Odporúčanie:

•Samit je jedinečnou príležitosťou na obnovenie spoločného záväzku a potvrdenie, že sme spoluzodpovední za ochranu ľudských životov a poskytovanie humanitárnej pomoci. Mal by príslušných aktérov vyzvať, aby na tento účel mobilizovali všetky dostupné prostriedky – politické, rozvojové i humanitárne. Výsledok samitu by mal potvrdiť spoločné východiská: hodnoty dôstojnosti, integrity a solidarity, humanitárne zásady, dodržiavanie záväzkov z medzinárodného humanitárneho práva a záväzok nedopustiť, aby do humanitárnej práce zasahovala politická agenda.

a)Zabezpečenie prístupu

Skúsenosť ukazuje, že humanitárne zásady skutočne uľahčujú prístup. Ide tu predovšetkým o to, aby ľudia mali z pomoci osoh – zaistenie prístupu humanitárnych aktérov k postihnutým osobám je základným predpokladom pomoci v núdzi.

Z povahy konfliktov však vyplývajú intenzívnejšie útoky na humanitárnych pracovníkov i krádeže materiálnych prostriedkov. Mnoho postihnutých území sa tak pre humanitárnych pracovníkov stalo nedostupnými a ich zraniteľné obyvateľstvo je teda od pomoci systematicky odrezané. Treba vynaložiť maximálne úsilie na zvýšenie povedomia o univerzálnych hodnotách humanitárnej činnosti – najmä v nestabilných štátoch. Dialóg so stranami konfliktu (najmä neštátnymi subjektmi) by sa mal vrátiť k objektívnym potrebám postihnutého obyvateľstva.

Niektoré hostiteľské vlády alebo neštátne subjekty bránia prístupu humanitárnej pomoci obmedzeniami pohybu a byrokratickými prekážkami pre pracovníkov i zásoby alebo tým, že nezaisťujú ich ochranu. V tomto smere by mala priniesť usmernenie prebiehajúca práca Komisie pre medzinárodné právo v oblasti ochrany osôb pri katastrofe. Zároveň sa implementačné organizácie občas štítia prítomnosti v náročných oblastiach. Navyše môžu prácu humanitárnych aktérov v niektorých situáciách potenciálne ovplyvniť protiteroristické opatrenia niektorých darcovských štátov. Humanitárni pracovníci sú tak vystavení dileme, či ignorovať humanitárnu potrebu alebo riskovať trestné stíhanie. Všetky takéto opatrenia vedú alebo môžu viesť k nerovnomernému rozdeľovaniu potrebnej pomoci.

Odporúčania:

•Humanitárni aktéri by mali viesť so stranami konfliktov intenzívnejší dialóg a presadzovať prístup, ochranu a bezpečnosť. Miestnym komunitám (najmä občianskej spoločnosti) treba dodať motiváciu a možnosti, aby stranám konfliktu komunikovali univerzálne hodnoty, z ktorých humanitárna činnosť vychádza.

•Vlády by mali v prvom rade poskytnúť bezpečné a chránené prostredie na humanitárnu činnosť. Zároveň by mali disponovať primeraným právnym a politickým rámcom na podporu prístupu: a) humanitárnych pracovníkov: z hľadiska výsad a imunít, vízových požiadaviek, resp. požiadaviek na vstup, pracovných povolení a voľného pohybu, ako aj umožnením zásadovej humanitárnej činnosti v kontexte protiteroristických opatrení, b) vybavenia a tovaru z hľadiska: colných požiadaviek a poplatkov, zdaňovania a dopravy.

•Implementačné organizácie by sa mali viac zamerať na prácu v odľahlých a nebezpečných oblastiach, v záujme priblíženia sa postihnutému obyvateľstvu. Vyžaduje si to prísne, no nie zväzujúce bezpečnostné protokoly, nasadenie kvalifikovaných a vycvičených pracovníkov, ako aj spoluprácu so subjektmi, ktoré majú do daných oblastí prístup.

b)Ochrana ako ústredný prvok humanitárnej reakcie

V humanitárnych krízach je často dotknuté obyvateľstvo vystavené zneužívaniu a zlému zaobchádzaniu. Nerešpektovanie humanitárnych zásad i medzinárodného humanitárneho práva ich ešte väčšmi vystavuje neistote, diskriminácii, zneužívaniu či ohrozeniu života. Najzraniteľnejšie sú často deti, ženy a dievčatá, staršie a zdravotne postihnuté osoby. Treba zdôrazniť, že prvoradú zodpovednosť za ochranu osôb postihnutých humanitárnou krízou má štát. Ak ten zlyhá alebo sám porušuje medzinárodné humanitárne právo, musia konať humanitárni aktéri.

Otázkam ochrany ľudí sa zatiaľ v rámci humanitárnej činnosti nevenoval potrebný priestor. Je to dôsledok viacerých faktorov – napríklad absencie strategického smerovania, obmedzených možností, rozličného výkladu pojmu „ochrana“ či nedostupnosti dotknutých komunít v zóne konfliktu. Treba opätovne vyzvať k ochrane ako ústrednému prvku humanitárnej reakcie. Hoci sú humanitárne činnosti zamerané výlučne na potreby, ich cieľom by malo byť zaistenie dodržiavania práv všetkých jednotlivcov v súlade s medzinárodným humanitárnym a utečeneckým právom, ako aj ľudskými právami. Humanitárna činnosť by zároveň mala podporovať (no nie nahrádzať) účinné existujúce komunitné mechanizmy ochrany.

Humanitárni aktéri sami nedokážu zabezpečiť ochranu príjemcov. Mali by sa vytvoriť silnejšie väzby medzi nimi a spoločenstvom pre ľudské práva. Musí však byť jasné, že humanitárna činnosť by mala zostať neutrálna, nestranná a nezávislá, aby sa postihnuté obyvateľstvo a humanitárni pracovníci nevystavovali útokom jednotlivých strán konfliktu či riziku zamietnutia prístupu.

Odporúčania:

•Humanitárne spoločenstvo by malo do humanitárnej reakcie systematicky integrovať ochranu, pričom treba zohľadniť zraniteľnosť a možnosti osobitných skupín populácie v určitých kontextoch, ako aj hrozby, ktorým čelia. Implementačné organizácie by mali využiť príslušné mechanizmy koordinácie ako humanitárne tímy či zoskupenia pre jednotlivé krajiny na tvorbu komplexných ochranných stratégií, ktoré zahŕňajú analýzu, programovanie a monitorovanie, a určitá časť ich personálu by mala byť vyčlenená osobitne na oblasť ochrany.

•Mala by sa posilniť spolupráca medzi komunitami zaoberajúcimi sa humanitárnou činnosťou a ľudskými právami, keďže ochrana je relevantná pre obe skupiny. Humanitárni pracovníci by však mali zostať oslobodení od oznamovacích požiadaviek, ktoré by mohli ohroziť ich neutralitu, nestrannosť, nezávislosť či prístup.

2.Globálne partnerstvo účinnej humanitárnej činnosti

a)Globálne partnerstvo na báze účinnosti humanitárnej pomoci