ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Podľa údajov z roku 2020 predstavujú ropné produkty (33,8 %) a zemný plyn (21,6 %) približne polovicu energetického mixu Lotyšska; zvyšok je tvorený najmä obnoviteľnými zdrojmi energie (44,1 %). Rusko dodávalo celý objem dovozu zemného plynu do Lotyšska (čo je viac ako 44 % priemerná závislosť Únie od dovozu ruského plynu) a bolo kľúčovým zdrojom (20 %) lotyšského dovozu ropných produktov (čo je vo veľkej miere v súlade s 26 % priemernou závislosťou Únie od dovozu ruskej ropy) (19). Závislosť Lotyšska od dodávok ruského plynu výrazne znižuje jeho prepojenie s litovskou prepravnou sieťou pre plyn, vďaka ktorému má Lotyšsko prístup k terminálu na skvapalnený zemný plyn v meste Klaipėda. Lotyšsko je okrem toho prepojené s Estónskom a Fínskom, takže tieto štyri krajiny sú súčasťou rovnakého trhu so zemným plynom. Zásobník plynu nachádzajúci sa v Lotyšsku umožňuje zmierniť sezónne výkyvy vyplývajúce z nesúladu medzi ponukou a dopytom a je v ňom uložená bezpečnostná rezerva pre pobaltský trh. Pri nových investíciách do infraštruktúry a sietí na rozvod plynu by sa malo podľa možnosti dbať na ich odolnosť voči budúcim zmenám, aby sa mohli v budúcnosti preorientovať na udržateľné palivá a stať sa tak dlhodobo udržateľnými. Prioritou politiky by však malo zostať dokončenie prebiehajúcej synchronizácie s kontinentálnou elektrizačnou sústavou Únie, zabezpečenie dostatočnej kapacity prepojení so susednými členskými štátmi a realizovanie spoločných projektov v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov. Okrem zlepšení plynárenskej infraštruktúry zameraných na zabezpečenie alternatívnych zdrojov dodávok si bude zníženie energetickej závislosti od Ruska vyžadovať, aby Lotyšsko urýchlilo zavádzanie obnoviteľných zdrojov energie a zvýšilo energetickú efektívnosť, najmä v stavebníctve a doprave. Plán obnovy a odolnosti Lotyšska zahŕňa opatrenia, ktorých cieľom je uľahčiť súkromné investície do veternej energie na pevnine.

Implementáciou týchto opatrení skôr, než sa plánovalo – ako nedávno oznámila vláda –, by sa mohli urýchliť investície do veternej energie na pevnine. Zvýšenie podielu obnoviteľných zdrojov energie by si však zároveň vyžadovalo, aby Lotyšsko preskúmalo príležitosti v oblasti veternej energie na mori. Mohli by sa posilniť opatrenia v oblasti energetickej efektívnosti vrátane hĺbkovej obnovy, najmä v stavebníctve, doprave a priemysle. V záujme diverzifikácie energetického mixu Lotyšsko zvažuje investície do jadrovej energie v spolupráci so susednými členskými štátmi. Na to, aby Lotyšsko dosiahlo súlad s cieľmi balíka Fit for 55, bude potrebné ďalšie zvýšenie ambícií v oblasti znižovania emisií skleníkových plynov a zvyšovanie využívania obnoviteľných zdrojov energie a energetickej efektívnosti.
Portugalsko má vysoký podiel obnoviteľných zdrojov energie (jedna tretina jeho energetického mixu) a nie je vo veľkej miere závislé od ruských fosílnych palív. Podľa údajov z roku 2020 však ropa a plyn (väčšinou skvapalnený zemný plyn) stále predstavujú dve tretiny dodávok primárnej energie na úrovni 42 %, resp. 24 %. Pri výrobe elektrickej energie sa v roku 2021 postupne znižovala rola uhlia, ale spotreba plynu v posledných rokoch rýchlo rástla, čiastočne kvôli nižšej dostupnosti vodnej energie v dôsledku sucha. Keďže 10 % dovozu plynu pochádza z Ruska, podiel závislosti Portugalska je výrazne pod priemerom Únie na úrovni 44 %, keďže krajina sa do veľkej miery spolieha na skvapalnený zemný plyn, a z Ruska nedováža žiadnu ropu ani uhlie (22). Portugalsko však dováža 100 % fosílnych palív. Zníženie tejto celkovej závislosti od dovozu prostredníctvom vyšších ambícií Únie v oblasti klímy zameraných na cenovo dostupnejšiu, bezpečnejšiu a udržateľnejšiu energiu si bude vyžadovať ďalšie využívanie portugalského solárneho a veterného potenciálu, predovšetkým na mori, a to najmä zjednodušením schvaľovacích postupov a posilnením administratívnych kapacít. Modernizácia prenosových a distribučných sústav elektrickej energie vrátane technológií jednosmerného prúdu, ako aj umožnenie investícií do uskladňovania elektrickej energie a obnoviteľného vodíka s príslušnou dodatočnou kapacitou v oblasti obnoviteľných zdrojov energie by otvorili možnosti pre dodávky flexibilnej a rýchlo reagujúcej energie, čo je kľúčové pre riadenie systému s vysokým podielom energie z obnoviteľných zdrojov. Nízka úroveň prepojenia elektrických sietí so Španielskom (a v konečnom dôsledku s Francúzskom) takisto predstavuje výzvu pre odolnosť elektrizačnej sústavy Portugalska a Únie. Dodatočné cezhraničné prepojenia by mohli podporiť väčšiu integráciu kapacity z obnoviteľných zdrojov, ktorou disponuje Pyrenejský polostrov, do jednotného trhu s energiou vrátane plynárenskej infraštruktúry pripravenej na vodík, keďže by to mohlo prispieť k diverzifikácii dodávok plynu na vnútornom trhu a pomôcť využiť dlhodobý potenciál vodíka z obnoviteľných zdrojov.

V záujme zlepšenia energetickej efektívnosti budov by sa účinnosť investičného úsilia výrazne zvýšila pomocou vhodných systémov financovania, osvetových kampaní a rozvoja zelených zručností. Okrem toho je potrebné ďalej dekarbonizovať odvetvie dopravy, a to aj urýchlením zavádzania infraštruktúry elektronického nabíjania a pokrokom v kľúčových projektoch v oblasti železničnej, cyklistickej a verejnej dopravy. Na to, aby Portugalsko dosiahlo súlad s cieľmi balíka Fit for 55, bude potrebné ďalšie zvýšenie ambícií v oblasti znižovania emisií skleníkových plynov a zvýšenie cieľov v oblasti obnoviteľných zdrojov energie a energetickej efektívnosti.
Ak členský štát vyžaduje od cestujúcich vrátane držiteľov digitálneho COVID preukazu EÚ, aby sa po vstupe na jeho územie podrobili karanténe/samoizolácii, alebo aby boli testovaní na infekciu koronavírusom SARS-CoV-2, alebo ak ukladá držiteľom takýchto preukazov iné obmedzenia v reakcii na výskyt nového znepokojujúceho variantu vírusu SARS-CoV-2 alebo jeho variantu vyžadujúceho si pozornosť, mal by o tom informovať Komisiu a ostatné členské štáty, a to aj poskytnutím informácií uvedených v článku 11 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2021/953. Ak je to možné, takéto informácie by sa mali poskytnúť 48 hodín pred zavedením takýchto nových obmedzení. Takéto opatrenia by sa vždy, keď je to možné, mali obmedziť na regionálnu úroveň.

Malo by sa to vzťahovať aj na situácie, keď členský štát v súlade s právom Únie uloží dodatočné požiadavky týkajúce sa podrobenia sa karanténe/samoizolácii alebo testu, pretože epidemiologická situácia v členskom štáte alebo v oblasti v rámci členského štátu sa rýchlo zhoršuje, a to najmä v oblastiach už označených „tmavočervenou“ farbou. V tomto prípade by poskytnuté informácie mali jasne uvádzať, prečo sú dodatočné opatrenia nevyhnutné a primerané.
Ak sa v tretej krajine alebo oblasti zistí variant vzbudzujúci obavy alebo variant vyžadujúci si pozornosť, členské štáty by mali prijať naliehavé opatrenia (ďalej len mechanizmus „záchrannej brzdy“) na zamedzenie šírenia tohto variantu do Únie. V reakcii na vznik takéhoto nového variantu vzbudzujúceho obavy alebo vyžadujúceho si pozornosť v tretej krajine alebo regióne by sa v rámci štruktúr Rady malo do nasledujúcich 48 hodín zvolať zasadnutie s cieľom prediskutovať v úzkej spolupráci s Komisiou a s podporou Európskeho centra pre prevenciu a kontrolu chorôb potrebu koordinovaných opatrení týkajúcich sa cestovania do Únie s cieľom oddialiť šírenie nového variantu. V prípade potreby by členské štáty mali v Rade koordinovaným spôsobom rozhodnúť o akýchkoľvek vhodných požiadavkách. Členské štáty môžu v rámci štruktúr Rady výnimočne zaviesť naliehavé, spoločné a dočasné obmedzenie všetkých ciest na svoje územie pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa v danej tretej krajine alebo oblasti zdržiavali kedykoľvek počas 14 dní pred odcestovaním smerom do členských štátov. To by malo platiť aj v situáciách, keď sa epidemiologická situácia rýchlo a závažne zhorší spôsobom, ktorý naznačuje vznik nového variantu vírusu SARS-CoV-2 vzbudzujúceho obavy alebo jeho variantu vyžadujúceho si pozornosť.
(10)

Body 21, 22 a 23 sa nahrádzajú takto: „21. Členské štáty by mali posúdiť cirkuláciu rôznych variantov SARS-CoV-2 v rámci komunity tak, že vyberú reprezentatívne vzorky na sekvenovanie, vykonajú genetickú charakterizáciu a nahlásia výsledky typizácie variantov v súlade s usmernením o sekvenovaní, ktoré vydalo Európske centrum pre prevenciu a kontrolu chorôb. 22. Ak v reakcii na vznik nových variantov vírusu SARS-CoV-2 vzbudzujúcich obavy alebo vyžadujúcich si pozornosť členský štát požaduje od cestujúcich vrátane držiteľov digitálneho COVID preukazu EÚ, aby sa po vstupe na jeho územie podrobili karanténe alebo samoizolácii alebo aby sa otestovali na infekciu vírusom SARS-CoV-2, alebo ak držiteľom takýchto preukazov ukladá iné obmedzenia, mal by o tom prostredníctvom siete IPCR bezodkladne informovať Komisiu a ostatné členské štáty, a to aj poskytnutím informácií uvedených v bode 11a tohto odporúčania a v článku 11 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2021/953. Ak je to možné, takéto informácie by sa mali poskytnúť 48 hodín pred zavedením takýchto nových obmedzení. Takéto opatrenia by sa vždy, keď je to možné, mali obmedziť na regionálnu úroveň. Členské štáty by mali pred inými opatreniami uprednostňovať testovanie. To by malo platiť aj v situáciách, keď sa epidemiologická situácia rýchlo a závažne zhorší spôsobom, ktorý naznačuje vznik nového variantu vírusu SARS-CoV-2 vzbudzujúceho obavy alebo vyžadujúceho si pozornosť. 23. Ak členský štát aktivuje núdzovú brzdu a v dôsledku toho vyžaduje, aby pracovníci v doprave a poskytovatelia dopravných služieb absolvovali test na infekciu COVID-19, mali by sa použiť rýchle antigénové testy a nemala by sa vyžadovať karanténa; tento postup by nemal viesť k narušeniu dopravy. Ak by došlo k narušeniu dopravy alebo dodávateľského reťazca, členské štáty by mali akékoľvek takéto požiadavky na systematické testovanie bezodkladne zrušiť alebo odvolať, aby sa zachovalo fungovanie „zelených jazdných pruhov“. Okrem toho by sa od iných kategórií cestujúcich, na ktorých sa vzťahuje bod 16 písm. a) a b), nemalo vyžadovať, aby sa podrobili karanténe alebo samoizolácii.“
13.

Odporúča sa, aby členské štáty okrem poskytovania služieb VSRD zabezpečili komplexný prístup k starostlivosti o deti pri zohľadnení potrieb detí rôzneho veku v oblasti starostlivosti vrátane veku prvého stupňa základnej školy, a to zaistením cenovo dostupnej, prístupnej a vysokokvalitnej mimoškolskej starostlivosti o všetky deti na prvom stupni základných škôl (starostlivosť po skončení vyučovania a počas prázdnin) vrátane detí so zdravotným postihnutím alebo so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami na základe vnútroštátnej organizácie školskej dochádzky a prázdnin. Odporúča sa, aby členské štáty v prípade potreby do týchto služieb zahrnuli podporu pri domácich úlohách pre všetky deti, a to najmä deti zo znevýhodneného prostredia alebo deti v zraniteľných situáciách.
(20)

Neformálna starostlivosť je pri poskytovaní dlhodobej starostlivosti mimoriadne dôležitá, keďže neformálni opatrovatelia, prevažne ženy, tradične plnia väčšinu opatrovateľských povinností, a to často pre nedostatok prístupnej a cenovo dostupnej formálnej dlhodobej starostlivosti. Na druhej strane dávajú mnohí, či už ako poskytovatelia, alebo príjemcovia, prednosť neformálnej starostlivosti na základe vlastného rozhodnutia. Poskytovanie neformálnej starostlivosti však môže negatívne vplývať na fyzické a duševné zdravie a pohodu opatrovateľov a predstavuje významnú prekážku zamestnania, a to najmä v prípade žien. Priamo to ovplyvňuje ich súčasný príjem, ako aj ich príjem v starobe vzhľadom na nižšiu mieru nadobudnutých dôchodkových práv, čo môže byť ešte vypuklejšie pre opatrovateľov s dodatočnými povinnosťami súvisiacimi so starostlivosťou o deti. Všetci neformálni opatrovatelia, či už muži, alebo ženy, potrebujú dobre vyvážiť svoj pracovný a súkromný život a lepšie zosúladiť svoje pracovné a opatrovateľské povinnosti. Okrem toho v niektorých prípadoch nemajú neformálni opatrovatelia prístup k primeranej sociálnej ochrane a na svoju opatrovateľskú činnosť nedostávajú dostatočnú priamu a/alebo nepriamu podporu vrátane finančnej podpory. Opatrenia na podporu validácie ich zručností môžu prípadným záujemcom pomôcť prejsť k poskytovaniu formálnej starostlivosti. Deti a mladí ľudia s chronicky chorým rodinným príslušníkom majú zvyčajne častejšie problémy s duševným zdravím so závažnejšími následkami, čo má dlhodobý vplyv na ich príjmy a začlenenie do spoločnosti.
(5)

Týmto odporúčaním sa zohľadňuje stanovisko poradného výboru ACSH a ochorenie COVID-19 sa dopĺňa do prílohy I k príslušnému odporúčaniu. Pojem „zdravotná a sociálna starostlivosť“ by sa mal chápať ako odkaz na ekonomické činnosti uvedené v oddiele Q štatistickej klasifikácie NACE Rev. 2 (3). Pokiaľ ide o hospodárske činnosti iné než tie, na ktoré sa vzťahuje oddiel Q štatistickej klasifikácie NACE Rev. 2, stanovené podmienky, t. j. existencia „kontextu pandémie“ a „vypuknutie nákazy pri činnostiach, pri ktorých sa preukázalo riziko infekcie“, by sa mali chápať ako kumulatívne stanovené podmienky. V tejto súvislosti by sa „kontext pandémie“ mal chápať ako situácia, keď príslušné medzinárodné orgány, ako je napríklad Svetová zdravotnícka organizácia (WHO), vyhlásia určité epidémie chorôb za globálnu pandémiu. Pojem „vypuknutie nákazy“ v zmysle nového ustanovenia uvedeného v odporúčaní by mali vymedziť členské štáty v súlade s vnútroštátnym právom alebo vnútroštátnou praxou. „Preukázané“ riziko infekcie existuje pri činnostiach, pri ktorých sa v súlade s vnútroštátnym právom alebo vnútroštátnou praxou zistila príčinná súvislosť medzi prácou vykonávanou v rámci týchto činností a zvýšenou expozíciou vírusu SARS-CoV-2.
(8)

Mediálny priemysel má dlhoročnú tradíciu samoregulácie a podnikol v tejto oblasti viacero iniciatív. Na základe týchto iniciatív a pri zohľadnení rozmanitosti právnych tradícií a prístupov v členských štátoch možno identifikovať dobrovoľné postupy, ktoré by poskytovatelia mediálnych služieb mohli dodržiavať s cieľom zlepšiť svoju odolnosť voči politickému a hospodárskemu tlaku. Médiá by sa mohli zapojiť do diskusie o takýchto dobrovoľných postupoch, pričom by sa poskytovateľom mediálnych služieb ponechalo slobodné rozhodnutie o tom, ktoré postupy by vyhovovali ich individuálnym potrebám a obchodným modelom, a to najmä so zreteľom na osobitné potreby mikropodnikov, malých a stredne veľkých podnikov v zmysle článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/34/EÚ (8).
(20)

Česko čelí v strednodobom a dlhodobom horizonte rizikám v oblasti fiškálnej udržateľnosti. Ide o dôsledok nepriaznivého počiatočného salda a nákladov súvisiacich so starnutím obyvateľstva. Počiatočné saldo negatívne ovplyvňujú trvalé daňové úľavy zavedené v posledných dvoch rokoch (najväčšia z uvedených úľav súvisí so znížením základu dane z príjmov fyzických osôb). Tieto opatrenia neboli kompenzované zodpovedajúcim znížením výdavkov a viedli k zvýšeniu štrukturálneho deficitu. Ďalší tlak vytvárajú v strednodobom až dlhodobom horizonte náklady súvisiace so starnutím obyvateľstva. Vzhľadom na predpokladané zdvojnásobenie indexu ekonomickej závislosti poproduktívnej zložky (podľa správy o starnutí obyvateľstva z roku 2021 vydanej Komisiou) a stanovenie stropu pre vek odchodu do dôchodku sa očakáva, že výdavky na dôchodky sa zvýšia z 8,8 % HDP v roku 2030 na 11,4 % HDP do roku 2050. Okrem toho sa predpokladá, že verejné výdavky na zdravotnú starostlivosť a dlhodobú starostlivosť sa v dôsledku starnutia obyvateľstva do roku 2070 zvýšia o 0,9 percentuálneho bodu, resp. 1,7 percentuálneho bodu HDP. Hoci plán obnovy a odolnosti sa už zaoberá fragmentáciou riadenia a financovania dlhodobej starostlivosti, na obnovenie dlhodobej udržateľnosti verejných financií budú nevyhnutné ďalšie kroky na riešenie výziev súvisiacich so starnutím obyvateľstva. Možnosti politiky zahŕňajú zvýšenie veku odchodu do dôchodku v súlade so zvýšením strednej dĺžky života, úpravu mier indexácie dôchodkov tak, aby bola zohľadnená fiškálna udržateľnosť dôchodkového systému, stimuly na zvyšovanie miery účasti ľudí starších ako 60 rokov na trhu práce alebo prijatie iných opatrení na posilnenie ponuky pracovnej sily.
(24)

Chorvátsko sa zaviazalo do roku 2033 postupne ukončiť využívanie uhlia na výrobu elektrickej energie. V roku 2020 dosiahlo Chorvátsko 28 % podiel energie z obnoviteľných zdrojov na hrubej konečnej spotrebe energie, čím prekročilo svoj cieľ 20 %. Chorvátsko musí urýchliť úsilie o dekarbonizáciu, a to aj v priemysle, znížiť závislosť od dovozu energie z Ruska a prijať opatrenia na podporu integrácie do jednotného trhu. V roku 2021 predstavoval dovoz ruského plynu 22 % celkových dodávok zemného plynu, zatiaľ čo 57 % sa dovážalo prostredníctvom nového terminálu na skvapalnený zemný plyn (LNG) (v prevádzke od začiatku roka 2021). Plyn predstavuje 30,3 % a ropa 33,7 % chorvátskeho energetického mixu. Pri všetkých nových investíciách do infraštruktúry a sietí na rozvod plynu by sa malo podľa možnosti dbať na ich odolnosť voči budúcim zmenám, aby sa mohli v budúcnosti preorientovať na udržateľné palivá a stať sa tak dlhodobo udržateľnými. Pokiaľ ide o rozvoj obnoviteľnej, bezpečnej a cenovo dostupnej energie, stále existuje značný potenciál v oblasti veternej a slnečnej energie, ktoré predstavujú približne 2,1 % energetického mixu (s podielom na celkovej inštalovanej kapacite na výrobu elektrickej energie vo výške 13 % v prípade veternej energie a 1 % v prípade slnečnej energie), ako aj v geotermálnych zdrojoch energie. Kľúčovými aspektmi na zlepšenie efektívnosti energetického systému, bezpečnosti dodávok a integrácie do trhu sú: zefektívnenie povoľovacích postupov pre obnoviteľné zdroje energie, podpora rozvoja energetických spoločenstiev a predsunutie investícií do obnoviteľných zdrojov energie, a to aj zo strany domácností a v súvislosti s malými systémami. Na podporu zelenej transformácie bude potrebná ďalšia modernizácia elektrických prenosových a distribučných sústav, zatiaľ čo z hľadiska riadenia energetického systému s vysokým podielom energie z obnoviteľných zdrojov budú mať zásadný význam investície do uskladňovania elektrickej energie. Zlepšenia sú potrebné aj v odvetviach vykurovania a chladenia, najmä prechodom z diaľkových a individuálnych vykurovacích systémov založených na fosílnych palivách na obnoviteľné zdroje energie priamo alebo prostredníctvom výroby elektriny.
Slovinsko sa zaviazalo do roku 2033 postupne ukončiť využívanie uhlia pri výrobe elektrickej energie. V záujme dosiahnutia tohto ambiciózneho cieľa slovinský plán obnovy a odolnosti zahŕňa významné reformy a investície, ktorých cieľom je: i) zvýšiť podiel obnoviteľných zdrojov energie na hrubej konečnej spotrebe energie; ii) uľahčiť prístup a integráciu zariadení na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov do elektrizačnej sústavy a iii) zlepšiť energetickú efektívnosť a obnovu verejných budov. Opatrenia v rámci plánu obnovy a odolnosti sú dôležitým krokom pri odstraňovaní prekážok spôsobených postupmi povoľovania, ale Slovinsko by mohlo svoje úsilie posilniť. Krajina by mohla prijať dodatočné opatrenia nad rámec svojho súčasného plánu obnovy a odolnosti s cieľom uľahčiť povoľovanie obnoviteľných zdrojov energie, a to vrátane projektov v oblasti veternej a slnečnej energie na pevnine. Slovinsko vo svojom národnom energetickom a klimatickom pláne stanovilo cieľ 27 % ako svoj príspevok k cieľu Únie v oblasti energie z obnoviteľných zdrojov do roku 2030. Tento cieľ je výrazne nižší ako podiel energie z obnoviteľných zdrojov v roku 2030 na úrovni 37 %, ktorý vychádza z prílohy II k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1999 (19). Slovinsko dosiahlo svoj podiel energie z obnoviteľných zdrojov na hrubej konečnej energetickej spotrebe do roku 2020 využitím mechanizmu Únie pre cezhraničnú spoluprácu v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/2001 (20) (prostredníctvom štatistických prenosov). Na to, aby Slovinsko dosiahlo súlad s cieľmi balíka „Fit for 55“, bude potrebné ďalšie zvýšenie ambícií v oblasti znižovania emisií skleníkových plynov, väčšieho využívania energie z obnoviteľných zdrojov a zvyšovania energetickej efektívnosti.

Preto si zvýšené ambície v oblasti obnoviteľných zdrojov energie na úrovni Únie a potreba diverzifikovať dodávky energie, ktoré ešte zvýrazňuje nová geopolitická realita a realita na trhu s energiou, budú vyžadovať zintenzívnenie politík a opatrení na podporu ďalšieho využívania energie z obnoviteľných zdrojov. Zatiaľ čo zemný plyn predstavuje len 11,3 % energetického mixu, Slovinsko podľa údajov z roku 2020 dováža 100 % svojho zemného plynu z Ruska v porovnaní s priemerom Únie na úrovni 44 %. Ropa predstavuje 30,9 % energetického mixu Slovinska, ale len 13 % z toho sa dováža z Ruska (21). Plyn naďalej zohráva významnú úlohu v energetickom mixe Slovinska a je základným zdrojom energie pre priemysel, pričom zároveň poskytuje potrebnú flexibilitu v odvetví energetiky. Vzhľadom na vysokú závislosť od ruského plynu môže byť potrebné zlepšiť prepojenia so susednými členskými štátmi a súvisiacu plynárenskú infraštruktúru s cieľom diverzifikovať dodávky plynu. Pri nových investíciách do infraštruktúry a sietí na rozvod plynu by sa malo podľa možnosti dbať na ich odolnosť voči budúcim zmenám, aby sa mohli v budúcnosti preorientovať na udržateľné palivá a stať sa tak dlhodobo udržateľnými.
Dánsko sa zaviazalo dosiahnuť cieľ zníženia emisií skleníkových plynov o 70 % oproti úrovniam z roku 1990 do roku 2030 a postupné ukončenie ťažby uhlia do roku 2028. V záujme dosiahnutia týchto ambicióznych cieľov sa v dánskom národnom energetickom a klimatickom pláne predpokladajú značné investície do dodatočnej kapacity energie z obnoviteľných zdrojov a do energetickej efektívnosti. Urýchlenie zavádzania obnoviteľných zdrojov energie a obnoviteľného vodíka by sa mohlo podporiť zefektívnením a urýchlením povoľovacích postupov. Hoci sa Dánsko zaviazalo zvýšiť kapacitu energie z obnoviteľných zdrojov prostredníctvom veternej energie na mori, na zabezpečenie efektívneho využívania rastúceho podielu energie z obnoviteľných zdrojov sú potrebné ďalšie investície do energetických prenosových sietí. Investície do energetických a elektrických prepojení so susednými krajinami vrátane hybridných aktív na mori by výrazne zvýšili bezpečnosť dodávok energie a schopnosť prispôsobiť sa regionálnym rozdielom, a to aj v súvislosti s inváziou Ruska na Ukrajinu. Na základe príslušných predpokladov, v ktorých sa prihliada na sekundárne závislosti, teda vysledovanie všetkého spätného dovozu, je celková energetická závislosť Dánska od dovozu fosílnych palív z Ruska na úrovni 21,1 % (pričom priemer Únie je 24,4 %). V roku 2020 bola závislosť od fosílnych palív z Ruska v celkovom energetickom mixe Dánska v prípade ropy nižšia ako priemer Únie (12 % oproti priemeru Únie na úrovni 36,5 %).

A hoci bola v prípade uhlia vyššia (97 % oproti priemeru Únie na úrovni 19,3 %), podiel uhlia v energetickom mixe Dánska je nízky (4,3 %). Zemný plyn tvorí 12,8 % energetického mixu a hoci Dánsko nedováža ruský plyn na domáce použitie priamo, jeho závislosť prostredníctvom dovozu plynu z Nemecka predstavuje značnú sekundárnu závislosť, ktorá je vyššia ako priemer Únie: z Ruska sa dováža 65 % plynu na domácu spotrebu oproti priemeru Únie na úrovni 41,1 %. Aj keď je závislosť Dánska od dovozu ropy a plynu z Ruska podľa údajov z roku 2020 stále značná (18), predpokladá sa, že táto závislosť zanikne k roku 2023, keď sa dokončí renovácia existujúcich polí v Severnom mori, pričom sa očakáva, že Dánsko bude opäť čistým vývozcom plynu. Urýchlením prebiehajúcich projektov prepojenia sa môže podporiť aj diverzifikácia dodávok energie. Pri investíciách do novej infraštruktúry a sietí na rozvod plynu by sa malo podľa možnosti dbať na ich odolnosť voči budúcim zmenám, aby sa mohli v budúcnosti preorientovať na udržateľné palivá a stať sa tak dlhodobo udržateľnými. Ambície Dánska v oblasti energetickej efektívnosti by sa mohli ďalej posilniť zodpovedajúcimi dodatočnými investíciami do dekarbonizácie priemyslu, služieb, súkromných obydlí a dopravy. Na to, aby Dánsko dosiahlo súlad s cieľmi balíka „Fit for 55“, bude potrebné ďalšie zvýšenie ambícií v oblasti znižovania emisií skleníkových plynov, väčšieho využívania obnoviteľných zdrojov energie a zvyšovania energetickej efektívnosti.