[pic] | KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV | Brusel, 27.11.2009 KOM(2009)658 v konečnom znení Návrh ROZHODNUTIE RADY ktorým sa dopĺňa Kódex schengenských hraníc, pokiaľ ide o dozor nad vonkajšími morskými hranicami vo vzťahu k operačnej spolupráci, ktorú koordinuje Európska agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie DÔVODOVÁ SPRÁVA KONTEXT NÁVRHU Kontext Komisia v roku 2007 vypracovala štúdiu, ktorá analyzuje medzinárodný právny rámec pre dozor nad vonkajšími morskými hranicami a prekážky jeho účinnej implementácie. Komisia následne zriadila neformálnu skupinu, ktorú tvorili odborníci z členských štátov, agentúry Frontex, Úradu Vysokého komisára OSN pre utečencov a Medzinárodnej organizácie pre migráciu, s cieľom vypracovať usmernenia pre námorné činnosti agentúry Frontex. Rada SVV v septembri 2007 vyjadrila tejto skupine svoju podporu. Vyzvala Komisiu, agentúru Frontex a členské štáty, aby prioritne dokončili analýzu morského práva, ktorá je relevantná pre spoločné činnosti agentúry Frontex, a požiadala Komisiu, aby jej do konca roka podala správu. Skupina sa od júla 2007 do apríla 2008 stretla päťkrát a vypracovala „návrh usmernení pre operácie agentúry Frontex na mori“. Účastníci sa nezhodli v otázkach týkajúcich sa ľudských práv a práv utečencov, úlohy agentúry Frontex a predchádzajúceho určenia miest vylodenia pre prisťahovalcov. Keďže Komisia sa domnieva, že pre rozdiely medzi členskými štátmi nebude možné vypracovať usmernenia, pripravila návrh rozhodnutia založený na výsledkoch práce neformálnej pracovnej skupiny. Tento návrh bol založený na článku 12 Kódexu schengenských hraníc, čo Komisii umožňuje prijať pravidlá týkajúce sa hraničného dozoru v súlade s komitologickým postupom (regulačný výbor pri Európskom parlamente vykonávajúci právo kontroly). Konzultácia s Výborom pre Kódex schengenských hraníc Návrh rozhodnutia bol predložený Výboru pre Kódex schengenských hraníc na prerokovanie 23. až 24. februára 2009. Niekoľko členských štátov sa dôrazne postavilo proti tomuto návrhu, a to najmä z toho dôvodu, že presahuje právomoci Komisie, ktoré jej boli udelené v Kódexe schengenských hraníc. Ostatné členské štáty však vyjadrili svoju dôraznú podporu, a to najmä v súvislosti s ochranou ľudských práv a práv utečencov. Niektoré členské štáty ešte stále neukončili svoje interné konzultácie, takisto však majú voči tomuto návrhu výhrady. Vzhľadom na závery Európskej rady z júna 2009, v ktorých sa zdôraznila potreba „posilniť operácie kontroly hraníc koordinované agentúrou FRONTEX, stanoviť jasné pravidlá nasadenia pre spoločné hliadky a vyloďovania zachránených osôb“, sa Komisia rozhodla uskutočniť komitologický postup. Výboru bola 19. októbra predložená revidovaná verzia návrhu rozhodnutia so zohľadnením niektorých obáv, ktoré vyjadrili členské štáty. Hlavné zmeny boli tieto: - Usmernenia sa zreprodukovali v plnom znení v prílohe, ktorá bude tvoriť súčasť operačného plánu vypracovaného zúčastnenými členskými štátmi a agentúrou Frontex. - Zásada nenavracania (non-refoulement) sa preformulovala a bude sa uplatňovať na prípady, v ktorých existujú závažné dôvody nazdávať sa, že jednotlivé osoby by mohli byť vystavené prenasledovaniu alebo iným formám neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania. - Ustanovenie o zadržaní a pátracích a záchranárskych činnostiach v kontexte operácií dozoru sa zjednodušilo. - V návrhu sa uprednostňuje vylodenie v tretích krajinách (v súlade so zásadou non-refoulement); v prípade, že sa tak nestane, vylodenie sa uskutoční v mieste, ktoré je z geografického hľadiska najbližšie. Na zasadnutí z 19. októbra bol výbor požiadaný, aby k návrhu rozhodnutia vydal formálne stanovisko. Osem členských štátov hlasovalo za tento návrh, čo spolu predstavovalo 67 hlasov. Sedem členských štátov hlasovalo proti, čo bolo spolu 116 hlasov. Štyri členské štáty sa hlasovania zdržali. Päť členských štátov nebolo zastúpených. Hranica potrebná na vydanie stanoviska výboru (223 hlasov) nebola dosiahnutá. ODÔVODNENIA A CIELE Tento návrh predstavuje ďalšiu fázu komitologického postupu, ktorá vyžaduje, aby Komisia bezodkladne predložila Rade a Európskemu parlamentu návrh rozhodnutia Rady, ktorý bude obsahovať text návrhu, o ktorom sa vo výbore hlasovalo. Cieľom návrhu je zabezpečiť, aby medzinárodné pravidlá týkajúce sa operácií dozoru nad morskými hranicami vykonávanými v operačnej spolupráci koordinovanej agentúrou Frontex (Dohovor o morskom práve, dohovory o bezpečnosti na mori a pátracích a záchranárskych činnostiach, medzinárodné právo upravujúce problematiku utečencov a základných práv) jednotne dodržiavali všetky členské štáty zúčastňujúce sa na týchto operáciách. Jeho snahou je aj vytvoriť regulačný základ potrebný na to, aby jeden členský štát mohol vykonávať dozor nad morskými hranicami iného členského štátu. Potreba stanovenia jasných pravidiel „pre spoločné operácie na mori s náležitým ohľadom na zabezpečenie ochrany osôb v núdzi v zmiešaných migračných tokoch v súlade s medzinárodným právom“, sa znovu zdôraznila v záveroch Európskej rady z 29. až 30. októbra 2009. Tento návrh je konkrétne zameraný na poskytnutie odpovedí na tieto problémy: - Niektoré členské štáty, poslanci Európskeho parlamentu, vedci a združenia vyjadrili otázku, či sa počas operácií agentúry Frontex dodržiavajú základné práva a práva utečencov (najmä pokiaľ ide o zákaz navracania a prístup k azylovému konaniu). Zaujímali sa, ktoré právo sa v takýchto situáciách uplatňuje, a to najmä v situáciách, ku ktorým dôjde na otvorenom mori, a aké existujú záruky, že sa tieto práva skutočne dodržiavajú. Pri vykonávaní schengenského kódexu existuje povinnosť dodržiavať základné práva, táto povinnosť sa však v súvislosti s operáciami týkajúcimi sa dozoru explicitne neuvádza. Pokiaľ ide o zásadu non-refoulement, v interpretácii tejto zásady medzinárodného práva existujú medzi jednotlivými členskými štátmi rozdiely, pričom niektoré členské štáty namietajú voči jej uplatňovaniu v medzinárodných vodách. - Cieľom návrhu je do operácií dozoru vykonávaných agentúrou Frontex výslovne zaviesť povinnosť dodržiavať základné práva a práva utečencov. Návrh napokon stanovuje zákaz navracania osôb, ktoré by mohli byť vystavené prenasledovaniu alebo iným formám neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania. Tento zákaz sa bude uplatňovať bez ohľadu na štatút vôd, v ktorých sa dané osoby nachádzajú. - Návrh rozhodnutia vytvára v rámci práva Spoločenstva právny základ pre vykonávanie viacerých právomocí potrebných na účinné uplatňovanie článku 12 Kódexu schengenských hraníc, ako je prehľadávanie a zachytávanie plavidiel. Následne špecifikuje podmienky, za ktorých sa tieto opatrenia môžu prijať v rozličných morských oblastiach vrátane medzinárodných vôd. Tieto podmienky zahŕňajú príslušné pravidlá medzinárodného práva, čím prispievajú k ich účinnej a jednotnej implementácii počas operácií agentúry Frontex (povolenie pobrežného štátu, overenie práva lode plaviť sa pod danou vlajkou, povolenie vlajkového štátu, plavidlá plaviace sa bez vlajky atď.). - Z väčšiny námorných operácií, ktoré koordinuje agentúra Frontex, sú napokon pátracie a záchranné operácie. Agentúra Frontex však nie je pátracou a záchranárskou agentúrou; jej úlohou je napomáhať uplatňovaniu pravidiel v oblasti kontroly hraníc. Skutočnosť, že tieto operácie sa napokon stanú pátracími a záchranárskymi operáciami, ich vyníma z koordinačnej pôsobnosti agentúry Frontex a z pôsobnosti práva Spoločenstva. Povinnosť poskytnúť pomoc na mori a úlohy pátracích a záchranárskych orgánov upravuje medzinárodné právo, členské štáty však tieto pravidlá nevykladajú ani neuplatňujú jednotným spôsobom. - Cieľom návrhu rozhodnutia je zabezpečiť dodržiavanie medzinárodného záväzku poskytnúť pomoc a použiť pátrací a záchranný systém. Ustanovuje sa v ňom zásada spolupráce s pátracími a záchranárskymi orgánmi ešte pred začatím operácie. Takisto špecifikuje, ktorý pátrací a záchranársky orgán je potrebné kontaktovať v prípade, keď zodpovedný orgán nereaguje, a to tak, aby všetky jednotky zúčastňujúce sa na danej operácii kontaktovali ten istý pátrací a záchranársky orgán. - Ďalší rozdiel medzi členskými štátmi sa týka spôsobu, akým identifikujú situáciu vyžadujúcu pomoc: v prípade niektorých členských štátov sa dané plavidlo musí potápať; v prípade iných stačí, ak dané plavidlo nie je plavbyschopné; niektoré členské štáty vyžadujú, aby pasažieri na palube ohlásili žiadosť o pomoc, zatiaľ čo iné členské štáty to nevyžadujú. Tento návrh vychádza z pátracieho a záchranného systému a stanovuje, že v prípade, že sa vyskytne pochybnosť týkajúca sa bezpečnosti plavidla alebo osôb, je potrebné kontaktovať pátracie a záchranárske orgány a poskytnúť im všetky informácie, ktoré potrebujú na to, aby mohli určiť, či ide o situáciu, v ktorej je potrebné pátranie alebo záchrana. - Rozhodnutie, či prijať zachránené osoby, je zložitá otázka, ktorá je jednou zo slabých stránok pátracieho a záchranného systému. Pozmeňujúce a doplňujúce návrhy z roku 2004 vyžadujú, aby všetky členské štáty spolupracovali pri riešení situácií, v ktorých dochádza k pátraniu alebo záchrane štát zodpovedný za región, v ktorom sa pátranie resp. záchrana uskutočňuje, musí v spolupráci s nimi rozhodnúť o prijatí či neprijatí zachránených osôb. Jeden členský štát tieto pozmeňujúce a doplňujúce návrhy neakceptoval. Kontroverzným bodom bolo, kde by sa tieto zachránené osoby mali vylodiť, ak si štát zodpovedný za región, v ktorom sa pátranie resp. záchrana uskutočňuje, nesplní v tejto súvislosti svoje povinnosti. Niektoré členské štáty sa zdráhajú zúčastňovať sa na týchto operáciách z obavy, že dané osoby budú nakoniec musieť prijať vo svojej vlastnej krajine. Cieľom tohto návrhu rozhodnutia je vyriešiť takéto situácie prostredníctvom špecifikácie, aby v prípade, keď vylodenie v tretej krajine nie je možné, sa toto vylodenie uskutočnilo v členskom štáte, ktorý túto operáciu hosťuje. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU Právny základ Právnym základom tohto návrhu je článok 12 ods. 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc)[1], ktorý umožňuje Komisii prijať ďalšie pravidlá týkajúce sa dozoru v súlade s regulačným postupom, v ktorom bude mať Európsky parlament právo kontroly. Tento návrh sa uplatňuje na dozor nad morskými hranicami v kontexte operácií agentúry Frontex, ktorá disponuje mandátom zahŕňajúcim operačnú spoluprácu medzi členskými štátmi pri implementácii Kódexu schengenských hraníc. Ide o operácie, ktoré zahŕňa Kódex hraníc, koordinuje agentúra Spoločenstva a ktoré sa financujú z rozpočtu Spoločenstva. Prijatie ďalších pravidiel týkajúcich sa dozoru v rámci komitologického postupu sa výslovne uvádza v článku 12 Kódexu. V prípade, že sa tento dozor uplatňuje na morské hranice, je zrejmé, že sa musí dodržiavať medzinárodné morské právo a medzinárodné námorné právo. Podobne platí, že takéto operácie sa nemôžu vykonávať takým spôsobom, aby sa nimi porušovali ľudské práva vrátane práv utečencov, ako sa to už uvádza v Kódexe. Tento návrh sa striktne pridržiava medzinárodného právneho rámca: jeho cieľom je zvýšiť mieru dodržiavania týchto zásad pri vykonávaní operácií a zároveň zaviesť do uplatňovania právneho rámca istý stupeň jednotnosti, a to zo strany všetkých operačných jednotiek, ktoré sa na takýchto operáciách zúčastňujú. Subsidiarita a proporcionalita Návrh rozhodnutia sa týka záležitostí, ktoré nepatria do výlučnej právomoci Spoločenstva a ktoré z tohto dôvodu podliehajú zásade subsidiarity. Takisto musí byť v súlade so zásadou proporcionality. Ciele návrhu nemôžu dosiahnuť členské štáty konajúce samostatne a preto je potrebné prijať pravidlá Spoločenstva. Návrh sa vzťahuje na dozor nad morskými hranicami v kontexte operačnej spolupráce koordinovanej agentúrou Frontex, a nevzťahuje sa na činnosti dozoru, ktoré vykonávajú členské štáty samostatne alebo v spolupráci mimo tohto rámca. Výber nástrojov Navrhovaný nástroj: rozhodnutie Rady. Ako právny nástroj bolo vybrané rozhodnutie, a to z toho dôvodu, že cieľom návrhu je uložiť povinnosti členským štátom, ktorým je adresovaný, najmä v prípade, keď vykonávajú dozor vonkajších hraníc v kontexte operačnej spolupráce, ktorú koordinuje agentúra Frontex. Obsah V článku 1 sa uvádza, že dozor nad morskými hranicami v kontexte operácií agentúry Frontex sa musí vykonávať v súlade s usmerneniami stanovenými v prílohe, ktoré by sa mali začleniť do operačného plánu pre každú operáciu. - V oddiele 2 sa nachádza stručný opis obsahu prílohy. SÚLAD S OSTATNÝMI POLITIKAMI SPOLOČENSTVA Tento návrh je v súlade s ostatnými politikami Spoločenstva, najmä s politikou Európskej únie v oblasti vonkajších vzťahov, ako aj so spoločnou dopravnou politikou. Takisto je v súlade aj s integrovanou námornou politikou Európskej únie. KONZULTÁCIE A HODNOTENIE VPLYVU Externé konzultácie Návrh rozhodnutia je do značnej miery založený na výsledkoch práce neformálnej pracovnej skupiny, ktorá na podnet Komisie pracovala v rokoch 2007 a 2008 a ktorú tvorili odborníci z členských štátov, agentúry Frontex, Úradu Vysokého komisára OSN pre utečencov a Medzinárodnej organizácie pre migráciu. Hodnotenie vplyvu Neuskutočnilo sa žiadne hodnotenie vplyvu, pretože návrh v prvom rade reprodukuje a objasňuje existujúce medzinárodné pravidlá a pravidlá Spoločenstva. HODNOTENIE Neplánuje sa žiadne hodnotenie vykonávania tohto rozhodnutia. FINANČNÝ VÝKAZ A VYHODNOTENIE RIZIKA PODVODOV Toto opatrenie nepredstavuje pre Spoločenstvo žiadnu finančnú ani administratívnu záťaž. Návrh preto nemá žiadny vplyv na rozpočet Spoločenstva. OSOBITNÉ POSTAVENIE NIEKTORÝCH ČLENSKÝCH ŠTÁTOV A PRIDRUŽENÝCH KRAJÍN Tento návrh vychádza zo schengenského acquis . Vzhľadom na rôzne protokoly sa preto musia zohľadniť tieto následky: - Spojené kráľovstvo a Írsko: cieľom tohto návrhu je rozvíjať ustanovenia schengenského acquis , na ktorých sa Spojené kráľovstvo a Írsko nezúčastňujú v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000, ktoré sa týka požiadavky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis a rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis . Tieto členské štáty sa teda nezúčastňujú na jeho prijatí, nie sú ním viazané, a ani nepodliehajú jeho uplatňovaniu. - Dánsko: týmto návrhom sa nahradí nariadenie (ES) č. 562/2006. Vzhľadom na skutočnosť, že cieľom nariadenia je rozvíjať schengenské acquis podľa ustanovení hlavy IV časti III Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, Dánsko, v súlade s článkom 5 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, oznámilo listom z 8. júna 2006 transpozíciu tohto nariadenia do svojho vnútroštátneho práva. Podľa medzinárodného práva je preto povinné toto rozhodnutie vykonať. - Nórsko a Island: tento návrh rozvíja ustanovenia schengenského acquis v zmysle dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení týchto dvoch štátov pri vykonávaní, uplatňovaní a vývoji schengenského acquis [2]. - Švajčiarsko: tento návrh predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Dohody podpísanej medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis [3]. - Lichtenštajnsko: Tento návrh predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Protokolu medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom, Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis . Návrh ROZHODNUTIE RADY ktorým sa dopĺňa Kódex schengenských hraníc, pokiaľ ide o dozor nad vonkajšími morskými hranicami vo vzťahu k operačnej spolupráci, ktorú koordinuje Európska agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie RADA EURÓPSKEJ ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc)[4], a najmä na jeho článok 12 ods. 5, so zreteľom na návrh Komisie, keďže: 1. Cieľom hraničného dozoru je zabrániť neoprávnenému prekročeniu hraníc, čeliť cezhraničnej kriminalite a zadržiavať osoby, ktoré prekračujú hranicu nelegálne, alebo prijímať proti týmto osobám iné opatrenia. Hraničný dozor by mal účinne zabraňovať osobám vyhýbať sa kontrolám na hraničných priechodoch a odrádzať ich od takéhoto postupu, ako aj odhaľovať neoprávnené prekročenie vonkajších hraníc. 2. Za koordináciu operačnej spolupráce medzi členskými štátmi v záujme uľahčenia uplatňovania práva Spoločenstva, a to aj v oblasti hraničného dozoru, je zodpovedná Európska agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie (ďalej len „agentúra“). V kontexte operačnej spolupráce koordinovanej agentúrou a v záujme jej ďalšieho posilnenia sú potrebné ďalšie pravidlá týkajúce sa činností hraničného dozoru, ktoré vykonávajú námorné a letecké jednotky jedného členského štátu na námorných hraniciach iného členského štátu. 3. V súlade s nariadením (ES) č. 562/2006 a so všeobecnými zásadami práva Spoločenstva by mali byť opatrenia prijaté v priebehu operácie súvisiacej s hraničným dozorom primerané sledovaným cieľom a mali by sa pri nich plne rešpektovať základné práva a práva utečencov a žiadateľov o azyl, predovšetkým vrátane zákazu vyhostenia alebo vrátenia („zásada non-refoulement“). Členské štáty sú viazané ustanoveniami acquis communautaire v oblasti azylu, predovšetkým smernice Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca[5], so zreteľom na žiadosti o azyl podané na území členských štátov, vrátane hraníc a tranzitných zón členských štátov. 4. Na zasadnutiach Európskej rady v dňoch 18. a 19. júna a 29. a 30. októbra 2009 sa zdôraznila potreba posilnenia operácií kontroly hraníc, ktoré koordinuje agentúra, a stanovenia jasných pravidiel pre účasť na spoločných hliadkach a vyloďovaní zachránených osôb. 5. Je potrebné zohľadniť skutočnosť, že operácie hraničného dozoru koordinované agentúrou sa vykonávajú v súlade s operačným plánom odsúhlaseným zúčastnenými členskými štátmi a agentúrou a na základe harmonogramu a pokynov vydaných koordinačným centrom, v ktorom sú zastúpené zúčastnené členské štáty a agentúra, ako aj skutočnosť, že pred začiatkom operácie sa určí jeden alebo viacero hostiteľských členských štátov, na ktorých hranice sa bude dozerať. Usmernenia stanovené v tomto rozhodnutí by sa mali začleniť do operačného plánu. 6. Vykonávanie tohto rozhodnutia by nemalo mať vplyv na povinnosti členských štátov vyplývajúce z Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve, z Medzinárodného dohovoru o bezpečnosti ľudského života na mori, z Medzinárodného dohovoru o pátraní a záchrane na mori, z Dohovoru Organizácie Spojených národov proti nadnárodnému organizovanému zločinu a z jeho Protokolu proti pašovaniu migrantov po súši, po mori a letecky, z Dohovoru o právnom postavení utečencov, z Európskeho dohovoru o ľudských právach a z ostatných príslušných medzinárodných nástrojov. 7. V súlade s medzinárodným právom každý štát vyžaduje od kapitána plavidla plaviaceho sa pod jeho vlajkou, pokiaľ tak môže urobiť bez vážneho ohrozenia plavidla, posádky alebo pasažierov, aby poskytol pomoc každej osobe nájdenej na mori, ktorá je v nebezpečenstve života, a aby sa s čo najväčšou rýchlosťou vydal zachrániť osoby v tiesni. Takáto pomoc by sa mala poskytnúť bez ohľadu na štátnu príslušnosť alebo status osôb, ktorým má byť pomoc poskytnutá, alebo na okolnosti, v ktorých sa nachádzajú. Toto rozhodnutie nemá vplyv na zodpovednosti pátracích a záchranných orgánov, vrátane zodpovednosti za zabezpečenie koordinácie a spolupráce tak, aby zachránené osoby mohli byť dopravené na bezpečné miesto. 8. Toto rozhodnutie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä Chartou základných práv Európskej únie, a to najmä ľudskú dôstojnosť, zákaz mučenia a neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestu, právo na slobodu a bezpečnosť, zásadu non-refoulement, zákaz diskriminácie a práva dieťaťa. Členské štáty by mali toto rozhodnutie uplatňovať v súlade s týmito právami a zásadami. 9. Keďže ciele opatrení, ktoré sa majú prijať, a to prijatie dodatočných pravidiel pre dozor na námorných hraniciach pohraničnou strážou pod koordináciou agentúry, nie je možné vzhľadom na rozdielne právne predpisy a postupy uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov nadnárodného charakteru operácií ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality, ako je stanovená v uvedenom článku, toto rozhodnutie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov. 10. V súlade s článkom 2 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva sa Dánsko nezúčastnilo na prijatí nariadenia (ES) č. 562/2006, a preto ním nie je viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu. Keďže však nariadenie (ES) č. 562/2006 predstavuje vývoj schengenského acquis podľa ustanovení hlavy IV tretej časti Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, Dánsko v súlade s článkom 5 uvedeného protokolu informovalo listom z 8. júna 2006 o transpozícii tohto nariadenia do svojho vnútroštátneho práva. Dánsko je preto v súlade s medzinárodným právom povinné vykonávať toto rozhodnutie. 11. Pokiaľ ide o Island a Nórsko, toto rozhodnutie rozvíja ustanovenia schengenského acquis v zmysle Dohody uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení týchto dvoch štátov pri vykonávaní, uplatňovaní a rozvoji schengenského acquis [6] , ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bod A rozhodnutia Rady 1999/437/ES[7] o určitých opatreniach na uplatňovanie uvedenej dohody. 12. Pokiaľ ide o Švajčiarsko, toto rozhodnutie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle Dohody medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis [8] , ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bod A rozhodnutia 1999/437/ES v spojení s článkom 3 rozhodnutia 2008/146/ES o uzavretí uvedenej dohody[9]. 13. Pokiaľ ide o Lichtenštajnsko, toto rozhodnutie rozvíja ustanovenia schengenského acquis v zmysle Protokolu podpísaného medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom, Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis , ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 písm. A rozhodnutia 1999/437/ES v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/261/ES[10]. 14. Toto rozhodnutie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis , na ktorých sa Spojené kráľovstvo nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000, ktoré sa týka požiadavky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis [11]. Spojené kráľovstvo sa preto nezúčastňuje na jeho prijímaní, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu. Toto rozhodnutie by preto nemalo byť určené Spojenému kráľovstvu. 15. Toto rozhodnutie rozvíja ustanovenia schengenského acquis , na ktorých sa Írsko nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis [12]. Írsko sa preto nezúčastňuje na jeho prijatí a nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu. Toto rozhodnutie by preto nemalo byť určené Írsku. 16. Výbor pre Kódex schengenských hraníc, s ktorým prebehla konzultácia 19. októbra 2009, neposkytol žiadne stanovisko, na základe ktorého by Komisia v súlade s článkom 5a ods. 4 písm. a) rozhodnutia 1999/468/ES predložila Rade návrh opatrení, ktoré sa majú prijať, a súčasne ho postúpila Európskemu parlamentu., PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Dozor nad vonkajšími morskými hranicami vo vzťahu k operačnej spolupráci medzi členskými štátmi, ktorú koordinuje Európska agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie („agentúra“), sa vykonáva v súlade s usmerneniami stanovenými v prílohe. Tieto usmernenia sú súčasťou operačného plánu, ktorý vypracovala agentúra a zúčastnené členské štáty pre každú operáciu koordinovanú agentúrou. Článok 2 Toto rozhodnutie je určené Belgickému kráľovstvu, Bulharskej republike, Českej republike, Dánskemu kráľovstvu, Spolkovej republike Nemecko, Estónskej republike, Helénskej republike, Španielskemu kráľovstvu, Francúzskej republike, Talianskej republike, Cyperskej republike, Lotyšskej republike, Litovskej republike, Luxemburskému veľkovojvodstvu, Maďarskej republike, Maltskej republike, Holandskému kráľovstvu, Rakúskej republike, Poľskej republike, Portugalskej republike, Rumunsku, Slovinskej republike, Slovenskej republike, Fínskej republike a Švédskemu kráľovstvu. V Bruseli Za Radu predseda PRÍLOHA Usmernenia pre operácie agentúry Frontex na mori VšEOBECNÉ ZÁSADY 1.1 Opatrenia prijaté na účel operácie súvisiacej s hraničným dozorom by sa mali vykonávať tak, aby sa neohrozila bezpečnosť zaistených alebo zachránených osôb ani zúčastnených jednotiek. 1.2. Pri všetkých operáciách by sa mali zohľadniť osobitné potreby detí, obetí obchodovania s ľuďmi, osôb vyžadujúcich bezodkladnú lekársku pomoc, osôb vyžadujúcich medzinárodnú ochranu, ako aj ďalších osôb v mimoriadne zraniteľnom postavení. 1.3. Členské štáty by mali uplatňovať tieto usmernenia v súlade so základnými právami. Členské štáty by mali zabezpečiť, aby boli príslušníci pohraničnej stráže vykonávajúci operácie dozoru vyškolení so zreteľom na príslušné ustanovenia v oblasti ľudských práv a utečeneckého práva a aby boli oboznámení s medzinárodným režimom pre pátranie a záchranu. ZAISTENIE 2.1 Po vypátraní lode alebo iného plavidla (ďalej len „loď“) by sa k nemu jednotky mali priblížiť, aby zistili jeho totožnosť a štátnu príslušnosť a až do prijatia ďalších opatrení by ho mali z primeranej vzdialenosti sledovať. Informácie o lodi by sa mali okamžite oznámiť koordinačnému centru vytvorenému v rámci a na účely operácií na mori koordinovaných agentúrou Frontex. 2.2 Ak sa loď chystá vstúpiť, alebo vstúpila do výsostných vôd a priľahlého pásma členského štátu, ktorý sa na operácii nezúčastňuje, informácie o lodi by sa mali oznámiť koordinačnému centru, ktoré ich postúpi dotknutému členskému štátu. 2.3. Informácie o akýchkoľvek lodiach podozrivých zo zapojenia do nelegálnych činností na mori, ktoré presahujú rozsah operácie, by sa mali oznámiť koordinačnému centru, ktoré ich postúpi dotknutému členskému štátu, respektíve dotknutým členským štátom. 2.4. Opatrenia prijaté v rámci operácie dozoru zamerané na lode alebo iné námorné plavidlá v súvislosti s ktorými existuje dôvodné podozrenie, že prevážajú osoby, ktorých úmyslom je vyhnúť sa kontrolám na hraničných priechodoch, môžu zahŕňať: a) požadovanie informácií a dokladov týkajúcich sa vlastníctva, registrácie a podrobností súvisiacich s plavbou, ako aj informácií a dokladov týkajúcich sa totožnosti, štátnej príslušnosti a iných relevantných údajov o osobách na palube; b) zastavenie lode, vstup na palubu a prehľadanie lode, jej nákladu a osôb na palube, a výsluch osôb na palube; c) upovedomenie osôb na palube, že nie sú oprávnení prekročiť hranicu, a osôb riadiacich plavidlo, že v dôsledku umožnenia plavby môžu čeliť postihom; d) zabavenie lode a zadržanie osôb na palube; e) nariadenie lodi zmeniť kurz a opustiť výsostné vody a priľahlé pásmo alebo namieriť na iný cieľ, ako sú výsostné vody a priľahlé pásmo, eskortovanie plavidla alebo plavenie sa po jeho boku, až kým nenaberie uvedený kurz; f) dopravenie lode alebo osôb na palube do tretej krajiny alebo odovzdanie lode alebo osôb na palube orgánom tretej krajiny iným spôsobom; g) dopravenie lode alebo osôb na palube do hostiteľského členského štátu alebo do iného členského štátu, ktorý sa na operácii zúčastňuje. 2.5. Opatrenia stanovené v odseku 2.4 by sa mali prijať za týchto podmienok: 2.5.1. Výsostné vody a priľahlé pásmoOpatrenia uvedené v odseku 2.4 by sa mali prijať po vydaní povolenia a v súlade s pokynmi hostiteľského členského štátu doručenými zúčastnenej jednotke prostredníctvom koordinačného centra. Zúčastnená jednotka by mala prostredníctvom koordinačného centra oznámiť na tieto účely hostiteľskému členskému štátu, či kapitán zaisteného plavidla požaduje, aby bol upovedomený diplomatický zástupca alebo konzulárny úradník štátu vlajky. 2.5.2. Výhradná hospodárska zóna a otvorené more. 2.5.2.1. V prípade lode plávajúcej pod vlajkou členského štátu, ktorý sa na operácii zúčastňuje, alebo lode vykazujúcej registračné znaky takéhoto členského štátu, by sa opatrenia uvedené v odseku 2.4 mali prijať po vydaní povolenia štátom vlajky. Úradník zastupujúci tento členský štát v koordinačnom centre by mal byť oprávnený vydať alebo odovzdať takéto povolenie. 2.5.2.2. V prípade lode plávajúcej pod vlajkou členského štátu, ktorý sa na operácii nezúčastňuje, alebo pod vlajkou tretej krajiny alebo lode vykazujúcej registračné znaky takéhoto členského štátu alebo tretej krajiny by sa od štátu vlajky malo vyžadovať prostredníctvom primeraného komunikačného kanála potvrdenie o registrácii a ak je štátna príslušnosť potvrdená, od štátu vlajky by sa malo vyžadovať vydanie povolenia na prijatie opatrení uvedených v odseku 2.4.Koordinačné centrum by malo byť informované o akejkoľvek komunikácii so štátom vlajky. 2.5.2.3. Ak v prípade lode plávajúcej pod cudzou vlajkou alebo odmietajúcej vyvesiť vlajku existuje dôvodné podozrenie, že loď má v skutočnosti rovnakú štátnu príslušnosť ako zúčastnená jednotka, zúčastnená jednotka by mala overiť právo lode plávať pod touto vlajkou. Na tieto účely môže k podozrivej lodi vyslať na rozkaz dôstojníka čln. Ak po kontrole dokumentov podozrenie pretrváva, zúčastnená jednotka by mala pristúpiť k ďalšej kontrole na palube lode, pričom by mala postupovať s najväčšou ohľaduplnosťou. S krajinou, pod ktorej vlajkou loď údajne pláva, by sa prostredníctvom primeraného komunikačného kanála mal nadviazať kontakt. 2.5.2.4. Ak v prípade lode plávajúcej pod cudzou vlajkou alebo odmietajúcej vyvesiť vlajku existuje dôvodné podozrenie, že loď má v skutočnosti štátnu príslušnosť iného členského štátu, ktorý sa na operácii zúčastňuje, právo lode plávať pod touto vlajkou by sa malo overiť po vydaní povolenia týmto členským štátom. Úradník zastupujúci tento členský štát v koordinačnom centre by mal byť oprávnený vydať alebo odovzdať takéto povolenie.Ak sa podozrenie týkajúce sa štátnej príslušnosti lode ukáže ako opodstatnené, mali by sa prijať opatrenia uvedené v odseku 2.4 podľa podmienok uvedených v odseku 2.5.2.1. 2.5.2.5. Ak existuje dôvodné podozrenie, že loď je bez štátnej príslušnosti alebo že ju možno prirovnať k lodi bez štátnej príslušnosti, zúčastnená jednotka by mala overiť právo lode plávať pod touto vlajkou. Na tieto účely môže k podozrivej lodi vyslať na rozkaz dôstojníka čln. Ak po kontrole dokumentov podozrenie pretrváva, zúčastnená jednotka by mala pristúpiť k ďalšej kontrole na palube lode, pričom by mala postupovať s najväčšou ohľaduplnosťou.Opatrenia uvedené v odseku 2.4 by sa mali prijať, ak sa podozrenie, že loď je bez štátnej príslušnosti, ukáže ako opodstatnené a ak existuje dôvodné podozrenie, že loď je zapojená do nelegálneho prevádzania migrantov po mori v zmysle Protokolu proti nelegálnemu prevádzaniu migrantov po zemi, mori a vzduchom, ktorý dopĺňa Dohovor Organizácie Spojených národov proti nadnárodnému organizovanému zločinu.Za loď bez štátnej príslušnosti alebo loď, ktorú možno prirovnať k lodi bez štátnej príslušnosti, by sa mala považovať loď, ktorej žiaden štát neudelil právo plávať pod jeho vlajkou alebo loď, ktorá pláva pod vlajkami dvoch alebo viacerých štátov, ktoré zamieňa podľa potreby. 2.5.2.6. Počas čakania na vydanie povolenia štátom vlajky alebo v prípade nevydania tohto povolenia by sa loď mala sledovať z primeranej vzdialenosti. Bez výslovného povolenia štátu vlajky by sa nemali prijať žiadne ďalšie opatrenia, s výnimkou opatrení, ktoré sú nevyhnutné na odstránenie bezprostredného ohrozenia života osôb a ktoré sú stanovené v časti 3, alebo opatrení, ktoré vyplývajú z príslušných bilaterálnych a multilaterálnych dohôd, alebo pokiaľ loď nevstúpi do priľahlého pásma. 2.6. Akékoľvek operačné činnosti vo výsostných vodách členského štátu, ktorý sa na operácii nezúčastňuje, alebo tretej krajiny, by sa mali vykonávať v súlade s povolením a pokynmi pobrežného štátu. Koordinačné centrum by malo byť informované o akejkoľvek komunikácii s pobrežným štátom a o následnom priebehu opatrení. PÁTRACIE A ZÁCHRANNÉ SITUÁCIE, KTORÉ VZNIKAJÚ POčAS OPERÁCIÍ 3.1. Zúčastnené jednotky poskytnú pomoc akémukoľvek plavidlu alebo osobe v tiesni na mori. Urobia tak bez ohľadu na štátnu príslušnosť alebo status takejto osoby, alebo na okolnosti, v ktorých sa táto osoba nachádza. 3.2. V prípade, že počas operácie existujú obavy alebo pochybnosti týkajúce sa bezpečnosti lode alebo osôb na palube, alebo ak možno s primeranou istotou predpokladať, že lodi alebo akejkoľvek osobe na palube hrozí vážne a bezprostredné nebezpečenstvo a že okamžitá pomoc je nevyhnutná (ďalej len „núdzová situácia“), zúčastnená jednotka by mala čo najskôr postúpiť všetky dostupné informácie príslušnému záchrannému koordinačnému centru zodpovednému za oblasť pátrania a záchrany, v ktorej operácia prebieha. Ak záchranné koordinačné centrum tretej krajiny zodpovedné za oblasť pátrania a záchrany nereaguje na hlásenie zúčastnenej jednotky, zúčastnená jednotka by mala nadviazať kontakt so záchranným koordinačným centrom hostiteľského členského štátu, ktoré je k núdzovej situácii geograficky najbližšie. Počas čakania na pokyny od záchranného koordinačného centra by mali zúčastnené jednotky prijať všetky primerané opatrenia na zaistenie bezpečnosti dotknutých osôb. 3.3. Zúčastnené jednotky by mali zohľadniť všetky relevantné aspekty a informovať príslušné záchranné koordinačné centrum o vyhodnotení situácie, najmä pokiaľ ide o: 17. existenciu žiadosti o pomoc; 18. spôsobilosť lode na námornú plavbu a pravdepodobnosť, že loď nedosiahne miesto učenia, 19. počet pasažierov vzhľadom na typ lode (preťaženie), 20. dostupnosť zásob (pohonných látok, vody, potravín, atď.) potrebných na dosiahnutie pobrežia; 21. prítomnosť kvalifikovanej posádky a velenia lode, 22. dostupnosť bezpečnostného, navigačného a komunikačného vybavenia, 23. prítomnosť pasažierov vyžadujúcich bezodkladnú lekársku pomoc, 24. prítomnosť mŕtvych pasažierov, 25. prítomnosť tehotných žien a detí, 26. poveternostné podmienky a podmienky na mori. 3.4. Existencia núdzovej situácie by nemala závisieť výlučne od skutočnej žiadosti o pomoc ani by ňou nemala byť podmienená. V prípade, že osoby na palube lode, ktorá sa evidentne nachádza v núdzovej situácii, odmietnu prijať pomoc, zúčastnená jednotka by mala informovať záchranné koordinačné centrum a pokračovať vo vykonávaní svojich povinností, pričom by mala prijať všetky opatrenia nevyhnutné na zaistenie bezpečnosti dotknutých osôb a mala by sa vyhnúť akýmkoľvek opatreniam, ktoré by mohli situáciu zhoršiť alebo ktoré by mohli zvýšiť riziko zranenia alebo strát na životoch. 3.5. Koordinačné centrum operácie by malo byť čo najskôr informované o každom kontakte so záchranným koordinačným centrom a o priebehu opatrení prijatých zúčastnenou jednotkou. 3.6. Ak situáciu, v ktorej sa loď nachádza, nemožno alebo už viac nemožno považovať sa núdzovú, alebo že pátracia a záchranná operácia sa skončila, zúčastnená jednotka by mala po konzultácii s koordinačným centrom operácie pokračovať vo vykonávaní operácie v súlade s časťou 2. VYLOďOVANIE 4.1. V operačnom pláne by mali byť v súlade s medzinárodným právom a všetkými uplatniteľnými bilaterálnymi dohodami uvedené postupy vyloďovania zaistených a zachránených osôb. S výhradou bodu 4.2 platí, že uprednostňovať by sa malo vyloďovanie v tretej krajine, z ktorej dané osoby odplávali, alebo v oblasti teritoriálnych vôd alebo v oblasti pátrania a záchrany, ktorou tieto osoby prechádzali, alebo v prípade, keď to nie je možné, vyloďovanie na geograficky čo najbližšom mieste, kde možno zabezpečiť bezpečnosť osôb. 4.2. Žiadna osoba by nemala byť vylodená alebo inak odovzdaná orgánom krajiny, vo vzťahu ku ktorej existujú závažné dôvody nazdávať sa, že uvedená osoba by mohla byť v danej krajine vystavená prenasledovaniu alebo mučeniu, prípadne iným formám neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania, alebo v ktorej existuje riziko vyhostenia alebo návratu do takejto krajiny. Zaistené alebo zachránené osoby musia byť primeraným spôsobom informované, a to tak, aby mohli vyjadriť dôvody, na základe ktorých sú presvedčené, že na mieste vylodenia budú vystavené takémuto zaobchádzaniu. 4.3. Koordinačné centrum by malo byť informované o prítomnosti osôb v zmysle odseku 4.2, a malo by postúpiť tieto informácie príslušným orgánom hostiteľského členského štátu. [1] Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 9. [2] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 36. [3] Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 52. [4] Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 9. [5] Ú. v. EÚ L 326, 13.12.2005, s. 13. [6] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 36. [7] Ú. v. ES L 176, 10.7.1999, s. 31. [8] Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 52. [9] Ú. v. EÚ L 53, 27.2.2008, s. 1. [10] Ú. v. EÚ L 83, 26.3.2008, s. 3. [11] Ú. v. ES L 131, 1.6.2000, s. 43. [12] Ú. v. ES L 64, 7.3.2002, s. 20.