SK    SK  KOMISIA EURÓ PSKYCH SPOLO ČENSTIEV 
Brusel, 23.12.2005 
KOM(2005) 696 v kone čnom znení 
  
ZELENÁ KNIHA 
o konfliktoch jurisdikcie a princípe ne bis in idem  v trestnom konaní 
(predložená Komisiou) 
  
{SEK(2005) 1767} 
 
SK 2   SK ZELENÁ KNIHA 
o konfliktoch jurisdikcie a princípe ne bis in idem  v trestnom konaní 
Účelom tejto zelenej knihy je za čať rozsiahlu konzultáciu zainteresovaných strán o otázkach 
konfliktov jurisdikcie v trest ných veciach, vrátane princípu ne bis in idem . V zelenej knihe sú 
identifikované problémy, ktoré môžu vzniknú ť v súčasnej situácii a navrhnuté možné riešenia. 
V pripojenom pracovnom dokumente je  uvedená podrobnejšia analýza. 
Komisia vyzýva zainteresované strany, aby pred ložili pripomienky do 31. marca 2006 na túto 
adresu: 
European Commission 
Directorate-General for Justice, Freedom and Security Unit D3 – Criminal Justice Office LX46 3/20 B - 1049 Brussels 
E-mail: JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Fax: +32-2/296 76 34 
Od zainteresovaných strán sa požaduj e, aby jasne uviedli to, že si  neželajú zverejnenie svojich 
pripomienok na webovej stránke Komisie. 
 
SK 3   SK 1. SÚVISLOSTI  
So silnejúcim medzinárodným charakterom kriminality je trestné súdnictvo EÚ čoraz 
viac konfrontované so situáciami, kedy nieko ľko členských štátov má jurisdikciu 
viesť trestné stíhanie v tej is tej veci. Výskyt viacnásobných  stíhaní v tých istých 
veciach alebo výskyt „pozitívnych“ konfliktov jurisdikcie je navyše v sú časnosti 
pravdepodobnejší, ke ďže rozsah mnohých vnútroštátnych trestných jurisdikcií sa 
v posledných rokoch zna čne rozšíril.  
Viacnásobné trestné stíhania majú nega tívny vplyv na práva a záujmy fyzických 
osôb a môžu vies ť k zdvojeniu činností. Je možné, že odporcovia, obete a svedkovia 
budú musie ť byť predvolaní na vypo čutia v nieko ľkých krajinách. Najmä opakované 
konania znamenajú znásobenie obmedzení ich práv a záujmov, napr. slobody pohybu. Zvyšujú psychickú zá ťaž, náklady a zložitos ť pri právnom zastúpení. Zdá sa, 
že v rozvinutej oblasti slobody, bezpe čnosti a spravodlivosti je vhodné vyhnú ť sa 
týmto negatívnym ú činkom tam, kde je to možné, a to obmedzením výskytu 
viacnásobných stíhaní v tých istých veciach. 
Vnútroštátne orgány sa v sú časnosti môžu slobodne rozhodnú ť začať vlastné 
paralelné trestné stíhania v tých istých veciach. Jedi nou právnou prekážkou je princíp 
ne bis in idem  ustanovený v článkoch 54 až 58 Dohovoru, ktorým sa vykonáva 
Schengenská dohoda (CISA). Týmto princípom sa však nepredchádza konfliktom jurisdikcie, ke ďže viacnásobné trestné stíhania prebiehajú v dvoch alebo viacerých 
členských štátoch. Tento princíp možno využi ť iba vtedy, a to predchádzaním 
druhému trestnému stíhaniu v tej istej veci, ak rozhodnutím, ktorým sa zakazuje 
ďalšie trestné stíhanie ( res judicata ), boli ukon čené konania v členskom štáte.  
Ešte dôležitejšie je to, že bez systému pride ľovania trestných vecí príslušnej 
jurisdikcii v priebe hu konaní, princíp ne bis in idem  môže vies ť k náhodným alebo 
dokonca ľ
ubovoľným výsledkom: tým, že sa uprednostní ktoráko ľvek jurisdikcia, 
ktorá môže ako prvá prija ť konečné rozhodnutie, jeho ú činky sa rovnajú pravidlám 
zásady „kto prv príde, ten prv me lie“. Výber jurisdikcie je v sú časnosti ponechaný 
na náhodu a to sa zdá by ť dôvodom toho, pre čo je princíp ne bis in idem  stále 
predmetom nieko ľkých výnimiek.  
Adekvátnou odpove ďou na problém (pozitívnych) konfliktov jurisdikcie by bolo 
vytvoriť procesný postup pride ľovania trestnej veci príslušným jurisdikciám. Tam, 
kde sú trestné stíhania sústredené v rámc i jednej jurisdikcie, by otázka princípu 
ne bis in idem  viac nevznikla. Navyše by tent o procesný postup bol doplnením 
zásady vzájomného uznávania, čo znamená, že súdne rozhodnutie v jednom 
členskom štáte sa uznáva a – ak je  to potrebné - sa  vykonáva v inom členskom štáte. 
V tejto zelenej knihe, Komisia na črtáva možnosti vytvoreni a procesného postupu, 
ktorým by sa u ľahčil výber príslušnej jurisdikci e v trestných konaniach, a tiež 
možnosti prípadnej revízie pravidiel týkajúcich sa princípu ne bis in idem . Táto 
zelená kniha je reakciou na bod 3.3 haagskeho programu a programu vzájomného uznávania z 29. 11. 2000 (najmä, body 2.3 a opa trenia 1 a 11 programu vzájomného 
uznávania). Príslušné opatrenia EÚ by mohli by ť prijaté ako rámcové rozhodnutie, 
na základe článku 31 ods. 1 písm. d) Zmluvy o Európskej únii (ZEU), pod ľa ktorej 
spoločná akcia zah ŕňa predchádzanie konfliktom jurisdikcie medzi členskými štátmi. 
 
SK 4   SK Ak sa to považuje za potrebné, písmeno c) článku 31 ods. 1 by mohlo slúži ť ako 
doplnkový základ na zabezpe čenie zlučiteľnosti pravidiel uplatnite ľných v členských 
štátoch, čo môže by ť nevyhnutné pre zlepšenie justi čnej spolupráce.  
2. VYTVORENIE PROCESNÉHO POSTUPU PRE  VÝBER JURISDIKCIE  
2.1. Predpoklady 
Procesný postup zameraný na pride ľovanie trestných vecí príslušnej jurisdikcii by 
nemal by ť byrokratický a mal by zabezpe čiť vyvážený prístup pokia ľ ide o práva 
dotknutých fyzických osôb. Aby fungoval, musia by ť splnené dva základné 
predpoklady. 
Po prvé, príslušné orgány by sa mali navzájom informova ť o konaniach a/alebo 
súvisiacich rozhodnutiach v rámci iných jurisdikcií: Malo by sa im umožni ť a možno 
dokonca uloži ť ako povinnos ť vymieňať si príslušné informácie. 
Po druhé, hne ď ako sa dozvedia o konaní v iných členských štátoch, orgány 
členského štátu, ktoré vedú trestné stíhanie by mali ma ť možnosť zdržať sa začatia 
trestného stíhania alebo zastavi ť prebiehajúce trestné stíhanie z jednoduchého 
dôvodu, že trestné stíhanie prebieha  v tej istej veci v inom členskom štáte.  
Nezačatie trestného stíhania (alebo zastaveni e prebiehajúceho trestného stíhania) by 
mohlo spôsobi ť ťažkosti v právnom poriadku členských štátov, ktoré dodržiavajú 
zásadu zákonnosti, kedy príslušné orgány majú povinnos ť stíhať každý trestný čin 
patriaci do ich pôsobnosti. Ťažkosti by to mohlo spôsobi ť najmä vtedy, ak je zásada 
ustanovená v ústave štátu. V rámci budúceho nástroja by preto mala by ť ustanovená 
výnimka z uplat ňovania z tejto zásady. V tomto oh ľade možno oprávnene tvrdi ť, 
že v spolo čnom priestore slobody, bezpe čnosti a spravodlivosti je táto zásada splnená 
vtedy, ak vo veci stíha iný členský štát.  
2.2. Postup 
Ak sa uvedené podmienky splnia, sú časťou navrhovaného procesného postupu by 
mohli byť tieto procesné kroky. 
Krok č 1: určenie a informovanie „zainteresovaných strán“  
Najprv je užito čné určiť a informova ť členské štáty, ktoré by sa mohli zaujíma ť 
o účasť na procese výberu príslušnej jurisdik cie v konkrétnej trestn ej veci. Na tento 
účel by v predpise EÚ mohlo by ť stanovené to, že vnútroštátne orgány členského 
štátu, ktoré za čali alebo plánujú za čať trestné stíhanie  („štát, ktorý za čína 
stíhanie“) vo veci, ktorá poukazuje na dôležitú spojitos ť s ďalším členským 
štátom, musia informova ť príslušné orgány o tomto ďalšom členskom štáte, a to 
v náležitej lehote. Táto povinnos ť by sa mohla týka ť orgánov, ktoré vedú trestné 
stíhanie a/alebo iných s údnych/vyšetrovacích orgánov al ebo orgánov presadzovania 
práva v závislosti na konkr étnych charakteristických zn akoch systémov trestného 
súdnictva členských štátov. Následne by informované orgány mohli nazna čiť svoj 
záujem stíha ť v príslušnej veci. Predpokladalo by sa, že tento záujem by mal by ť 
oznámený v pevne stanovenej lehote. V rámci systému by sa tiež mohli umožni ť 
reakcie po kone čnom termíne, a to výnimo čne. Ak záujem neprejaví žiadny členský 
 
SK 5   SK štát, ten štát, ktorý začína stíhanie  by mohol pokra čovať v trestnom stíhaní vo veci 
bez ďalšej konzultácie – pokia ľ nedôjde k zmene situácie pod vplyvom nových 
skutočností.  
Krok č. 2: konzultácie/rokovania  
Ak dve alebo viac členských štátov má záujem na trest nom stíhaní v tej istej veci, ich 
príslušné orgány by mali by ť schopné spolu preskúma ť otázku „najvhodnejšieho 
miesta“ pre trestné stíhanie vo veci. Možnos ťou by bolo zavies ť povinnos ť začať 
rokovania , aby sa mohli vzia ť do úvahy stanoviská všetkých zainteresovaných 
členských štátov. Priamy kontakt medzi št átmi sa v tejto fáze javí ako najú činnejší 
spôsob rokovania. V prípade potreby by štáty mohli požiada ť o pomoc Eurojust 
a/alebo využi ť iné mechanizmy pomoci Únie.  
Krok č. 2 by mohol často viesť ku včasnému konsenzu pokia ľ ide o voľbu príslušnej 
jurisdikcie pre trestné stíh anie vo veci, z ktorej vyvs táva konflikt jurisdikcie. 
Následkom toho, niektoré  vnútroštátne orgány ukončia alebo zastavia svoje trestné 
stíhania dobrovo ľne (alebo sa zdržia za čatia konaní), zatia ľ čo ďalší orgán by za čal 
alebo pokra čoval v konaniach vo veci. V takomto prípade by príslušné vnútroštátne 
orgány mohli jednoducho postupova ť v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi 
predpismi. Preto sa zdá, že v prípad e týchto opatrení nie sú potrebné záväzné 
pravidlá na úrovni EÚ. V rámci navrhované ho procesného postup a ak sa situácia 
zmení na základe nových skutkových zistení, tieto rozhodnutia by na domácej úrovni 
mohli preskúma ť príslušné členské štáty. V niektorých prípadoch by však domáce 
orgány mohli uprednostni ť uzatvorenie záväznej dohody s cie ľom zaisti ť právnu 
istotu a vyhnú ť sa opätovnému otvoreniu diskusie . Ak si to želajú, môžu využi ť 
vzorovú dohodu EÚ , v ktorej by mohli by ť ustanovené, inter alia , spoločné pravidlá 
pre vypovedanie takýchto dohôd.  
Krok č. 3: riešenie sporov/sprostredkovate ľská úloha 
V prípadoch, kedy nie je možné ľahko dospie ť k dohode, bude potrebný 
mechanizmus riešenia sporov. V rámci tohto kroku by sa mala ponúknu ť možnosť 
na štruktúrovaný dialóg medz i zainteresovanými stranami, čím by bolo možné 
nestranne zváži ť existujúce záujmy. Na tento ú čel sa zdá vhodné zapoji ť orgán 
na úrovni EÚ, aby pôsobil ako sprostredkovate ľ tým, že pomôže príslušným 
členským štátom dosiahnu ť dobrovoľnú dohodu pri použití kritérií na črtnutých ďalej. 
Zdá sa, že Eurojust má vhodnú pozíciu na to, aby sa podujal na túto úlohu. Tiež by bolo možné vytvori ť nový orgán na riešenie spor ov, napríklad radu alebo skupinu 
vytvorenú zo skúsených vnútroštátny ch prokurátorov a/alebo sudcov.  
Tretí krok by mohol by ť iniciovaný na požiadanie ktoréhoko ľvek členského štátu, 
ktorý prejavil záujem o trestné stíhanie vo veci. Opodstatnene by bolo možné tvrdi ť, 
že postup riešenia sporov by mal by ť povinný po uplynutí lehoty v rámci kroku č. 2 
s cieľom zabezpe čiť, aby sporné prípady boli v č
as posunuté do fázy, kde 
pomocnú/centrálnu úlohu zohráva EÚ. Ak  sa dosiahne konsenzus v rámci kroku č. 3, 
príslušné orgány by potom mali ma ť rovnaké možnosti ako v rámci kroku č. 2 
(dobrovoľné zastavenie konaní v niektorých členských štátoch s cie ľom trestne stíha ť 
v ďalšom štáte alebo uzavrie ť záväznú dohodu). 
 
SK 6   SK Je pravdepodobné, že dôkladné  dodržiavanie pr avidiel navrhovaného trojfázového 
procesného postupu spolu so súborom kritér ií výberu jurisdikci e, ako to je na črtnuté 
ďalej (bod 2.5.), bude vies ť ku konsenzu v mnohých prípadoch, ak nie v ich vä čšine. 
Tento procesný postup je možné zriadi ť v krátkom období a možno ho považova ť 
za dostačujúci, pokia ľ by budúce skúsenosti neodhalili potrebu ďalších krokov. Ak 
nedôjde ku konsenzu, princíp ne bis in idem by sa začal „opäť“ uplatňovať. 
Možný dodato čný krok: záväzné rozhodnutie orgánu EÚ? 
V prípadoch, kedy by k navrhovanému riešeniu sporu nedošlo, z dlhodobého 
hľadiska by sa v rámci ďalšieho kroku mohla vzia ť do úvahy skuto čnosť, či by orgán 
na úrovni EÚ nemal by ť oprávnený prija ť záväzné rozhodnutie pokia ľ ide o príslušnú 
jurisdikciu. Tento dodato čný krok by však bolo ve ľmi zložité uskuto čniť podľa 
súčasnej zmluvy. Za prvé, musel by by ť zriadený nový orgán, ke ďže úlohy 
sprostredkovate ľa a orgánu, ktorý prijíma záväzn é rozhodnutia nie sú zlu čiteľné. 
Za druhé, ako je na črtnuté ďalej, vyvstali by zložité ot ázky týkajúce sa súdneho 
preskúmania rozhodnutia na úrovni EÚ.  
2.3. Úloha fyzických osôb a súdne preskúmanie 
Počas prípravnej fázy trestného konania je navrhovaný procesný postup zameraný 
na konzultáciu medzi orgánmi, ktoré ve dú trestné stíhanie. Rokovanie o otázkach 
týkajúcich sa jurisdikcie s dotknutými fyzickými osobami by mohlo často odhali ť 
skutočnosti, ktoré by ohrozili trestné stíhanie  alebo ovplyvnili práva a záujmy obetí 
a svedkov. Rozhodnutia o prítomnosti tohto ri zika v jednotlivých trestných veciach 
by pravdepodobne mali by ť ponechané na vnútroštátnych súdoch. Ak takéto riziko 
nie je identifikované, od príslu šných orgánov by sa mohlo požadova ť, aby včas 
informovali obhajobu a dotknuté obete o st anovení príslušnej jurisdikcie. 
V ktoromko ľvek prípade, dotknuté fyzické osoby budú musie ť byť informované 
o hlavných dôvodoch výberu niektore j jurisdikcie najneskôr v čase, kedy je obžaloba 
odoslaná súdu.  
Na rozdiel od prípravnej fázy trestného konania, v ktorej príslušné fyzické osoby 
zohrávajú dos ť obmedzenú úlohu, vo fáze konania pred súdom (a/alebo vo fáze 
sprostredkovania) vnútroštátny súd, ktorý prijíma obžalobu, zvy čajne skúma, či má 
pôsobnos ť na prejednanie prípadu. Je možné,  že v ustanovení EÚ by sa mohlo 
vyžadova ť, aby sa v rámci jurisdikcie zvolen ej pomocou navrhovaného procesného 
postupu preskúmala skuto čnosť, či to je vhodné fórum  pre prejednanie danej veci. 
Zdá sa, že vnútroštátne súdy majú vhodnú pozíciu na vykonanie tohto preskúmania. Rozsiahle preskúmanie každého aspektu, ktorý môže zohráva ť úlohu pri pride ľovaní 
sa nezdá by ť uskutočniteľné a ani potrebné. Súdne pr eskúmanie by preto mohlo ma ť 
hodnotu súdneho rozhodnutia o tom, či boli dodržané zásady primeranosti  
a spravodlivého procesu . Výber jurisdikcie by tak pr íslušný tribunál mohol zruši ť, 
ak zistí, že uskuto čnený výber bol svojvo ľný. Toto preskúmanie by sa mohlo 
uskutoč
niť na základe vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov, ako 
napríklad na základe zásady „zneužitia procesu“ . V súlade s článkom 35 Zmluvy 
o Európskej únii, otázky výkladu pravidiel vz ťahujúcich sa na celú Úniu 
o procesnom postupe a kritériách výberu  jurisdikcie by sa mohli predloži ť 
Európskemu súdnemu dvoru (ESD) so žiados ťou o vydanie rozhodnutia k predbežnej 
otázke. 
 
SK 7   SK Na žiados ť dotknutých fyzických osôb, súdne preskúmanie uplat ňovania jurisdikcie 
sa zdá by ť nevyhnutné prinajmenšom vtedy, ak je trestná vec pridelená konkrétnej 
jurisdikcii na základe záväznej dohody. Je to z toho dôvodu, že takéto záväzné 
dohody by obmedzili možnos ť členských štátov napadnú ť v neskoršej fáze 
uplatňovanie jurisdikcie. Otázka možnosti súdneho preskúmania v situáciách, 
v ktorých neexistujú záv äzné dohody by možno mohla by ť ponechaná na zváženie 
členským štátom a ich vnútroštátnym právnym predpisom. (t. j. skuto čnosť, 
či niektoré členské štáty jednoducho ukon čili, alebo neza čali trestné stíhanie 
vzhľadom na trestné stíhanie vo ve ci zo strany iného štátu)  
Zložitejšie otázky by vyvstali, keby sa v rámci dodato čného kroku postúpila orgánu 
EÚ právomoc prijíma ť rozhodnutia. Súdne preskúmanie by v tomto prípade bolo 
nevyhnutné. Je však nevhodné, a v sú časnosti z právneho h ľadiska nemožné, udeli ť 
vnútroštátnym súdom úlohu preskúma ť rozhodnutia prijaté orgánom EÚ. Na druhej 
strane, sú časné zmluvy neobsahujú právny zákla d pre udelenie takejto právomoci 
na preskúmanie Európskemu súdnemu dvoru. V Zmluve o Ústave pre Európu je ustanovený právny základ pre takéto preskúmanie v článku III-359. V rámci sú časnej 
zmluvy by sa mohla preskúma ť možnosť porovnate ľnej zmeny a doplnenia zmluvy. 
2.4. Prednosť pre trestné stíhanie v „gestorskom“ členskom štáte 
Spolu s procesným postupom uplat ňovania jurisdikcie by ustanovením EÚ mohla 
byť členským štátom uložená povinnos ť sústrediť konania v tej istej veci v rámci 
jednej „gestorskej“ jurisdikcie. Od istej fázy konania by ostatné členské štáty mohli 
byť povinné zastavi
ť svoje trestné stíhania a zdrža ť sa začatia nových. Uplat ňovanie 
tohto pravidla prednosti  by muselo by ť v súlade s uvedeným procesným postupom, 
inak by výsledky boli náhodné.  
Keďže na základe nových s kutkových zistení môže často dôjs ť k zmene situácie 
pokiaľ ide o výber „najvhodnejšieho miesta“ na trestné stíhanie, nemusí by ť rozumné 
nútiť príslušné orgány vykona ť konečný výber jurisdikcie v rannej fáze. 
Najvhodnejším štádiom uplat ňovania pravidla, na základe  ktorého sa požaduje to, 
aby všetky súbežné trestné stíhania boli sústredené v rámci jednej jurisdikcie, sa zdá byť moment predloženia obvinenia  alebo obžaloby vnútroštátnemu súdu, ke ďže 
v tomto štádiu budú všetky informácie, ktor é by boli potrebné na dôkladné posúdenie 
otázok týkajúcich sa juri sdikcie, dostupné prísluš ným orgánom. Okrem toho, 
najväčšia záťaž na dotknuté fyzické osoby často nasleduje po podaní obžaloby 
a znásobeniu tejto zá ťaže sa preto možno vo ve ľkej miere vyhnú ť tým, že sa pravidlo 
bude uplat ňovať počnúc týmto štádiom.  
S cieľom vyhnú ť sa obchádzaniu procesného postupu by nemalo by ť povolené 
predklada ť obžalobu pred súd po čas prebiehajúcich konzultácií a/alebo fázy riešenia 
sporu. Inými slovami, predtým n ež vnútroštátne orgány predložia 
obvinenie/obžalobu, budú musie ť splniť svoju oznamovaciu a konzulta čnú 
povinnosť. Ak tak neurobia, budú musie ť zastaviť konanie pred súdom na žiados
ť 
iného členského štátu. 
V žiadnom prípade by však pravidlo prednosti nemalo bráni ť iným členským štátom 
akoukoľvek možnou formou podpori ť gestorský štát,  a to prostredníctvom platných 
opatrení EÚ a platných medzinárodných opatrení. Na rozdiel od uvedeného, členské 
štáty by mali dokonca aktívne poskytova ť pomoc. 
 
SK 8   SK 2.5. Príslušné kritéria 
Spolu s procesným postupom a pravidlom prednosti by tretím prvkom celkovej 
stratégie predchádzania konfliktom ju risdikcie a ich riešenia mal by ť zoznam kritérií, 
ktoré majú členské štáty uplat ňovať pri výbere gestorskej jurisdikcie. Je možné 
definovať množstvo príslušných krit érií, ktoré sa majú uplat ňovať a majú by ť 
zamerané na pomerne flexibilný prístup od pr ípadu k prípadu, t. j.  príslušné orgány 
by potrebovali ma ť značný priestor na uváženie. 
Tieto kritériá, alebo nálež ité faktory, ktoré budú vplýva ť na proces ur čenia príslušnej 
jurisdikcie, by mali by ť objektívne a mohli by sa zahrnú ť v rámci budúceho 
právneho nástroja EÚ. Zoznam  by mohol predovšetkým zah ŕňať zásadu teritoriality, 
kritériá súvisiace so záujmami podozrivého,  odporcu alebo obetí, kritériá súvisiace 
so štátnymi záujmami a niektoré iné kr itériá súvisiace s efektivitou a rýchlos ťou 
konaní . Možno by sa mohli ozna čiť aj niektoré faktory, ktoré by nemali  byť dôležité.  
Ak to bude potrebné, v rámci ďalšieho kroku by členské štáty mohli súhlasi ť 
s niektorými základnými zásadami týkajúcimi sa stanovenia priorít alebo zora ďovania v rámci zoznamu kritérií. Na druhej st rane by sa mohol 
uprednostni ť flexibilnejší prístup. Zdá sa, že bez oh ľadu na to, či poradie priorít 
alebo postupnos ť príslušných kritérií by boli stanovené v rámc i právneho nástroja 
EÚ, je možné a nevyhnutné sa prinajmenšom dohodnú ť na hlavnej zásade 
uplatňovania jurisdikcie. Táto zása da by mohla napríklad súvisie ť so zásadou 
primeranosti
 a/alebo spravodlivého procesu . Inými slovami, príslušné orgány by 
mohli by ť povinné zvažova ť záujmy fyzických osôb. Meradlom, ako aj hlavnou 
otázkou prípadného súdneho preskúmania by mal by ť nestranný výkon 
spravodlivosti založený na dôkladnom zvážení náležitých skuto čností a vyváženom 
hodnotení príslušných kritérií. 
3. PRINCÍP NE BIS IN IDEM  
Články 54 až 58 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda týkajúce sa 
princípu ne bis in idem  sú v súčasnosti záväzné v rámci schengenského priestoru, 
v desiatich nových členských štátoch EÚ, ktoré pris túpili v roku 2004, na Islande 
a v Nórsku a v Spojenom krá ľovstve. Čoskoro by mali by ť záväzné pre Írsko. 
V rámci programu vzájomného uznávania z decembra 2000 bola vyslovená výzva k prehodnoteniu týchto ustanovení, predovš etkým k prehodnoteniu výnimiek z tohto 
princípu. Rada sa nevedela dohodnú ť na súvisiacej iniciatíve zo strany Grécka 
týkajúcej sa rámcového rozhodnutia,
1 ale zdôraznila skuto čnosť, že v úsilí by sa malo 
pokračovať „na základe uverejnenia oznámeni a Komisie o konfliktoch jurisdikcie 
s cieľom zabezpe čiť dosiahnutie nespornej pridanej hodnoty“.  
Ak bude možné vytvori ť postup, ktorý by viedol k vyváženému výberu jurisdikcie, 
namiesto prisúdenia exkluzivity „najrý chlejšiemu“ orgánu poverenému trestným 
stíhaním („kto prv príde, ten pr v melie“), mohli by sa opätovne za čať, s väčšou 
nádejou na úspech, rokovania o princípe ne bis in idem . V tejto súvislosti by sa mohli 
riešiť tieto otázky. 
                                                 
1 Ú. v. EÚ C 100, 26.4.2003, s. 24. 
 
SK 9   SK Po prvé by sa mala ďalej zváži ť existencia potreby obj asnenia niektorých prvkov 
a definícií, napríklad pokia ľ ide o druhy rozhodnutí, ktoré môžu ma ť účinok 
ne bis in idem  a/alebo to, čo sa má rozumie ť pod pojmom idem alebo  „tie isté 
skutočnosti“.  
Po druhé, v prípade uznania vinným sa princíp v sú časnosti uplat ňuje iba vtedy, 
ak udelený trest „bol vykonaný, vykonáva sa alebo ho už ďalej nemožno vykona ť...“. 
Táto podmienka bola odôvodnená v rámci tradi čného systému vzájomnej pomoci, 
kedy výkon trestu v iných členských štátoch sa niekedy ukázal by ť obtiažny. Je 
otázne, či táto podmienka je stále potrebná v rámci priestoru slobody, bezpe čnosti 
a spravodlivosti, kde cezhrani čný výkon trestu sa uskuto čňuje prostredníctvom 
nástrojov EÚ týkajúcich sa vzájomného uznávania. 
Po tretie, je otázne, či súčasné možnosti týkajúce sa výnimiek z princípu 
ne bis in idem  sú stále potrebné. Článok 55 Dohovoru, ktorým sa vykonáva 
Schengenská dohoda umož ňuje, aby členské štáty ustanovili výnimky súvisiace 
so záujmom na trestnom stíhaní v konkrét nych trestných veciach v rámci niektorej 
jurisdikcie (napr. zásada teritoriality, trestné činy proti národnej bezpe čnosti alebo 
skutky spáchané úradníkmi členského štátu). Tieto výnimky by mohli by ť obsolétne, 
ak sa vytvorí vyvážený procesný postup výberu jurisdikcie.  
4. POSILNENIE ZÁSADY VZÁJOMNÉHO UZNÁVANIA  
Navrhovanými opatreniami by sa tiež mohlo umožni ť, aby Únia znížila po čet 
dôvodov pre nevykonanie súdnych rozhodnutí z iných členských štátov, ktoré sú 
v súčasnosti zahrnuté v rámci nástrojov EÚ. Kvôli tejto situácii týkajúcej sa 
konfliktov jurisdikcií v tr estných veciach, niektoré z týchto dôvodov nevykonania 
súdnych rozhodnutí možno považova ť za potrebné. Zdá sa napríklad, že ide 
o dôvody, ktoré vychádzajú zo skuto čnosti, že skutok sa stal na území 
vykonávajúceho štátu, ako napr. v článku 4 ods. 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 
o európskom zatýkacom rozkaze.  
 
SK 10   SK Otázky 
(1) Existuje potreba právnej normy EÚ, ktor ou sa v rámci vnútroštátnych právnych 
predpisov ustanoví nevyhnutnos ť umožniť pozastavenie konaní z dôvodu konaní 
v iných členských štátoch? 
(2) Mala by existova ť povinnos ť informova ť ostatné jurisdikcie o prebiehajúcom 
alebo pripravovanom trestnom stíhaní, ak ex istujú významné väzby na iné jurisdikcie? 
Ako by sa mali informácie týkajúce  sa prebiehajúcich konaní, kone čných rozhodnutí 
a iných súvisiacich rozhodnutí vymie ňať?  
(3) Mala by existova ť povinnos ť vstúpiť do rokovaní s členskými štátmi s významnými 
väzbami na trestnú vec? 
(4) Existuje potreba modelu EÚ pre záväzn é dohody medzi príslušnými orgánmi?  
(5) Mal by existova ť postup riešenia sporov/postup sp rostredkovania vtedy, ak priame 
rokovania nevedú k dohode? Ktorý or gán má najvhodnejšiu pozíciu 
na sprostredkovanie pri riešení spor ov týkajúcich sa jurisdikcie?  
(6) Okrem riešenia sporov/sprostre dkovania, existuje z dlhodobého h ľadiska potreba 
ďalších krokov, ako napríklad roz hodnutie orgánu na úrovni EÚ?  
(7) Aký druh mechanizmu súdnej kontroly al ebo súdneho preskúma nia by bol potrebný 
a vhodný v súvislosti s uplat ňovaním jurisdikcie?  
(8) Existuje potreba pravidla alebo zásady, v ktorých by sa požadovalo 
zastavenie/ukon čenie súbežného konania v rámci EÚ? Ak áno, od ktorej fázy konania 
by sa mali uplat ňovať? 
(9) Existuje potreba pravidiel týkajúcich sa konzultácie a/alebo presunu konaní vo vz ťahu 
k tretím štátom, predovšetkým s členskými štátmi Rady Eur ópy? Aký prístup by sa 
mal v tejto súvislosti uplatni ť?  
(10) Mal by budúci právny nástroj týka júci sa konfliktov jurisdikcie zah ŕňať zoznam 
kritérií, ktoré sa majú použi ť pri výbere jurisdikcie?  
(11) Okrem zásady teritoriality, ktoré iné kritériá by mali by ť uvedené v zozname? Mal by 
to byť vyčerpávajúci zoznam?  
(12) Domnievate sa, že by v zozname mali by ť zahrnuté aj faktory, ktoré by sa nemali 
považova ť za relevantné pri výbere pr íslušnej jurisdikcie? Ak áno, o ktoré faktory ide?  
(13) Je potrebné, možné a vhodné „stanovi ť priority“ kritérií pre ur čenie jurisdikcie? Ak 
áno, súhlasíte s tým, aby kritériu teritoriality bola daná priorita? 
(14) Existuje potreba revidovaných prav idiel EÚ týkajúcich sa princípu ne bis in idem ?  
(15) Súhlasíte s touto definíciou pokia ľ ide o rozsah princípu ne bis in idem : „rozhodnutie 
v trestných veciach, ktoré prijal súdny orgán alebo ktoré bolo predmetom odvolania 
k takémuto orgánu“ ?  
 
SK 11   SK (16) Súhlasíte s touto definíciou „kone čného rozhodnutia“: „rozhodnutie, ktorým sa 
zakazuje nové trestné stíhanie v súlade  s vnútroštátnymi právnymi predpismi 
členského štátu, v ktorom bolo prijaté, pokia ľ tento zákaz na vnútroštátnej úrovni nie 
je v rozpore s cie ľmi Zmluvy o Európskej únii ?  
(17) Je vhodnejšie podmieni ť definíciu „kone čného rozhodnutia“ výslovnými výnimkami? 
(napr. „rozhodnutie, ktorým sa zakazuje no vé trestné stíhanie v súlade s právnymi 
predpismi členského štátu, v ktorom boli pr ijaté, okrem prípadu, kedy...“ )  
(18) Okrem prvkov uvedených v otázke 16 a 17, ma lo by predošlé posúdenie skutkového 
stavu byť rozhodujúce pre to, či rozhodnutie má ú činok ne bis in idem  v celej EÚ?  
(19) Je možné a potrebné definova ť pojem idem,  alebo by to malo by ť ponechané 
na judikatúru Európskeho súdneho dvora? 
(20) Existujú, pod ľa Vás, situácie, v ktorých by bolo stále potrebné zachova ť podmienky 
pre vykonávanie rozhodnutí? Ak áno, o kt oré podmienky ide? Ak áno, môžu by ť 
podmienky odstránené ak sa vytvorí procesný postup pre ur čenie jurisdikcie?  
(21) V akom rozsahu môžu by ť výnimky v článku 55 Dohovoru, ktorým sa vykonáva 
Schengenská dohoda stále odôvodnené? Môžu by ť tieto výnimky odstránené, ak sa 
vytvorí procesný postup pre ur čenie jurisdikcie, alebo sú pod ľa Vášho názoru potrebné 
za týchto okolností ďalšie opatrenia na „náhradu “ za odstránenie výnimiek?  
(22) Mal by princíp ne bis in idem tvoriť základ obligatórneho odmietnutia vzájomnej 
právnej pomoci? Ak áno, ktoré ustanove nia právnych predpisov EÚ by mali by ť 
prispôsobené?  
(23) Existuje potreba súdržnejšieho prístupu k princípu ne bis in idem v súvislosti s tretími 
štátmi? Malo by sa rozlišova ť medzi členskými štátmi Rady Európy a ostatnými 
štátmi? 
(24) Súhlasíte s tým, aby s vyváženým procesným postupom pre ur čenie jurisdikcie:  
(a) by sa niektoré dôvody pre odopretie vykona nia rozhodnutia, ktoré sú upravené 
v právnych nástrojoch EÚ o v zájomnom uznávaní, mohli sta ť nepotrebnými 
alebo aspo ň čiastočne nepotrebnými? O ktoré dôvody konkrétne ide? 
(b) by sa niektoré dôvody pre fakulta tívne nevykonávanie mali zmeni ť na dôvody 
pre obligatórne nevykonávanie a na opak? O ktoré dôvody konkrétne ide?