SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní a uplatňovaní určitých ustanovení smernice 2008/94/ES o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa /* KOM/2011/0084 v konečnom znení */





[pic] | EURÓPSKA KOMISIA | Brusel, 28.2.2011 KOM(2011) 84 v konečnom znení SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní a uplatňovaní určitých ustanovení smernice 2008/94/ES o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE o vykonávaní a uplatňovaní určitých ustanovení smernice 2008/94/ES o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa ÚVOD Smernicou 2008/94/ES[1] (ďalej len „smernica“) sa kodifikuje smernica Rady 80/987/EHS[2], naposledy zmenená a doplnená smernicou 2002/74/ES[3]. Cieľom tejto smernice je ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, najmä s cieľom zaručiť uhradenie ich neuspokojených nárokov. Členské štáty musia na tento účel zriadiť orgán, ktorý zaručí uhradenie týchto nárokov. V článku 15 smernice sa vyžaduje, aby Komisia predložila Európskemu parlamentu a Rade správu o vykonávaní a uplatňovaní článkov 1 až 4, článkov 9 a 10, článku 11 ods. 2, článku 12 písm. c) a článkov 13 a 14 v členských štátoch. Pri príprave tejto správy Komisia zadala nezávislým expertom vypracovanie štúdie, zaslala dotazník členským štátom a európskym sociálnym partnerom a dala im možnosť vyjadriť sa k zisteniam tejto štúdie. ROZSAH PÔSOBNOSTI A VYMEDZENIE POJMOV (čLÁNKY 1, 2 A 13) Zamestnanci, na ktorých sa vzťahuje ochrana Okrem výnimiek uvedených nižšie sa smernica vzťahuje na všetky osoby, ktoré sa podľa vnútroštátnych právnych predpisov považujú za zamestnancov. Komisia si všimla, že v Českej republike sú z ochrany podľa uvedenej smernice vylúčení zamestnanci pracujúci na dohodu o vykonaní práce. Komisia bude ďalej skúmať, či sa tieto osoby podľa českého pracovného práva nepovažujú za zamestnancov, keďže ich vylúčenie by mohlo byť porušením smernice. Smernica výslovne zaväzuje členské štáty, aby sa ochrana vzťahovala aj na zamestnancov na kratší pracovný čas, zamestnancov s pracovnoprávnym vzťahom na dobu určitú a pracovníkov v dočasnom pracovnoprávnom vzťahu (článok 2 ods. 2). Podľa informácií, ktoré má Komisia k dispozícii, túto požiadavku spĺňajú všetky členské štáty. Smernica zakazuje členským štátom stanoviť minimálnu dĺžku trvania pracovnoprávneho vzťahu ako podmienku vzniku nároku na túto ochranu (článok 2 ods. 3). Komisia zaznamenala, že na Cypre podmieňujú právne predpisy nárok na úhradu tým, že zamestnanec musí odpracovať u toho istého zamestnávateľa nepretržite najmenej 26 týždňov pred vyhlásením platobnej neschopnosti zamestnávateľa. To by podľa názoru Komisie mohlo predstavovať porušenie smernice. Členské štáty môžu výnimočne vylúčiť z pôsobnosti smernice určité kategórie zamestnancov: a) pokiaľ existujú iné formy záruky, ktoré príslušným osobám poskytujú stupeň ochrany rovnocenný ochrane vyplývajúcej z uvedenej smernice (článok 1 ods. 2). Túto možnosť využili tri členské štáty. V Belgicku sú z ochrany všeobecného záručného fondu vylúčení pracovníci a učni zamestnaní v podnikoch, ktoré sú členmi niekoľkých spoločných výborov a podvýborov, tieto osoby sú však chránené odvetvovými fondmi zriadenými na základe kolektívnej zmluvy. Na Cypre sú z pôsobnosti smernice vylúčení členovia posádok obchodných lodí, ktorí tu nemajú bydlisko. V Spojenom kráľovstve sa ochrana nevzťahuje na námorníkov obchodných lodí. Komisia sa však domnieva, že „námorné zádržné právo“[4], ktoré sa v týchto dvoch členských štátoch javí ako hlavná ochrana pre námorníkov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, nemusí vždy poskytovať ochranu rovnocennú ochrane záručnej inštitúcie, keďže hodnota plavidla nemusí vždy stačiť na pokrytie minimálnej výšky neuspokojených nárokov, ktorá je stanovená v smernici. b) pomocníkov v domácnosti zamestnaných fyzickou osobou a rybárov odmeňovaných formou podielu na zisku, pokiaľ už podľa vnútroštátnych právnych predpisov boli vylúčení z ochrany v čase, keď v príslušnom členskom štáte nadobudla účinnosť smernica 2002/74/ES (článok 1 ods. 3). Komisia zaznamenala, že rybári odmeňovaní formou podielu na zisku sú vylúčení z ochrany v Grécku, Taliansku, na Malte a v Spojenom kráľovstve a pomocníci v domácnosti sú vylúčení z ochrany v Španielsku, vo Francúzsku, na Malte, v Holandsku a Poľsku. Dotknutí zamestnávatelia Smernica sa vzťahuje na všetkých zamestnávateľov, ako ich definujú vnútroštátne právne predpisy, ktorí sú v stave platobnej neschopnosti. Smernica neumožňuje vylúčiť žiadnu kategóriu zamestnávateľov. Zamestnávateľ sa považuje za platobne neschopného (článok 2 ods. 1) ak: - bola podaná žiadosť o začatie kolektívneho konania na základe platobnej neschopnosti zamestnávateľa, ako je ustanovené podľa vnútroštátnych právnych predpisov, týkajúceho sa čiastočného alebo úplného zbavenia majetku zamestnávateľa a menovania správcu (alebo osoby vykonávajúcej podobnú úlohu); - príslušný orgán rozhodol o začatí konania (alebo konštatoval, že podnik zamestnávateľa definitívne ukončil svoju činnosť a že majetok, ktorý je k dispozícii, nie je dostatočný na to, aby sa mohlo začať konanie). Komisia pripomína, že nariadenie Rady (ES) č. 1346/2000[5] sa vzťahuje na kolektívne konkurzné konania, pri ktorých ide o čiastočné alebo úplné zbavenie majetku dlžníka a vymenovanie správcu (článok 1 ods. 1), t. j. na rovnaké konkurzné konania, na ktoré sa vzťahuje smernica. V tejto súvislosti členské štáty až na niekoľko výnimiek Komisii potvrdili, že typy vnútroštátnych konkurzných konaní spadajúcich do pôsobnosti smernice sú typy uvedené v prílohe A k spomenutému nariadeniu. Výnimkou sú tieto štáty: Nemecko, kde sú nároky chránené smernicou iba v prípade tzv. Insolvenzverfahren ; Grécko, kde sú vylúčené prípady, keď a) je podnik uvedený pod dočasnú správu (veriteľská správa a riadenie) a b) je podnik uvedený pod nútenú správu s cieľom dosiahnuť kompromis s veriteľmi; Írsko, kde sú vylúčené prípady examinership a winding up of partnerships ; Maďarsko, kde sa vnútroštátne vykonávacie predpisy vzťahujú iba na likvidačné konania (tzv. felszámolási eljárás) a Slovinsko, kde sú vylúčené prípady skrajšani stečajni postopek a prisilna poravnava v stečaju . Vzhľadom na to, že definície konkurzných konaní, na ktoré sa vzťahujú oba nástroje, sú rovnaké, Komisia sa touto záležitosťou bližšie zaoberá, aby sa uistila, že sú pokryté všetky relevantné konkurzné konania. V belgických právnych predpisoch sa navyše nepoužíva pojem platobnej neschopnosti, ale pojem ukončenia činnosti podniku. Ukončenie činnosti podniku znamená „definitívne ukončenie hlavnej činnosti podniku, keď sa počet pracovníkov zníži na menej ako jednu štvrtinu priemerného počtu zamestnancov v danom podniku počas štyroch štvrťrokov, ktoré predchádzali štvrťroku, kedy došlo k definitívnemu ukončeniu hlavnej činnosti podniku“[6]. Je možné, že na situácie platobnej neschopnosti, ako sú definované v smernici, sa belgický záručný fond nevzťahuje. Dánsko, ktoré nie je viazané uvedeným nariadením, informovalo Komisiu, že jeho záručný fond pokrýva tieto situácie: a) konkurz; b) prípady, keď zamestnávateľ pri konštatovaní platobnej neschopnosti zastaví obchodnú činnosť; c) prípady, keď dôjde k úmrtiu zamestnávateľa a jeho podnik je spravovaný ako platobne neschopný alebo je zlikvidovaný bez určenia správy. Členské štáty môžu v každom prípade na základe článku 2 ods. 4 smernice rozšíriť ochranu zamestnancov aj na iné situácie platobnej neschopnosti, pri ktorých nie sú splnené podmienky stanovené v článku 2 ods. 1. Smernica nerobí rozdiely medzi zamestnávateľmi, ktorí sa venujú alebo nevenujú obchodu, medzi malými a veľkými zamestnávateľmi ani medzi ziskovými a neziskovými zamestnávateľmi, preto by medzi nimi nemali robiť rozdiely ani záručné systémy v členských štátoch. Komisia však zaznamenala, že v Maďarsku podliehajú konkurznému konaniu iba určité typy osôb alebo subjektov. Podobná situácia je aj v Luxembursku, kde je možné začať konkurzné konanie iba proti obchodnej spoločnosti alebo fyzickej osobe, ktorá sa považuje za obchodníka. To by mohlo vylúčiť pracovníkov zamestnaných určitými právnickými a fyzickými osobami z ochrany podľa smernice. NÁROKY HRADENÉ ZÁRUčNOU INšTITÚCIOU (čLÁNKY 3 A 4) Nároky, ktoré má prebrať záručná inštitúcia, sú neuspokojené mzdové nároky, ktoré vyplývajú z pracovnej zmluvy a týkajú sa obdobia pred daným dátumom a/alebo po danom dátume, ktorý určia členské štáty. Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Grécko, Malta, Portugalsko a Rakúsko stanovili toto referenčné obdobie na šesť mesiacov pred podaním žiadosti o začatie konkurzného konania, na ktoré sa musia nároky vzťahovať; Poľsko používa referenčné obdobie v dĺžke deväť mesiacov; Taliansko a Lotyšsko obdobie 12 mesiacov; Slovensko, Írsko a Litva obdobie 18 mesiacov; Cyprus používa 78 týždňov; Belgicko používa obdobie, ktoré začína 12 mesiacov pred ukončením činnosti podniku a končí 13 mesiacov po ňom. Niektoré členské štáty nestanovili referenčné obdobie, ale iba dátum pred a/alebo po, na ktorý sa musia nároky vzťahovať. Takýto princíp sa uplatňuje v Estónsku, vo Francúzsku, v Nemecku, Luxembursku, Maďarsku, Holandsku, Rumunsku, Slovinsku, Španielsku, vo Fínsku, Švédsku a v Spojenom kráľovstve. Pojem „mzda“ si členské štáty definujú vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch, čo vedie k rozdielom medzi nimi, pokiaľ ide o výšku záruky. Vnútroštátne zákony však musia pri určovaní plnenia, ktoré má poskytovať záručná inštitúcia, rešpektovať všeobecnú zásadu rovnosti a nediskriminácie.[7] Smernica (článok 4 ods.1) tiež umožňuje členským štátom obmedziť zodpovednosť záručnej inštitúcie, a to dvomi spôsobmi: 1. určením dĺžky obdobia, za ktoré má záručná inštitúcia splniť neuspokojené nároky, pričom toto obdobie musí pokrývať minimálne odmenu za posledné tri mesiace pracovnoprávneho vzťahu alebo za osem týždňov, pokiaľ je referenčné obdobie najmenej 18 mesiacov (článok 4 ods. 2). Belgicko, Dánsko, Francúzsko, Maďarsko, Rakúsko a Fínsko túto možnosť nevyužili. Bulharsko, Česká republika, Nemecko, Estónsko, Grécko, Taliansko, Lotyšsko, Litva, Malta, Poľsko, Rumunsko, Slovinsko a Slovensko si zvolili maximálne obdobie troch mesiacov. V Írsku a Spojenom kráľovstve je maximálne obdobie osem týždňov, na Cypre 13 týždňov a v Holandsku 19 týždňov. V Španielsku je maximálne obdobie 150 dní, kým v Luxembursku a Portugalsku je to šesť mesiacov a vo Švédsku osem mesiacov. 2. stanovením horných hraníc platieb, ktoré vykoná záručná inštitúcia, pričom tieto horné hranice nesmú byť nižšie, než je úroveň, ktorá je sociálne zhodná so sociálnym cieľom smernice (článok 4 ods. 3). Všetky členské štáty okrem Holandska stanovili takúto hornú hranicu, ale majú veľmi odlišné spôsoby jej výpočtu. Smernica v tomto ohľade neuvádza žiadne presné ustanovenia. Ako však Komisia pripustila vo svojej správe o vykonávaní smernice z roku 1995[8], predpokladá sa, že ak by boli záručné platby pri konečnom posúdení rovnocenné sociálnym dávkam alebo zákonnej minimálnej mzde, mohli by nastať problémy, pokiaľ ide o ich zlučiteľnosť so sociálnym cieľom smernice. NADNÁRODNÉ SITUÁCIE (čLÁNKY 9 A 10) V smernici sa stanovuje, že ak je podnik vykonávajúci činnosť na území najmenej dvoch členských štátov platobne neschopný, inštitúciou zodpovednou za plnenie neuspokojených nárokov zamestnancov je inštitúcia v tom členskom štáte, na ktorého území pracujú alebo zvyčajne pracujú (článok 9 ods. 1). Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-310/07[9] rozhodol, že na to, aby bol podnik sídliaci v jednom členskom štáte považovaný za podnik vykonávajúci činnosť aj na území iného členského štátu, tento podnik musí v predmetnom štáte disponovať stálou hospodárskou prítomnosťou, ktorá sa vyznačuje existenciou ľudských zdrojov, ktoré mu umožňujú vykonávať činnosť v tomto inom členskom štáte, nie je však potrebné, aby tento podnik mal pobočku alebo stálu prevádzkareň v tomto inom členskom štáte. Komisia konštatuje (pozri tabuľku 4 v prílohe), že v období rokov 2006 – 2008 sa vyskytlo 239 prípadov, keď záručná inštitúcia v jednom členskom štáte uhradila nároky pracovníkom platobne neschopného podniku v inom členskom štáte. Uhradenie nárokov sa týkalo 1 158 zamestnancov a uhradené sumy predstavovali približne 10,8 milióna EUR. S cieľom uľahčiť vykonávanie článku 10 ods. 1 smernice Komisia pomáha členským štátom vypracovať štandardný formulár na výmenu informácií, ktorý sa v súčasnosti dokončuje. V súlade s článkom 10 ods. 2 smernice Komisia tiež zverejňuje na svojej internetovej stránke http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=706&langId=en&intPageId=198 kontaktné údaje príslušných správnych orgánov a/alebo záručných inštitúcií a tieto údaje pravidelne aktualizuje. USTANOVENIE O ZÁKAZE ZNÍžENIA ÚROVNE OCHRANY (čLÁNOK 11, ODS. 2) Komisia nezistila prípady, kde by vykonávanie smernice viedlo k zhoršeniu, pokiaľ ide o situáciu v členských štátoch v čase nadobudnutia účinnosti smernice, alebo pokiaľ ide o všeobecnú úroveň ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. Práve naopak, vykonávanie smernice posilnilo ochranu zamestnancov, keďže viedlo k založeniu záručných inštitúcií v členských štátoch, kde predtým takéto inštitúcie neboli. POSTAVENIE ZAMESTNANCOV, KTORÍ SÚ SPOLOčNÍKMI ALEBO AKCIONÁRMI (čLÁNOK 12 PÍSM. C)) Podľa smernice môžu členské štáty odmietnuť poskytnúť ochranu alebo ju znížiť v prípade, keď zamestnanec sám alebo spolu so svojimi blízkymi príbuznými bol vlastníkom podstatnej časti príslušného podniku a mal značný vplyv na jeho činnosti. Niektoré členské štáty túto možnosť využili (Česká republika, Dánsko, Nemecko, Grécko, Cyprus, Lotyšsko, Malta, Holandsko, Rakúsko, Slovinsko a Švédsko). V iných členských štátoch (Španielsko, Írsko, Fínsko) sa ochrana týmto osobám odmieta nepriamo, a to prostredníctvom definície pojmu „zamestnanec“, t. j. osoby, ktoré vlastnia časť podniku a majú značný vplyv na jeho činnosti, sa nepovažujú za „zamestnancov“. V Bulharsku na vylúčenie spod ochrany stačí, aby bol zamestnanec partnerom alebo členom riadiaceho orgánu podniku. Vzhľadom na to, že nie je stanovená požiadavka, aby mal zamestnanec podstatný podiel či značný vplyv na činnosti podniku, tento prístup sa nezdá byť v súlade so smernicou. Ostatné členské štáty (Belgicko, Estónsko, Francúzsko, Taliansko, Litva, Luxembursko, Maďarsko, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovensko a Spojené kráľovstvo) túto možnosť nevyužili. PREHľAD PRÍPADOV Začiatkom roku 2010 Komisia zaslala členským štátom dotazník s cieľom zozbierať údaje o počte prípadov platobnej neschopnosti, ktoré riešia vnútroštátne záručné inštitúcie, ako aj údaje o počte dotknutých pracovníkov a sumách, ktoré im boli uhradené (pozri tabuľky 1, 2 a 3 v prílohe)[10]. V období rokov 2006 – 2009 vnútroštátne záručné inštitúcie zasiahli vo viac ako 420 000 prípadoch platobnej neschopnosti (tabuľka 1) a uhradili nároky 3,4 miliónu pracovníkom (tabuľka 2) v hodnote 17,7 mld. EUR (tabuľka 3). Priemerný počet pracovníkov na jeden prípad platobnej neschopnosti v období rokov 2006 – 2009 bol osem a každému pracovníkovi vnútroštátna záručná inštitúcia uhradila priemerne sumu 5 187 EUR. Medzi rokom 2008 a 2009 Komisia zaznamenala výrazný nárast počtu prípadov platobnej neschopnosti (o 19 %), a najmä nárast počtu pracovníkov (o 61 %) a výšky uhradených finančných prostriedkov (o 72 %), čo možno pripísať hospodárskej kríze. V roku 2009 sa zvýšila aj priemerná veľkosť podnikov, ktoré sa stali platobne neschopnými (zo 7,4 pracovníkov na jeden podnik v roku 2008 na 10,0 pracovníkov v roku 2009, čo predstavuje nárast o 35 %), ako aj výška nevyplatenej odmeny (z 5 059 EUR na pracovníka v roku 2008 na 5 409 EUR v roku 2009, čo predstavuje nárast o 7 %). Najvyšší počet prípadov platobnej neschopnosti bol v období rokov 2006 – 2009 zaznamenaný v Nemecku (146 673). Vo Francúzsku bol najvyšší počet dotknutých pracovníkov (953 887) a najvyššia suma uhradených finančných prostriedkov (6,4 mld. EUR). STANOVISKÁ EURÓPSKYCH SOCIÁLNYCH PARTNEROV Sedem federácií v rámci BUSINESSEUROPE, ktoré predložili svoje pripomienky, ako aj Európska asociácia remesiel, malých a stredných podnikov (UEAPME) sa domnievajú, že smernica splnila svoj cieľ zabezpečiť minimálny stupeň ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, a že horné hranice platieb stanovené podľa článku 4 ods. 3 sú sociálne zlučiteľné so sociálnym cieľom smernice. Európska konfederácia odborových zväzov (ETUC) považuje smernicu 2008/94/ES za nevyhnutný nástroj práva Únie, ktorý zaručuje minimálnu ochranu pracovníkom v celej Európe. Je však veľmi znepokojená nízko nastavenými hornými hranicami a veľmi krátkymi lehotami, ktoré členské štáty stanovili na základe možnosti, ktorá vyplýva z článku 4 ods. 2 a 3. Podľa ETUC podstatná časť členov na úrovni členských štátov vyjadrila vážne obavy, že u mnohých zamestnancov nevyplatené mzdy prevyšujú hranice stanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi. ETUC ďalej zdôrazňuje, že najmä znenie článku 4 ods. 2 a 3 je veľmi vágne a necháva členským štátom značný priestor, vďaka čomu môžu svoje povinnosti vyplývajúce zo smernice výrazne obmedziť. ETUC sa preto domnieva, že by sa tieto ustanovenia mali preskúmať. Ako problematický vníma ETUC aj rozsah pôsobnosti smernice, najmä pokiaľ ide o chápanie pojmu „neuspokojený nárok“, pretože mnohé členské štáty používajú úzku definíciu odmeny (ktorá napr. vylučuje odstupné, prémie, dohodu o náhrade atď.). To by mohlo podľa ETUC viesť k tomu, že značná časť nárokov nebude uspokojená. ZÁVERY Viac ako 30 rokov od prijatia pôvodnej smernice v roku 1980 sa Komisia domnieva, že táto smernica naďalej zohráva kľúčovú úlohu v poskytovaní minimálneho stupňa ochrany práv pracovníkov na vnútornom trhu. Členské štáty boli povinné zriadiť záručné inštitúcie, ktoré v prípadoch platobnej neschopnosti uhrádzajú neuspokojené nároky zamestnancov. Dôkazom jej prínosu je skutočnosť, že zásahy záručných inštitúcií sa v posledných štyroch rokoch – najmä v čase hospodárskej krízy – stali záchrannou sieťou pre 3,4 milióna pracovníkov. Pri preskúmaní v roku 2002 sa vyjasnili právne dôsledky nadnárodných situácií a ustanovenia smernice sa upravili tak, aby zohľadnili zmeny v zákonoch o platobnej neschopnosti v členských štátoch, čím sa posilnila právna istota. Z uvedenej analýzy vyplýva, že ustanovenia, na ktoré sa vzťahuje povinnosť podávať správy, sa vo všeobecnosti správne vykonávajú a uplatňujú. Stále však existujú isté oblasti, ktoré vyvolávajú znepokojenie, a Komisia má v úmysle riešiť ich vhodnými prostriedkami, v prípade potreby aj konaniami o porušení predpisov. Komisia bude pôsobenie smernice ďalej sledovať a bude pritom zohľadňovať ďalší vývoj v oblasti pracovného práva a zákonov o platobnej neschopnosti, aby mohla smernica primerane spĺňať svoj cieľ. TECHNICKÁ PRÍLOHA Tabuľka 1: Počet prípadov, keď bola predložená žiadosť o zásah záručnej inštitúcie 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | Spolu 2006 – 2009 | Belgicko | 4 256 | 3 744 | 3 967 | 4 174 | 16 141 | Bulharsko | 6 | 3 | 9 | 18 | Česká Republika | 449 | 382 | 386 | 750 | 1 967 | Dánsko | 1 221 | 1 091 | 1 847 | 3 167 | 7 326 | Nemecko | 38 133 | 38 711 | 35 447 | 34 382 | 146 673 | Estónsko | 131 | 94 | 176 | 491 | 892 | Írsko | 167 | 194 | 287 | 671 | 1 319 | Grécko | - | - | - | - | - | Španielsko | 12 431 | 12 654 | 13 229 | 16 466 | 54 780 | Francúzsko | 19 655 | 19 577 | 24 046 | 27 113 | 90 391 | Taliansko | Cyprus | 7 | 5 | 1 | 2 | 15 | Lotyšsko | 95 | 60 | 84 | 138 | 377 | Litva | 379 | 293 | 300 | 340 | 1 312 | Luxembursko | Maďarsko | 1 273 | 1 235 | 1 419 | 2 222 | 6 149 | Malta | 0 | 1 | 0 | 1 | 2 | Holandsko | 3 796 | 2 392 | 2 580 | 4 641 | 13 409 | Rakúsko | 4 036 | 3 508 | 3 563 | 4 036 | 15 143 | Poľsko | 635 | 631 | 338 | 401 | 2 005 | Portugalsko | 583 | 795 | 1 216 | 2 889 | 5 483 | Rumunsko | 4 | 22 | 47 | 73 | Slovinsko | 92 | 88 | 76 | 108 | 364 | Slovenská republika | 80 | 58 | 62 | 174 | 374 | Fínsko | 2 167 | 2 098 | 2 243 | 2 965 | 9 473 | Švédsko | 2 200 | 1 900 | 2 400 | 3 300 | 9 800 | Spojené kráľovstvo | 9 369 | 8 036 | 7 593 | 12 135 | 37 133 | EÚ-27 | 101 155 | 97 557 | 101 285 | 120 622 | 420 619 | Tabuľka 2: Počet zamestnancov, ktorých neuspokojené nároky úplne alebo čiastočne uhradila záručná inštitúcia 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | Spolu 2006 – 2009 | Belgicko | 19 104 | 16 628 | 17 414 | 18 922 | 72 068 | Bulharsko | 45 | 20 | 433 | 498 | Česká republika | 7 549 | 6 888 | 5 055 | 19 451 | 38 943 | Dánsko | 9 886 | 10 244 | 19 328 | 34 694 | 74 152 | Nemecko | 189 695 | 167 593 | 173 004 | 304 719 | 835 011 | Estónsko | 1 256 | 1 158 | 2 292 | 6 661 | 11 367 | Írsko | 4 687 | 6 609 | 9 704 | 20 172 | 41 172 | Grécko | 758 | 284 | 432 | 148 | 1 622 | Španielsko | 57 738 | 56 382 | 63 994 | 99 071 | 277 185 | Francúzsko | 220 812 | 208 233 | 235 062 | 289 780 | 953 887 | Taliansko | 0 | Cyprus | 48 | 16 | 2 | 63 | 129 | Lotyšsko | 2 598 | 928 | 1 029 | 2 015 | 6 570 | Litva | 11 140 | 5 794 | 6 894 | 8 110 | 31 938 | Luxembursko | 0 | Maďarsko | 21 319 | 15 888 | 12 665 | 28 664 | 78 536 | Malta | 0 | 32 | 0 | 17 | 49 | Holandsko | 30 729 | 21 554 | 27 890 | 59 243 | 139 416 | Rakúsko | 34 521 | 30 986 | 28 219 | 36 191 | 129 917 | Poľsko | 20 321 | 17 151 | 20 319 | 35 674 | 93 465 | Portugalsko | 9 530 | 12 220 | 14 120 | 18 263 | 54 133 | Rumunsko | 618 | 2 578 | 2 353 | 5 549 | Slovinsko | 1 276 | 430 | 448 | 6 259 | 8 413 | Slovenská republika | 2 604 | 2 821 | 4 308 | 8 114 | 17 847 | Fínsko | 6 022 | 5 021 | 7 714 | 9 253 | 28 010 | Švédsko | 17 100 | 14 000 | 19 100 | 29 100 | 79 300 | Spojené kráľovstvo | 92 516 | 86 006 | 76 416 | 164 083 | 419 021 | EÚ-27 | 761 209 | 687 529 | 748 007 | 1 201 453 | 3 398 198 | Tabuľka 3: Sumy uhradené záručnou inštitúciou (v eurách) 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | Spolu 2006 – 2009 | Belgicko | 132 410 251 | 110 682 560 | 122 806 878 | 151 927 588 | 517 827 277 | Bulharsko | - | 14 265 | 5 115 | 232 022 | 251 402 | Česká republika | 6 477 066 | 7 060 182 | 6 026 217 | 31 928 617 | 51 492 081 | Dánsko | 28 287 595 | 36 372 910 | 89 592 275 | 157 395 719 | 311 648 498 | Nemecko | 983 495 381 | 849 977 920 | 822 226 706 | 1 755 302 560 | 4 411 002 567 | Estónsko | 954 629 | 1 476 662 | 4 329 696 | 13 492 496 | 20 253 484 | Írsko | 4 308 000 | 5 727 000 | 10 068 000 | 19 958 000 | 40 061 000 | Grécko | 2 130 303 | 496 418 | 986 256 | 311 315 | 3 924 292 | Španielsko | 269 549 468 | 327 130 512 | 359 752 446 | 643 538 235 | 1 599 970 661 | Francúzsko | 1 458 000 000 | 1 400 000 000 | 1 463 000 000 | 2 117 000 000 | 6 438 000 000 | Taliansko | Cyprus | 96 147 | 7 803 | 1 910 | 14 554 | 120 414 | Lotyšsko | 1 937 982 | 821 591 | 1 850 184 | 2 724 831 | 7 334 587 | Litva | 6 835 032 | 3 880 908 | 5 271 084 | 6 545 412 | 22 532 437 | Luxembursko | Maďarsko | 21 360 781 | 16 841 854 | 18 043 815 | 32 734 634 | 88 981 085 | Malta | 0 | 35 816 | 0 | 22 062 | 57 878 | Holandsko | 205 314 711 | 141 211 281 | 174 557 007 | 398 691 488 | 919 774 487 | Rakúsko | 184 854 654 | 208 047 412 | 208 055 837 | 277 579 642 | 878 537 545 | Poľsko | 18 203 753 | 21 036 816 | 27 170 354 | 43 977 262 | 110 388 185 | Portugalsko | 40 198 540 | 52 988 075 | 70 475 958 | 80 900 936 | 244 563 509 | Rumunsko | - | 431 282 | 1 067 814 | 1 168 956 | 2 668 052 | Slovinsko | 2 163 308 | 744 805 | 849 295 | 13 321 203 | 17 078 611 | Slovenská republika | 2 570 000 | 2 304 056 | 5 111 233 | 9 872 000 | 19 857 289 | Fínsko | 18 930 558 | 16 447 990 | 24 135 752 | 35 396 292 | 94 910 592 | Švédsko | 101 854 253 | 90 453 076 | 101 734 753 | 224 435 216 | 518 477 298 | Spojené kráľovstvo | 415 375 589 | 245 454 000 | 267 021 651 | 479 967 226 | 1 407 818 465 | EÚ-27 | 3 905 308 001 | 3 539 645 194 | 3 784 140 235 | 6 498 438 266 | 17 727 531 696 | Tabuľka 4: Zásahy zo strany záručnej inštitúcie v období rokov 2006 – 2008 v prospech zamestnancov, voči zamestnávateľovi ktorých sa začalo konkurzné konanie na základe požiadavky predloženej v inom členskom štáte Počet cezhraničných prípadov platobnej neschopnosti na jednu záručnú inštitúciu | Počet dotknutých zamestnancov | Vyplatená suma (v EUR) | Belgicko | 48 | 156 | 2 093 600 | Bulharsko | 0 | 0 | 0 | Česká republika | Dánsko | 2 | 2 | 19 119 | Nemecko | 26 | 188 | 400 850 | Estónsko | Írsko | 22 | 43 | 139 949 | Grécko | 0 | 0 | 0 | Španielsko | 0 | 0 | 0 | Francúzsko | 39 | 163 | 2 513 154 | Taliansko | 6 | 6 | 156 458 | Cyprus | Lotyšsko | 0 | 0 | 0 | Litva | 0 | 0 | 0 | Luxembursko | 1 | 29 | 129 368 | Maďarsko | 0 | 0 | 0 | Malta | 0 | 0 | 0 | Holandsko | Čísla nie sú dostupné, pretože holandská záručná inštitúcia neviedla údaje o nadnárodných prípadoch osobitne. | Rakúsko | 59 | 214 | 1 346 751 | Poľsko | 0 | 0 | 0 | Portugalsko | 1 | 17 | 111 172 | Rumunsko | 0 | 0 | 0 | Slovinsko | 1 | 3 | 3 855 | Slovenská republika | 0 | 0 | 0 | Fínsko | 15 | 69 | 434 253 | Švédsko | 13 | 259 | 3 415 180 | Spojené kráľovstvo | 6 | 9 | 65 214 | EÚ-27 | 239 | 1 158 | 10 828 924 | [1] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/94/ES z 22. októbra 2008 o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. Ú. v. EÚ L 283, 28.10.2008, s. 36 . [2] Smernica Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. Ú. v. ES L 283, 28.10.1980, s. 23. [3] Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/74/ES z 23. septembra 2002, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 80/987/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. Ú. v. ES L 270, 8.10.2002, s. 10. [4] Námorné zádržné právo vzťahujúce sa na plavidlá uprednostňuje určité nároky (vrátane mzdových nárokov) pred hypotékami a poplatkami. (Medzinárodný dohovor o námornom zádržnom práve a hypotékach, 1993). [5] Nariadenie Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom konaní. Ú. v. ES L 160, 30.6.2000, s. 1. [6] Článok 3, pododsek 1, zarážka 1 zákona z 26. júna 2002. [7] Rozsudok Súdneho dvora (prvej komory) zo 16. decembra 2004. Vec C-520/03. José Vicente Olaso Valero proti Fondo de Garantía Salarial (Fogasa). ECR 2004, s. I-12065, bod 34. [8] KOM (95) 164 z 15. júna 1995. [9] Rozsudok Súdneho dvora zo 16. októbra 2008. Svenska staten proti Anders Holmqvist. [10] IT a LU na tento dotazník neodpovedali.