Článok 199 ods. 1 písm. b) smernice o DPH umožňuje členským štátom, aby mechanizmus prenesenia daňovej povinnosti uplatňovali na poskytovanie zamestnancov pracujúcich v odvetví stavebníctva, čo je opatrenie, ktoré bolo v Taliansku už zavedené. Žiadosť Talianska týkajúca sa poskytovania zamestnancov má oveľa širší rozsah pôsobnosti, pretože by išlo o prierezové opatrenie, ktoré by potenciálne ovplyvnilo množstvo odvetví hospodárstva, pričom by sa uplatňovalo na rôzne fázy výroby a distribúcie. Treba poznamenať, že týmto opatrením by mohla byť dotknutá akákoľvek spoločnosť v ktoromkoľvek odvetví hospodárstva vystupujúca ako príjemca služby, a to vždy keď sa rozhodne využiť na konkrétnu prácu externých pracovníkov. Navyše by každá spoločnosť, ktorá v rámci svojej podnikateľskej činnosti poskytuje zamestnancov, musela preveriť, či spĺňa kritériá, na základe ktorých sa určuje, kedy spoločnosť zabezpečuje atypické poskytovanie zamestnancov, a teda podlieha uplatňovaniu prenesenia daňovej povinnosti. Zdá sa teda, že ide o opatrenie všeobecnej povahy, ktoré nie je dostatočne zamerané na boj proti konkrétnemu podvodu.

Taliansko okrem mechanizmu prenesenia daňovej povinnosti zavedie ďalšie opatrenia proti podvodom týkajúce sa iných priamych daní. Taliansko plánuje zaviesť najmä mechanizmus, prostredníctvom ktorého by daňový dlh pripadol skôr zákazníkovi než podniku poskytujúcemu pracovníkov, podobne ako je to v prípade mechanizmu príspevkov na sociálne zabezpečenie. Napokon plánuje zaviesť aj opatrenie, ktorým sa zakazuje zápočet preplatkov (vrátane preplatkov v oblasti DPH) na platenie príspevkov na sociálne zabezpečenie a zrážkových daní. Týmto opatrením sa zabráni tomu, aby sa umelo vytvorené preplatky v oblasti DPH používali na úhradu dlhov týkajúcich sa príspevkov na sociálne zabezpečenie a zrážkových daní.

Družstvá fakturujú poskytnuté služby (poskytovanie zamestnancov), pričom si účtujú DPH z celkových nákladov na službu. Vzhľadom na typ poskytovaných služieb (predovšetkým poskytovanie pracovnej sily) je hlavným nákladom týchto spoločností vyplácanie miezd pracovníkom, s čím nie je spojené žiadne DPH na vstupe. Celková suma DPH, ktorú musia zaplatiť na vstupe, je teda veľmi nízka. Tieto spoločnosti tak platia zvyčajne nízku DPH na vstupe, ktorú si môžu odpočítať od DPH na výstupe. Za normálnych okolností by preto mali byť zadlžené voči štátnej pokladnici, pokiaľ ide o DPH. Zistilo sa však, že v praxi značný počet týchto poskytovateľov zamestnancov neodvádza daňovým orgánom DPH. V niektorých prípadoch si umelo zvyšujú svoju DPH na vstupe, aby si prostredníctvom fiktívnych vstupných operácii vytvorili daňový preplatok. Tento fiktívny daňový preplatok sa používa s cieľom započítať daňové dlhy vzťahujúce sa na DPH, náklady na sociálne zabezpečenie a iné dane, ktoré by tieto spoločnosti mali odvádzať. V iných prípadoch subjekty podhodnotia splatnú DPH alebo jednoducho neuhradia sumu splatnej DPH.

Treba poznamenať, že Taliansku sa už povolili dve osobitné opatrenia všeobecnej povahy na boj proti podvodom v oblasti DPH: mechanizmus rozdelenej platby vzťahujúci sa na dodávky tovaru a poskytovanie služieb orgánom verejnej moci, spoločnostiam pod kontrolou orgánov verejnej moci a spoločnostiam kótovaným na burze cenných papierov, ktoré sú zahrnuté v indexe FTSE MIB, a povinná všeobecná elektronická fakturácia. Keby sa povolilo ďalšie osobitné opatrenie, o aké napríklad žiada Taliansko, došlo by k ešte väčšiemu nesúladu talianskeho systému DPH so spoločným systémom DPH stanoveným v smernici o DPH, a znamenalo by to ďalšiu komplikáciu pre podniky, keďže by sa zvýšila ich administratívna záťaž. Presiahol by sa tak rámec toho, čo je nevyhnutné na riešenie konkrétneho podvodu. Poskytovatelia budú musieť najprv preveriť, či spoločnosť, ktorej poskytujú službu, patrí do rozsahu pôsobnosti mechanizmu rozdelenej platby. Ak to tak nie je, budú musieť preveriť, či sa poskytnutá služba, ktorú vykonávajú, považuje za atypické poskytovanie zamestnancov. Ak ide o tento prípad, budú musieť uplatniť mechanizmus prenesenia daňovej povinnosti; v opačnom prípade sa uplatní normálny režim DPH. Poskytovatelia takýchto služieb by teda mali na výber tri možné spôsoby, ako účtovať DPH zo svojich každodenných činností, čím vzniká väčší priestor na chyby, súdne spory a sankcie. Príjemcovia služieb budú musieť takisto overiť, či služba, ktorá im je poskytovaná, spĺňa kritériá atypického poskytovania zamestnancov, čo môže viesť k rovnakým problémom z hľadiska chýb, súdnych sporov a sankcií.

Okrem toho sa podvod, proti ktorému sa bojuje týmto opatrením, podľa žiadosti skladá z dvoch zložiek. Približne 30 % podvodov je spôsobených neuhradením DPH zo strany spoločností s atypickým poskytovaním zamestnancov a ďalších 70 % podvodov je spôsobených falošnou hodnotou DPH na vstupe, ktorá sa využíva na platenie príspevkov na sociálne zabezpečenie a zrážkových daní z príjmov vyplácaných zmluvným zamestnancom prostredníctvom kompenzačného mechanizmu. Mechanizmus prenesenia daňovej povinnosti uplatňovaný na atypické poskytovanie zamestnancov by sa zameral iba na riešenie 30 % prípadov z celkového počtu podvodov, t. j. na neuhradenie DPH. Toto opatrenie by však nebránilo spoločnostiam v tom, aby umelo zvyšovali svoju DPH na vstupe s cieľom vytvárať neoprávnené daňové preplatky na platenie príspevkov na sociálne zabezpečenie a zrážkových daní. To znamená, že 70 % prípadov z celkového počtu podvodov by zostalo nevyriešených.

Podľa informácií predložených Talianskom sa v prípade priamych daní predpokladá použitie mechanizmu podobného mechanizmu príspevkov na sociálne zabezpečenie, prostredníctvom ktorého by daňový dlh pripadol skôr zákazníkovi než podniku, ktorý poskytuje pracovníkov. Zavedie sa okrem toho aj opatrenie, ktorým sa zakazuje zápočet preplatkov (vrátane preplatkov v oblasti DPH) na účely platby príspevkov na sociálne zabezpečenie a zrážkových daní. Keďže takéto opatrenia by riešili najväčší podiel podvodov v oblasti DPH, ktoré súvisia s atypickým poskytovaním zamestnancov, zavedenie výnimočného mechanizmu, akým je napríklad prenesenie daňovej povinnosti, sa odôvodňuje ťažšie.

Pokiaľ ide o prvú zložku podvodu, teda DPH neuhradené spoločnosťami zabezpečujúcimi atypické poskytovanie zamestnancov, tento problém by sa mal riešiť prostredníctvom tradičných opatrení, akými sú napríklad bežné kontroly a audity. V tejto súvislosti by povinná všeobecná elektronická fakturácia mala byť mimoriadne užitočným nástrojom na včasné odhalenie a vyriešenie tohto podvodu.

Preto sa nezdá, že by opatrenie požadované Talianskom malo obmedzený rozsah pôsobnosti a bolo nevyhnutné a primerané na riešenie konkrétneho podvodu spojeného s atypickým poskytovaním zamestnancov. Bolo by vhodné, keby sa najprv analyzovali výsledky opatrení zavedených v súvislosti s priamymi daňami a kompenzáciou preplatkov, ako aj používanie povinných opatrení elektronickej fakturácie a kontrolných opatrení v tomto odvetví.

5. ZÁVER

Na základe uvedených skutočností Komisia vznáša námietku proti žiadosti Talianska.