danej tretej krajiny.

Pokiaľ ide o možné úľavy v oblasti vrátenia cla, príkladom obmedzenej flexibility by mohlo byť obmedzenie vrátenia cla na rozdiel medzi priemernými sadzbami podľa doložky najvyšších výhod platnými na vstupy medziproduktov a pomocných materiálov v partnerskej krajine a v EÚ, keď sú colné sadzby podľa doložky najvyšších výhod budúcej partnerskej krajiny relatívne vysoké a v EÚ relatívne nízke. Bolo by možné sa o to pokúsiť všeobecne alebo len pre niektoré odvetvia (alebo v prípade potreby len pre niektoré výrobky), keď by vplyv vrátenia cla z dôvodu rozdielnych colných sadzieb podľa doložky najvyšších výhod mohol byť výraznejší. Cieľom by bolo zachovať v rámci zóny voľného obchodu rovnaké podmienky pre odvetvia oboch krajín. V iných prípadoch by sa mohli zvážiť časové alebo iné obmedzenia. V prípade rozvojových krajín by z hľadiska politiky zameranej na rozvoj bol oprávnený menej prísny postoj (stupeň zhovievavosti by mohol závisieť od toho, či ide o najmenej rozvinutú krajinu alebo krajinu využívajúcu GSP+ alebo nie), so zohľadnením skutočnosti, že už využívajú vrátenie cla zo svojho vývozu do EÚ podľa GSP.

[1] Na ilustráciu tohto mechanizmu si môžeme predstaviť, že sa na japonský motor pri vstupe do Kórey uplatňuje clo vo výške 10 %. Keď sa tento motor namontuje do kórejského vozidla, ktoré sa následne vyvezie do EÚ, kórejský výrobca vozidla by mohol získať späť 10 % cla, ktoré zaplatil za zahraničný vstup/japonský motor.

[2] EÚ nie je jediným členom WTO, ktorý v dohodách o voľnom obchode zakazuje vrátenie cla. Ďalšie krajiny ho v niektorých svojich dohodách o voľnom obchode tiež zakazujú, avšak niekedy to môže závisieť od ich partnerov: napríklad Mexiko a Čile niekedy vrátenie cla zakazujú a niekedy ho povoľujú. V rámci Mercosuru je vrátenie cla zakázané v prípade určitých vozidiel. V prípade USA je najdôležitejšou dohodou o voľnom obchode NAFTA, v ktorej sa vrátenie cla zakazuje. Po politickej diskusii v roku 2003 v posledných rokoch USA rozhodujú o tejto otázke z prípadu na prípad a vrátenie cla sa vo vyjednaných dohodách o voľnom obchode povoľuje s výnimkou dohody o voľnom obchode medzi USA a Čile, v ktorej je vrátenie cla zakázané. Je však potrebné poznamenať, že väčšina týchto dohôd o voľnom obchode sa týkala rozvojových krajín (o. i. Maroka, Ománu, Bahrajnu, dohody CAFTA, Kolumbie, Jordánska, Peru) s výnimkou Izraela a Austrálie a dohody o voľnom obchode medzi USA a Kóreou, ktorá ešte nebola prijatá, a EÚ v minulosti takisto uplatňovala flexibilitu pre rozvojové krajiny. V dohode o voľnom obchode medzi USA a Singapurom vrátenie cla nemá žiadne skutočné hospodárske dôsledky, keďže singapurská doložka najvyšších výhod je v prípade väčšiny výrobkov 0.

[3] S výhradou prechodných ustanovení je vrátenie cla v dohodách o voľnom obchode s rozvojovými krajinami ako Mexiko a Čile a vo všetkých euro-stredozemských dohodách o voľnom obchode zakázané. Bolo však povolené v obchodných preferenciách súvisiacich s cieľmi v oblasti rozvoja: podľa pravidiel GSP vzťahujúcich sa na všetky rozvojové krajiny a v rámci dohody z Cotonou pre krajiny AKT, v dohodách o hospodárskom partnerstve a v dohode o obchode, rozvoji a spolupráci s Južnou Afrikou.

[4] Je potrebné poznamenať, že vo väčšine iných priemyselných odvetví a výrobkov môžu pravidlá pôvodu umožňovať väčší podiel zahraničného obsahu (v určitých prípadoch až do 50 %), a preto by čísla a vplyv povolenia alebo zákazu vrátenia cla mohli byť väčšie v závislosti od aktuálneho využitia možností získavania zdrojov zo zahraničia.

[5] V záujme zjednodušenia sa v uvedených príkladoch nezohľadňujú ďalšie faktory, ako je napríklad skutočnosť, či materiály dovezené z tretích krajín pochádzajú z preferenčných krajín, na ktoré sa nevzťahuje dovozné clo, ani sa nezohľadňujú možnosti kumulácie. Výpočet hodnoty vrátenia cla sa v záujme zjednodušenia uskutočnil z dovoznej ceny konečného výrobku a nie z výrobných nákladov, v dôsledku čoho je trochu nadsadený.

[6] Dalo by sa pravdaže namietnuť (pozri oddiel II písm. a)), že v dohode o voľnom obchode je oprávnené zabrániť vývozcom prostredníctvom zákazu vrátenia cla v tom, aby plne využívali odstránenie cla, pretože v opačnom prípade by vývozcovia mali lepšie postavenie ako ich konkurenti pôsobiaci na domácom trhu dovážajúcej krajiny.

[7] Na približne tri štvrtiny vývozu rozvojových krajín, s ktorými EÚ v súčasnosti rokuje o dohodách o voľnom obchode, sa v EÚ vzťahuje nulové alebo veľmi nízke clo podľa doložky najvyšších výhod a GSP. V roku 2008 bolo 58 % celkového dovozu z Indie dovezené do EÚ bez cla a ďalších 7 % s neželaným clom (nuisance duties) (≤ 3%); 65 % dovozu z ASEAN sa tiež uskutočnilo bez cla a ďalších 5,6 % s clom nižším ako 3 %; 80 % dovozu zo strednej Ameriky sa uskutočnilo bez cla; 77 % vývozu z Kolumbie sa uskutočnilo bez cla a 95 % z Peru. Zákaz vrátenia cla by preto znamenal obmedzenie prínosu vyplývajúceho z dohody o voľnom obchode pre približne štvrtinu vývozu týchto krajín do EÚ. Týka sa to však výrobkov, na ktoré sa uplatňujú najvyššie colné sadzby v EÚ a ktoré sú obvykle citlivejšie.

[8] Podiely takého vývozu, na ktoré sa podľa GSP vzťahuje nulové clo, boli v roku 2008 takéto: 24 % pre Indiu, 10 % pre krajiny ASEAN, 20 % pre strednú Ameriku, 13 % pre Kolumbiu a 23 % pre Peru. V týchto prípadoch by zaobchádzanie podľa dohody o voľnom obchode bolo menej priaznivé, ak by sa vrátenie cla zakázalo.