Komisia vo svojom oznámení z roku 2016 s názvom „Právo EÚ: Lepšie výsledky pomocou lepšieho uplatňovania práva“ konštatovala, že presadzovanie práva EÚ je naďalej výzvou, a zaviazala sa zabezpečiť „silnejšie zameranie na presadzovanie, aby slúžilo vo všeobecnom záujme“. Poukázala najmä na to, že „[Č]asto, keď sa do popredia dostanú otázky, ako sú emisné skúšky vozidiel, znečistenie vody, nelegálne skládky odpadu, bezpečnosť a ochrana dopravy, problémom nie je absencia právnych predpisov EÚ, ale skôr skutočnosť, že sa právo EÚ neuplatňuje účinne […]“.

Pri vykonávaní pravidiel ochrany oznamovateľov zohrávajú zásadnú a rôznorodú úlohu sociálni partneri. Nezávislí zástupcovia pracovníkov budú rozhodujúcou zložkou pri podpore oznamovania protispoločenskej činnosti ako mechanizmu dobrej správy vecí verejných. Sociálnym dialógom možno zabezpečiť zavedenie efektívnych opatrení na nahlasovanie a ochranu s zreteľom na realitu pracovísk v Európe, potreby pracovníkov a podnikov. S pracovníkmi a ich odborovými zväzmi by sa malo v plnej miere konzultovať o plánovaných interných postupoch uľahčujúcich oznamovanie protispoločenskej činnosti, pričom o takýchto postupoch by sa malo rokovať aj v rámci kolektívnych zmlúv. Odborové zväzy by navyše mohli prijímať hlásenia a zverejnené informácie od oznamovateľov a zohrávať kľúčovú úlohu z hľadiska poskytovania poradenstva a podpory pre (potenciálnych) oznamovateľov.

V prvom prípade by právny základ nedovoľoval uplatňovať pravidlá aj na verejný sektor, pričom dostupnosť a návrh externých kanálov nahlasovania (t. j. nahlasovania príslušným orgánom) a dostupnosť a formy ochrany oznamovateľov pred odvetnými opatreniami by sa ponechali na rozhodnutie členských štátov v rámci vnútroštátneho práva.

3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

S cieľom zohľadniť veľkosť súkromných podnikov sa uplatňuje všeobecná zásada, že v návrhu sú mikropodniky a malé podniky oslobodené od povinnosti zaviesť interné kanály nahlasovania. Nahlasujúce osoby pracujúce pre takéto podniky môžu hlásenie podať priamo externe príslušným vnútroštátnym orgánom. Táto všeobecná výnimka sa nevzťahuje na malé podniky a mikropodniky pôsobiace v oblasti finančných služieb. Všetky takéto podniky sú teda povinné vytvoriť interné kanály nahlasovania v súlade s existujúcimi povinnosťami stanovenými v právnych predpisoch Únie o finančných službách. Náklady pre takéto spoločnosti sú minimálne (tzv. utopené náklady), pretože už teraz majú povinnosť vytvoriť interné kanály nahlasovania podľa existujúcich pravidiel Únie. Po primeranom posúdení rizika môžu členské štáty požadovať, aby aj malé spoločnosti v konkrétnych sektoroch v prípade potreby vytvorili interné kanály nahlasovania, v súlade s vlastnou analýzou a vnútroštátnymi potrebami. V posúdení rizika by sa mal zohľadňovať osobitný charakter sektora a mali by sa posúdiť riziká a potreba stanovenia povinnosti vytvoriť interné kanály. Náklady pre stredné podniky, ktoré sú povinné vytvoriť interné kanály nahlasovania, nie sú významné. Priemerné náklady pre stredné podniky budú v tejto výške: priemerné jednorazové náklady na vykonávanie sa odhadujú vo výške 1 374 EUR a ročné prevádzkové náklady sa odhadujú vo výške 1 054,6 EUR. Všeobecná výnimka pre malé podniky a mikropodniky sa nevzťahuje na spoločnosti, ktoré aktívne pôsobia v oblasti finančných služieb alebo sú zraniteľné z pohľadu prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu.

V druhom prípade by sa osobný rozsah pôsobnosti smernice obmedzoval na zamestnancov, pričom iné druhy potenciálnych oznamovateľov, napríklad samostatne zárobkovo činné osoby, zmluvní partneri a podobne, by zostali bez ochrany, pričom podľa dostupných dôkazov a medzinárodných noriem práve oni môžu mať kľúčovú úlohu pri odhaľovaní hrozieb alebo poškodenia verejného záujmu a takisto potrebujú ochranu pred odvetnými opatreniami. Obmedzený rozsah pôsobnosti by bol hlavným nedostatkom pri ochrane oznamovateľov na úrovni EÚ, pričom vylúčením kľúčových potenciálnych oznamovateľov z možností ochrany by táto iniciatíva zároveň mala obmedzenú účinnosť z hľadiska zlepšovania presadzovania práva Únie. Obmedzený osobný rozsah pôsobnosti by sa nedal nahradiť ani rozšírenejšou ochranou, keďže právny základ by v porovnaní s ponechanými možnosťami politík neponúkal žiadnu ďalšiu ochranu. Rozšírenie ochrany tak, aby sa vzťahovala aj na situácie, v ktorých neexistuje žiaden cezhraničný rozmer ani žiaden iný účinok presahovania a v ktorých nie je žiadna spojitosť s právom Únie ani finančnými záujmami EÚ, by bolo rozsiahlym – a následne aj značne nákladným – regulačným zásahom EÚ.

V článku 15 sa zakazujú odvetné opatrenia v každej forme a stanovujú sa ďalšie opatrenia, ktoré by členské štáty mali prijať na účely zaistenia ochrany nahlasujúcich osôb, a to vrátane:

Konkrétnejšie sa v ňom vyžaduje, aby nahlasujúce osoby mali primeraný dôvod sa domnievať, že nahlásené informácie boli v čase hlásenia pravdivé. Ide o základný prvok ochrany pred zlomyseľnými či hanlivými hláseniami, ktorým sa zaisťuje, aby osoby, ktoré vedome nahlásia nepravdivé informácie, nemali na ochranu nárok. Zároveň sa ním zabezpečuje, aby nahlasujúca osoba, ktorá podala nepresné hlásenie omylom v dobrej viere, o ochranu neprišla. Nahlasujúce osoby by mali mať podobne nárok na ochranu podľa smernice aj v prípadoch, keď sa z opodstatnených dôvodov domnievali, že nahlásené informácie patria do jej rozsahu pôsobnosti.

Článok 9 obsahuje požiadavky, ktoré musia postupy vzťahujúce sa na externé nahlasovanie spĺňať, napr. pokiaľ ide o ďalšiu komunikáciu s nahlasujúcou osobou, lehotu na poskytnutie spätnej väzby nahlasujúcej osobe a platný režim dôvernosti informácií. Tieto postupy by mali predovšetkým zaisťovať ochranu osobných údajov nahlasujúcich aj dotknutých osôb. V článku 10 sa stanovuje, že príslušné orgány by mali zverejňovať a jednoduchou formou sprístupňovať zrozumiteľné informácie o dostupných kanáloch nahlasovania a o platných postupoch pre prijímanie hlásení a následných opatrení v nadväznosti na ne. V článku 11 sa zabezpečuje primerané vedenie záznamov o všetkých hláseniach. V článku 12 sa stanovuje, príslušné vnútroštátne orgány vykonávajú pravidelnú kontrolu svojich postupov pre prijímanie hlásení a následných opatrení v nadväznosti na ne.

Podľa článku 6 by orgány, ktoré členské štáty určili za príslušné orgány, mali konkrétne vytvoriť nezávislé a autonómne externé kanály nahlasovania, ktoré sú bezpečné a zároveň zaručujú dôvernosť informácií, v nadväznosti na hlásenia prijať následné opatrenia a v primeranej lehote poskytnúť nahlasujúcej osobe spätnú väzbu. V článku 7 sa stanovujú minimálne požiadavky vzťahujúce sa na návrh externých kanálov nahlasovania. V článku 8 sa od príslušných orgánov vyžaduje, aby mali zamestnancov určených na riešenie hlásení, ktorí v tejto oblasti absolvovali osobitnú odbornú prípravu, a opisujú sa v ňom funkcie, ktoré by takíto zamestnanci mali plniť.

V článku 5 sa stanovujú minimálne normy, ktoré by mali spĺňať interné kanály nahlasovania a postupy pre prijímanie následných opatrení v nadväznosti na hlásenia. Vyžaduje sa najmä to, aby sa v rámci kanálov nahlasovania zaručila dôvernosť informácií o totožnosti nahlasujúcej osoby, ktoré je základom ochrany oznamovateľov. Ďalej sa vyžaduje, aby osoba alebo oddelenie príslušné pre prijatie hlásenia v nadväznosti na dané hlásenie dôsledne prijímali následné opatrenia a aby o týchto následných opatreniach v primeranej lehote informovali nahlasujúcu osobu. Subjekty, ktoré majú zavedené postupy interného nahlasovania, sú navyše povinné poskytovať jednoducho zrozumiteľné a široko dostupné informácie o týchto postupoch, ako aj o postupoch externého nahlasovania príslušným orgánom.

V článku 4 sa vychádza zo zásady, že povinnosť zaviesť interné kanály nahlasovania by mala zodpovedať veľkosti subjektov a že v prípade súkromných subjektov by sa mala zohľadňovať úroveň rizika, ktorú ich činnosti predstavujú z hľadiska verejného záujmu. S výnimkou podnikov pôsobiacich v oblasti finančných služieb, ako sa stanovuje v právnych predpisoch Únie, sú malé podniky a mikropodniky oslobodené od povinnosti vytvárať interné kanály.

Komisia predloží Európskemu parlamentu a Rade aj správu o posúdení vplyvu vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa navrhovaná smernica transponuje, a to šesť rokov po uplynutí lehoty na transpozíciu. Na tento účel sa stanovili referenčné hodnoty vyjadrujúce pokrok v rámci transpozície aj vykonávania budúcej smernice (pozri oddiel 8 posúdenia vplyvu). S cieľom zaistiť zdroje informácií pre budúce správy o vykonávaní a posúdiť cielené referenčné hodnoty návrh zahŕňa aj povinnosť členských štátov zhromažďovať údaje o počte prijatých hlásení od oznamovateľov, o počte konaní začatých v dôsledku nahlásenia oznamovateľmi, o dotknutých oblastiach práva, ako aj o výsledkoch konaní a ich hospodárskom vplyve z hľadiska vrátených finančných prostriedkov a o nahlásených prípadoch odvetných opatrení. Táto skupina údajov bude podkladom pre aktuálne správy Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF) a mohla by sa doplniť aj výročnými správami Európskej prokuratúry (EPPO) a európskeho ombudsmana.

V článku 21 sa od členských štátov vyžaduje, aby Komisii poskytovali informácie o vykonávaní a uplatňovaní tejto smernice, na základe čoho Komisia predloží správu Parlamentu a Rade do dvoch rokov po transpozícii. V tomto ustanovení sa ďalej od členských štátov vyžaduje, aby každoročne Komisii predkladali štatistiky napríklad aj o počte hlásení, ktoré príslušné orgány prijali, o počte konaní začatých na základe hlásení a o výsledku takýchto konaní, ak sú takéto informácie v dotknutom členskom štáte k dispozícii na centrálnej úrovni. V článku 21 sa ďalej stanovuje, že do šiestich rokov od transpozície Komisia predloží Parlamentu a Rade správu o posúdení vplyvu vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa smernica transponuje, a zváži potrebu prípadných ďalších opatrení vrátane možných zmien smernice s cieľom rozšíriť ochranu oznamovateľov na ďalšie oblasti alebo akty Únie.

(13)V rovnakej miere môžu byť hlásenia oznamovateľov kľúčom k odhaleniu rizík pre verejné zdravie a ochranu spotrebiteľa vyplývajúcich z porušenia pravidiel Únie, ktoré by inak mohli zostať skryté, k predchádzaniu týmto rizikám, ich zníženiu alebo odstráneniu. Najmä ochrana spotrebiteľa je takisto úzko spojená s prípadmi, keď nebezpečné výrobky môžu spotrebiteľom spôsobiť značnú ujmu. Preto by sa v súvislosti s príslušnými pravidlami Únie prijatými podľa článkov 114, 168 a 169 ZFEÚ mala zaviesť ochrana oznamovateľov.

(12)Posilnenie ochrany oznamovateľov by bolo prínosom aj z hľadiska predchádzania porušeniam pravidiel Euratomu o jadrovej bezpečnosti, ochrane pred žiarením a zodpovednom a bezpečnom nakladaní s vyhoretým palivom a rádioaktívnym odpadom, ako aj z hľadiska odrádzania od takýchto porušení. Zároveň by sa tým posilnilo presadzovanie existujúcich ustanovení revidovanej smernice o jadrovej bezpečnosti týkajúcich sa kultúry efektívnej jadrovej bezpečnosti, a najmä článku 8b ods. 2 písm. a), v ktorom sa okrem iného vyžaduje, aby príslušný regulačný orgán vytvoril systémy riadenia, v rámci ktorých sa udeľuje náležitá priorita jadrovej bezpečnosti a ktoré podporujú schopnosť zamestnancov a vedenia na všetkých úrovniach overovať účinné dodržiavanie príslušných bezpečnostných zásad a postupov a podávať včas správy o bezpečnostných otázkach.

(27)Ochrana by sa mala rozšíriť aj na ďalšie kategórie fyzických alebo právnických osôb, ktoré síce nie sú „pracovníkmi“ v zmysle článku 45 ZFEÚ, ale môžu zohrávať kľúčovú úlohu pri odhaľovaní porušení právnych predpisov a v súvislosti so svojou pracovnou činnosťou sa môžu nachádzať v situácii hospodárskej zraniteľnosti. Napríklad v oblastiach, ako je bezpečnosť výrobkov, sú dodávatelia oveľa bližšie k zdroju možných nekalých a nezákonných postupov výroby, dovozu alebo distribúcie nebezpečných výrobkov; pri využívaní fondov Únie sú konzultanti poskytujúci svoje služby vo výhodnom postavení nato, aby upozornili na porušenia, ktorých sú svedkami. Takéto kategórie osôb vrátane samostatne zárobkovo činných osôb poskytujúcich služby, externých pracovníkov, zmluvných partnerov, subdodávateľov a dodávateľov obvykle podliehajú odvetným opatreniam vo forme predčasného ukončenia alebo zrušenia zmluvy o poskytnutí služby, licencie alebo povolenia, vo forme straty súvisiacej s podnikaním, straty príjmu, nátlaku, zastrašovania alebo obťažovania, zaradenia na čiernu listinu/bojkotovania obchodnej činnosti alebo poškodenia dobrého mena. Akcionári a osoby v riadiacich orgánoch môžu byť takisto vystavené odvetným opatreniam, napríklad z finančného hľadiska alebo vo forme zastrašovania alebo obťažovania, zaradenia na čiernu listinu alebo poškodenia ich dobrého mena. Ochrana by sa mala poskytovať aj uchádzačom o zamestnanie alebo záujemcom o poskytovanie služieb organizácii, ktorí získali informácie o porušeniach práva počas náborového procesu alebo inej fázy rokovaní pred uzatvorením zmluvy a ktorí môžu byť vystavení odvetným opatreniam, napríklad vo forme negatívnych referencií od zamestnávateľa alebo zaradenia na čiernu listinu/bojkotovania obchodnej činnosti.

(26)Po prvé, ochrana by sa mala uplatňovať na osoby, ktoré majú štatút „pracovníkov“ v zmysle článku 45 ZFEÚ v súlade s výkladom Súdneho dvora Európskej únie, t. j. osoby, ktoré vykonávajú počas určitého časového obdobia v prospech inej osoby a pod jej vedením činnosti, za ktoré dostávajú odmenu. Ochrana by sa preto mala poskytovať aj pracovníkom s neštandardným pracovnoprávnym vzťahom vrátane pracovníkov na kratší pracovný čas a pracovníkov na dobu určitú, ako aj osôb s pracovnou zmluvou alebo pracovnoprávnym vzťahom s agentúrou dočasného zamestnávania, čo sú druhy vzťahov, pri ktorých sa často ťažko uplatňuje štandardná ochrana pred nespravodlivým zaobchádzaním.

(25)Na účinné presadzovanie práva Únie je potrebné, aby sa ochrana poskytovala čo najširšiemu okruhu kategórií osôb, ktoré, bez ohľadu na to, či ide o občanov EÚ alebo štátnych príslušníkov tretích krajín, na základe pracovnej činnosti (bez ohľadu na povahu tejto činnosti a na to, či je platená alebo nie) majú privilegovaný prístup k informáciám o porušeniach, ktorých nahlásenie by bolo v záujme verejnosti, a ktoré môžu byť v prípade ich nahlásenia vystavené odvetným opatreniam. Členské štáty by mali zabezpečiť, aby sa potreba ochrany určovala s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti, a nielen na základe povahy vzťahu, aby sa pokryla celá škála osôb prepojených v širšom zmysle s organizáciou, v ktorej došlo k porušeniu.

(21)Touto smernicou by nemala byť dotknutá ochrana národnej bezpečnosti a iné utajované skutočnosti, ktoré majú byť z bezpečnostných dôvodov chránené pred neoprávneným prístupom, ako to vyžaduje právo Únie alebo platné zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia príslušného členského štátu. Ustanovenia tejto smernice by predovšetkým nemali mať vplyv na povinnosti vyplývajúce z rozhodnutia Komisie (EÚ, Euratom) 2015/444 z 13. marca 2015 o bezpečnostných predpisoch na ochranu utajovaných skutočností EÚ alebo rozhodnutia Rady z 23. septembra 2013 o bezpečnostných predpisoch na ochranu utajovaných skutočností EÚ.

(19)Vždy, keď sa prijme nový akt Únie, v prípade ktorého je ochrana oznamovateľov dôležitá a môže prispieť k účinnejšiemu presadzovaniu, malo by sa zvážiť, či sa má zmeniť príloha k súčasnej smernici s cieľom zahrnúť daný akt do rozsahu jej pôsobnosti.

(18)Niektoré akty Únie, najmä v oblasti finančných služieb, ako je nariadenie (EÚ) č. 596/2014 o zneužívaní trhu a vykonávacia smernica Komisie 2015/2392 prijatá na základe uvedeného nariadenia, už obsahujú podrobné pravidlá o ochrane oznamovateľov. Takéto existujúce právne predpisy Únie vrátane zoznamu uvedeného v časti II prílohy by mali byť doplnené touto smernicou, aby tieto nástroje boli plne zladené s jej minimálnymi normami a aby sa pritom zachovali všetky špecifiká, ktoré sa v uvedených nástrojoch stanovujú a ktoré sú prispôsobené príslušným odvetviam. To má osobitný význam najmä pri určovaní toho, ktoré právne subjekty v oblasti finančných služieb, predchádzania praniu špinavých peňazí a financovania terorizmu sú v súčasnosti povinné vytvoriť interné kanály nahlasovania.

(15)Nahlasovanie oznamovateľmi je potrebné na podporu odhaľovania porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže a na predchádzanie takýmto porušeniam. Pomohlo by to chrániť efektívne fungovanie trhov v Únii, zaistiť rovnaké podmienky pre podniky a prinášať výhody spotrebiteľom. Ochranou oznamovateľov by sa posilnilo presadzovanie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže vrátane oblasti štátnej pomoci. Pokiaľ ide o pravidlá hospodárskej súťaže vzťahujúce sa na podniky, význam nahlasovania s prístupom k interným informáciám pri odhaľovaní porušení práva hospodárskej súťaže už bol uznaný v programe zhovievavosti EÚ, ako aj v súvislosti s nedávnym zavedením nástroja anonymného oznamovateľa Európskou komisiou. Zavedením ochrany oznamovateľov na úrovni členských štátov by sa zvýšila schopnosť Európskej komisie, ako aj príslušných orgánov v členských štátoch odhaľovať a ukončiť porušovanie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Pokiaľ ide o štátnu pomoc, oznamovatelia môžu zohrávať dôležitú úlohu pri nahlasovaní nezákonne poskytnutej pomoci a informovaní o zneužívaní pomoci na vnútroštátnej, regionálnej a miestnej úrovni.

(34)Je úlohou členských štátov, aby určili orgány príslušné pre prijímanie hlásení o porušeniach patriacich do rozsahu pôsobnosti tejto smernice a za prijímanie vhodných následných opatrení. Môžu to byť regulačné orgány alebo orgány dohľadu v dotknutých oblastiach, orgány presadzovania práva, protikorupčné orgány a ombudsmani. Orgány určené za príslušné orgány musia mať potrebné kapacity a právomoci na posúdenie správnosti tvrdení uvedených v hlásení a na riešenie nahlásených porušení vrátane začatia vyšetrovania, stíhania alebo podania žaloby o vymáhanie finančných prostriedkov, alebo iných vhodných prostriedkov nápravy v súlade so svojím mandátom.

(35)V právnych predpisoch Únie v konkrétnych oblastiach, ako je zneužívanie trhu, civilné letectvo alebo bezpečnosť operácií prieskumu ložísk a ťažby ropy a zemného plynu na mori sa už stanovuje vytvorenie interných a externých kanálov nahlasovania. Povinnosti týkajúce sa vytvorenia takýchto kanálov stanovené v tejto smernici by mali v čo najväčšej miere vychádzať z existujúcich kanálov stanovených v konkrétnych aktoch Únie.

(36)Niektoré orgány, úrady a agentúry Únie, napríklad Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF), Európska námorná bezpečnostná agentúra (EMSA), Európska agentúra pre bezpečnosť letectva (EASA) a Európska agentúra pre lieky (EMA), zaviedli externé kanály a postupy na prijímanie hlásení o porušeniach patriacich do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, ktoré zabezpečujú predovšetkým zachovanie dôvernosti informácií o totožnosti nahlasujúcich osôb. Táto smernica nemá vplyv na takéto externé kanály a postupy nahlasovania v prípadoch, keď existujú, ale zabezpečí sa ňou, aby osoby nahlasujúce relevantné informácie uvedeným orgánom, úradom alebo agentúram Únie požívali spoločné minimálne normy ochrany v celej Únii.

(37)V záujme účinného odhaľovania porušení práva Únie a predchádzania takýmto porušeniam je dôležité, aby príslušné informácie urýchlene dostali tí, ktorí sú najbližšie k zdroju problému, ktorí majú k dispozícii najlepšie možnosti vykonať vyšetrovanie a ktorí majú právomoci na zaistenie nápravy, ak je to možné. Na tento účel je potrebné, aby právne subjekty v súkromnom a vo verejnom sektore zaviedli primerané interné postupy pre prijímanie hlásení a následných opatrení v nadväznosti na ne.

(38)Pre právne subjekty v súkromnom sektore je povinnosť vytvárať interné kanály úmerná ich veľkosti a miere rizika, ktoré ich činnosti predstavujú pre verejný záujem. Mala by sa vzťahovať na všetky stredné a veľké subjekty bez ohľadu na povahu ich činností, a to na základe ich povinnosti vyberať DPH. Malé podniky a mikropodniky vymedzené v článku 2 prílohy k odporúčaniu Komisie zo 6. mája 2003 v znení zmien by spravidla mali byť oslobodené od povinnosti vytvoriť interné kanály. Po primeranom posúdení rizika však členské štáty môžu od malých podnikov vyžadovať, aby vytvorili interné kanály nahlasovania v špecifických prípadoch (napr. z dôvodu významných rizík, ktoré môžu vyplývať z ich činností).

(39)Oslobodenie malých podnikov a mikropodnikov od povinnosti vytvoriť interné kanály nahlasovania by sa nemalo vzťahovať na súkromné podniky pôsobiace v oblasti finančných služieb. Takéto podniky by mali byť aj naďalej povinné vytvoriť interné kanály nahlasovania v súlade so súčasnými povinnosťami stanovenými v acquis Únie v oblasti finančných služieb.

(40)Malo by byť jasné, že v prípade súkromných právnych subjektov, ktoré nezabezpečujú interné kanály nahlasovania, by nahlasujúce osoby mali mať možnosť nahlasovať externe priamo príslušným orgánom a takéto osoby by mali byť chránené pred odvetnými opatreniami uvedenými v tejto smernici.

(41)Aby sa zabezpečilo najmä dodržiavanie pravidiel verejného obstarávania vo verejnom sektore, povinnosť zaviesť interné kanály nahlasovania by sa mala vzťahovať na všetky verejné právne subjekty na miestnej, regionálnej a vnútroštátnej úrovni, pričom by mala zodpovedať ich veľkosti. V prípadoch, keď v malých verejných subjektoch nie sú zabezpečené interné kanály, členské štáty môžu zabezpečiť interné nahlasovanie na vyššej úrovni správy (t. j. na regionálnej alebo ústrednej úrovni).

(42)Za predpokladu, že je zabezpečená dôvernosť informácií o totožnosti nahlasujúcej osoby, je úlohou každého jednotlivého súkromného a verejného právneho subjektu určiť druh kanálov nahlasovania, ktoré sa majú vytvoriť, napríklad osobne, poštou, fyzickou schránkou (schránkami) na sťažnosti, núdzovou telefonickou linkou alebo prostredníctvom online platformy (intranetovej alebo internetovej). Kanály nahlasovania by však nemali byť obmedzené iba na nástroje, ako sú osobné nahlasovanie a schránka (schránky) na sťažnosti, ktoré nezaručujú dôvernosť informácií o totožnosti nahlasujúcej osoby.

(43)Na prijímanie hlásení v mene súkromných a verejných subjektov môžu byť oprávnené aj tretie strany za predpokladu, že poskytujú primerané záruky týkajúce sa dodržiavania nezávislosti, dôvernosti, ochrany osobných údajov a mlčanlivosti. Môže ísť o externých poskytovateľov platforiem na nahlasovanie, externých poradcov alebo audítorov, alebo zástupcov odborov.

(44)Interné postupy nahlasovania by súkromným právnym subjektom mali umožniť prijímať a vyšetrovať hlásenia zamestnancov subjektu alebo jeho dcérskych či pridružených spoločností (skupiny) pri zachovaní úplnej dôvernosti, ale rovnako v čo najširšej miere aj hlásenia od akýchkoľvek zástupcov a dodávateľov skupiny a od akejkoľvek osoby, ktorá získa informácie prostredníctvom svojej pracovnej činnosti so subjektom a skupinou.

(45)Najvhodnejšie osoby alebo oddelenia v súkromnom právnom subjekte, ktoré by mali byť určené ako príslušné pre prijímanie hlásení a následných opatrení v nadväznosti na ne, závisia od štruktúry subjektu, ale v každom prípade by sa v rámci ich funkcie mala zabezpečiť absencia konfliktu záujmov a nezávislosť. V menších subjektoch by táto funkcia mohla byť dvojitou funkciou, ktorú zastáva úradník spoločnosti, ktorý je v dobrej pozícii, aby mohol podávať hlásenia priamo vedúcemu organizácie, napríklad vedúci oddelenia dodržiavania súladu s predpismi alebo oddelenia ľudských zdrojov, vedúci právneho oddelenia alebo oddelenia pre ochranu súkromia, finančný riaditeľ, výkonný riaditeľ pre audit alebo člen predstavenstva.

(46)V súvislosti s interným nahlasovaním sú kvalita a transparentnosť poskytnutých informácií o postupu prijímania následných opatrení kľúčové na vybudovanie dôvery v účinnosť celkového systému ochrany oznamovateľov, pričom znižujú pravdepodobnosť ďalších zbytočných hlásení alebo zverejnenia informácií. Nahlasujúca osoba by v primeranej lehote mala byť informovaná o krokoch, ktoré sa plánujú prijať alebo ktoré sa prijali ako následné opatrenia v nadväznosti na hlásenie (napr. uzavretie na základe nedostatku dostatočných dôkazov alebo z iných dôvodov, začatie interného vyšetrovania a prípadne jeho zistenia a/alebo opatrenia prijaté na riešenie tejto otázky, postúpenie príslušnému orgánu na ďalšie vyšetrovanie), pokiaľ takéto informácie nebudú mať vplyv na prešetrovanie alebo vyšetrovanie, alebo sa nebudú dotýkať práv dotknutej osoby. Takáto primeraná lehota by celkovo nemala presahovať tri mesiace. Ak sa o vhodných následných opatreniach ešte nerozhodlo, nahlasujúca osoba by mala byť o tom informovaná rovnako ako o akejkoľvek ďalšej spätnej väzbe, ktorú by mala očakávať.

(47)Osoby, ktoré zvažujú nahlásenie porušení práva Únie, by mali byť schopné prijať informované rozhodnutie o tom, ako a kedy porušenie nahlásiť. Súkromné a verejné subjekty, ktoré zaviedli interné postupy nahlasovania, poskytnú informácie o týchto postupoch, ako aj o postupoch externého nahlasovania relevantným príslušným orgánom. Takéto informácie musia byť ľahko zrozumiteľné a jednoducho dostupné, a to aj v čo najširšej miere nielen zamestnancom, ale aj iným osobám, ktoré prichádzajú do kontaktu so subjektom prostredníctvom svojich pracovných činností, ako sú poskytovatelia služieb, distribútori, dodávatelia a obchodní partneri. Takéto informácie môžu byť napríklad umiestnené na viditeľnom mieste, ktoré je dostupné všetkým týmto osobám, a na webovom sídle subjektu a môžu byť zahrnuté aj do kurzov a odbornej prípravy v oblasti o etiky a integrity.

(48)Na účinné odhaľovanie porušení práva Únie a predchádzanie takýmto porušeniam treba zabezpečiť, aby potenciálni oznamovatelia mohli jednoducho a pri úplnom zachovaní dôvernosti poskytovať informácie, ktoré majú k dispozícii, relevantným príslušným orgánom, ktoré môžu viesť vyšetrovanie a, ak je to možné, zaistiť nápravu problému.

(49)Nedostatočná dôvera v užitočnosť nahlasovania je jedným z hlavných faktorov, ktoré odrádzajú potenciálnych oznamovateľov. Je potrebné uložiť príslušným orgánom jasnú povinnosť, aby v nadväznosti na prijaté hlásenia dôsledne prijímali následné opatrenia a aby v primeranej lehote nahlasujúcim osobám poskytli spätnú väzbu o krokoch, ktoré sa plánujú prijať alebo ktoré sa prijali ako následné opatrenia v nadväznosti na hlásenia (napr. uzavretie na základe nedostatku dostatočných dôkazov alebo z iných dôvodov, začatie vyšetrovania a prípadne jeho zistenia a/alebo opatrenia prijaté na riešenie tejto otázky; postúpenie inému príslušnému orgánu, ktorý prijme následné opatrenia), pokiaľ by takýmito informáciami nebolo dotknuté vyšetrovanie alebo práva dotknutých osôb.

(50)Prijatie následných opatrení a poskytnutie spätnej väzby by mali prebehnúť v primeranej lehote; je to odôvodnené potrebou okamžite riešiť problém, ktorý môže byť predmetom hlásenia, ako aj predísť zbytočnému zverejneniu informácií. Takáto lehota by nemala presiahnuť tri mesiace, ale mohla by sa predĺžiť na šesť mesiacov, ak je to potrebné vzhľadom na osobitné okolnosti prípadu, najmä na povahu a zložitosť predmetu hlásenia, ktoré si môže vyžadovať zdĺhavé vyšetrovanie.

(51)V prípadoch, keď sa to stanovuje vo vnútroštátnom práve alebo v práve Únie, príslušné orgány by mali prípady alebo príslušné informácie postúpiť príslušným orgánom, úradom alebo agentúram Únie a na účely tejto smernice aj Európskemu úradu pre boj proti podvodom (OLAF) a Európskej prokuratúre (EPPO) bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť nahlasujúcej osoby obrátiť sa priamo na takéto orgány, úrady alebo agentúry Únie.

(52)Je potrebné, aby príslušné orgány zaviedli a používali osobitné kanály, ktoré sú oddelené od ich bežných verejných systémov podávania sťažností a ktoré by sa mali ľahko používať a mali by umožňovať písomné a ústne, ako aj elektronické a neelektronické nahlasovanie, aby umožnili účinnú komunikáciu so špecializovanými zamestnancami.

(53)Na spracovanie hlásení a zabezpečenie komunikácie s nahlasujúcou sobou, ako aj na prijatie vhodných následných opatrení v nadväznosti na hlásenie, sú potrební špecializovaní zamestnanci príslušných orgánov, ktorí sú odborne pripravení, a to aj v oblasti platných predpisov o ochrane osobných údajov.