Updating the 2007 Joint EU Strategy on Aid for Trade

Dosahovanie prosperity prostredníctvom obchodu a investícií

Aktualizácia spoločnej stratégie EÚ na pomoc obchodu z roku 2007

1Úvod

Pomoc obchodu sa poskytuje na podporu úsilia partnerských krajín s cieľom rozvíjať hospodárske kapacity a rozšíriť ich obchod ako pákový efekt pre rast a znižovanie chudoby. Od roku 2005, keď Svetová obchodná organizácia (WTO) zaviedla túto koncepciu, sa stala dobre zavedeným pracovným postupom v oblasti rozvojovej spolupráce s cieľom podporiť rozvojové krajiny pri získavaní výhod obchodu. Vzťahuje sa na širokú škálu oblastí vrátane tvorby obchodnej politiky, nariadení a noriem súvisiacich s obchodom, hospodárskej infraštruktúry (napr. v oblasti energetiky, dopravy a telekomunikácií) a budovania výrobnej kapacity v sektoroch zameraných na vývoz, ako je poľnohospodárstvo, rybolov a výroba.

Európska únia v reakcii na WTO formulovala v roku 2007 svoju stratégiu pomoci obchodu s názvom Posilňovanie podpory potrieb súvisiacich s obchodom v rozvojových krajinách zo strany EÚ ako spoločnú reakciu EÚ a jej členských štátov na pomoc rozvojovým krajinám, predovšetkým najmenej rozvinutým krajinám integrovať sa do globálneho obchodného systému založeného na pravidlách a účinnejšie využívať obchod na podporu rastu a znižovanie chudoby.

O desať rokov neskôr sa hospodárska realita výrazne vyvinula, a to spolu s nárastom čoraz zložitejších globálnych hodnotových reťazcov. Politický kontext sa takisto zásadne zmenil, a to globálne – najmä programom trvalo udržateľného rozvoja do roku 2030 –, ako aj na úrovni EÚ globálnou stratégiou pre zahraničnú a bezpečnostnú politiku EÚ, novým Európskym konsenzom o rozvoji a stratégiou Obchod pre všetkých.

Účelom tohto oznámenia je aktualizácia existujúcej stratégie pomoci obchodu vzhľadom na tento vývoj. Navrhuje sa v ňom integrovaný prístup k pomoci a investíciám do obchodu orientovaný na výsledky, pri ktorom sa čo najviac využíva široká škála politických nástrojov EÚ s cieľom zvýšiť ich celkový vplyv na rast a znižovanie chudoby. Dôraz sa kladie na vytváranie väčšieho počtu a kvalitnejších pracovných miest a na krajiny v najväčšej núdzi, najmä na najmenej rozvinuté krajiny.

2Pomoc obchodu poskytovaná Európskou úniou za posledných 10 rokov

Za posledných desať rokov sa EÚ a jej členské štáty etablovali ako najväčší poskytovateľ pomoci obchodu na svete, pričom poskytli tretinu celkovej celosvetovo poskytnutej sumy. Celkove sa záväzky EÚ v oblasti pomoci obchodu zvýšili od roku 2007 do roku 2015 o 85 % a dosiahli 96,79 miliardy EUR. Len v roku 2015 dosiahli záväzky rekordnú výšku 13,16 miliardy EUR. Dôležitým prvkom koncepcie pomoci obchodu je pomoc súvisiaca s obchodom, ktorej cieľ 2 miliardy EUR bol dosiahnutý v roku 2008, o dva roky skôr, než sa plánovalo. Do roku 2015 dosiahla ročná hodnota významnú výšku 2,8 miliardy EUR, čím celková suma poskytnutá v období rokov 2007 – 2015 dosiahla výšku 21,5 miliardy EUR. Africkým, karibským a tichomorským krajinám (krajiny AKT) bolo pridelených 37 % tejto celkovej sumy. Podpora pre najmenej rozvinuté krajiny zostala v absolútnom vyjadrení rovnaká, v období rokov 2007 – 2015 dosiahla takmer 18 miliárd EUR (19 % celkovej pomoci obchodu EÚ), zatiaľ čo v relatívnom vyjadrení sa s rozšírením celkovej pomoci obchodu poskytovanej Európskou úniou znížila.

Pokiaľ ide o otázku kvality, pomoc EÚ súvisiaca s obchodom dosiahla významné výsledky vo väčšine prioritných oblastí. Pokiaľ ide o najmenej rozvinuté krajiny a nestabilné situácie, vďaka pomoci sa často podarilo stabilizovať, či dokonca rozšíriť objem obchodu. Pomoc obchodu poskytovaná Európskou úniou priniesla pozitívne výsledky takisto prostredníctvom širších regionálnych alebo tematických viacročných iniciatív, ako je podpora EÚ pre kapacity krajín AKT na účely integrácie do multilaterálneho obchodného systému a na účely prípravy dohôd o hospodárskom partnerstve.

Pomoc obchodu mala zároveň len obmedzený úspech, pokiaľ ide o podporu a diverzifikáciu obchodu pre najchudobnejšie krajiny a krajiny v nestabilnej situácii. Najmenej rozvinuté krajiny a krajiny v nestabilných situáciách napriek značnej podpore a bezcolnému prístupu takmer všetkých ich výrobkov na trh EÚ zostali na okraji svetového hospodárstva. Podiel výroby v najmenej rozvinutých krajinách na úrovni 12 % v roku 2015 bol výrazne nižší ako priemer v rozvojových krajinách na úrovni 20 %. Obchodný deficit najmenej rozvinutých krajín v oblasti tovaru a služieb sa medzi rokmi 2006 a 2015 obrovsky zvýšil zo 7,3 na 104,2 miliardy USD a podiel najmenej rozvinutých krajín na svetovom vývoze v roku 2015 bol stále nižší ako 1 %, hoci obyvatelia týchto krajín predstavujú 12,8 % svetovej populácie.

3Meniace sa svetové hospodárstvo a politický kontext

Globalizácia hospodárskych činností nie je novým javom, ale hybné sily a trendy globalizácie sa rýchlo menia.

Jedným z kľúčových súčasných trendov je nárast globálnych a regionálnych hodnotových reťazcov, pričom medzinárodné výrobné siete sa čoraz viac opierajú o medzipodnikový a vnútropodnikový obchod. Rastie dôležitosť služieb v medzinárodnom obchode a digitalizácia formuje globálne hospodárstvo novými spôsobmi, z ktorých mnohé ešte treba odhaliť. Hlavnou výzvou však je, že účasť mnohých rozvojových krajín na globálnych hodnotových reťazcoch a digitalizácia zostávajú naďalej na okraji. Industrializácia, produktivita a diverzifikácia hospodárstiev mnohých rozvojových krajín zostávajú obmedzené, pretože sú naďalej závislé od lacnej pracovnej sily, vývozu komodít a prvovýroby nižšej triedy. To si vyžaduje značné reformy a investície, ktoré samotné oficiálne finančné toky nebudú môcť splniť.

Politický kontext sa takisto zmenil. Akčný program z Addis Abeby prijatý v roku 2015 sa zaoberá potrebnými prostriedkami na splnenie programu trvalo udržateľného rozvoja do roku 2030, ktorý bol prijatý krátko potom. Zdôrazňuje sa v nich význam medzinárodného obchodu a investícií súkromného sektora ako prostriedkov vykonávania popri oficiálnej rozvojovej pomoci (ODA). V programe 2030 sa stanovuje nová a univerzálna rozvojová paradigma na nadchádzajúce roky založená na integrácii a vzájomnej závislosti všetkých 17 cieľov trvalo udržateľného rozvoja a 169 cieľov v rámci troch rozmerov trvalo udržateľného rozvoja: hospodárskeho, sociálneho a environmentálneho.

Podľa Parížskej dohody o zmene klímy sa vyžadujú štrukturálne zmeny vo výrobných a obchodných systémoch, aby sa vytvorilo nové nízkouhlíkové hospodárstvo odolné voči zmene klímy, ktoré sa dokáže prispôsobiť zmene klímy a zmierňovať ju. Prechod na obehové hospodárstvo prináša nové inovácie a hospodárske príležitosti, ktoré by rozvojové krajiny mali ďalej využívať.

Tieto meniace sa súvislosti sa odrážajú v dvoch základných politických iniciatívach EÚ. V prvej iniciatíve, ktorou je globálna stratégia zahraničnej a bezpečnostnej politiky EÚ, sa vyzýva na vytvorenie reagujúcej a zosúladenej EÚ, pričom by sa mala čo najviac využiť široká škála nástrojov politiky, medzi ktorými vynikajú nástroje rozvoja a obchodu.

Druhá iniciatíva, nový Európsky konsenzus o rozvoji, zahŕňa posun paradigmy programu 2030 do politiky EÚ v oblasti rozvojovej spolupráce. Zameriava sa na znižovanie chudoby v súlade so zásadami efektívnej rozvojovej spolupráce. V rámci iniciatívy sa vyzýva na hľadanie synergií medzi jednotlivými politikami, väčšiu koordináciu a súdržnosť medzi aktérmi a nástrojmi EÚ a na podporu obchodu a zodpovedných investícií v rozvojových krajinách na podporu trvalo udržateľného rozvoja, a to na základe orientácie stanovenej v oznámení Obchod, rast a rozvoj a aktualizovanej v oznámení z roku 2015 Obchod pre všetkých.

Z tohto obnoveného politického kontextu vyplývajú dva dôležité aspekty. Po prvé by zdroje oficiálnej rozvojovej pomoci mali byť zacielené tam, kde je najväčšia núdza, najmä do najmenej rozvinutých krajín a do krajín v nestabilnej situácii. Po druhé sa zameranie presúva na používanie oficiálnej rozvojovej pomoci strategickejším spôsobom ako katalyzátora na mobilizáciu iných verejných a súkromných finančných tokov, napríklad tých, ktoré sú súčasťou nového vonkajšieho investičného plánu EÚ (EIP). Pokiaľ ide o budúcnosť, neoddeliteľnou súčasťou podpory EÚ pre potreby obchodu a výrobnej kapacity sa stane viac verejných a súkromných investícií.