Smernica Rady zo 16. júna 1983, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 70/220/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov o opatreniach proti znečisťovaniu ovzdušia výfukovými plynmi zo zážihových motorov motorových vozidiel



Úradný vestník L 197 , 20/07/1983 S. 0001 - 0074

Fínske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 13 S. 0003

Španielske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 14 S. 0076

Švédske špeciálne vydanie: Kapitola 13 Zväzok 13 S. 0003

Portugalské špeciálne vydanie Kapitola 13 Zväzok 14 S. 0076

CS.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 99

ET.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 99

HU.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98

LT.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98

LV.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98

MT.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98

PL.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98

SK.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 99

SL.ES Kapitola 13 Zväzok 007 S. 25 - 98



Smernica Rady zo 16. júna 1983, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 70/220/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov o opatreniach proti znečisťovaniu ovzdušia výfukovými plynmi zo zážihových motorov motorových vozidiel (83/351/EHS) RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, najmä na jej článok 100, so zreteľom na návrh Komisie [1], so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2], so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3], keďže prvý program činnosti Európskeho spoločenstva o ochrane životného prostredia schválený Radou 22. novembra 1973 požadoval brať do úvahy najnovší vedecký pokrok v boji proti znečisťovaniu atmosféry spôsobenému plynmi emitovanými z motorových vozidiel, a zmeniť a doplniť už prijaté smernice; keďže smernica 70/220/EHS [4] ustanovuje limitné hodnoty pre emisie oxidu uhoľnatého a nespálených uhľovodíkov z takýchto motorov; keďže tieto limitné hodnoty boli najprv znížené smernicou 74/290/EHS [5] a doplnené, v súlade so smernicou77/102/EHS [6], o limitné hodnoty prípustných emisií oxidu dusíka; keďže limitné hodnoty pre tieto tri škodliviny boli postupne znižované smernicou 78/665/EHS [7]; keďže pokrok v konštrukcii motorových vozidiel teraz umožňuje zníženie týchto limitných hodnôt; keďže sa to javí žiadúce ako preventívne opatrenie proti možným nepriaznivým účinkom na životné prostredie; keďže počas uvažovaného obdobia takéto zníženie neohrozí ciele politiky spoločenstva v iných oblastiach, najmä v oblasti racionálneho využitia energie; keďže z hľadiska zvyšujúceho sa použitia dieselových motorov v automobiloch a v ľahkých úžitkových vozidlách je žiadúce znížiť nielen emisie sadzí, ktoré sú predmetom smernice 72/306/EHS [8] ale aj emisie oxidu uhoľnatého, nespálených uhľovodíkov a oxidov dusíka z takýchto motorov; keďže zahrnutie takých motorov do rozsahu platnosti smernice 70/220/EHS znamená zmenu a doplnenie operatívnej časti vyššie uvedenej smernice; keďže táto zmena a doplnenie má tiež vplyv na obsah technických príloh; keďže Komisia Rade navrhla, že v predkladanej smernici prijme rovnaké úpravy technických príloh bez ohľadu na článok 5 smernice 70/220/EHS, PRIJALA TÚTO SMERNICU: Článok 1 Smernica 70/220/EHS je týmto zmenená a: 1. Názov smernice 70/220/EHS sa nahrádza nasledovne: "Smernica 70/220/EHS o aproximácii právnych predpisov členských štátov o opatreniach proti znečisťovaniu ovzdušia výfukovými plynmi z motorových vozidiel" . 2. Článok 1 sa nahrádza takto: "Článok 1 Na účely tejto smernice "vozidlo" znamená akékoľvek vozidlo s motorom so zážihovým zapaľovaním alebo kompresným zapaľovaním určené na prevádzku na ceste, s karosériou alebo bez nej, s najmenej štyrmi kolesami a prípustnou maximálnou hmotnosťou najmenej 400 kg a maximálnou konštrukčnou rýchlosťou rovnou alebo väčšou ako 50 km/h, s výnimkou poľnohospodárskych traktorov a zariadení, a vozidiel pre stavebné práce." 3. Prílohy sa nahrádzajú prílohami k tejto smernici. Článok 2 1. Od 1. decembra 1983 nesmie žiadny členský štát z dôvodov týkajúcich sa znečisťovania ovzdušia plynmi z motorov: - odmietnuť udeliť EHS typové schválenie alebo vydať dokumenty uvedené v poslednej zarážke článku 10 ods. 1 smernice 70/156/EHS, alebo udeliť národné typové schválenie pre typ vozidla, alebo - zakázať uviesť do prevádzky takéto vozidlá, keď úroveň plynných škodlivín emitovaných z tohto typu motorového vozidla alebo z týchto vozidiel spĺňa požiadavky smernice 70/220//EHS zmenenej a doplnenej touto smernicou. 2. Členské štáty od 1. októbra 1984: - nesmú naďalej vydávať dokument podľa poslednej zarážky článku 10 ods. 1 smernice 70/156/EHS týkajúcej sa typu motorových vozidiel, ktorých emisie plynných škodlivín sú na úrovni nezodpovedajúcej požiadavkám smernice 70/220/EHS zmenenej a doplnenej touto smernicou, - môžu odmietnuť národné typové schválenie pre typ motorového vozidla, ktorého emisie plynných škodlivín sú na úrovni nezodpovedajúcej požiadavkám smernice 70/220/EHS zmenenej a doplnenej touto smernicou. 3. Od 1. októbra 1986 môžu členské štáty zakázať uviesť do prevádzky vozidlá, ktorých emisie plynných škodlivín sú na úrovni nezodpovedajúcej požiadavkám smernice 70/220/EHS zmenenej a doplnenej touto smernicou. Článok 3 Členské štáty najneskôr do 30. novembra 1983 uvedú do platnosti opatrenia potrebné na zabezpečeniu súladu s touto smernicou a ihneď o tom informujú Komisiu. Článok 4 Táto smernica je adresovaná členským štátom. V Luxemburgu 16. júna 1983 za Radu prezident C.- D. Spranger [1] Ú. v. ES C 181, 19.7.1982, s. 30. [2] Stanovisko doručené 10. júna 1983 (zatiaľ neuverejnené v úradnom vestníku). [3] Ú. v. ES C 346, 31.12.1982, s. 2. [4] Ú. v. ES L 76, 6.4.1970, s. 1. [5] Ú. v. ES L 159, 15.6.1974, s. 61. [6] Ú. v. ES L 32, 3.2.1977, s. 32. [7] Ú. v. ES L 223, 14.8.1978, s. 48. [8] Ú. v. ES L 190, 20.8.1972, s. 1. -------------------------------------------------- PRÍLOHA I ROZSAH PLATNOSTI, DEFINÍCIE, ŽIADOSŤ O EHS TYPOVÉ SCHVÁLENIE, EHS TYPOVÉ SCHVÁLENIE, ŠPECIFIKÁCIE A TESTY, ROZŠÍRENIE EHS TYPOVÉHO SCHVÁLENIA, KONFORMITA VÝROBY, PRECHODNÉ USTANOVENIA 1. ROZSAH PLATNOSTI Táto smernica sa vzťahuje na emisie plynných škodlivín zo všetkých motorových vozidiel vybavených zážihovými motormi a z vozidiel kategórií M1 a N2 [1] vybavených vznetovými motormi podľa článku 1. 2. DEFINÍCIE Na účely tejto smernice: 2.1. "Typ vozidla", vzhľadom na emisie z plynných škodlivín z motora, znamená kategóriu motorových vozidiel, ktorá sa nelíši v takých podstatných znakoch, ako sú: 2.1.1. ekvivalentná zotrvačnosť stanovená vo vzťahu k referenčnej hmotnosti, ako je predpísané v bode 5.1 prílohy III; a 2.1.2. charakteristiky motora a vozidla, ako sú definované v bodoch 1 až 6 a v bode 8 prílohy II a prílohy VII. 2.2. "Referenčná hmotnosť" znamená hmotnosť vozidla v pohotovostnom stave, bez jednotnej hmotnosti vodiča 75 kg, zvýšená o jednotnú hmotnosť 100 kg. 2.2.1. "Hmotnosť vozidla v pohotovostnom stave" znamená hmotnosť definovanú v bode 2.7 prílohy I k smernici 70/156/EHS. 2.3. "Maximálna hmotnosť" znamená hmotnosť definovanú v bode 2.7 prílohy I k smernici 70/156/EHS. 2.4. "Plynné škodliviny" znamenajú výfukové emisie oxidu uhoľnatého, uhľovodíkov (za predpokladu pomeru CH1,85) a oxidov dusíka vyjadrených ako ekvivalent oxidu dusičitého (NO2). 2.5. "Kľuková skriňa motora" znamená vnútorné alebo vonkajšie priestory motora, ktoré sú spojené s nádržkou oleja vnútornými alebo vonkajšími kanálmi, ktorými môžu plyny a pary unikať. 2.6. "Zariadenie pre studený štart" znamená zariadenie, ktoré dočasne obohacuje zmes vzduch/palivo motora, a týmto pomáha pri štartovaní motora. 2.7. "Pomocné štartovacie zariadenie" znamená zariadenie pomáhajúce motoru pri štartovaní bez obohacovania zmesi vzduch/palivo, napríklad žeraviaca sviečka, zmeny časovania vstreku. 3. ŽIADOSŤ O EHS TYPOVÉ SCHVÁLENIE 3.1. Žiadosť o typové schválenie typu vozidla z hľadiska emisií plynných škodlivín z motora predkladá výrobca vozidla alebo ním oprávnený zástupca. 3.2. Je sprevádzaná nasledujúcimi dokumentmi vyhotovenými trojmo a nasledujúcimi údajmi: 3.2.1. popis typu motora, vrátane detailov uvedených v prílohe II; 3.2.2. výkresy spaľovacej komory a piestov, vrátane piestnych krúžkov; 3.2.3. maximálne zdvihy ventilov a uhly otvárania a zatvárania vo vzťahu k úvratiam; 3.3. Vozidlo reprezentujúce typ vozidla, ktorý má byť schválený, je predvedené na testy popísané v bode 5 tejto prílohy technickej službe zodpovednej za typové schvaľovacie testy. 4. EHS TYPOVÉ SCHVÁLENIE 4.1. K EHS typovému schváleniu musí byť priložený formulár zodpovedajúci vzoru uvedenému v prílohe VII. 5. POŽIADAVKY A TESTY 5.1. Všeobecne Komponenty vystavené účinkom emisií plynných škodlivín musia byť označené, konštruované a montované tak, aby umožnili vozidlu v bežnej prevádzke, napriek vibráciám, ktorým môže byť vystavené, spĺňať podmienky tejto smernice. 5.2. Popis testov 5.2.1. Vozidlo sa musí, podľa svojej hmotnostnej kategórie, podrobiť testom rôznych typov, popísaným nižšie. Tieto testy sú: - typu I, II a III, ak sú poháňané zážihovým motorom; - typu I, ak sú poháňané vznetovými motormi. 5.2.1.1. Test typu I (verifikácia priemerných emisií plynných škodlivín po studenom štarte). 5.2.1.1.1. Tento test sa vykoná na všetkých vozidlách uvedených v bode 1, ktorých maximálna hmotnosť nepresahuje 3,5 tony. 5.2.1.1.2. Vozidlo sa umiestni na skúšobnom dynamometri vybavenom brzdou a zotrvačníkom. Test trvajúci celkovo 13 minút a zahrňujúci štyri cykly, sa vykoná bez prerušenia. Každý cyklus sa skladá z 15-ich fáz (voľnobeh, akcelerácia, stála rýchlosť, spomaľovanie atď.). Počas testu sa výfukové plyny zachytia v jednom alebo viacerých vakoch. Výfukové plyny testovaného vozidla sa riedia, odoberajú a analyzujú podľa postupu popísaného nižšie; odmeria sa celkový objem riedených výfukových plynov. 5.2.1.1.3. Test sa vykoná podľa postupu popísaného v prílohe III. Musia sa dodržať predpísané spôsoby zachytávania a analýzy plynov. Môžu byť schválené iné metódy, ak sa zistí, že poskytujú ekvivalentné výsledky. 5.2.1.1.4. Pri platnosti požiadaviek bodov 5.2.1.1.4.2 a 5.2.1.1.5 sa test opakuje trikrát. Hmotnosť oxidu uhoľnatého a súčet hmotnosti uhľovodíkov o oxidov dusíka získané počas testu musí byť pre vozidlo danej referenčnej hmotnosti menšie ako hodnoty uvedené v nasledujúcej tabuľke: Referenčná hmotnosť RW (v kg) | Oxid uhoľnatý L1 (g/test) | Súčet emisií uhľovodíkov a oxidov dusíka L2 (g/test) | | | | RW ≤ 1020 | 58 | 19,0 | 1020 < | RW ≤ 1250 | 67 | 20,5 | 1250 < | RW ≤ 1470 | 76 | 22,0 | 1470 < | RW ≤ 1700 | 84 | 23,5 | 1700 < | RW ≤ 1930 | 93 | 25,0 | 1930 < | RW ≤ 2150 | 101 | 26,5 | 2150 < | RW | 110 | 28,0 | 5.2.1.1.4.1. Okrem toho, pre každú škodlivinu uvedenú v bode 5.2.1.1.4 u jednej z troch výsledných hmotností môže byť limit predpísaný v tomto bode pre príslušné vozidlo prekročený najviac o 10 % za predpokladu, že aritmetický priemer z troch výsledkov je nižší ako predpísaný limit. Kde sú predpísané limity prekročené u viac ako jednej škodliviny (t.j. oxid uhoľnatý a súčet hmotností uhľovodíkov a oxidov dusíka), nie je podstatné, či sa to stane u toho istého testu alebo u rôznych testov [2]. 5.2.1.1.4.2. Počet testov predpísaných v bode 5.2.1.1.4 môže byť na žiadosť výrobcu zvýšený na 10 za predpokladu, že aritmetický priemer ( x x — < L). 5.2.1.1.5. Počet testov predpísaných v bode 5.2.1.1.4 sa zníži za ďalej definovaných podmienok, kde V1 je výsledok prvého testu a V2 výsledok druhého testu pre každú škodlivinu uvedenú v bode 5.2.1.1.4. 5.2.1.1.5.1. Ak výsledok V1 získaný pre oxid uhoľnatý ako aj V2 pre súčet hmotnosti uhľovodíkov a oxidov dusíka je menší alebo rovný 0,70 L, vykoná sa len jeden test. 5.2.1.1.5.2. Ak hodnoty pre oxid uhoľnatý a pre súčet hmotnosti uhľovodíkov a oxidov dusíka je V1 ≤ 0,85 L a ak v tej istej dobe je jedna z týchto hodnôt V1 > 0,70 L, vykonajú sa len dva testy. Naviac hodnoty V2 pre emisie oxidu uhoľnatého a pre súčet hmotnosti uhľovodíkov a oxidov dusíka musia spĺňať požiadavku: V1 + V2 ≤ 1,70 L a V2 ≤ L. +++++ TIFF +++++ Postupný diagram pre typové schválenie Európskeho testovaciehopostupu (pozri bod 5.2) 5.2.1.2. Test typu II (test emisií oxidu uhoľnatého pri voľnobehu) 5.2.1.2.1. S výnimkou vozidiel so vznetovými motormi sa tento test musí vykonať u všetkých vozidiel uvedených v 1. 5.2.1.2.2. Objemový obsah oxidu uhoľnatého v emitovaných výfukových plynoch motora za voľnobehu nesmie presahovať 3,5 %. Keď sa kontroluje v súlade s požiadavkami prílohy IV za prevádzkových podmienok, ktoré nie sú konformné s normami odporučenými výrobcom (usporiadanie nastavovacích komponentov), maximálny nameraný obsah nesmie presiahnuť 4,5 %. 5.2.1.2.3. Konformita s touto posledne uvedenou požiadavkou sa kontroluje pomocou testu vykonávaného podľa postupu popísaného v prílohe IV. 5.2.1.3. Test typu III (overujúci emisie plynov z kľukovej skrine) 5.2.1.3.1. Tento test musí byť vykonaný u všetkých vozidiel uvedených v bode 1, s výnimkou vozidiel so vznetovými motormi. 5.2.1.3.2. Systém vetrania kľukovej skrine nesmie pripustiť emisiu akýchkoľvek plynov z kľukovej skrine do ovzdušia. 5.2.1.3.3. Konformita s touto posledne uvedenou požiadavkou sa kontroluje pomocou testu vykonávaného podľa postupu popísaného v prílohe V. 6. ROZŠÍRENIE EHS TYPOVÉHO SCHVÁLENIA 6.1. Typy vozidiel rôznych referenčných hmotností 6.1.1. Schválenie udelené typu vozidla sa za nasledujúcich podmienok môže rozšíriť na typy vozidiel, ktoré sa líšia od schvaľovaného typu len z hľadiska ich referenčných hmotností. 6.1.1.1. Schválenie môže byť rozšírené len na typy vozidiel s referenčnou hmotnosťou vyžadujúcou použitie najbližšie vyššej alebo nižšej ekvivalentnej zotrvačnej hmotnosti. 6.1.1.2. Ak referenčná hmotnosť typu vozidla, pre ktorý je požadované rozšírenie typového schválenia, vyžaduje použitie zotrvačníka s ekvivalentnou zotrvačnou hmotnosťou väčšou, ako bola použitá pre typ vozidla už schválený, rozšírenie typového schválenia sa udelí. 6.1.1.3. Ak referenčná hmotnosť typu vozidla, pre ktorý je požadované rozšírenie typového schválenia, vyžaduje použitie zotrvačníka s ekvivalentnou zotrvačnou hmotnosťou menšou, ako bola použitá pre typ vozidla už schválený, udelí sa rozšírenie typového schválenia, ak hmotnosti škodlivín namerané na už schválenom vozidle spĺňajú limity predpísané pre vozidlo, pre ktoré sa žiada rozšírenie typového schválenia. 6.2. Typy vozidiel s rôznymi celkovými prevodovými pomermi 6.2.1. Schválenie udelené typu vozidla sa za nasledujúcich podmienok môže rozšíriť na typy vozidiel, ktoré sa líšia od schvaľovaného typu vozidla len z hľadiska ich celkových prevodových pomerov: 6.2.1.1. Pre každý z prevodových pomerov použitých v teste typu I je nutné stanoviť pomer E = V − V V , kde V1 je rýchlosť schváleného typu vozidla pri otáčkach motora 1000 ot/min a V2 je rýchlosť typu vozidla, pre ktorý je požadované rozšírenie typového schválenia. 6.2.2. Ak je pre každý prevodový pomer E ≤ 8 %, udelí sa rozšírenie bez opakovania testov typu I; 6.2.3. Ak je aspoň pre jeden prevodový pomer E > 8 % a ak je pre každý prevodový pomer E ≤ 13 %, zopakuje sa test typu I, avšak môže byť vykonaný v laboratóriu, ktoré vyberie výrobca so súhlasom orgánu, ktorý udeľuje typové schválenie. Protokol o testoch musí byť zaslaný technickej službe zodpovednej za testy typového schvaľovania. 6.3. Typy vozidiel rôznych referenčných hmotností a rôznychcelkových prevodových pomerov Schválenie udelené typu vozidla môže byť rozšírené na typy vozidiel líšiace sa od schváleného typu len z hľadiska ich referenčnej hmotnosti a ich celkových prevodových pomerov za predpokladu, že všetky podmienky predpísané v bodoch 6.1 a 6.2 sú splnené. 6.4. Poznámka Ak bol typ vozidla schvaľovaný v súlade s bodmi 6.1 až 6.3, nesmie byť také typové schválenie rozšírené na iné typy vozidiel. 7. KONFORMITA VÝROBY 7.1. Spravidla sa konformita výroby z hľadiska obmedzenia emisií plynných škodlivín z motora overuje na základe popisu v osvedčení o typovom schválení uvedenom v prílohe VII a, kde je to nevyhnutné, všetkými alebo niektorými testmi typov I, II a III popísanými v bode 5.2. 7.1.1. Konformita vozidla pre test typu I sa overuje takto: 7.1.1.1. Vozidlo sa vyberie zo série a podrobí sa testu popísanému v bode 5.2.1.1. Limity uvedené v bode 5.2.1.1.4 sú však nahradené nasledujúcimi: Pohotovostná hmotnosť RW (v kg) | Oxid uhoľnatý L1 (g/test) | Súčet emisií uhľovodíkov a oxidov dusíka L2 (g/test) | | | | RW ≤ 1020 | 70 | 23,8 | 1020 < | RW ≤ 1250 | 80 | 25,6 | 1250 < | RW ≤ 1470 | 91 | 27,5 | 1470 < | RW ≤ 1700 | 101 | 29,4 | 1700 < | RW ≤ 1930 | 112 | 31,3 | 1930 < | RW ≤ 2150 | 121 | 33,1 | 2150 < | RW | 132 | 35,0 | 7.1.1.2. Ak vozidlo vybrané zo série nespĺňa požiadavky bodu 7.1.1.1, môže výrobca žiadať o vykonanie meraní na vzorke vozidiel vybraných zo série a zahrňujúcej pôvodne vybrané vozidlo. Výrobca stanoví veľkosť vzorky "n". Vozidlá iné ako pôvodne vybrané vozidlo sa podrobia jedinému testu typu I. Výsledok, ktorý sa má brať do úvahy pre pôvodne testované vozidlo, je aritmetickým priemerom získaným z troch testov typu I vykonaných na tomto vozidle. Musí sa stanoviť aritmetický priemer ( x ) výsledkov získaných zo vzorky a normovaná odchýlka S [3] pre emisie oxidu uhoľnatého a súčet emisií uhľovodíkov a oxidov dusíka. Výrobné série sa považujú potom za konformné, ak je splnená nasledujúca podmienka: x + k · S ≤ L kde L je limitná hodnota stanovená v bode 7.1.1.1 pre emisie oxidu uhoľnatého a súčet emisií uhľovodíkov a oxidov dusíka; n | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | k | 0,973 | 0,613 | 0,489 | 0,421 | 0,376 | 0,342 | 0,317 | 0,296 | 0,279 | 0,265 | 0,253 | 0,242 | 0,233 | 0,224 | 0,216 | 0,210 | 0,203 | 0,195 | Ak n ≥ 20 | k = 0,8602n | k 7.1.2. Pri teste typu II alebo typu III vykonanom na vozidle vybranom zo série musia byť splnené podmienky stanovené v bodoch 5.2.1.2.2 a 5.2.1.3.2. 7.1.3. Bez ohľadu na požiadavky bodu 3.1.1 prílohy III môže technická služba zodpovedná za overovanie konformity výroby so súhlasom výrobcu vykonať testy typu I, II, III a IV s vozidlami, ktoré nabehali menej ako 3000 km. 8. PRECHODNÉ USTANOVENIA 8.1. Pre schválenie typu a overenie konformity vozidiel iných ako kategórie M1, ako aj vozidiel kategórie M1, konštruovaných pre prepravu viac ako šesť osôb, vrátane vodiča, platia limity L2 pre súčet emisií uhľovodíkov a oxidov dusíka uvedené v tabuľkách 5.2.1.1.4 a 7.1.1.1 vynásobené koeficientom 1,25. 8.2 Pre overenie konformity výroby vozidiel typovo schválených pred 1. októbrom 1984, pokiaľ ide o ich emisie škodlivín, v súlade s ustanoveniami smernice 70/220/EHS zmenenej a doplnenej smernicou 78/665/EHS, zostávajú ustanovenia vyššie uvedenej smernice platné, pokiaľ členské štáty nepoužijú článok 2 ods. 3 tejto smernice. [1] Ako je definované v bode 0.4 prílohy I k smernici 70/156/EHS (Ú. v. ES L 42, 23.2.1970, s. 1). [2] Keď jeden z troch výsledkov zodpovedajúcich každej škodlivine presahuje limitnú hodnotu predpísanú v bode 5.2.1.1.4 o viac ako 10 %, môže test pre príslušné vozidlo pokračovať, ako je to špecifikované v bode 5.2.1.1.4.2. [3] S2 = ∑ x − x-2n − 1, kde x je jedným z n individuálnych výsledkov získaných so vzorkou n. -------------------------------------------------- PRÍLOHA II +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ -------------------------------------------------- PRÍLOHA III TEST TYPU I (Overujúci priemerné emisie škodlivín v preľudnených mestskýchoblastiach po studenom štarte) 1. ÚVOD Táto príloha popisuje postup testu typu I definovaný v bode 5.2.1.1 prílohy I. 2. SKÚŠOBNÝ CYKLUS NA DYNAMOMETRI 2.1. Popis cyklu Skúšobný cyklus na dynamometri je popísaný v nasledujúcej tabuľke a v grafe v doplnku I. Postup činností je taktiež uvedený v tabuľke uvedeného doplnku. 2.2. Všeobecné podmienky, za ktorých sa vykoná cyklus Ak je nutné stanoviť, ako najlepšie uviesť do činnosti ovládače akcelerátora a brzdy tak, aby sa dosiahol cyklus približujúci sa teoretickému cyklu v predpísaných limitoch, musia byť vykonané predbežné skúšobné cykly. 2.3. Použitie prevodovky 2.3.1. Ak maximálna rýchlosť, ktorá môže byť dosiahnutá pri prvom prevodovom stupni, je nižšia ako 15 km/h, použije sa druhý, tretí a štvrtý prevodový stupeň. Druhý, tretí a štvrtý prevodový stupeň môžu byť tiež použité, ak inštrukcie pre jazdu vozidla doporučujú začínať s druhým prevodovým stupňom na rovine, alebo keď je prvý prevodový stupeň v pokynoch definovaný ako stupeň vyhradený pre terénne jazdy, nízku rýchlosť alebo ťahanie prívesov. 2.3.2. Vozidlá vybavené poloautomatickými prevodovkami sa testujú s použitím prevodových stupňov, ktoré sa obvykle používajú na jazdu a radenie prevodových stupňov sa vykonáva zhodne s pokynmi výrobcu. 2.3.3. Vozidlá vybavené automatickými prevodovkami sa testujú so zaradeným najvyšším prevodovým stupňom ("Jazda"). Akcelerátor musí byť použitý takým spôsobom, aby sa dosiahlo čo možno najviac konštantné zrýchlenie umožňujúce zaradenie jednotlivých prevodových stupňov v normálnom postupe. Okrem toho neplatia body zmien prevodových stupňov vyznačené v doplnku I k tejto prílohe; zrýchľovanie musí prebiehať v perióde reprezentovanej priamkou spájajúcou koniec každej periódy voľnobehu s počiatkom nasledujúcej periódy stálej rýchlosti. Platia tolerancie uvedené v bode 2.4. 2.3.4. Vozidlá vybavené prevodom do rýchla, ktorý vodič môže uviesť do činnosti, sa testujú s prevodom do rýchla vyradeným z činnosti. 2.4. Tolerancie 2.4.1. Pripúšťa sa odchýlka ± 1 km/h medzi nameranou rýchlosťou a teoretickou rýchlosťou pri zrýchľovaní, pri konštantnej rýchlosti a pri spomaľovaní za použitia bŕzd vozidla. Ak spomaľuje vozidlo rýchlejšie bez použitia bŕzd, platia len požiadavky bodu 6.5.3. Tolerancie rýchlosti väčšie ako predpísané, sa akceptujú počas zmien fázy za predpokladu, že tolerancie nie sú nikdy prekročené o viac ako 0,5 s pri akejkoľvek príležitosti. 2.4.2. Časové tolerancie sú ± 0,5 s. Tieto tolerancie platia rovnako pre začiatok a pre koniec každej zmeny periódy radenia prevodových stupňov [1]. Pracovný cyklus na dynamometri Číslo čin-nosti | Činnosť | Fáza | Akcele-rácia (m/s2) | Rýchlosť (km/h) | Trvanie | Kumu-latívny čas (s) | Prevodový stupeň použitý v prípade manuálnej prevádzky | činnosti (s) | fázy (s) | 1 | Voľnobeh | 1 | 11 | 11 | 11 | 6s PM + 5s K1 [2] | 2 | Akcelerácia | 2 | 1,04 | 0-15 | 4 | 4 | 15 | 1 | 3 | Stála rýchlosť | 3 | | 15 | 8 | 8 | 23 | 1 | 4 | Spomaľovanie | 4 | -0,69 | 15-10 | 2 | 2 | 25 | 1 | 5 | Spomaľovanie, spojka vypnutá | -0,92 | 10-0 | 3 | 3 | 28 | K1 [2] | 6 | Voľnobeh | 5 | | | 21 | 21 | 49 | 16s PM+5s K1 [2] | 7 | Akcelerácia | 6 | 0,83 | 0-15 | 5 | 12 | 54 | 1 | 8 | Radenie | | | 2 | 56 | | 9 | Akcelerácia | 0,94 | 15-32 | 5 | 61 | 2 | 10 | Stála rýchlosť | 7 | | 32 | 24 | 24 | 85 | 2 | 11 | Spomaľovanie | 8 | -0,75 | 32-10 | 8 | 11 | 93 | 2 | 12 | Spomaľovanie, spojka vypnutá | -0,92 | 10-0 | 3 | 96 | K2 [2] | 13 | Voľnobeh | 9 | | | 21 | 21 | 117 | 16s PM+5s K1 [2] | 14 | Akcelerácia | 10 | 0,83 | 0-15 | 5 | 26 | 122 | 1 | 15 | Radenie | | | 2 | 124 | | 16 | Akcelerácia | 0,62 | 15-35 | 9 | 33 | 2 | 17 | Radenie | | | 2 | 135 | | 18 | Akcelerácia | 0,52 | 35-50 | 8 | 143 | 3 | 19 | Stála rýchlosť | 11 | | 50 | 12 | 12 | 155 | 3 | 20 | Spomaľovanie | 12 | -0,52 | 50-35 | 8 | 8 | 163 | 3 | 21 | Stála rýchlosť | 13 | | 35 | 13 | 13 | 176 | 3 | 22 | Radenie | 14 | | | 2 | 12 | 178 | | 23 | Spomaľovanie | -0,86 | 32-10 | 7 | 185 | 2 | 24 | Spomaľovanie, spojka vypnutá | -0,92 | 10-0 | 3 | 188 | K1 [2] | 25 | Voľnobeh | 15 | | | 7 | 7 | 195 | 7s PM [2] | 2.4.3. Rýchlostné a časové tolerancie sa kombinujú, ako je uvedené v doplnku I k tejto prílohe. 3. VOZIDLO A PALIVO 3.1. Testované vozidlo 3.1.1. Vozidlo musí byť predvedené v dobrom mechanickom stave. Musí byť zabehnuté a musí mať nabehaných pred testom aspoň 3000 km. 3.1.2. Výfukové zariadenie nesmie vykazovať akúkoľvek netesnosť vedúcu k zníženiu množstva zbieraného plynu, ktorého množstvo musí zodpovedať množstvu vychádzajúcemu z motora. 3.1.3. Môže byť overená tesnosť systému sania, aby sa zaistilo, že karburácia nie je ovplyvnená náhodným nasávaním vzduchu. 3.1.4. Nastavenie motora a ovládacích zariadení vozidla musí byť také, ako predpíše výrobca. Táto požiadavka platí tiež najmä pre nastavenie voľnobehu (otáčky a obsah oxidu uhoľnatého vo výfukových plynoch), pre zariadenie pre štart za studena a pre systém regulácie emisií škodlivín výfukových plynov. 3.1.5. Vozidlo, ktoré má byť testované, alebo ekvivalentné vozidlo, musí byť, ak je to nevyhnutné, vybavené zariadením umožňujúcim meranie charakteristických parametrov potrebných k nastaveniu dynamometra v súlade s bodom 4.1.1. 3.1.6. Technická služba môže overiť, či výkon vozidla zodpovedá údajom výrobcu, že môže byť použité pre normálnu prevádzku a najmä, že je schopné štartovať za studena i za tepla. 3.1.7. Vozidlo vybavené katalytickým konvertorom sa testuje s namontovaným konvertorom ak výrobca vozidla uvádza, že takto vybavené vozidlo, dodané s palivom, ktoré má obsah olova do 0,4 gramov na liter, spĺňa požiadavky tejto smernice na životnosť katalyzátora stanovenú výrobcom vozidla. 3.2. Palivo Pre testovanie musí byť použité príslušné referenčné palivo, ako je definované v prílohe VI. 4. TESTOVACIE ZARIADENIE 4.1. Dynamometer 4.1.1. Dynamometer musí byť schopný simulovať jazdné zaťaženie jedným z nasledujúcich spôsobov: - dynamometer so stanovenou krivkou zaťaženia, t.j. dynamometer, ktorého fyzikálne charakteristiky zabezpečujú stanovený tvar krivky zaťaženia, - dynamometer s nastaviteľnou krivkou zaťaženia, t.j. dynamometer aspoň s dvoma parametrami jazdného zaťaženia, ktoré môžu byť prispôsobené tvaru krivky zaťaženia. 4.1.2. Nastavenie dynamometra nesmie byť ovplyvnené časom. Nesmie vyvolávať akékoľvek vibrácie znateľné vo vozidle, ktoré by mohli zhoršiť normálne činnosti vozidla. 4.1.3. Musí byť vybavený prostriedkami k simulácii zotrvačnej hmotnosti a zaťaženia. Tieto simulátory sú pripojené k prednému valcu v prípade dvojvalcového dynamometra. 4.1.4. Presnosť 4.1.4.1. Musí byť možnosť merať a odčítať indikované zaťaženie s presnosťou na ± 5 %. 4.1.4.2. V prípade dynamometra so stanovenou krivkou zaťaženia presnosť nastavenia zaťaženia pri 50 km/h musí byť ± 5 %. V prípade dynamometra s nastaviteľnou krivkou zaťaženia presnosť zhodnosti zaťaženia dynamometra s jazdným zaťažením musí byť 5 % pri 30, 40 a 50 km/h a 10 % pri 20 km/h. Pri nižších rýchlostiach musí byť absorpcia dynamometrom kladná. 4.1.4.3. Musí byť známa celková zotrvačná hmotnosť rotujúcich častí (vrátane prípadnej simulovanej zotrvačnej hmotnosti) a musí byť v rozmedzí ± 20 kg triedy zotrvačnej hmotnosti pre test. 4.1.4.4. Rýchlosť vozidla musí byť meraná podľa rýchlosti otáčania valca (predného valca v prípade dvojvalcového dynamometra). Musí byť meraná s presnosťou ± 1 km/h pri rýchlostiach nad 10 km/h. 4.1.5. Nastavenie zaťaženia a zotrvačnej hmotnosti 4.1.5.1. Dynamometer so stanovenou krivkou zaťaženia: simulátor zaťaženia musí byť nastavený tak, aby absorboval výkon pôsobiaci na hnacie kolesá pri stálej rýchlosti 50 km/h. Prostriedky, ktorými je toto zaťaženie stanovené a nastavené, sú popísané v doplnku 3. 4.1.5.2. Dynamometer s nastaviteľnou krivkou zaťaženia: simulátor zaťaženia musí byť nastavený pre absorbovanie výkonu pôsobiaceho na hnacie kolesá pri stálych rýchlostiach 20, 30, 40 a 50 km/h. Prostriedky, ktorými sú tieto zaťaženia stanovené a nastavené, sú popísané v doplnku 3. 4.1.5.3. Zotrvačná hmotnosť U dynamometrov s elektrickou simuláciou zotrvačnej hmotnosti musí byť preukázané, že sú rovnocenné so systémami mechanickej zotrvačnej hmotnosti. Prostriedky, ktorými sa ekvivalencia stanoví, sú popísané v doplnku 4. 4.2. Systém odberu vzorky výfukových plynov 4.2.1. Systém odberu vzorky výfukových plynov musí umožniť merať skutočné množstvá škodlivín emitovaných vo výfukových plynoch vozidla. Systém, ktorý sa má použiť je systémom odberu pri konštantnom objeme (CVS). To vyžaduje, aby sa výfukové plyny vozidla nepretržite riedili okolitým vzduchom za regulovaných podmienok. Pri koncepcii merania odberu pri konštantnom objeme musia byť splnené dve podmienky, musí byť meraný celkový objem zmesi výfukových plynov a riediaceho vzduchu a pre analýzu musí byť nepretržite odoberaná proporcionálna vzorka tohto objemu. Množstvá emitovaných škodlivín sa stanovia z koncentrácií vzorky a sú korigované o obsah škodlivín v okolitom vzduchu a z celkového prietoku po dobu skúšobnej periódy. 4.2.2. Prietok systémom musí byť dostatočný, aby sa vylúčila kondenzácia vody za všetkých podmienok, ktoré môžu nastať v priebehu testu, ako je definované v doplnku 5. 4.2.3. Obrázok 1 uvádza schému všeobecnej koncepcie. Doplnok 5 uvádza príklady troch typov systému odberu plynov s konštantným objemom, ktoré spĺňajú požiadavky stanovené v tejto prílohe. 4.2.4. Zmes plynu a vzduchu musí byť v bode S2 odberovej sondy homogénna. 4.2.5. Sonda musí odoberať hodnovernú vzorku riedených výfukových plynov. 4.2.6. Systém musí byť plynotesný. Konštrukcia a materiály musia byť také, aby systém neovplyvnil koncentráciu škodlivín v zriedených výfukových plynoch. V prípade, že niektorý komponent (výmenník tepla, dúchadlo, atď.) mení koncentráciu akejkoľvek škodliviny v zriedenom plyne, musí byť odber vzoriek pre túto škodlivinu vykonaný pred týmto komponentom, ak problém nemôže byť vyriešený inak. 4.2.7. Ak je testované vozidlo vybavené výfukovým potrubím obsahujúcim viac vetiev, spojovacie trúbky musia byť pripojené čo možno najbližšie k vozidlu. 4.2.8. Kolísanie statického tlaku u výstupnej výfukovej trúbky(iek) vozidla musí zostať v rozmedzí ± 1,25 kPa kolísania statického tlaku nameraného pri jazdnom cykle dynamometra, keď vstup(y) nie je(nie sú) pripojený(é) k zariadeniu. Systémy odberu schopné udržiavať statický tlak v rozmedzí ± 0,25 kPa sa použijú vtedy, ak v písomnej žiadosti výrobcu na príslušný orgán udeľujúci typové schválenie výrobca zdôvodní potrebu užšej tolerancie. Protitlak musí byť meraný vo výfukovom potrubí čo možno najbližšie k jeho koncu alebo v jeho predĺžení, ktoré má ten istý priemer. +++++ TIFF +++++ Schéma odberového systému výfukových plynov 4.2.9. Rôzne ventily používané k usmerneniu výfukových plynov musia byť typu rýchlonastaviteľného a rýchločinného. 4.2.10. Vzorky plynov sa zhromažďujú v odberových vakoch zodpovedajúcej kapacity. Tieto vaky musia byť vyrobené z takých materiálov, ktoré po 20 minútach skladovania nemenia obsah plynnej škodliviny o viac ako ± 2 %. 4.3. Analytické vybavenie 4.3.1. Požiadavky 4.3.1.1. Plynné škodliviny musia byť analyzované nasledujúcimi prístrojmi: Analýza oxidu uhoľnatého (CO) a oxidu uhličitého (CO2): Typ analyzátorov oxidu uhoľnatého a oxidu uhličitého musí byť nedisperzný s absorpciou v infračervenej oblasti (NDIR). Analýza uhľovodíkov (HC) - zážihové motory: Typ analyzátora uhľovodíkov musí byť s ionizáciou plameňom (FID) kalibrovaný propánom vyjadreným ekvivalentom k atómom uhlíka (C1). Analýza uhľovodíkov (HC) - vznetové motory: Typ analyzátora uhľovodíkov musí byť s ionizáciou plameňom, s detektorom, ventilmi, potrubím, atď., ohriaty na 190 ± 10 oC (HFID). Musí byť kalibrovaný propánom vyjadreným ekvivalentom k atómov uhlíka (C1). Analýza oxidov dusíka (NOx): Typ analyzátora oxidov dusíka musí byť buď chemiluminiscenčný (CLA), alebo nedisperzný s rezonančnou absorpciou v ultrafialovej oblasti (NDUVR), oba typy s konvertorom Nox - NO. 4.3.1.2. Presnosť Analyzátory musia mať merací rozsah kompatibilný s presnosťou vyžadovanou pre meranie koncentrácie škodlivín vo vzorke výfukových plynov. Chyba merania nesmie presahovať ± 3 %, bez ohľadu na skutočnú hodnotu kalibračných plynov. U koncentrácií menších ako 100 ppm nesmie chyba merania presahovať ± 3 ppm. Vzorka okolitého vzduchu musí byť meraná tým istým analyzátorom a v tom istom rozsahu ako zodpovedajúca vzorka zriedeného výfukového plynu. 4.3.1.3. Ľadový filter Pred analyzátormi nesmie byť použité žiadne zariadenie na vysúšanie plynov, kým sa nepreukáže, že nemá vplyv na obsah škodlivín v prúde plynov. 4.3.2. Zvláštne požiadavky pre vznetové motory Musí byť použité ohrievané vedenie odberu vzorky pre plynulú analýzu HC s detektorom s ionizáciou plameňom (HFID), vrátane zapisovacieho prístroja (R). Priemerná koncentrácia meraných uhľovodíkov musí byť stanovená integráciou. Počas testu musí byť teplota ohrievaného vedenia odberu vzorky udržiavaná na 190 ± 10 oC. Ohrievané vedenie vzorky musí byť vybavené ohrievaným filtrom (FH) s účinnosťou 99 % na častice ≥ 0,3 Ţm, k odlučovaniu všetkých pevných častíc z plynulého analyzovaného prúdu plynu. Doba odozvy systému odberu vzorky (od sondy k vstupu do analyzátora) nesmie byť dlhšia ako štyri sekundy. HFID musí byť použitý so systémom konštantného prúdenia (výmenník tepla), aby sa zabezpečila reprezentatívna vzorka, pokiaľ sa nevykonáva kompenzácia kolísania prietoku CFV alebo CFO. 4.3.3. Ciachovanie Každý analyzátor musí byť ciachovaný tak často, ako je nutné a v každom prípade mesiac pred testovaním pre typové schválenie a aspoň každých šesť mesiacov pre overovanie konformity výroby. Metóda ciachovania, ktorá sa má použiť, je popísaná v doplnku 6 pre analyzátory uvedené v bode 4.3.1. 4.4. Meranie objemu 4.4.1. Metóda merania celkového objemu zriedených výfukových plynov zahrnutých v systéme odberu s konštantným objemom musí byť taká, aby presnosť merania bola ± 2 %. 4.4.2. Ciachovanie odberového zariadenia s konštantným objemom Zariadenie na meranie objemu v systéme odberu vzoriek s konštantným objemom musí byť ciachované metódou zabezpečujúcou predpísanú presnosť a pri frekvencii postačujúcej k dodržaniu takejto presnosti. Príklad ciachovacieho postupu zabezpečujúceho požadovanú presnosť je uvedený v doplnku 6. Metóda využíva prietokomerné zariadenie, ktoré je dynamické a vhodné pre vysoké prietokové rýchlosti, aké sa vyskytujú pri testovaní s použitím systému odberu vzoriek s konštantným objemom. Zariadenie musí mať osvedčenie o presnosti, v súlade so schválenou národnou alebo medzinárodnou normou. 4.5. Plyny 4.5.1. Čisté plyny Pre ciachovanie a pre pracovné použitie musia byť k dispozícii, ak je to potrebné, nasledujúce čisté plyny: - čistený dusík (čistota ≤ 1 ppm C,≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO), - čistený syntetický vzduch (čistota ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); obsah kyslíka medzi 18 a 21 % objemu, - čistený kyslík (čistota ≤ 99,5 % objemu O2), - čistený vodík (a zmes obsahujúca vodík) (čistota ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2). 4.5.2. Ciachovacie plyny K dispozícii musia byť plyny s nasledujúcim chemickým zložením: zmesi: - C3H8 a čistený syntetický vzduch (bod 4.5.1), - CO a čistený dusík, - CO2 a čistený dusík, - NO a čistený dusík. (Množstvo NO2 obsiahnutého v tomto ciachovacom plyne nesmie presiahnuť 5 % obsahu NO). Skutočná koncentrácia ciachovacieho plynu musí byť v rozmedzí ± 2 % stanovenej hodnoty. Koncentrácie špecifikované v doplnku 6, môžu byť tiež dosiahnuté pomocou dávkovača plynu, zrieďovaním s čisteným N2 alebo s čisteným syntetickým vzduchom. Presnosť zmiešavacieho zariadenia musí byť taká, aby koncentrácie zriedených ciachovacích plynov mohli byť stanovené v rozmedzí ± 2 %. 4.6. Doplnkové vybavenie 4.6.1. Teploty Teploty uvedené v doplnku 8 sa merajú s presnosťou ± 1,5 oC. 4.6.2. Tlak Atmosferický tlak musí byť merateľný s presnosťou v rozmedzí ± 0,1 kPa. 4.6.3. Absolútna vlhkosť Absolútna vlhkosť (H) musí byť merateľná v rozmedzí ± 5 %. 4.7. Systém odberu vzoriek plynov musí byť overený metódou popísanou v bode 3 doplnku 7. Maximálne prípustná odchýlka množstva privádzaného plynu a meraného plynu je 5 %. 5. PRÍPRAVA TESTU 5.1. Nastavenie simulátorov zotrvačných hmôt na translačnúzotrvačnú hmotnosť vozidla Použije sa simulátor zotrvačných hmôt umožňujúci dosiahnutie celkovej zotrvačnej hmotnosti rotujúcich hmôt zodpovedajúcich referenčnej hmotnosti v rámci nasledujúcich limitov: Referenčná hmotnosť vozidla RW (kg) | Ekvivalentná zotrvačná hmotnosť I (kg) | | | | | RW ≤ | 750 | 680 | 750 < | RW ≤ | 850 | 800 | 850 < | RW ≤ | 1020 | 910 | 1020 < | RW ≤ | 1250 | 1130 | 1250 < | RW ≤ | 1470 | 1360 | 1470 < | RW ≤ | 1700 | 1590 | 1700 < | RW ≤ | 1930 | 1810 | 1930 < | RW ≤ | 2150 | 2040 | 2150 < | RW ≤ | 2380 | 2270 | 2380 < | RW ≤ | 2610 | 2270 | 2610 < | RW | | 2270 | 5.2. Nastavenie dynamometra Zaťaženie sa nastaví podľa metód popísaných v bode 4.1.4. Použitá metóda a získané hodnoty (ekvivalentná zotrvačná hmotnosť - charakteristický nastavovací parameter) musia byť zaznamenané v protokole o teste. 5.3. Kondicionovanie vozidla 5.3.1. Vozidlo musí byť pre testom ponechané v miestnosti, v ktorej teplota zostáva relatívne konštantná medzi 20 a 300 C. Toto kondicionovanie musí byť vykonávané po dobu aspoň šesť hodín a musí pokračovať, pokiaľ teploty motorového oleja a chladiacej kvapaliny, ak je, nezostanú v rozmedzí ± 2 oC teploty miestnosti. Ak o to požiada výrobca, musí sa test vykonať najneskôr do 30 hodín po tom, čo vozidlo vykonalo jazdu pri svojej normálnej teplote. 5.3.2. Tlak pneumatík musí byť podľa špecifikácie výrobcu a taký, ktorý sa použije pre predbežný cestný test k nastaveniu brzdy. Tlak pneumatík môže byť zvýšený až o 50 % nad výrobcom doporučené tlaky v prípade dvojvalcového dynamometra. Skutočný použitý tlak musí byť zaznamenaný v protokole o teste. 6. POSTUP PRE TESTY NA DYNAMOMETRE 6.1. Špeciálne podmienky na vykonaniu cyklu 6.1.1. V priebehu testu musí byť teplota komory medzi 20 a 30 oC. Absolútna vlhkosť (H) buď u vzduchu v testovacej komore, alebo u nasávaného vzduchu motora musí byť taká, aby: 5,5 ≤ H ≤ 12,2 g H O/kg suchého vzduchu 6.1.2. Pri teste musí byť vozidlo približne vo vodorovnej polohe, aby sa vylúčila akákoľvek abnormálna distribúcia paliva. 6.1.3. Test musí byť vykonaný so zdvihnutou kapotou, pokiaľ to nie je technicky nemožné. Pomocné ventilačné zariadenie pôsobiace na chladič (chladenie vodou) alebo prívod vzduchu (chladenie vzduchom) sa môže použiť, ak je potrebné udržať normálnu teplotu motora. 6.1.4. V priebehu testu sa zaznamenáva rýchlosť v závislosti na čase tak, aby mohla byť overená správnosť vykonávaného cyklu. 6.2. Spúšťanie motora 6.2.1. Motor musí byť spustený pomocou zariadení určených na tento účel podľa pokynov výrobcu uvedených v príručke pre vodičov sériovo vyrobených vozidiel. 6.2.2. Motor musí byť udržaný vo voľnobehu počas periódy trvajúcej 40 sekúnd. Prvý cyklus musí začať na konci tejto periódy 40-ich sekúnd voľnobehu. 6.3. Voľnobeh 6.3.1. Prevodovka s ručným radením alebo poloautomatickáprevodovka 6.3.1.1. Počas periód voľnobehu musí byť spojka zapnutá a prevodovka v neutráli. 6.3.1.2. Aby mohlo byť zrýchľovania vykonané podľa normálneho cyklu, musí byť vozidlo uvedené do prvého prevodového stupňa s vypnutou spojkou, päť sekúnd pred zrýchľovaním, ktoré nasleduje po perióde voľnobehu. 6.3.1.3. Prvá perióda voľnobehu na začiatku mestského cyklu pozostáva zo šiestich sekúnd voľnobehu pri neutráli so zapnutou spojkou a z piatich sekúnd s prvým prevodovým stupňom s vypnutou spojkou. 6.3.1.4. Pre periódy voľnobehu počas každého cyklu sú zodpovedajúce doby 16 sekúnd v neutráli a päť sekúnd s prvým prevodovým stupňom a s vypnutou spojkou. 6.3.1.5. Perióda voľnobehu medzi dvoma za sebou nasledujúcimi cyklami zahŕňa 13 sekúnd v neutráli a so zapnutou spojkou. 6.3.2. Automaticky radená prevodovka Po počiatočnom zaradení voliča sa s ním už nesmie manipulovať v priebehu testu, s výnimkou prípadu špecifikovaného v bode 6.4.3. 6.4. Zrýchľovanie 6.4.1. Zrýchľovanie musí byť vykonané tak, že miera zrýchľovania je čo možno najviac konštantná po dobu fázy. 6.4.2. Ak nemôže byť zrýchlenie vykonané v predpísanom čase, požadovaný čas naviac sa odčíta, ak je to možné, z času povoleného pre zmenu prevodového stupňa, inak však z nasledujúcej periódy s konštantnou rýchlosťou. 6.4.3. Automaticky radené prevodovky Ak sa nedá zrýchlenie vykonať v predpísanom čase, manipuluje sa s voličom podľa požiadaviek pre ručne radené prevodovky. 6.5. Spomaľovanie 6.5.1. Všetky spomaľovania sa uskutočňujú úplným zložením nohy z akcelerátora, pričom spojka zostáva zapnutá. Pri rýchlosti 10 km/h sa spojka vypne bez použitia radiacej páky. 6.5.2. Ak je perióda spomalenia dlhšia ako predpísaná pre zodpovedajúcu fázu, použijú sa brzdy vozidla, aby bolo možné splniť časový rozvrh cyklu. 6.5.3. Ak je perióda spomalenia kratšia ako predpísaná pre zodpovedajúcu fázu, časový rozvrh teoretického cyklu sa dodrží spojením periódy konštantnej rýchlosti alebo periódy voľnobehu s nasledujúcou činnosťou. 6.5.4. Na konci periódy spomalenia (zastavenie vozidla na valcoch) sa zaradí neutrál a zapne spojka. 6.6. Stále rýchlosti 6.6.1. Pri prechode zo zrýchlenia na nasledujúcu stálu rýchlosť musí byť vylúčené "pumpovanie" alebo zatváranie škrtiacej klapky. 6.6.2. Periódy stálej rýchlosti sa dosiahnu udržiavaním stálej polohy akcelerátora. 7. POSTUP ODBERU VZORIEK A ANALÝZY 7.1. Odber vzoriek Odber vzoriek sa začne na začiatku prvého testovacieho cyklu, ako je definované v bode 6.2.2 a končí na konci periódy voľnobehu po štvrtom cykle. 7.2. Analýza 7.2.1. Výfukové plyny obsiahnuté v zbernom vaku musia byť analyzované čo možno najskôr a v každom prípade najneskôr do 20 minút po skončení testovacieho cyklu. 7.2.2. Pred každou analýzou vzorky má byť rozsah analyzátora pre každú škodlivinu nastavený na nulu pomocou vhodného nulovacieho plynu. 7.2.3. Analyzátory sa potom nastavia na ciachovacie krivky pomocou ciachovacích plynov menovitých koncentrácií od 70 do 100 % rozsahu. 7.2.4. Potom sa znovu prekontrolujú nuly analyzátorov. Ak sa odčítané hodnoty líšia o viac ako 2 % rozsahu stupnice od hodnoty stanovenej v bode 7.2.2, postup sa opakuje. 7.2.5. Odobraté vzorky sa potom analyzujú. 7.2.6. Po analýze sa znovu preveria nulové a ciachovacie body za použitia tých istých plynov. Ak sú výsledky do 2 % hodnôt uvedených v bode 7.2.3, analýza sa považuje za prijateľnú. 7.2.7. Prietokové rýchlosti a tlaky podľa všetkých bodov tejto časti musia byť také isté ako pri ciachovaní analyzátorov. 7.2.8. Hodnota platná pre koncentráciu každej škodliviny nameranej vo výfukových plynoch je tá, ktorá sa odpočíta po ustálení na meracom zariadení. Hmotnosť emisií uhľovodíkov u vznetových motorov sa vypočíta z integrovaného záznamu HFID, korigovaného, v prípade potreby vzhľadom na kolísanie prietoku, podľa doplnku 5. 8. STANOVENIE MNOŽSTVA EMITOVANÝCH PLYNNÝCH ŠKODLIVÍN 8.1. Uvažovaný objem Uvažovaný objem musí byť korigovaný tak, aby zodpovedal podmienkam tlaku 101,33 kPa a teploty 273,2 K. 8.2. Celková hmotnosť emitovaných plynných škodlivín Hmotnosť M každej plynnej škodliviny emitovanej vozidlom v priebehu testu sa stanoví ako súčin objemovej koncentrácie a objemu príslušného plynu, s prihliadnutím na nasledujúce hustoty za hore uvedených referenčných podmienok: - v prípade oxidu uhoľnatého (CO) d = 1,25 g/l, - v prípade uhľovodíkov (CH1,85) d = 0,619 g/l, - v prípade oxidov dusíka (NO2) d = 2,05 g/l. V doplnku 8 sa uvádzajú výpočty týkajúce sa rôznych metód nasledované príkladmi pre použitie na stanovenie hmotnosti emisií plynných škodlivín. [1] Je nutné poznamenať, že povolená doba dvoch sekúnd zahŕňa dobu pre zmenu prevodového stupňa a v prípade nutnosti určitú vôľu pre opätovné zaradenie do cyklu. [2] PM = prevodovka v neutráli, spojka zapnutá.K1, K2 = zaradený prvý alebo druhý prevodový stupeň, spojka vypnutá. -------------------------------------------------- PRÍLOHA IV TEST TYPU II (Test emisií oxidu uhoľnatého pri voľnobehu) 1. ÚVOD Táto príloha popisuje postup testu typu II definovaného v bode 5.2.1.2 prílohy I. 2. PODMIENKY MERANIA 2.1. Palivom musí byť referenčné palivo, ktorého špecifikácie sú uvedené v prílohe VI. 2.2. Test typu II musí byť vykonaný okamžite po štvrtom pracovnom cykle testu typu I, s motorom vo voľnobežných otáčkach, bez použitia zariadenia k studenému štartu. Bezprostredne pred každým meraním obsahu CO musí byť vykonaný pracovný cyklus testu typu I ako je popísané v bode 2.1 prílohy III. 2.3. V prípade vozidiel s ručne ovládanými alebo poloautomatickými prevodovkami musí byť test vykonaný s radiacou pákou v polohe "neutrál" a so zapnutou spojkou. 2.4. V prípade vozidiel s automatickou prevodovkou sa vykoná test s voličom prevodov v polohe buď "neutrál", alebo "parkovanie". 2.5. Komponenty pre nastavovanie voľnobežných otáčok 2.5.1. Definícia Na účely tejto smernice "komponenty pre nastavovanie voľnobežných otáčok" znamenajú ovládače pre menenie podmienok voľnobehu motora, ktoré môže mechanik ľahko ovládať, len s použitím nástrojov popísaných v bode 2.5.1.1. Najmä zariadenia pre ciachovanie prietoku paliva a vzduchu sa nepovažujú za nastavovacie komponenty, ak si ich nastavenie vyžaduje odstránenie nastavovacích zarážok, čo môže normálne vykonávať len profesionálny mechanik. 2.5.1.1. Nástroje, ktoré môžu byť použité na ovládanie komponentov na nastavovanie voľnobehu: skrutkovače (obyčajné alebo s krížovou hlavou), kľúče (trúbkové, otvorené alebo nastaviteľné), kliešte, Allenove kľúče. 2.5.2. Stanovenie meracích bodov 2.5.2.1. Najprv sa vykoná meranie pri nastavení použitom pre test typu I. 2.5.2.2. Pre každý nastavovací komponent s plynulou reguláciou sa stanoví dostatočný počet charakteristických polôh. 2.5.2.3. Meranie obsahu oxidu uhoľnatého vo výfukových plynoch musí byť vykonané pre všetky možné polohy nastavovacích komponentov, avšak u komponentov s plynulou reguláciou sa použijú len polohy definované v bode 2.5.2.2. 2.5.2.4. Výsledok testu typu II sa považuje za vyhovujúci, ak je splnená aspoň jedna z dvoch nasledujúcich podmienok: 2.5.2.4.1. žiadna z nameraných hodnôt podľa bodu 2.5.2.3 nepresahuje limitné hodnoty; 2.5.2.4.2. maximálny obsah získaný plynulou reguláciou jedného z nastavovacích komponentov, zatiaľ čo nastavenie ostatných komponentov zostáva nezmenené, neprekračuje limitnú hodnotu, pričom táto podmienka musí byť splnená pri rôznych nastaveniach nastavovacích komponentov iných ako komponent, ktorý bol plynulo nastavovaný. 2.5.2.5. Možné polohy nastavovacích komponentov sú limitované: 2.5.2.5.1. na jednej strane väčšou z nasledujúcich dvoch hodnôt: najnižšie voľnobežné otáčky, ktoré môže motor dosiahnuť; otáčky doporučené výrobcom, mínus 100 otáčok za minútu; 2.5.2.5.2. na druhej strane najmenšou z nasledujúcich troch hodnôt: najvyššie otáčky, ktoré môže motor dosiahnuť aktivovaním komponentu regulácie otáčok voľnobehu; otáčky doporučené výrobcom plus 250 otáčok za minútu; otáčky pri zapínaní automatických spojok. 2.5.2.6. Okrem toho, nastavenia, ktoré neumožňujú správny beh motora, nesmú byť použité ako nastavenia pre meranie. Najmä ak je motor vybavený niekoľkými karburátormi, musia mať všetky karburátory to isté nastavenie. 3. ODBER VZORKY PLYNOV 3.1. Odberná sonda vzorky sa umiestni v trúbke spájajúcej výfuk s odberným vakom, čo možno najbližšie k výfuku. 3.2. Koncentrácia CO (CCO) a CO2 (CCO2) sa stanoví zo záznamov meracieho prístroja alebo odpočtov, s použitím príslušných ciachovacích kriviek. 3.3. Korigovaná koncentrácia pre oxid uhoľnatý u štvordobých motorov je: C corr = C C + C (objem v %) 3.4. Koncentráciu v CCO (pozri bod 3.2) meranú podľa vzorca uvedeného v bode 3.3 netreba korigovať, ak celková hodnota meraných koncentrácií (CCO + CCO2) je aspoň 15 u štvordobých motorov. -------------------------------------------------- PRÍLOHA V TEST TYPU III (Overujúci emisie kľukovej skrine) 1. ÚVOD Táto príloha popisuje postup testu typu III definovaného v bode 5.2.1.3 prílohy I. 2. VŠEOBECNÉ USTANOVENIA 2.1. Test III sa vykonáva s vozidlom, ktoré je vybavené benzínovým motorom, u ktorého boli vykonané testy typu I a typu II. 2.2. Testované motory musia zahŕňať nepriepustné motory, iné ako tie, ktoré sú konštruované tak, že i nepatrná netesnosť môže spôsobiť neprijateľné prevádzkové závady (napr. motory "flat-twin" = dvojvalcový motor s protiľahlými valcami). 3. PODMIENKY TESTU 3.1. Voľnobeh sa musí nastaviť podľa doporučení výrobcu. 3.2. Merania sa vykonajú v nasledujúcich troch súboroch podmienok prevádzky motora: Podmienka č. | Rýchlosť vozidla (km/h) | 1 | Voľnobeh | 2 | 50 ± 2 | 3 | 50 ± 2 | Podmienka č. | Výkon absorbovaný brzdou | 1 | Nulový | 2 | Zodpovedajúci nastaveniu pre testy typu I | 3 | Rovnaký ako pre podmienku č.2, násobený koeficientom 1,7 | 4. TESTOVACIA METÓDA 4.1. Za prevádzkových podmienok uvedených v bode 3.2 sa musí kontrolovať spoľahlivá funkcia systému vetrania kľukovej skrine. 5. METÓDA OVEROVANIA SYSTÉMU VETRANIA KĽUKOVEJ SKRINE 5.1. Otvory motora musia byť ponechané v nezmenenom stave. 5.2. Na vhodnom mieste sa zmeria tlak v kľukovej skrini. Meria sa v otvore pre meranie hladiny oleja (meracou tyčinkou) manometrom so sklonenou trubicou. 5.3. Vozidlo je považované za vyhovujúce, ak za každej podmienky merania definovanej v bode 3.2 tlak nameraný v kľukovej skrini nepresahuje momentálny atmosferický tlak. 5.4. Pri testovacej metóde popísanej hore sa tlak vo vstupnom potrubí meria v rozsahu ± 1 kPa. 5.5. Rýchlosť vozidla podľa údajov dynamometra sa meria v rámci ± 2 km/h. 5.6. Tlak v kľukovej skrini sa meria v rámci ± 0,01 kPa. 5.7. Ak pri jednej z podmienok merania uvedených v bode 3.2 tlak nameraný v kľukovej skrini presahuje atmosferický tlak, vykoná sa doplnkový test ako je definované v bode 6, ak to výrobca požaduje. 6. METÓDA DOPLNKOVÉHO TESTU 6.1. Otvory motora musia byť ponechané v nezmenenom stave. 6.2. K otvoru na meranie hladiny oleja sa pripojí pružný, nepriepustný vak s kapacitou približne piatich litrov. Vak musí byť pred každým meraním prázdny. 6.3. Vak musí byť pred každým meraním uzavretý. Musí byť otvorený ku kľukovej skrini na dobu päť minút pri každej z podmienok merania predpísaných v bode 3.2 6.4. Vozidlo je považované za vyhovujúce, ak za každej z podmienok merania definovaných v bode 3.2 nenastane viditeľné nafúknutie vakov. 6.5. Poznámka 6.5.1. Ak je konštrukčné usporiadanie motora také, že test nemôže byť vykonaný metódami popísanými v bode 6, merania musia byť vykonané týmito metódami modifikovanými takto: 6.5.2. pred testom sa uzavrú všetky otvory okrem tých, ktoré sú potrebné k spätnému získaniu plynov; 6.5.3. vak sa pripojí na vhodnú odbočku, ktorá nespôsobuje žiadne dodatočné straty tlaku a je inštalovaná v recirkulačnom obvode zariadenia, priamo na otvore spojenia s motorom. +++++ TIFF +++++ TEST TYPU III -------------------------------------------------- PRÍLOHA VI ŠPECIFIKÁCIE REFERENČNÝCH PALÍV 1. TECHNICKÉ ÚDAJE REFERENČNÉHO PALIVA, KTORÉ SA MÁ POUŽIŤ PRE TESTOVANIE VOZIDIEL VYBAVENÝCH BENZÍNOVÝM MOTOROM Referenčné palivo CEC RF - 01 - A - 80 Typ: Benzín premium, olovnatý | Limity a jednotky | ASTM metóda | Výskumné oktánové číslo | Min. 98,0 | 2699 | Hustota pri 15°C | Min. 0,741 kg/l | 1298 | Max. 0,755 | Tlak pár podľa Reida | Min. 0,56 bar | 323 | Max. 0,64 bar | Destilácia | | 86 | Začiatok varu | Min. 24°C | Max. 40°C | 10 % objem. bod | Min. 42°C | Max. 58°C | 50 % objem. bod | Min. 90°C | Max. 110°C | 90 % objem. bod | Min. 150°C | Max. 170°C | Koniec varu | Min. 185°C | Max. 205°C | Zbytok | Max. 2% objem. | Analýza uhľovodíkov | | 1319 | Alkény | Max. 20% objem. | Aromáty | Max. 45 | Saturáty | Zostatok | Oxidačná stálosť | Min. 480 min. | 525 | Živičné látky | Max. 4 mg/100 ml | 381 | Obsah síry | Max. 0,04 % hmotn. | 1266,2622 alebo 2785 | Obsah olova | Min. 0,10 g/l | 3341 | Max. 0,40 g/l | Charakter čističa | Motorová zmes | | Charakter alkylu olova | Nešpecifikované | | 2. TECHNICKÉ ÚDAJE REFERENČNÉHO PALIVA, KTORÉ SA MÁ POUŽIŤ PRE TESTOVANIE VOZIDIEL VYBAVENÝCH DIESELOVÝM MOTOROM Referenčné palivo CEC RF - 03-A-80 Typ: Motorová nafta | Limity a jednotky | ASTM metóda | Hustota pri 15 C | Min. 0,835 | 1298 | Max. 0,845 | Cetánové číslo | Min. 51 | 976 | Max. 57 | Destilácia [7] | | 86 | 50 % objemu | Min. 245 °C | 90 % objemu | Min. 320 °C | Max. 340 °C | Koniec varu | Max. 370 °C | Viskozita 40°C | Min. 2,5 cSt (mm2/s) | 445 | Max. 3,5 | Obsah síry | Min. 0,20 % hmotn. | 1266,2622 alebo 2785 | Max. 0,50 % | Bod vznietenia | Min. 55 °C | 93 | Bod nepriechodnosti filtrom za studena | Max. -5 °C | CEN návrh EN 116 alebo P309 | Zbytok uhlíka podľa Conradsona pri 10 % destilácii | Max. 0,30 % hmotn. | 189 | Obsah popola | Max. 0,01 % hmotn. | 482 | Obsah vody | Max. 0,05 % hmotn. | 95 alebo 1744 | Korózia medi, 100 °C | Max 1 | 130 | Neutralizačné číslo (silná kyselina) | Max. 0,20 mg KOH/g | 974 | [1] Prijmú sa ekvivalentné ISO metódy, akonáhle budú vydané pre všetky vlastnosti uvedené vyššie. [2] Uvedené čísla udávajú celkové odparené množstvá (% získané späť + % strát). [3] Pri zmiešavaní tohto paliva sa musia použiť len bežné komponenty európskych rafinérií. [4] Palivo môže obsahovať inhibítory oxidácie a kovové deaktivátory normálne používané k stabilizácii tokov benzínu v rafinériách, ale nesmú sa pridávať detergentné/disperzné prísady a olejové rozpúšťadlá. [5] Hodnoty uvedené v špecifikácii sú "skutočné hodnoty". Pri stanovení ich limitných hodnôt boli použité ustanovenia ASTM D 3244 "Definovanie základne pre rozhodovanie sporov o kvalite produktov z ropy" a pri stanovení minimálnej hodnoty bol vzatý do úvahy minimálny rozdiel 2R nad nulou; pri stanovení maximálnej a minimálnej hodnoty je minimálny rozdiel 4R (R = reprodukovateľnosť).Napriek tomuto opatreniu, ktoré je nutné zo štatistických dôvodov, by sa mal výrobca pohonnej látky usilovať napriek tomu o nulovú hodnotu, pri ktorej je stanovená maximálna hodnota 2R a strednú hodnotu v prípade údajoch maximálnych a minimálnych limitov.Ak je potrebné objasniť otázku, či palivo spĺňa požiadavky špecifikácie, mali by platiť podmienky ASTM D 3244. -------------------------------------------------- PRÍLOHA VII VZOR +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ --------------------------------------------------