V nasledujúcej fáze vykonávania mali členské štáty povinnosť zaviesť a vykonávať monitorovacie programy do júla 2014 a oznámiť ich Komisii do troch mesiacov od ich zavedenia. Cieľom monitorovacích programov je posúdiť environmentálny stav morských vôd a pokrok pri dosahovaní environmentálnych cieľov.

Rámcová smernica EÚ o morskej stratégii (RSMS) poskytuje rámec, v ktorom členské štáty musia prijať potrebné opatrenia na dosiahnutie alebo zachovanie „dobrého environmentálneho stavu“ vo všetkých morských vodách EÚ do roku 2020. Dosiahnutie tohto cieľa znamená, že moria EÚ budú čisté, zdravé a produktívne a využívanie morského prostredia trvalo udržateľné. RSMS obsahuje jedenásť kvalitatívnych „deskriptorov“ opisujúcich, ako by malo vyzerať životné prostredie po dosiahnutí dobrého environmentálneho stavu. Rozhodnutie Komisie 2010/477/EÚ o kritériách a metodických normách určovania dobrého environmentálneho stavu morských vôd poskytuje členským štátom usmernenie k tomu, ako tento cieľ dosiahnuť.

výhradná hospodárska zóna,

oblasť kontinentálneho šelfu mimo výhradnej hospodárskej zóny a

mimo morských vôd členských štátov.

Ako je znázornené na grafe č. 2, najväčší podiel (68 %) monitorovania členských štátov sa uskutočňuje v pobrežných vodách, pričom veľká časť (57 %) sa uskutočňuje aj vo výsostných vodách, ako aj vo výhradnej hospodárskej zóne (51 %). Najnižší podiel monitorovania (6 %) sa uskutočňuje v kontinentálnych vodách mimo výhradnej hospodárskej zóny.

Ako už bolo vysvetlené, členské štáty vo všeobecnosti spojili svoje monitorovacie programy s existujúcimi programami požadovanými na základe iných právnych predpisov EÚ, čo by mohlo vysvetľovať prevahu monitorovania v pobrežných vodách. Výskyt monitorovacích programov mimo výsostných vôd členských štátov je obmedzený. Vysvetliť to možno viacerými faktormi, ako napríklad náklady na takéto monitorovanie a potreba zamerania na kľúčové tlaky a vplyvy, ktoré sa vyskytujú bližšie k pobrežiu.





Harmonogram zavedenia

Členské štáty boli povinné vypracovať a zaviesť monitorovacie programy do 15. júla 2014. Na grafe č. 3 je znázornený podiel monitorovacích programov podľa kategórie deskriptora, ktorých zavedenie sa očakáva do roku 2014, 2018, 2020 a po roku 2020. V roku 2014 k najčastejšie monitorovaným deskriptorom zo strany členských štátov patrili kontaminanty v morských plodoch (deskriptor 9), komerčné druhy rýb (deskriptor 3) a eutrofizácia (deskriptor 5). Do roku 2020 budú na základe sebahodnotenia členských štátov k dispozícii monitorovacie programy pre eutrofizáciu (deskriptor 5), cicavce, plazy, ryby a hlavonožce (deskriptory 1 a 4) a kontaminanty (deskriptor 8). Pokiaľ ide o komerčné druhy rýb (deskriptor 3), hydrografické zmeny (deskriptor 7), morský odpad (deskriptor 10) a biotopy na morskom dne a biotopy vo vodnom stĺpci (deskriptory 1, 4 a 6), v roku 2020 sa očakáva zavedenie takmer 90 % monitorovacích programov.

Podiel oznámených monitorovacích programov (v %)

Graf č. 3: Termín, do ktorého členské štáty očakávajú zavedenie svojich monitorovacích programov podľa kategórie deskriptora na účely pokrytia svojich potrieb v oblasti dobrého environmentálneho stavu

V prípade monitorovacích programov týkajúcich sa nepôvodných druhov (deskriptor 2) a podmorského hluku (deskriptor 11) bude jednoznačne potrebné zrýchlenie, aby sa zabezpečilo riadne pokrytie vzhľadom na termíny aktualizácie morských stratégií do roku 2018 a na dosiahnutie dobrého stavu životného prostredia do roku 2020 uvedené v RSMS. Potrebné je aj ďalšie úsilie v prípade deskriptorov biodiverzity (deskriptory 1, 4 a 6), najmä tých, na ktoré sa nevzťahujú existujúce právne predpisy.

Graf č. 4: Termín, do ktorého členské štáty očakávajú zavedenie svojich monitorovacích programov na účely pokrytia svojich potrieb v súvislosti s dobrým environmentálnym stavom.

Na grafe č. 4 je znázornený podiel monitorovacích programov podľa členského štátu, ktorých zavedenie sa očakáva na posúdenie pokroku pri dosahovaní dobrého environmentálneho stavu do roku 2014, 2018, 2020 a po roku 2020.

Päť členských štátov oznámilo, že ich monitorovacie programy boli pre väčšinu kategórií deskriptorov zavedené od roku 2014. Štyri členské štáty nemali v roku 2014 zavedené žiadne monitorovacie programy. Vo všeobecnosti boli do júla 2014 monitorovacie programy len čiastočne vhodné, čo je termín, do ktorého tieto programy mali byť vytvorené a zavedené v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. a) bod iv) RSMS. V dôsledku toho členské štáty budú mať významné medzery v údajoch dostupných na posúdenie pokroku pri dosahovaní dobrého environmentálneho stavu a environmentálnych cieľov, ako sa vyžaduje v súvislosti s posudzovaním v roku 2018.

Podľa správ členských štátov sa očakáva postupné zlepšovanie situácie: do roku 2018 sa očakáva, že deväť členských štátov bude mať pravdepodobne úplné (alebo takmer úplné) pokrytie kategórií deskriptorov a do roku 2020 bude mať zavedené programy dovedna pätnásť členských štátov. Vo všeobecnosti členské štáty z väčšej časti určili rok 2020, ako termín, do ktorého bude úplne zavedená väčšina ich monitorovacích programov. To je povzbudivé len do tej miery, že monitorovanie podľa RSMS bude do uvedeného termínu úplne funkčné.

Päť členských štátov však buď neoznámilo svoje zámery, alebo oznámilo, že ich monitorovacie programy nebudú úplne zavedené ani po roku 2020, dokedy musia členské štáty dosiahnuť dobrý environmentálny stav.

Podobné zistenia možno uviesť aj v prípade environmentálnych cieľov monitorovacích programov členských štátov, pričom oznámené harmonogramy naznačujú, že členské štáty vo všeobecnosti očakávajú, že potreby monitorovania budú primerane pokryté pred rokom 2020 – pozri graf č. 5.