SK Úradný vestník Európskej únie L 14/1

ROZHODNUTIE KOMISIE

z 29. júna 2011

o štátnej pomoci C 35/08 (ex NN 11/08), ktorú Francúzsko poskytlo verejnej inštitúcii Institut Français du Pétrole

[oznámené pod číslom K(2011) 4483]

(Iba francúzske znenie je autentické)

(Text s významom pre EHP)

(2012/26/EÚ)

EURÓPSKA KOMISIA,

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (1), a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,

so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (2), a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),

po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (3),

keďže:

1 POSTUP

(1) V rámci formálneho zisťovania o štátnej pomoci C 51/05 týkajúcej sa opatrení štátnej pomoci, ktoré Francúzsko poskytlo inštitúcii Institut Français du Pétrole (Francúzsky inštitút ropy, ďalej len „IFP“) (4), listom z 18. júla 2006, zaevidovaným 19. júla 2006, francúzske orgány informovali útvary Komisie o transformácii verejnej inštitúcie IFP, predtým profesijnej organizácie v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o správe profesijných záujmov, na verejnú inštitúciu priemyselnej a obchodnej povahy (établissement public à caractère industriel et commercial, ďalej len „EPIC“) k 7. júlu 2006. Táto transformácia vychádza z dvoch dokumentov, ktoré francúzske orgány pripojili k svojmu listu ako prílohu: i) vyhlášky č. 2006-797 zo 6. júla 2006, ktorou sa stanovujú nové stanovy verejnej inštitúcie IFP, a ii) článku 95 finančného zákona č. 2005-781 z 13. júla 2005, ktorým sa ustanovujú usmernenia pre energetickú politiku (na základe ktorého bola vydaná uvedená vyhláška).

(2) Listami z 3. augusta 2007 a 7. mája 2008 Komisia zaslala francúzskym orgánom žiadosti o informácie, na ktoré tieto orgány odpovedali listami z 28. septembra 2007 a 26. júna 2008.

(3) V rámci predchádzajúcej veci Komisia prijala 16. júla 2008 rozhodnutie (ďalej len „rozhodnutie C 51/2005“) o prvom opatrení pomoci, ktoré zaviedlo Francúzsko v prospech skupiny IFP (5). V tomto rozhodnutí Komisia zdôraznila, že otázka existencie dodatočnej štátnej pomoci vo forme prípadnej neobmedzenej štátnej záruky, ktorá vyplýva zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, je predmetom samostatného zisťovania v rámci iného konania.

(4) Toto druhé konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ bolo predmetom rozhodnutia Komisie zo 16. júla 2008 (6) (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) prijatého na základe článku 4 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (7) (ďalej len „procesné nariadenie“) v súvislosti s neobmedzenou štátnou zárukou, ktorá mohla byť poskytnutá skupine IFP.

(5) Dňa 11. októbra 2008 prostredníctvom uverejnenia uvedeného rozhodnutia o začatí konania v Úradnom vestníku Európskej únie Komisia vyzvala zainteresované tretie strany, aby predložili pripomienky k uvedenému opatreniu.

(6) Komisia dostala pripomienky od Francúzska listom zo 14. októbra 2008.

(7) Listom zo 6. novembra 2008, zaevidovaným Komisiou v ten istý deň, poradcovia spoločnosti UOP Limited informovali Komisiu o vôli svojej zákazníčky predložiť pripomienky k uvedenému opatreniu. Vzhľadom na čas potrebný na preklad ale požiadali o dodatočnú lehotu do 30. novembra 2008, aby mohli predložiť svoje pripomienky. Listom zo 7. novembra 2008 Komisia oznámila, že prijíma zdôvodnenie tejto žiadosti a spoločnosti UOP Limited poskytuje dodatočnú lehotu na odpoveď do 30. novembra 2008. Listom z 28. novembra 2008, zaevidovaným Komisiou v ten istý deň, poradcovia spoločnosti UOP Limited zaslali pripomienky svojej zákazníčky k rozhodnutiu o začatí konania.

(8) V tom istom liste z 28. novembra 2008 poradcovia spoločnosti UOP Limited požiadali o povolenie, aby jej klientka mohla predložiť dodatočné pripomienky v priebehu konania. Listom zo 17. decembra 2008 Komisia odpovedala na túto žiadosť tak, že súhlasí s predĺžením spoločnosti UOP Limited lehoty na odpoveď do 23. januára 2009, aby jej umožnila predložiť prípadné dodatočné pripomienky. Listom z 23. januára 2009 poradcovia spoločnosti UOP Limited zaslali dodatočné pripomienky svojej klientky.

(9) Listom zo 6. mája 2009 Komisia zaslala francúzskym orgánom všetky pripomienky spoločnosti UOP Limited k rozhodnutiu o začatí konania, a to v prípade potreby bez dôverných údajov. Vyzvala ich, aby svoje stanoviská zaslali najneskôr do 8. júna 2009. Listom z 2. júna 2009 francúzske orgány požiadali o predĺženie tejto lehoty do 22. júna 2009 s tým, že pripomienky tretej strany si podľa nich vyžadujú podrobnú a dôkladnú analýzu a konzultácie s viacerými útvarmi ministerstva. Listom z 9. júna 2009 Komisia súhlasila s týmto predĺžením lehoty do 22. júna 2009. Listom z 22. júna 2009 francúzske orgány zaslali svoje stanovisko k pripomienkam spoločnosti UOP Limited.

(10) Listom z 29. júla 2009 si Komisia vyžiadala dodatočné informácie od francúzskych orgánov, ktoré vyzvala, aby jej odpovedali do 24. augusta 2009. Listom z 19. augusta 2009 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 7. septembra 2009, čo je lehota, ktorú im Komisia poskytla listom z 20. augusta 2009. Listom z 8. septembra 2009 francúzske orgány nakoniec poskytli žiadané informácie.

(11) Listom z 20. novembra 2009 Komisia požiadala francúzske orgány o ďalšie dodatočné informácie, pričom ich vyzvala, aby jej odpovedali do dvadsiatich dní. Listom zo 14. decembra 2009 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 22. januára 2010, ktorú im Komisia poskytla listom z 18. decembra 2009. Listom z 13. januára 2010 francúzske orgány nakoniec poskytli žiadané informácie.

(12) Dňa 20. mája 2010 útvary Komisie zorganizovali v Bruseli stretnutie s cieľom prerokovať s francúzskymi orgánmi dôsledky rozhodnutia Komisie z 26. januára 2010 o štátnej pomoci č. C 56/07 (ex E 15/05), ktorú poskytla podniku La Poste (8) (ďalej len „rozhodnutie C 56/2007“). Keďže La Poste je verejný subjekt, ktorý mal dovtedy status EPIC (9), jej prípad (ďalej len „vec La Poste“), vykazoval veľké podobnosti s uvedeným opatrením, takže francúzske orgány uviedli mutatis mutandis vo svojich pripomienkach k jednej i druhej veci rovnaké argumenty. Dňa 4. júna 2010 bol Francúzsku zaslaný elektronickou poštou zoznam dodatočných otázok, pričom útvary Komisie chceli od francúzskych orgánov získať písomný príspevok týkajúci sa jednotlivých bodov, o ktorých sa rokovalo na tomto stretnutí. Francúzske orgány zaslali žiadané informácie 16. júla 2010.

(13) Listom z 29. septembra 2010 Komisia požiadala francúzske orgány o poskytnutie dodatočných informácií, pričom ich vyzvala, aby jej odpovedali do dvadsiatich dní. Listom zo 7. októbra 2010 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 26. novembra 2010, ktorú im Komisia poskytla listom z 8. októbra 2010. Francúzske orgány konečne poskytli žiadané informácie listom z 26. novembra 2010.

2 SKUPINA IFP

(14) Ako Komisia uviedla v rozhodnutí o začatí konania a v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 (10), verejná inštitúcia IFP plní tri úlohy: — výskum a vývoj v oblasti prieskumu nálezísk ropy a zemného plynu a v oblasti rafinérskych a petrochemických technológií, — vzdelávanie inžinierov a technických pracovníkov a — informačné a dokumentačné činnosti súvisiace s týmito odvetviami. Zmluva o cieľoch uzatvorená so štátom vymedzuje hlavné smery jej činnosti na obdobie piatich rokov.

(15) Okrem toho má verejná inštitúcia IFP priamo alebo nepriamo kontrolu nad obchodnými spoločnosťami, s ktorými uzatvorila exkluzívne dohody o výskume a licenčné dohody. Na základe súboru zhodných informácií, ktoré sú bližšie opísané v odôvodnení 137, Komisia usúdila v uvedenom rozhodnutí C 51/2005, že celok tvorený akciovými spoločnosťami Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a ich materskou spoločnosťou, verejnou inštitúciou IFP, predstavuje hospodársku skupinu (ďalej len „skupina IFP“) v zmysle práva hospodárskej súťaže.

(16) Spoločnosť Axens pôsobí na trhu s katalyzátormi a technológiami pre rafinérsky a petrochemický priemysel a v roku 2006, keď došlo k zmene statusu jej materskej spoločnosti, dosahovala konsolidovaný obrat 308,45 milióna EUR. Pre verejnú inštitúciu IFP a pre spoločnosť Axens sú záväzné dve exkluzívne dohody – dohoda o rámcovej licencii a dohoda o licencii na výrobky –, ako aj dohovor o priemyselnom výskume (11). Ako kompenzáciu za tieto dohody dcérska spoločnosť platí svojej materskej spoločnosti jednak poplatky na základe licenčných zmlúv, jednak odmenu […] (13) za prístup k výskumnej kapacite verejnej inštitúcie IFP.

(17) Spoločnosť Beicip-Franlab sa špecializuje na vydávanie a rozširovanie softvérov v oblasti „Prieskum – Ložiská“ a na uskutočňovanie štúdií a poradenstva. V roku 2006 predstavoval jej obrat bol 42 miliónov EUR. V exkluzívnom dohovore o vývoji, uvádzaní na trh a používaní, ktorý bol podpísaný v roku 2003 na obdobie desiatich rokov, sa stanovuje, že spoločnosti Beicip-Franlab [bude IFP poskytovať výsledky svojich výskumov] (**) o algoritmoch, modeloch a metodikách [pochádzajúcich z výskumu] (**) verejnej inštitúcie IFP v oblasti „Prieskum – Ložiská“, pričom Beicip-Franlab môže požiadať IFP, aby vyrábala produkty na tomto základe. Beicip-Franlab hradí všetky náklady na vývoj produktov verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho Beicip-Franlab vypláca rozličné doplnkové odmeny […] (*) určené na pokrytie nákladov na udržiavanie a na užívateľské práva. V roku 2005 bol podpísaný dodatok k dohode, ktorým sa menia a dopĺňajú podmienky odmeňovania, pričom zásada úplnej úhrady nákladov na vývoj spoločnosťou Beicip-Franlab zostáva zachovaná.

(18) Spoločnosť Prosernat dodáva štúdie a služby, ako aj súbory zariadení v oblasti úpravy plynu a zachytávania síry. V roku 2006 dosiahol jej obrat 49,9 milióna EUR. Dohoda o rámcovej licencii a dohoda o priemyselnom výskume medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Prosernat, na základe ktorých má Prosernat exkluzívnu licenciu na patenty verejnej inštitúcie IFP a [IFP jej predkladá výsledky svojich] (**) výskumov uskutočňovaných […] (*) v oblasti technológií úpravy plynu a zachytávania síry, boli podpísané 18. augusta 2003, so spätnou účinnosťou od 1. januára 2002, na obdobie desiatich rokov. Prosernat platí svojej materskej spoločnosti poplatok z ročného obratu ako odmenu za licenciu na postupy, ako aj poplatok súvisiaci so zariadeniami osobitne stanovený v jednotlivých prípadoch. Odmena verejnej inštitúcii IFP za prístup spoločnosti Prosernat k výsledkom výskumných prác predstavuje […] (*) % celkového ročného obratu spoločnosti Prosernat.

(19) V súlade s článkom 6 uvedeného rozhodnutia C 51/2005 bola v roku 2009 (14) vložená do exkluzívnych dohôd, ktorými sa spravujú odmeny vyplácané verejnej inštitúcii IFP jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat, doložka s cieľom zabezpečiť, aby sa materskej spoločnosti vyplácala minimálna nepaušálna odmena pokrývajúca minimálne 25 % nákladov na štúdie uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú prácam priemyselného výskumu, 50 % nákladov na priemyselný výskum a prípadne 75 % nákladov na činnosti predkonkurenčného výskumu v zmysle rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum a vývoj zo 17. februára 1996 (15) (ďalej len „rámec VaV z roku 1996“), ktoré verejná inštitúcia IFP uskutočňuje v oblastiach činností dcérskych spoločností (16).

(20) V súlade s rozhodnutím o začatí konania sa v rámci skúmania uvedeného opatrenia ukazuje, že je potrebné vziať do úvahy potenciálny vplyv štátnej záruky vyplývajúcej zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP na všetky subjekty skupiny IFP (vrátane verejnej inštitúcie IFP a jej troch dcérskych spoločností súkromného práva) (17).

3 OPIS OPATRENIA

(21) Verejná inštitúcia IFP bola založená vo forme právnickej osoby súkromného práva, profesijnej inštitúcie v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov, podliehajúcej hospodárskej a finančnej kontrole zo strany francúzskej vlády, ktorú si zachovala až do roku 2006.

(22) V článku 95 finančného zákona č. 2005-781 z 13. júla 2005, ktorým sa ustanovujú smery energetickej politiky, sa stanovila zásada transformácie IFP na EPIC. Táto transformácia nadobudla účinnosť dňom uverejnenia vyhlášky č. 2006-797 zo 6. júla 2006 o stanovách verejnej inštitúcie IFP v Úradnom vestníku Francúzskej republiky.

(23) V okamihu zmeny svojho statusu na EPIC sa verejná inštitúcia IFP stala právnickou osobou verejného práva (18).

(24) Právne dôsledky kvalifikácie EPIC sú podrobne vysvetlené v časti 2 (Opis opatrenia) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, ako aj v časti 3.2.1 (Právne dôsledky statusu EPIC inštitúcie IFP) rozhodnutia o začatí konania, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis.

4 DÔVODY, KTORÉ VIEDLI K ZAČATIU KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA

(25) V rozhodnutí o začatí konania Komisia v prvom rade usúdila, že opatrenie vyvoláva pochybnosti týkajúce sa skutočnosti, že sa neprimerané pravidlá všeobecného práva zavedené v prospech EPIC v oblasti konkurzu podobajú mechanizmu neobmedzenej štátnej záruky, na základe ktorého sa uvoľňujú verejné zdroje: — konania vo veci platobnej neschopnosti a konkurzné konania sa nevzťahujú na EPIC ako právnické osoby verejného práva v zmysle všeobecnej zásady nezabaviteľnosti majetku právnických osôb verejného práva uznávanej francúzskou judikatúrou, a najmä kasačným súdom, už od konca 19. storočia (19). Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.1 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 38 až 40 (20), — naproti tomu sa na EPIC vzťahuje zákon zo 16. júla 1980 a jeho vykonávacie predpisy. V týchto predpisoch je štát výslovne označený za orgán príslušný na vymáhanie dlhov od verejných inštitúcií, udeľujú sa mu dôležité právomoci, akými sú napríklad príkaz na úhradu z úradnej moci a vytvorenie dostatočných prostriedkov, a upravuje sa zásada konečnej zodpovednosti štátu za dlhy právnických osôb verejného práva. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.2 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 41 až 45 (21), — za predpokladu zrušenia EPIC je všeobecne uplatniteľná zásada prenosu dlhov na štát alebo iný verejný subjekt (22), takže každý veriteľ EPIC má istotu, že nikdy nepríde o pohľadávku, ktorú má voči verejnej inštitúcii. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.3 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 46 až 51 (23), — inštitúcie so statusom EPIC by mohli mať prednostný prístup k preddavkovým účtom štátnej pokladnice. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.4 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenie 52 (24).

(26) Okrem toho, ako sa uvádza v odôvodneniach 65 až 74 rozhodnutia o začatí konania, na ktoré Komisia odkazuje na účely získania podrobnejších informácií, vysvetlenia francúzskych orgánov opierajúce sa o zákony a iné právne predpisy podľa všetkého a priori nestačia na vyvrátenie týchto pochybností.

(27) Komisia ďalej uviedla, že nemožno vylúčiť, že z tejto situácie vyplýva selektívna hospodárska výhoda, predovšetkým vďaka podmienkam financovania považovaným za výhodnejšie, a to aj vtedy, keď verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti nie sú predmetom finančného ratingu udeleného externou ratingovou agentúrou. Skupina IFP mohla byť tiež zvýhodňovaná vo svojich vzťahoch so svojimi zákazníkmi a dodávateľmi tým, že títo zákazníci a dodávatelia verili, že získali štátnu záruku na svoje pohľadávky. V štádiu predbežného skúmania preto nebolo možné vylúčiť, že v prípade dodávky alebo nákupu tovarov alebo služieb, v dôsledku ktorých vzniká pohľadávka, dotknutí dodávatelia alebo zákazníci poskytujú verejnej inštitúcii IFP lepšie podmienky, ako sú tie, ktoré by poskytli podniku, ktorý nezískal štátnu záruku.

(28) Okrem toho na základe informácií dostupných po skončení predbežného skúmania Komisia usúdila, že neobmedzenosť záruky, najmä pokiaľ ide o jej trvanie, výšku a rozsah, mimoriadne sťažuje výpočet výšky trhového poplatku, ktorý by verejná inštitúcia IFP mala zaplatiť štátu za poskytnutie tejto ochrany.

(29) Komisia napokon uviedla, že má pochybnosti o zlučiteľnosti štátnej pomoci s vnútorným trhom, pretože sa ukazuje, že táto pomoc predovšetkým nie je na prvý pohľad určená na uľahčenie rozvoja určitých hospodárskych činností alebo hospodárskych oblastí.

5 PRIPOMIENKY A NÁVRHY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV

5.1 POČIATOČNÉ PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV

(30) V nadväznosti na uvedené rozhodnutie o začatí konania francúzske orgány zaslali Komisii svoje pripomienky a návrhy listom zo 14. októbra 2008. V tomto liste sa doplnili pripomienky a návrhy objasnené v predchádzajúcich listoch francúzskych orgánov (25) a zhrnuté v rozhodnutí o začatí konania.

(31) Vo svojich pripomienkach zo 14. októbra 2008 francúzske orgány na úvod pripomenuli, že konanie proti skupine IFP sa začalo súbežne s uvedenou vecou La Poste, a tak uviedli, že využili mutatis mutandis rovnaké argumenty, ako sú tie, ktoré predostreli počas prešetrovania tejto veci (26). Napriek týmto podobnostiam však francúzske orgány chceli pripomenúť špecifiká verejnej inštitúcie IFP: je to výskumná organizácia, ktorá bola poverená tromi úlohami všeobecného záujmu (výskum, vzdelávanie a dokumentácia) a ktorej činnosti sú v drvivej väčšine nehospodárske, v dôsledku čoho je verejné financovanie, ktoré jej bolo poskytnuté, opodstatnené. Okrem toho vysvetlili dôvody zmeny jej právneho postavenia na EPIC: potreba zosúladiť povahu činností a spôsob financovania inštitúcie IFP s jej právnym postavením vraj odôvodnila zmenu jej právneho postavenia tak, aby sa priblížila verejnej sfére prostredníctvom zrieknutia sa formy profesijnej inštitúcie súkromného práva.

(32) Francúzske orgány popreli existenciu štátnej pomoci, pretože podľa ich názoru nie sú splnené dve z podmienok stanovených v článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pričom daný mechanizmus jednak nezahŕňa žiadny prevod štátnych zdrojov (5.1.1), jednak neposkytuje verejnej inštitúcii IFP žiadnu výhodu (5.1.2).

5.1.1 NEEXISTENCIA ZÁRUKY, KTORÚ MOŽNO PRIPÍSAŤ ŠTÁTU A KTORÁ ZAHŔŇA PREVOD ŠTÁTNYCH ZDROJOV

(33) Podľa francúzskych orgánov sa jednak verejným inštitúciám neposkytuje žiadna záruka v dôsledku ich právneho postavenia (A), jednak je úvaha Komisie v rozhodnutí o začatí konania nesprávna (B).

A. Neexistencia neobmedzenej štátnej záruky

(34) Ako sa spresňuje v odôvodneniach 41 až 45 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány podrobne opísali tri dôvody na podporu svojej argumentácie.

(35) Po prvé, v žiadnom predpise ani rozhodnutí nie je stanovená zásada, podľa ktorej by štát zo zásady a neobmedzene ručil za dlhy inštitúcií so statusom EPIC.

(36) Po druhé, k neexistencii záruk sa údajne vyjadrila judikatúra Štátnej rady, najmä v rozsudku vo veci Société de l'hôtel d'Albe (27), ako aj dvoch rozhodnutiach vyhlásených vo veci Campoloro (28).

(37) Po tretie, ústavným zákonom z 1. augusta 2001 o rozpočtových pravidlách (ďalej len „ÚZRP“) sa vraj ustanovuje, že záruku možno zriadiť len ustanovením rozpočtových pravidiel (29), čo Štátna rada výslovne potvrdila vo svojej výročnej správe z roku 2006 (30). Preto podľa názoru experta, ktorého francúzske orgány splnomocnili v uvedenej veci La Poste (31), nemohla byť po úplnom nadobudnutí účinnosti ÚZRP 1. januára 2005 zo zákona vystavená žiadna implicitná záruka. Na dlhy, ktoré vznikli po 1. januári 2005, sa údajne nevzťahovala žiadna implicitná záruka. Pokiaľ ide o dlhy, ktoré vznikli pred 1. januárom 2005, expert sa domnieva, že bez rozhodnutia o spore nie je možné určiť, či by neplatnosť implicitných záruk vystavených pred 1. januárom 2005, ktorých poskytnutie nebolo výslovne povolené rozpočtovým pravidlom, bolo alebo nebolo možné zamietnuť z dôvodu dodržania práv veriteľov chránených ústavou.

(38) Po štvrté, Francúzsko sa domnieva, že keby bola inštitúciám so statusom EPIC poskytnutá štátna záruka, zmena ich právneho postavenia by si vyžadovala zaviesť opatrenia na ochranu práv veriteľov. Keďže takýto mechanizmus nebol nikdy zavedený (32), naopak z toho vyvodzuje, že na inštitúcie so statusom EPIC sa nevzťahuje žiadna štátna záruka.

(39) Po piate, francúzske orgány citujú z článku (33) pána Labetoullea, bývalého predsedu právnej sekcie Štátnej rady, podľa ktorého „v práve neexistuje žiadne automatické poskytnutie, prijímanie a stanovenie rozsahu tejto záruky [štátnej záruky, ktorá by sa plnoprávne vzťahovala na verejné inštitúcie štátu].“

B. Nesprávna úvaha Komisie (34)

(40) Francúzske orgány sa domnievajú, že pokiaľ ide o inštitúcie so statusom EPIC, a) splatenie individuálnych pohľadávok vraj nie je zaručené, rovnako ako b) nie je zaručené zachovanie existencie verejnej inštitúcie alebo jej povinností.

a) Neexistencia záruky, pokiaľ ide o splatenie jednotlivých pohľadávok

(41) Ako je vysvetlené v odôvodneniach 46 až 49 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že zákon zo 16. júla 1980 nemôže založiť záruku: na základe prípravných prác na zákone, výkladu judikatúry vo veci Campoloro z 10. novembra 1999 (35) a z 18. novembra 2005 (36) a článkov právnej doktríny (37) Francúzsko uvádza, že podľa jeho názoru sa v zákone zo 16. júla 1980 nestanovuje žiadna povinnosť štátu vynaložiť svoje vlastné prostriedky: výraz „postará sa o to“ uvedený v článku 1 znamená iba to, že sa štátu udeľuje„substitučná“ právomoc výkonného orgánu osoby, ktorý túto osobu nahrádza, pri ktorej uplatnení „[platí] zásada, že substituent má rovnaké právomoci ako ten, kto je substituovaný“. Okrem toho v rámci tejto substitúcie môže štát vykonávať iba právomoci tohto výkonného orgánu, ktoré nezahŕňajú možnosť voľne nakladať so štátnym rozpočtom, pričom poskytnutie mimoriadneho grantu je „mimo rozsahu uplatnenia substitučnej právomoci.“

(42) Okrem toho, ako sa uvádza v odôvodneniach 50 až 53 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tvrdia, že nie je možné uplatniť objektívnu zodpovednosť štátu iba na základe nedostatku majetku. Podľa francúzskych orgánov totiž akákoľvek záruka predpokladá, že ručiteľ prevezme záväzok požívateľa záruky. Keďže zodpovednosť predpokladá vziať na seba zavinenie alebo v prípade objektívnej zodpovednosti dôsledky bezúhonného konania, nemôže ísť o záruku. Podľa Francúzska sa zodpovednosti štátu nemožno domáhať iba z toho dôvodu, že prefekt alebo dozorný orgán nemohol prijať žiadne opatrenie, ktoré by umožnilo úhradu pohľadávky, z dôvodu finančnej a majetkovej situácie verejnej inštitúcie. Zavinenie vraj treba vylúčiť, pretože ak prefekt alebo dozorný orgán neuplatnia svoje právomoci, nemôže to byť samo osebe protiprávne. Francúzske orgány však uznávajú, že na zástupcu štátu sa pri uplatňovaní postupu ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980 kladie požiadavka nepretržitosti verejnej služby, ale domnievajú sa, že aj keby sudca nariadil odškodnenie veriteľa, v dôsledku takéhoto odškodnenia by sa veriteľ ocitol v rovnakej situácii, v akej by bol podľa všeobecného práva, pretože v tomto poslednom prípade by sa daný majetok rozpredal a zbor veriteľov by dostal zodpovedajúcu sumu. Veriteľovi by z toho teda nevyplynula žiadna výhoda.

b) Neexistencia záruky, pokiaľ ide o zachovanie verejnej inštitúcie IFP alebo jej povinností

(43) Ako sa spresňuje v odôvodneniach 54 až 56 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že neuplatniteľnosť konania o vyrovnaní a likvidácii podľa všeobecných právnych predpisov na verejné osoby nevylučuje možnosť konkurzu inštitúcie so statusom EPIC alebo konkurzného konania voči nej. Popierajú analýzu Komisie vychádzajúcu z oznámenia o štátnej pomoci vo forme záruk (38) (ďalej len „oznámenie o zárukách“) a domnievajú sa, že v tomto prípade Komisia nedokázala existenciu „výhodnejších úverových podmienok“, ktoré možno pripísať vylúčeniu možnosti konkurzného konania, a nepreukázala, že verejná inštitúcia IFP nemôže zbankrotovať a ani to, že nie je možné žiadne konanie vo veci platobnej neschopnosti, keďže zákon z roku 1985 je len procesným zákonom a skutočnosť, že inštitúcie so statusom EPIC nepatria do jeho pôsobnosti, neznamená, že sa voči nim nemôžu uplatniť ad hoc konania o súdnom vyrovnaní, likvidácii alebo konkurzu.

(44) Okrem toho, ako je vysvetlené v odôvodneniach 57 až 67 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tvrdia, že uplatnením „konania“ ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980 namiesto kolektívneho konania všeobecného práva sa veriteľ nijako nezvýhodňuje. Popierajú nutnosť dodržať kritérium zverejnenia (39) a kritérium rovnocennosti (40) použité Komisiou v odôvodnení 81 rozhodnutia o začatí konania pri posudzovaní, či sa prostredníctvom uplatnenia osobitného postupu v prípade platobnej neschopnosti zvýhodňuje subjekt, ktorý mu podlieha, oproti podnikom podliehajúcim obchodnému právu (41), ale pritom použili tie isté kritériá pri analýze konania ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980. Domnievajú sa, že pokiaľ ide o kritérium zverejnenia, ratingové agentúry správne určili toto konanie ako uplatniteľné v prípade platobnej neschopnosti inštitúcie so statusom EPIC, a pokiaľ ide o kritérium rovnocennosti, francúzske orgány odlišujú prípad, keď je možné uplatniť požiadavku nepretržitosti verejnej služby, od prípadu, keď ju nie je možné uplatniť, pričom uvádzajú, že vzhľadom na finančnú situáciu verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností je nepravdepodobná situácia nedostatku majetku skupiny IFP, ktorej hotovostné prostriedky a investované prostriedky (150,3 milióna EUR) sa na konci roka 2007 rovnali približne päťnásobku sumy pôžičiek a finančných dlhov (25,2 milióna EUR): a) za predpokladu, že nie je uplatniteľná žiadna požiadavka verejnej služby, by uplatnenie konania zavedeného zákonom z roku 1980 nemalo v prípade nedostatku majetku za následok, že by sa veritelia ocitli vo výhodnejšej situácii než pri uplatnení konania všeobecného práva: získali by späť rovnakú sumu ako veritelia subjektu podliehajúceho obchodnému právu, t. j. sumu získanú predajom aktív a po skončení konania (42) by už nemohli uplatniť opravný prostriedok, pričom podľa Francúzska sa nemožno domáhať zodpovednosti štátu iba z dôvodu nedostatku majetku. Tieto konania sa odlišujú iba v dvoch aspektoch: — neexistencia hromadného rokovania s veriteľmi: na rozdiel od konania súkromného práva, pri ktorom sa pohľadávky spracúvajú hromadne a veritelia sú uspokojovaní prednostne v zostupnom poradí a v pomere k disponibilným sumám, sa konanie ustanovené zákonom zo 16. júla 1980 vyznačuje skutočnosťou, že veriteľ si zachová svoje práva, len ak sám o to požiada. Z logiky zákona zo 16. júla 1980 vyplýva, že „kto prv príde, ten prv berie“, — zástupca štátu pod dohľadom správneho súdu (dohľad nad hrubou nedbanlivosťou, ako ho ustanovila Štátna rada v uvedenom rozsudku vo veci Campoloro) zastáva funkciu rovnocennú funkcii likvidátora a súdom zriadeného správcu. b) Za predpokladu, že by nepretržitosť verejnej služby bola zaistená, francúzske orgány pripúšťajú, že by zástupca štátu pri výkone právomocí, ktoré mu udeľuje zákon zo 16. júla 1980, mohol rozhodnúť, že sa určité aktíva nevyhnutné na plnenie úloh verejnej služby nepredajú. Ak by sa neuskutočnil predaj určitého majetku a štát by zaň neposkytol náhradu, táto skutočnosť by sa prejavila menším predajom aktív a zodpovedajúcim znížením súm, ktoré by veritelia mohli získať späť. Takýmto konaním by sa podľa francúzskych orgánov neudelili veriteľom verejnej inštitúcie IFP práva väčšie ako práva, ktoré by mali podľa obchodného práva. Francúzske orgány však pripúšťajú, že za tohto predpokladu je domáhanie sa objektívnej zodpovednosti štátu možné a viedlo by k odškodneniu veriteľov vo výške škody, ktorú utrpeli (najviac do výšky predajnej ceny aktív zachovaných štátom na zabezpečenie nepretržitosti verejnej služby). Veritelia by sa teda mohli ocitnúť v rovnakej situácii, aká by vyplynula z uplatnenia všeobecného práva. Francúzske orgány z toho usudzujú, že konaním ustanoveným zákonom zo 16. júla 1980 sa neposkytuje žiadna výhoda v porovnaní s konaním všeobecného práva, a preto nie je opodstatnené priamo podrobiť verejnú inštitúciu IFP takému konaniu.

(45) Ako sa vysvetľuje v odôvodnení 68 rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány zdôrazňujú, že texty uvedené Komisiou v rozhodnutí o začatí konania, zvlášť v odôvodnení 82, a to najmä kodifikačné pravidlo č. 02-060-M95 z 18. júla 2002 o finančných a účtovných právnych predpisoch vnútroštátnych verejných inštitúcií priemyselnej a obchodnej povahy a príručka o finančnom zabezpečení založenia, transformácie a zrušenia štátnych verejných inštitúcií a združení verejného záujmu zo 14. novembra 2006, sa na verejnú inštitúciu IFP nevzťahujú a ani ich nemožno na ňu uplatniť.

(46) Pokiaľ ide o rekapitalizáciu dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP, francúzske orgány sa v prvom rade domnievajú, že otázku uvedenú v odôvodnení 80 rozhodnutia o začatí konania nemožno posúdiť na účely preukázania existencie prípadnej štátnej záruky, ale skôr na účely zistenia možného vplyvu takejto záruky, následkom ktorej by sa verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti ocitli vo zvýhodnenej situácii vďaka ľahším podmienkam na rekapitalizáciu. Ďalej sa domnievajú, že argumentácia Komisie je založená na dvoch nesprávnych predstavách: — jednak sa Komisia dopustila omylu, pokiaľ ide o úvahu týkajúcu sa prípadnej podpory, ktorú by verejná inštitúcia IFP mohla poskytnúť svojim dcérskym spoločnostiam prostredníctvom presunu v rámci skupiny podmienok umožňujúcich materskej spoločnosti skupiny, právnickej osobe verejného práva, podporiť niektorú zo svojich dcérskych spoločností v ťažkostiach, ktoré sú prísne vymedzené právom spoločností (43) a absolútne nie sú spojené s pojmom podnik v zmysle práva hospodárskej súťaže, — jednak francúzske orgány popierajú, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP a štátna záruka, s ktorou je tento status prípadne spojený, umožňuje inštitúcii IFP rekapitalizovať svoje dcérske spoločnosti ľahšie ako materské spoločnosti skupiny s právnym postavením súkromného práva. Podľa francúzskych orgánov je skutočnosť, že spoločnosť dočasne znáša straty niektorej zo svojich dcérskych spoločností, spojená s obvyklým fungovaním skupiny spoločností, ako to ostatne nedávno uznal súd Európskej únie (44), a že zásah verejného investora, ktorý koná podľa rovnakých pravidiel správania ako súkromný investor, neobsahuje prvky štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ (45). To je najmä prípad verejnej inštitúcie IFP, ktorá má možnosť (a nie povinnosť) rekapitalizovať dcérsku spoločnosť v ťažkostiach podľa rovnakých hodnotiacich kritérií ako každý opatrný investor. Nakoniec francúzske orgány popierajú, že inštitúcie so statusom EPIC majú nejakú možnosť „priameho prístupu“ k „účtom štátnej pokladnice.“ Spresňujú, že rozpočtový nástroj „účet finančnej pomoci“ vymedzený článkom 24 ÚZRP predpokladá zriadenie účtov rozpočtových prostriedkov s obmedzenou výškou (ktorých horná hranica je stanovená zákonom o rozpočtových pravidlách), ktoré umožňujú štátu, ak si to želá a ak tak môže urobiť (najmä z hľadiska práva Európskej únie), poskytovať rôznym inštitúciám preddavky. Podľa francúzskych orgánov nemajú inštitúcie so statusom EPIC „priamy prístup“ k týmto účtom.

5.1.2 NEEXISTENCIA AKEJKOĽVEK VÝHODY PRE IFP A JEJ DCÉRSKE SPOLOČNOSTI

(47) Francúzske orgány sa v prvom rade domnievajú, že uvedené oznámenie o zárukách neumožňuje vyvodiť záver, že v danom prípade rozšírenie možných výhod, ktoré sa vzťahujú na verejnú inštitúciu IFP z dôvodu jej statusu EPIC, na jej dcérske spoločnosti – akciové spoločnosti všeobecného práva – je v rozpore s rozhodovacou praxou Komisie a že dôkaz o skutočnej hospodárskej výhode pre verejnú inštitúciu a jej dcérske spoločnosti nebol v tomto prípade poskytnutý.

(48) Francúzske orgány sa domnievajú, že Komisia nesprávne vykladá bod 1.2. uvedeného oznámenia o zárukách, v ktorom sa ustanovuje, že „(…) pomoc vo forme záruky predstavujú aj výhodnejšie úverové podmienky získané podnikmi, ktorých právna forma vylučuje možnosť konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti alebo výslovne predpokladá štátnu záruku alebo krytie strát štátom“: — po prvé francúzske orgány popierajú, že verejná inštitúcia IFP má ako inštitúcia so statusom EPIC právne postavenie, ktoré vylučuje akékoľvek konkurzné konanie alebo konanie vo veci platobnej neschopnosti; Komisia to vraj nijako nepreukázala, ale len dokázala, že toto právne postavenie neumožňuje uplatniť osobitný postup (v tomto prípade konanie ustanovené zákonom z 25. januára 1985); — po druhé francúzske orgány popierajú, že skutočnosť, že zo zákona a štatutárne nie je možné byť predmetom konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti, automaticky súvisí s poskytnutím výhodnejších podmienok financovania na trhoch; podľa bodu 1.2. uvedeného oznámenia o zárukách musí Komisia najskôr preukázať existenciu výhodnejších úverových podmienok, aby mohla usúdiť, že podniku, ktorého právne postavenie vylučuje možnosť konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti, bola poskytnutá štátna pomoc vo forme záruky.

(49) Okrem toho v rozhodnutí o začatí konania Komisia ignorovala svoju rozhodovaciu prax pri zisťovaní možných výhod pre dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, ktoré pre inštitúciu so statusom EPIC vyplývajú z neobmedzenej záruky. Komisia prijala úvahu, ktorá je v rozpore s úvahou, ktorú prijala pri zriaďovaní spoločnosti La Banque Postale (46): zatiaľ čo táto spoločnosť bola rovnako ako dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP akciovou spoločnosťou, v ktorej mal 100 % účasť subjekt považovaný za inštitúciu so statusom EPIC, Komisia usúdila (a to nezávisle od záväzkov, ktoré Francúzsko prijalo v rámci tohto prípadu), že právne postavenie akciovej spoločnosti všeobecného práva umožňuje samo osebe vylúčiť existenciu akejkoľvek neobmedzenej záruky pre dcérsku spoločnosť. Podľa francúzskych orgánov by rovnaká úvaha mala viesť k záveru, že ani dcérskym spoločnostiam verejnej inštitúcie IFP, ktoré tiež majú postavenie akciovej spoločnosti všeobecného práva, nebola poskytnutá neobmedzená štátna záruka, ktorá môže vyplynúť zo statusu EPIC.

(50) Komisia napokon údajne nepreukázala existenciu skutočnej hospodárskej výhody pre verejnú inštitúciu IFP a jej dcérske spoločnosti a uspokojila sa s tým, že v rozhodnutí o začatí konania poukázala na podmienky financovania „považované“ za výhodnejšie bez toho, aby o nich poskytla skutočný dôkaz. Judikatúra Európskej únie vraj vyžaduje, aby v danom prípade Komisia preukázala, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP skutočne umožnil tejto inštitúcii získať výhodnejšie finančné podmienky (47). Okrem toho francúzske orgány oznámili v priebehu konania viaceré informácie potvrdzujúce, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP nemal a nemohol mať za následok poskytnutie žiadnej finančnej výhody verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam, pričom transformácia verejnej inštitúcie IFP sa predovšetkým uskutočnila pri dodržaní všeobecnej zásady nepretržitosti, najmä pokiaľ ide o jej činnosť, organizáciu, účtovný a finančný systém (zdroje a účtovné a finančné pravidlá) a systém jej zdaňovania.

(51) Francúzske orgány sa domnievajú, že predchádzajúce informácie svedčia o tom, že: — finančná situácia verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností je dobrá, v dôsledku čoho je bezpredmetná otázka prípadného konkurzu, a teda aj konečného zásahu štátu, — podmienky krátkodobého financovania verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností sú rozdielne pre každý z týchto subjektov a sú výsledkom osobitných rokovaní intuitu personae uskutočnených s príslušnými bankami, — vzťahy verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností s ich dodávateľmi a zákazníkmi nevedú k zvýhodneným podmienkam vyplývajúcim z očakávania štátnej záruky zo strany týchto dodávateľov a zákazníkov.

(52) Francúzske orgány dospeli k záveru, že: — analýza, ktorú Komisia predostrela v rozhodnutí o začatí konania, je sporná: verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam nebola poskytnutá žiadna štátna záruka, — Komisia nepreukázala existenciu výhody, ktorá by vyplývala zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, pre túto inštitúciu a jej dcérske spoločnosti, — Komisia teda nepreukázala existenciu štátnej pomoci v prospech verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností.

5.2 NÁVRHY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV

(53) V snahe vyvrátiť akúkoľvek pochybnosť Komisie francúzske orgány uviedli, že ak by Komisia súhlasila s ukončením konania vo veci formálneho zisťovania prostredníctvom rozhodnutia konštatujúceho neexistenciu štátnej pomoci v zmysle článku 7 ods. 2 uvedeného nariadenia, sú pripravené uskutočniť tieto opatrenia: — objasniť vykonávaciu vyhlášku k zákonu zo 16. júla 1980, — vložiť do zmlúv verejnej inštitúcie IFP, ktoré zahŕňajú pohľadávku, poznámku, ktorou bude jasne vyjadrená neexistencia záruky na pohľadávku, — vložiť do zmlúv o financovaní dcérskych spoločností IFP poznámku, ktorou bude jasne vyjadrená neexistencia záruky.

5.2.1 OBJASNENIE VYKONÁVACEJ VYHLÁŠKY K ZÁKONU ZO 16. JÚLA 1980

(54) Ako sa spresňuje v odôvodneniach 94 až 96 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány navrhujú objasniť výklad zákona zo 16. júla 1980 prostredníctvom zmeny a doplnenia odseku 4 článku 3-1 jeho vykonávacej vyhlášky (48). Navrhovaná zmena a doplnenie má podľa nich vyvrátiť akúkoľvek pochybnosť o význame výrazu „postará sa o to“ pri zabezpečovaní právomoci dohľadu zo strany prefekta alebo dozorného orgánu, pričom prefekt alebo orgán musí uvoľniť prostriedky z rozpočtu samosprávnej jednotky alebo inštitúcie (49). Podľa francúzskych orgánov tento návrh vylučuje, aby pri uplatnení svojej právomoci dohľadu zástupca štátu mohol zvýšiť prostriedky dotknutej samosprávy alebo inštitúcie prostredníctvom štátneho grantu alebo vkladu z verejných zdrojov.

5.2.2 VLOŽENIE DO ZMLÚV VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP POZNÁMKY O NEEXISTENCII ZÁRUKY NA POHĽADÁVKU

(55) Ako sa spresňuje v odôvodneniach 97 až 100 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány popierajú stanovisko Komisie (50), podľa ktorého je možné uplatniť zodpovednosť štátu iba na základe platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Podávajú ale návrh založený na výnimke prijatého rizika (pozri rozsudky Štátnej rady vo veciach Sille (51) a Meunier (52)), pričom podobne ako vo veci La Poste navrhujú, že veriteľom verejnej inštitúcie IFP úradne potvrdia, že sa na ich pohľadávky nevzťahuje štátna záruka a že v prípade platobnej neschopnosti štát nie je povinný prevziať finančné záväzky podniku pri platení pohľadávky. Preto sa prípadné dotknuté osoby, ktoré sa vedome a so znalosťou veci vystavili riziku, nemôžu domáhať nároku na odškodné. Francúzske orgány sa preto zaväzujú, že spoločne s verejnou inštitúciou IFP uvedú pri každej transakcii v zmluve o financovaní (pre všetky nástroje, na ktoré sa vzťahuje zmluva), túto poznámku: „Na emisiu/program/pôžičku sa nevzťahuje žiadna priama alebo nepriama štátna záruka. V prípade platobnej neschopnosti nie je štát povinný prevziať finančné záväzky IFP pri platení pohľadávky“.

(56) Ako sa spresnilo v odôvodnení 101 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tiež vzali na vedomie pochybnosti Komisie vyjadrené v odôvodnení 71 rozhodnutia o začatí konania, v ktorom sa uvádza, že výnimka prijatého rizika je pravidlo, ktoré stanovila judikatúra, ktorá sa môže ďalej vyvíjať, že toto pravidlo vychádza zo sekundárnych právnych nástrojov, ktoré by v prípade konfliktu bolo možné zbaviť platnosti, a napokon návrh francúzskych orgánov nezahŕňa všetky možné prípady, pretože pohľadávky môžu byť nielen finančné, ale aj obchodnej alebo inej povahy.

(57) Ako sa spresňuje v odôvodneniach 102 až 104 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány po uvedení svojej zásadnej námietky k stanovisku Komisie, ktoré sa týka uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu iba na základe nedostatku majetku verejnej inštitúcie IFP, predložili dodatočné informácie na vyvrátenie týchto pochybností: a) francúzske orgány sa domnievajú, že na prvú námietku Komisie by sa malo nazerať tak, že aj keď vo vnútroštátnom práve členského štátu neexistuje ustanovenie v tomto zmysle, na založenie vzniku štátnej pomoci stačí riziko náhlej zmeny v judikatúre, to znamená zmeny vnútroštátneho práva členského štátu. Komisia nemôže založiť možné opatrenie pomoci na prípadnej zmene práva, ktorá je v tomto prípade viac ako nepravdepodobná, pričom výnimka prijatého rizika predstavuje všeobecnú zásadu verejného práva v mnohých prípadoch potvrdenou judikatúrou, nikdy nespochybnenou a v širokej miere komentovanou; b) pokiaľ ide o druhú pripomienku, francúzske orgány uznávajú, že zákon a právny predpis majú prednosť pred zmluvou a sporná doložka môže byť kedykoľvek vyhlásená za neplatnú. Domnievajú sa ale, že táto pripomienka sa neodvoláva na žiadny nadradený právny predpis, že nie je ničím podopretá a teda nemá žiadny význam; c) nakoniec pokiaľ ide o tretiu pripomienku, francúzske orgány sa domnievajú, že je založená iba na predpoklade prípadnej dôvery a očakávania štátnej záruky na pohľadávky zo strany dodávateľov, čo je predpoklad, ktorý sám osebe nemôže založiť vznik výhody, ale mal by ho potvrdiť dôkaz svedčiaci o tom, že verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam bola skutočne poskytnutá takáto hospodárska výhoda.

(58) Ako sa však jasne uvádza v odôvodnení 106 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány poznamenávajú, že sú pripravené rozšíriť svoj návrh na uvedenie poznámky o neexistencii záruky na všetky zmluvy zakladajúce vznik pohľadávky tak, aby sa výslovne vylúčilo akékoľvek riziko uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu založenej len na platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP.

5.2.3 VLOŽENIE POZNÁMKY O NEEXISTENCII ZÁRUKY DO ZMLÚV O FINANCOVANÍ DCÉRSKYCH SPOLOČNOSTÍ AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP

(59) Okrem toho, na účely doplnenia navrhovaného mechanizmu francúzske orgány predložili Komisii dodatočný návrh podobný návrhu, aký bol predložený pri zakladaní La Banque Postale a ktorý spočíval v prijatí písomného záväzku týkajúceho sa podmienok poskytnutia pôžičiek dcérskym spoločnostiam verejnej inštitúcie IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trhoch, že pri každej transakcii sa uvedie v zmluve o financovaní (pre všetky nástroje, na ktoré sa vzťahuje zmluva), že „v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonom) sa na túto transakciu financovania nebude vzťahovať žiadna priama alebo nepriama štátna záruka.“

(60) Ako sa zreteľne uvádza v odôvodneniach 107 až 110 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že obe navrhované objasňujúce opatrenia (ktoré sú podrobne opísané v odôvodneniach 55 a 59) umožňujú objasniť veriteľom verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností ich práva tak, že Francúzsko nemožno považovať, ako to urobila Komisia v odôvodnení 87 rozhodnutia o začatí konania, za „zodpovedné za očakávania veriteľov verejnej inštitúcie IFP ohľadom existencie záruky“ a za úmyselne udržiavajúce „neprehľadnú právnu situáciu“, ktorá „zvýhodňuje verejnú inštitúciu IFP a môže viesť k uvoľneniu štátnych zdrojov.“

5.3 DOPLŇUJÚCE PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV

(61) Vo svojich listoch zo 16. júla 2010 a z 26. novembra 2010 francúzske orgány poskytli dodatočné informácie, ktoré podľa ich názoru potvrdzujú neexistenciu štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP.

(62) V úvode svojho listu zo 16. júla 2010 pripomínajú vec France Télécom (53) a skutočnosť, že súd Európskej únie pripomenul povinnosť Komisie preukázať na účely stanovenia existencie štátnej pomoci existenciu skutočnej výhody. Domnievajú, že v tomto prípade neobmedzená záruka, ktorá podľa Komisie vyplýva zo statusu verejnej inštitúcie IFP, neposkytuje tejto inštitúcii v skutočnosti žiadnu hospodársku výhodu. Vo svojom liste z 26. novembra 2010 francúzske orgány jednoznačne uvádzajú, že podľa nich dôkazné bremeno spočíva na Komisii. V tejto súvislosti pripomínajú požiadavky judikatúry Európskej únie na dôkazy a odôvodnenie, najmä Všeobecného súdu v uvedenej veci France Télécom a Súdneho dvora vo veci Krantz (54) a novšie vo veci Deutsche Post AG (55). Francúzske orgány sa domnievajú, že analýza predložená Komisiou je v tomto prípade založená „skôr na predpokladoch ako na konkrétnej analýze.“

(63) Okrem toho francúzske orgány usudzujú, že Komisia sa domnieva, že verejná inštitúcia IFP by mohla získať výhodu na troch úrovniach: i) na úrovni svojich vzťahov s bankovými a finančnými inštitúciami; ii) na úrovni svojich vzťahov s dodávateľmi a iii) na úrovni svojich vzťahov s tretími priemyselnými partnermi, ktorí využívajú iné výskumné služby.

(64) Pokiaľ ide o vzťahy verejnej inštitúcie IFP s bankovými a finančnými inštitúciami, francúzske orgány sa domnievajú, že verejná inštitúcia IFP doteraz nezískala z dôvodu svojho statusu EPIC žiadnu hospodársku výhodu. Francúzske orgány predkladajú Komisii informácie potvrdzujúce, že i) v dlhodobom časovom horizonte verejná inštitúcia IFP vykázala nulový dlh za roky 2005, 2006 a 2007 (56), ako aj za roky 2008 a 2009; ii) v strednodobom časovom horizonte verejná inštitúcia IFP samozrejme každoročne dojednala nekryté úverové linky u rôznych bankových inštitúcií, ale získala sadzby porovnateľné s trhovými sadzbami a v každom prípade tieto úverové linky nikdy nepoužila a napokon iii) v krátkodobom časovom horizonte bol dlh verejnej inštitúcie IFP takmer nulový alebo nulový za dané obdobie.

(65) Pokiaľ ide o vzťahy s dodávateľmi, francúzske orgány sa domnievajú, že verejná inštitúcia IFP ako verejný obstarávateľ podlieha povinnosti zverejniť informácie a povinnosti uskutočniť verejné obstarávanie podľa vyhlášky č. 2005-649 zo 6. júna 2005 (57), a preto nemôže získať žiadnu výhodu. Vo svojom liste z 26. novembra 2010 francúzske orgány znova poukazujú na túto analýzu a jasne uvádzajú, že zadávanie zákaziek verejnej inštitúcie IFP na základe verejnej súťaže v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (58) je podľa ich názoru dostatočnou zárukou, že sa zabráni narušeniu hospodárskej súťaže na trhu. Podľa Francúzska verejná inštitúcia IFP, ktorá získala svojich dodávateľov na základe verejného obstarávania v súlade so svojimi povinnosťami vyplývajúcimi z práva Európskej únie, nemôže byť prinajmenšom z dôvodu neexistencie konkrétnych dôkazov obvinená z toho, že získala neoprávnenú výhodu. Zdôrazňujú, že práve v záujme efektívnosti verejného obstarávania sa zjednodušilo používanie elektronických systémov obstarávania, pričom v odôvodnení 13 smernice 2004/18/ES sa napríklad uvádza, že „táto technika obstarávania umožňuje verejnému obstarávateľovi […], aby získal mimoriadne veľký počet ponúk […], a tým zabezpečil optimálne využitie verejných zdrojov prostredníctvom voľnej hospodárskej súťaže.“ V tejto súvislosti sa zmieňujú o správe (59) Komisie, v ktorej Komisia usúdila pozitívny vplyv právnych predpisov o verejnom obstarávaní z hľadiska poklesu cien, ktorý sa považuje za „sociálnu výhodu“ spravodlivejšej hospodárskej súťaže medzi uchádzačmi. Komisia tým, že tieto úspory „pripisuje“ statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, sa nestotožňuje so zmyslom smernice, ktorá vo výberových konaniach vidí hlavný vektor lepšej hospodárskej súťaže vedúcej k zníženiu nákladov na verejné obstarávanie.

(66) Napokon, pokiaľ ide o vzťahy verejnej inštitúcie IFP s jej zákazníkmi, Francúzsko spresňuje, že príslušné činnosti zmluvného výskumu pokrývajú služby poskytované verejnou inštitúciou IFP na žiadosť zákazníka, tretej strany alebo dcérskej spoločnosti v oblasti, ktorá patrí do rozsahu úloh verejnej inštitúcie IFP, čo z hľadiska vlastníctva výsledkov nemá pre verejnú inštitúciu IFP strategický význam a môže obohatiť poznatky a know-how verejnej inštitúcie v oblasti riadenia programov verejného VaV, ktoré uskutočňuje, a nepatrí do výhradnej oblasti činnosti dcérskych spoločností. Francúzske orgány uvádzajú, že pri službách v oblasti výskumu, ktoré sa týmto zákazníkom poskytujú, sa využívajú špecifické zariadenia a špecifický posudok.

(67) V tejto súvislosti Francúzsko tvrdí, že aj keby verejná inštitúcia IFP mala v dôsledku svojho statusu EPIC výhodu, pri vykonávaní týchto hospodárskych činností by táto výhoda nemala žiadny materiálny vplyv na trh. Predovšetkým by nemohla narúšať hospodársku súťaž, ani ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi. Pokiaľ však ide o bežné obdobie počínajúc zmenou právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP (ku ktorej došlo v júli 2006), francúzske orgány priznávajú, že verejná inštitúcia IFP by prípadne mohla dosiahnuť zníženie poplatkov z dôvodu nevystavenia záruk na plnenie záväzkov, ktoré však vzhľadom na sumy, ktoré obvykle požadujú banky a poisťovne za poskytnutie služby tohto druhu, predstavujú zanedbateľnú sumu. Francúzske orgány z toho usúdili, že takýto účinok nemá charakter výhody, čo by spochybnilo samotnú existenciu štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP.

6 PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN A STANOVISKO FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV

6.1 PRIPOMIENKY SPOLOČNOSTI UOP LIMITED

(68) Vo svojom liste z 28. novembra 2008 spoločnosť UOP Limited najprv zdôvodnila svoj záujem konať ako tretia strana zainteresovaná na konaní (60) a potom predložila niekoľko všeobecných pripomienok s tým, že podľa nej je subjekt, ktorý nazýva „IFP/Axens“, príjemcom štátnej pomoci: — celok tvorený verejnou inštitúciou a dcérskou spoločnosťou Axens – IFP/Axens – je vraj nesporne vnímaný zo strany trhu ako verejný subjekt (5.1.1), — udelenie statusu EPIC subjektu IFP/Axens mohlo umožniť a stále by umožňovalo výrazne narúšať hospodársku súťaž na trhu výrobných technológií, na ktorom pôsobí spoločnosť UOP Limited, pretože ho zvýhodňuje vo vzťahoch s dodávateľmi, prínoscami kapitálu a zákazníkmi (5.1.2).

6.1.1 VNÍMANIE SUBJEKTU IFP/AXENS ZO STRANY TRHU

(69) Podľa spoločnosti UOP Limited argument francúzskych orgánov, že Axens rovnako ako ostatné dcérske spoločnosti IFP tvoria samostatné hospodárske subjekty, nemožno prijať. Komisia zrejme oprávnene zdôrazňuje, že i) verejná inštitúcia IFP má v spoločnosti Axens 100 % účasť; ii) uskutočňovanie spoločnosťou Axens VaV verejnej inštitúcie IFP odzrkadľuje strategické priority vytýčené štátom; iii) vedúci pracovníci verejnej inštitúcie IFP sa zúčastňujú na riadení spoločnosti Axens; iv) Axens má exkluzívnu zmluvu s verejnou inštitúciou IFP, ktorá je podstatná pre hospodársku činnosť dcérskej spoločnosti, a v) predovšetkým existuje dohoda o prvom použití a o dočasnom pridelení zamestnancov.

(70) K informáciám uvedeným v predchádzajúcom odôvodnení spoločnosť UOP Limited dodáva, že rozhodujúcimi faktormi sú aj predstava, že IFP a Axens tvoria jeden subjekt a ako to vníma trh: — IFP a Axens vystupujú na trhu ako jeden hospodársky subjekt IFP/Axens. Na internetovej stránke spoločnosti Axens sa údajne predovšetkým uvádza, že „spoločnosť sa už takmer päťdesiat rokov opiera o úspech v oblasti VaV a o úspech v oblasti priemyselnej výroby“ (61). Okrem toho reklamy spoločnosti Axens týkajúce sa jej technológie odkazujú na verejnú inštitúciu IFP. Zamestnanci spoločnosti Axens a verejnej inštitúcie IFP navyše niekedy navštevujú svojich zákazníkov, ktorým poskytli licenciu, spoločne. — Priemyselná tlač uviedla príklad vnímania subjektu IFP/Axens zo strany trhu ako jedného hospodárskeho subjektu. Spoločnosť UOP Limited predovšetkým pripojila výňatky z výstrižkov z tlače, ktoré sa týkajú činnosti IFP/Axens v oblasti licencií na výrobné technológie alebo sa alternatívne zmieňujú o poskytovaní takýchto licencií verejnou inštitúciou IFP prostredníctvom dcérskej spoločnosti Axens. Okrem toho spoločnosť UOP Limited poskytla príklady v podobe článkov alebo prezentácií, v ktorých sa zamestnanci Axens nechali počuť, že verejná inštitúcia IFP vníma Axens ako zahŕňajúcu „všetky príslušné činnosti priemyselnej divízie a katalýzy.“

6.1.2 VÝHODY PLYNÚCE ZO STATUSU EPIC

(71) Spoločnosť UOP Limited uvádza, že skutočnosť, že dodávatelia aj zákazníci vnímajú spoločnosť Axens ako voľne nakladajúcu s neobmedzenými štátnymi zdrojmi na účely financovania svojich činností, ju zvýhodňuje na trhu. Aj keď ide len o jej vnímanie zo strany trhu, táto skutočnosť má v globálnom ekonomickom kontexte hospodárskej krízy svoj význam.

(72) Pokiaľ ide o zákazníkov, záruky, ktoré údajne ponúka subjekt IFP/Axens, majú osobitný význam na trhu, kde zákazníci skôr, ako si vyberú danú technológiu, zvážia dlhodobé ekonomické dôvody. Na príklade „aromatických komplexov“UOP Limited v podstate vysvetľuje, že pred zavedením takýchto technológií musia zákazníci veľmi veľa investovať do naprojektovania a vybudovania výrobných infraštruktúr, ktoré si údajne vyžadujú niekoľko rokov práce. Úspech týchto priemyselných komplexov je ale spojený s výkonnosťou použitých technológií, pri ktorých zákazníci vo všeobecnosti požadujú, aby na ne poskytol záruku (62) predajca výrobných postupov. Za predpokladu nedosiahnutia požadovanej úrovne výkonnosti by sa bez váhania domáhali zodpovednosti predajcu a požadovali dodržanie prísnych záväzkov, pokiaľ ide o uvedenie do pôvodného stavu. Významným faktorom pri výbere kupujúcimi je preto dlhodobá bonita predajcu nielen kvôli dodržaniu zmluvných záväzkov, ale aj kvôli perspektívam poskytnutým v oblasti VaV, ktoré sú zárukou budúcich zlepšení prevádzkových parametrov nadobudnutého postupu. Subjekt IFP/Axens vnímaný trhom ako závislý od štátu má teda údajnú výhodu v porovnaní s jeho konkurentmi, pričom kupujúci nemajú osobitný dôvod pochybovať o jeho prežití v dlhodobom časovom horizonte.

(73) Pokiaľ ide o dodávateľov, UOP Limited sa domnieva, že subjektu IFP/Axens mohli byť poskytnuté zvýhodnené podmienky v porovnaní s jeho konkurentmi; v tomto smere odkazuje na zmluvy spoločne podpísané inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens uvedené v rozhodnutí o začatí konania.

(74) Pokiaľ ide o finančné trhy, spoločnosť UOP Limited sa domnieva, že subjekt IFP/Axens má zvýhodnené podmienky a zvýhodnené úrokové sadzby na kapitálových trhoch, s ohľadom na úlohu konečného ručiteľa, ktorým je údajne štát. Okrem toho v súvislosti s finančnou krízou prítomnosť štátu a istota, ktorú predstavuje pre investorov, údajne umožňuje pritiahnuť súkromný kapitál v kontexte nedostatku. Konkurenčné podniky vraj nemajú prístup k porovnateľnému financovaniu alebo ho môžu získať iba za menej zaujímavých podmienok. Podľa spoločnosti UOP Limited vplyv hospodárskej a finančnej krízy ešte posilnil potenciál opatrenia narúšať hospodársku súťaž.

(75) Vo svojom liste z 23. januára 2009 spoločnosť UOP Limited odkazuje na svoje predchádzajúce pripomienky, ako aj na pripomienky odovzdané v rámci konania týkajúceho sa uvedeného rozhodnutia C 51/2005. Domnieva sa, že tieto informácie poskytujú dostatok dôkazov o význame bonity zmluvných partnerov na dotknutom trhu licencií na výrobné postupy. Opakuje argument, podľa ktorého zákazníci subjektu IFP/Axens predpokladajú, že sú v obchodnom vzťahu so štátnou inštitúciou, ktorej dlhodobá životaschopnosť je bez akéhokoľvek rizika. Napokon spoločnosť UOP Limited vyzýva Komisiu, aby analyzovala dohody medzi Axens a jej zákazníkmi, pričom uviedla, že je presvedčená o tom, že neobsahujú žiadne ustanovenie, ktoré by mohlo obmedziť zodpovednosť spoločnosti Axens.

6.2 STANOVISKO FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM SPOLOČNOSTI UOP LIMITED

(76) Vo svojom liste z 22. júna 2009 sa francúzske orgány domnievajú, že pripomienky spoločnosti UOP Limited sú „založené na nesprávnych, dokonca nepravdivých tvrdeniach, a v každom prípade nie sú založené na žiadnom dôkaze o existencii štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP alebo spoločnosť Axens.“

(77) Francúzske orgány v podstate popierajú relevantnosť tvrdenia, že trh vníma IFP/Axens ako verejný subjekt zvýhodňovaný v porovnaní so zákazníkmi, dodávateľmi a finančnými trhmi, a odmietajú tvrdenie, že tento subjekt IFP/Axens je orgánom štátu, ktorý sa vôbec neobáva o dlhodobú životaschopnosť.

(78) Francúzske orgány rozvinuli dva argumenty: — v prvom rade subjekt IFP/Axens nie je štátny orgán, ktorý voľne nakladá s neobmedzenými zdrojmi; okrem toho údajne nič nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímaný (6.2.1), — v druhom rade status EPIC verejnej inštitúcie IFP neposkytuje spoločnosti Axens žiadnu výhodu na trhu (6.2.2).

6.2.1 IFP/AXENS ÚDAJNE NIE JE ŠTÁTNY ORGÁN, KTORÝ VOĽNE DISPONUJE S NEOBMEDZENÝMI ZDROJMI

(79) Podľa francúzskych orgánov na rozdiel od toho, čo tvrdí spoločnosť UOP Limited, dodávatelia a zákazníci subjektu IFP/Axens údajne nevnímajú tento podnik ako štátny orgán využívajúci neobmedzené zdroje.

(80) Po prvé francúzske orgány odkazujú na právnu analýzu, ktorú odovzdali Komisii, ako aj na svoje predchádzajúce pripomienky, ktoré podľa ich názoru dokazujú, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP neposkytuje žiadnu štátnu záruku.

(81) Po druhé francúzske orgány uvádzajú, že spoločnosť UOP Limited sa odvoláva na „údajnú vieru v neobmedzenú štátnu záruku v prospech IFP/Axens“, ktorá vraj v práve neexistuje a ktorá sama osebe nestačí na založenie existencie štátnej pomoci.

(82) Po tretie aj za predpokladu, že by verejná inštitúcia IFP získala štátnu záruku – čo francúzske orgány popierajú –, bolo by chybou sa domnievať, že takáto záruka je automaticky rozšírená na dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, pretože táto inštitúcia a jej dcérske spoločnosti údajne tvoria jeden hospodársky subjekt v zmysle práva hospodárskej súťaže. Podľa Francúzska sa na dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, a najmä na spoločnosť Axens, ako na subjekty súkromného práva podliehajúce zákonu o obchodných spoločnostiach, nevzťahuje takáto záruka, pričom zásada nezávislosti dcérskych spoločností odporuje najmä teórii „automatického rozšírenia“ záruk v rámci skupiny, ktorú predložila spoločnosť UOP Limited. Pojem skupina, ktorý môže mať význam v práve hospodárskej súťaže, vraj nie je uznaný právom obchodných spoločností a tak poskytnutie záruk v rámci skupiny podlieha prísnym formálnym a vecným podmienkam. Ide najmä o prípad verejnej inštitúcie IFP, keď sa vyžaduje povolenie Štátnej rady v zmysle článku 7 jej stanov. Okrem toho sa francúzske orgány domnievajú, že Komisia vzala túto skutočnosť na vedomie, pretože uznala, „že právne postavenie Banque Postale (právnická osoba súkromného práva) stačí samo osebe na vylúčenie existencie neobmedzenej záruky pre Banque Postale (63)“.

6.2.2 SPOLOČNOSŤ AXENS NIE JE NIJAKO ZVÝHODNENÁ NA TRHU Z DÔVODU STATUSU EPIC VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP

(83) Francúzske orgány sa domnievajú, že argument spoločnosti UOP Limited, že trh verí, že subjekt IFP/Axens je orgán štátu s neobmedzenými zdrojmi a že požíva výhody voči zákazníkom, ako aj voči dodávateľom a veriteľom, nie je založený „na žiadnom serióznom dôkaze“ a okrem toho je „nesporne vyvrátený faktami.“

(84) Francúzske orgány predložili služobné hlásenie oddelenia riaditeľstva pre právne záležitosti a dohody (AJA) spoločnosti Axens nazvané „Zásady právnej istoty Axens“ (64), v ktorom sú presne vymedzené vzťahy medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens. Tieto vzťahy sú výslovne upravené všeobecným pravidlom, že Axens nebude od svojej materskej spoločnosti vyžadovať záruku, a to z nijakého dôvodu. Francúzske orgány jasne uviedli, že pokiaľ ide o toto pravidlo neexistencie záruky, nie je možná žiadna výnimka. Okrem toho sa táto zásada v dokumente pripomína in extenso týmito slovami: „IFP neručí za konanie alebo opomenutie zo strany spoločnosti Axens.“ Francúzske orgány jasne uviedli, že toto pravidlo sa vzťahuje na všetky zmluvy, ktoré by spoločnosť Axens mohla uzatvoriť alebo na všetky projekty, ktoré by mohla uskutočniť so svojimi zákazníkmi, dodávateľmi alebo na finančných trhoch.

6.2.2.1 K vzťahom medzi spoločnosťou Axens a jej zákazníkmi

(85) Podľa Francúzska spoločnosť UOP Limited úplne neopodstatnene vyvodzuje z výšky štátnej záruky dlhodobú finančnú situáciu spoločnosti Axens, najmä z hľadiska zmluvných záruk a záväzkov údržby klasicky ustanovených v licenčných dohodách (65), a takisto neuvádza dôvody, pre ktoré je údajne „presvedčená, že Komisia nenájde žiadne ustanovenie, ktoré by obmedzovalo zodpovednosť spoločnosti Axens.“

(86) V tomto smere sa francúzske orgány jasne vyjadrili, že pravidlo opísané v odôvodnení 84 (podľa ktorého dcérska spoločnosť nepredkladá materskej spoločnosti žiadnu žiadosť o poskytnutie záruky) sa vzťahuje aj na každú záruku, ktorú by spoločnosť Axens mohla dojednať alebo uzatvoriť. Francúzske orgány ilustrovali svoje tvrdenie na príklade „aromatických komplexov“, o ktorom sa spoločnosť UOP Limited zmienila vo svojich pripomienkach. Francúzske orgány spresnili, že vo všeobecnosti spoločnosť Axens volí možnosť obmedzenia svojej zodpovednosti na určitú časť poplatku […] (*). Táto politika obmedzenia záruk, ktorá je jednou zo zásad právnej istoty spoločnosti Axens, sa preto výrazne líši od zvyklostí iných podnikov pôsobiacich v tejto oblasti, ktoré majú podľa francúzskych orgánov vo zvyku poskytovať v určitých prípadoch neobmedzené záruky.

(87) Napokon, francúzske orgány uvádzajú, že povinnosti v oblasti údržby/opravy uplatniteľné v prípade škodových udalostí nemajú za následok uvoľnenie finančného krytia zo strany verejnej inštitúcie IFP: a) v prípade neplnenia záväzkov zo strany spoločnosti Axens by kapacita ponúkaná jej poisťovateľmi zodpovednosti za škodu, prostredníctvom rôznych poistných položiek v rámci jej globálneho programu, bola oveľa väčšia ako limity zodpovednosti spoločnosti Axens zmluvne dojednané s držiteľmi jej licencie; b) schopnosť okamžitého alebo rýchleho uvoľnenia zdrojov spoločnosti Axens, najmä vďaka zanedbateľnej výške jej dlhu, je tiež veľmi veľká; c) dohody medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens výslovne obmedzujú zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP v prípade neplnenia záväzkov zo strany držiteľa licencie spoločnosti Axens na sumy, ktoré musia byť nevyhnutne ohraničené, pretože sú spojené s poplatkom, ktorý vyberá verejná inštitúcia IFP; d) poisťovateľ zodpovednosti za škodu spoločnosti Axens sa údajne výslovne zrieka akéhokoľvek uplatňovania nárokov voči verejnej inštitúcii IFP z akéhokoľvek dôvodu.

(88) Na základe toho francúzske orgány dospeli k záveru, že tvrdenia spoločnosti UOP Limited týkajúce sa existencie domnelých výhod, ktoré spoločnosť získala na trhu licencií na výrobné prostriedky, sú údajne zbavené platnosti najmä preto, lebo spoločnosť Axens bez prestania uskutočňovala politiku obmedzovania záruk poskytnutých svojim zákazníkom.

(89) Vo svojom liste za 8. septembra 2009 francúzske orgány jasne uviedli, že obmedzenie zodpovednosti voči zákazníkom je ustanovené jednak v rámcovej licenčnej zmluve (66), jednak v dohode o licencii na produkty (67) uzatvorených medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens, ktoré nadobudli účinnosť 1. januára 2001. V oboch zmluvách sa ustanovuje, že ak spoločnosť Axens môže preukázať, že príčinou neplnenia záväzkov z jej strany sú služby dodávané verejnou inštitúciou IFP, sa finančná zodpovednosť tejto inštitúcie obmedzí na určité percento (68) súm, ktoré verejná inštitúcia IFP skutočne vybrala ako poplatok úmerne k transakcii predaja, v súvislosti s ktorou vznikla reklamácia (licencia na produkty), a k jednotke, ktorá je predmetom sublicencie alebo transakcie predaja uskutočnenej v rámci sublicencie, v súvislosti s ktorou vznikla reklamácia (rámcová licencia). Inými slovami, zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP nikdy nesmie presiahnuť 100 % vybraných súm. Okrem toho sa v rámcovej licencii ustanovuje, že spoločnosť Axens prevezme finančné záruky za technické prevádzkové parametre postupov poskytnuté držiteľom čiastkových licencií. Verejná inštitúcia IPF teda nie je považovaná za zodpovednú za technické záruky, ktoré spoločnosť Axens poskytla svojim zákazníkom.

(90) Okrem toho treba spresniť, že v licenčných zmluvách uzatvorených medzi spoločnosťou Axens a jej zákazníkmi sa symetricky ustanovuje, že finančná zodpovednosť spoločnosti Axens je vo všeobecnosti obmedzená na […] (*) % licenčných poplatkov zaplatených za každú jednotku, na ktorú sa vzťahuje reklamácia. Zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP je úplne nezávislá od zodpovednosti spoločnosti Axens, pokiaľ je záruka, ktorú táto spoločnosť poskytla svojmu zákazníkovi, z hospodárskych dôvodov vyššia ako záruka, ktorú jej poskytla verejná inštitúcia IFP. Rovnaká zásada sa uplatňuje na každú licenciu, ktorú verejná inštitúcia IFP poskytne tretím stranám iným ako jej dcérske spoločnosti.

(91) Nakoniec francúzske orgány doplnili, že verejná inštitúcia IFP má zásadu obmedziť svoju zodpovednosť voči svojim zákazníkom (dcérskym spoločnostiam alebo spoločnostiam mimo skupiny) v prípadoch, keď pre ne zabezpečuje služby (štúdie, výskumy v oblasti zákaziek, testy atď.) Zodpovednosť prijatá verejnou inštitúciou IFP potom spočíva v záväzku opraviť vykonané práce, zatiaľ čo vo finančnej oblasti platí zásada, že zodpovednosť je obmedzená na […] (*) % a jej finančný limit môže v závislosti od prípadu dosiahnuť […] (*) %. Ak sa zákazník domnieva, že práca, ktorú vykonala verejná inštitúcia IFP, je chybná, táto inštitúcia nebude v žiadnom prípade nútená vykonávať opravy prác neobmedzene.

6.2.2.2 K vzťahom medzi spoločnosťou Axens a jej dodávateľmi a k podmienkam financovania na finančných trhoch

(92) Francúzske orgány popierajú akúkoľvek relevantnosť tvrdenia spoločnosti UOP Limited, že domnelá viera v existenciu neobmedzených finančných zdrojov v prospech spoločnosti Axens poskytuje tejto spoločnosti zvýhodnené podmienky tak zo strany dodávateľov, ako aj finančných trhov. Podľa Francúzska spoločnosť UOP Limited neposkytla žiadny dôkaz na podporu tohto tvrdenia.

(93) Francúzske orgány sa domnievajú, že pravidlo opísané v odôvodnení 84, podľa ktorého dcérska spoločnosť nepodáva materskej spoločnosti žiadnu žiadosť o záruku, nestačí na to, aby bol predpoklad spoločnosti UOP Limited zbavený platnosti.

(94) Ostatne pokiaľ ide o podmienky pôžičky spoločnosti Axens, rovnako ako v prípade spoločností Beicip-Franlab a Prosernat na finančných trhoch, francúzske orgány poznamenávajú, že sú ochotné zaviazať sa pred Komisiou, že pri každej transakcii uvedú v zmluve o financovaní, že „v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonom) sa na túto transakciu financovania nebude vzťahovať žiadna priama alebo nepriama štátna záruka“ (69).

7 POSÚDENIE

7.1 EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI V ZMYSLE ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ

(95) V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje: „Ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“

(96) V tomto prípade na preukázanie existencie štátnej pomoci treba najprv overiť, či opatrenie spočívajúce v udelení Francúzskom 7. júla 2006 statusu EPIC verejnej inštitúcii IFP využíva štátne zdroje (7.1.1) na poskytnutie neobmedzenej štátnej záruky pokrývajúcej hospodárske činnosti (7.1.2). Hoci rozsah pokrytia štátnou zárukou a povaha činností pokrytých zárukou umožnia vymedziť dosah tohto rozhodnutia (7.1.3), následne bude potrebné preskúmať, či dané opatrenie poskytuje skupine IFP selektívnu výhodu (7.1.4), ktorá by mohla ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi (7.1.5).

7.1.1 VYUŽÍVANIE ŠTÁTNYCH ZDROJOV VO FORME NEOBMEDZENEJ ŠTÁTNEJ ZÁRUKY

(97) So zreteľom na osobitnú štruktúru hospodárskej skupiny v zmysle práva hospodárskej súťaže je nevyhnutné zohľadniť možný vplyv neobmedzenej štátnej záruky vyplývajúcej zo statusu EPIC verejnej inštitúcie na všetky subjekty skupiny IFP, t. j. na samotnú verejnú inštitúciu a na jej dcérske spoločnosti, v dvoch fázach: — pokiaľ ide o verejnú inštitúciu IFP, vplyv neobmedzenej záruky vyplýva priamo zo statusu EPIC: verejná inštitúcia IFP totiž ako právnická osoba verejného práva nepodlieha všeobecnému právu týkajúcemu sa konaní vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podnikov v ťažkostiach. So zreteľom na túto zvláštnosť by materská spoločnosť skupiny IFP mohla priamo vykonávať svoje hospodárske činnosti za výhodnejších podmienok ako ostatní účastníci trhu, ktorým nebola poskytnutá porovnateľná ochrana (7.1.1.1), — pokiaľ ide o činnosti vykonávané priamo dcérskymi spoločnosťami súkromného práva skupiny IFP, ktoré plne podliehajú všeobecnému právu v oblasti konkurzu, priame uplatnenie si nároku voči verejnej inštitúcii, a teda aj štátu, je podľa všetkého nemožné. Preto je za predpokladu nedostatočnej výšky majetku dcérskej spoločnosti potrebné analyzovať, či by veritelia spoločností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli ťažiť z nepriameho mechanizmu na základe prípadnej zodpovednosti materskej spoločnosti za jej dcérske spoločnosti, rovnocennej mechanizmu záruky (7.1.1.2).

7.1.1.1 Pokrytie verejnej inštitúcie IFP neobmedzenou štátnou zárukou, ktorú jej poskytuje status EPIC

(98) V uvedenom rozhodnutí C 56/2007 Komisia dospela k záveru (70), že podstatné zvláštnosti právneho postavenia podniku La Poste ako verejnej inštitúcie (71), a najmä existencia záruky na úhradu jednotlivých pohľadávok a na zachovanie existencie a/alebo povinností spoločnosti La Poste znamená, že štát plní úlohu konečného ručiteľa za hospodárske činnosti vykonávané verejnou inštitúciou.

(99) V tomto prípade sa Komisia domnieva, že argumenty použité v uvedenom rozhodnutí C 56/2007 možno v podstate uplatniť na status EPIC verejnej inštitúcie IFP a že sa na túto inštitúciu tiež vzťahuje osobitný právny stav, pokiaľ ide o uspokojenie jej veriteľov, ako aj zachovanie jej existencie v prípade platobnej neschopnosti. Pre potreby tejto analýzy bude preto Komisia odkazovať na argumenty predostreté v časti v časti 4.1 („Hodnotenie záruky ako štátnej pomoci“) uvedeného rozhodnutia C 56/2007.

A. Záruka na splatenie jednotlivých pohľadávok

(100) Najprv treba overiť argument francúzskych orgánov, že právne predpisy alebo judikatúra vylučujú existenciu štátnej záruky v prospech inštitúcií so statusom EPIC (a), a až potom dokázať, že keby sa verejná inštitúcia IFP nachádzala v situácii zastavenia platieb, na jej veriteľov by sa vzťahovalo výhodnejšie konanie než na veriteľské podniky podliehajúce všeobecnému právu.

a) Odmietnutie argumentov francúzskych orgánov

(101) Na rozdiel od tvrdení francúzskych orgánov Komisia môže usudzovať, že francúzske právo pripúšťa existenciu implicitných záruk a konkrétne existenciu štátnej záruky z dôvodu právneho postavenia verejnej inštitúcie a z týchto dôvodov odmieta argumenty francúzskych orgánov.

(102) Po prvé, Komisia odkazuje mutatis mutandis na odôvodnenia 120 a 121 uvedeného rozhodnutia C 56/2007 v súvislosti s tvrdením francúzskych orgánov, že žiadny predpis alebo rozhodnutie neustanovuje zásadu, že štát ručí za dlhy podnikov so statusom EPIC. Komisia sa naopak domnieva, že pokiaľ naozaj neexistuje žiadny predpis alebo rozhodnutie potvrdzujúce alebo vylučujúce existenciu explicitnej štátnej záruky v prospech podnikov so statusom EPIC, neexistencia takejto záruky neumožňuje vylúčiť existenciu implicitnej záruky.

(103) Po druhé, Komisia odkazuje mutatis mutandis na odôvodnenia 122 až 124 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, kde sa francúzske orgány domnievajú, že existuje judikatúra o neexistencii záruk, najmä rozsudok vo veci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky vo veci Campoloro (73). Pokiaľ ide o prvú vec, ako zdôraznil expert Komisie v prípade La Poste, rozsudok vo veci Société de l'hôtel d'Albe sa netýka konkrétnej situácie, v ktorej by sa mohla poskytnúť záruka (74). Pokiaľ ide o druhú vec (75), Komisia sa naopak domnieva, že dokazuje, že systém zodpovednosti štátu pri uplatňovaní postupu vymáhania dlhov verejných inštitúcií sa vyznačuje všetkými charakteristikami záručného mechanizmu.

(104) Po tretie, Komisia sa domnieva, že argument francúzskych orgánov predložený vo veci La Poste, podľa ktorého sa na dlhy, ktoré vznikli podnikom so statusom EPIC po nadobudnutí účinnosti ÚZRP 1. januára 2005, nemôže vzťahovať implicitná záruka, nemožno prijať: a) Komisia zdôrazňuje, že k zmene právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP došlo 7. júla 2006, t. j. po nadobudnutí účinnosti ÚZRP. Za takýchto podmienok nie je potrebné skúmať argumenty experta francúzskych orgánov vo veci La Poste týkajúce sa prípadných dlhov vzniknutých pred 1. januárom 2005, a to napriek tomu, že francúzske orgány na ne odkazujú mutatis mutandis vo svojich pripomienkach. V skutočnosti dlhy, ktoré vznikli verejnej inštitúcii IFP pred 1. januárom 2005, vznikli profesijnej inštitúcii v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov (a teda právnickej osobe súkromného práva), a preto sa na ne v čase ich vzniku (76) nemohla vzťahovať neobmedzená záruka vyplývajúca zo statusu EPIC. b) Komisia ale uvádza, ako okrem iného zdôraznil jej expert vo veci La Poste a ako už vysvetlila v odôvodnení 130 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnúť do zákona o rozpočtových pravidlách štátne záruky sa obmedzuje na „poskytnutie“ takých záruk, že poskytnutie záruky sa vzťahuje na prípady, v ktorých sa štát výslovným prejavom vôle rozhodol poskytnúť záruku za inštitúciu alebo za transakciu, že do rozsahu povinnosti zahrnúť záruky do zákona o rozpočtových pravidlách preto nepatria záruky vzniknuté na základe právneho postavenia alebo právnej povinnosti, ktoré sa vyznačujú tým, že sú implicitné a automatické, že táto druhá kategória nezávisí od rozhodnutia štátu, ale od skutočnosti, že záruka je dôsledkom už existujúceho právneho rámca, pričom záruka je iba jeho dôsledkom (77). c) Komisia na základe toho dospela k záveru rovnako ako v bode 131 rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že argument francúzskych orgánov založený na ÚZRP nie je presvedčivý, pričom skutočnosť, že žiadny zákon o rozpočtových pravidlách nespresňuje, že štát poskytuje záruku verejnej inštitúcii IFP z dôvodu jej právneho postavenia, nevylučuje existenciu implicitnej záruky, že Komisia v každom prípade nie je viazaná hodnotením opatrenia ako záruky podľa francúzskeho práva, dokonca ani skutočnosťou, že by išlo o záruku, ktorá patrí do pôsobnosti ÚZRP, že podstatné je iba hodnotenie tohto opatrenia podľa práva Európskej únie, že toto právo uznáva existenciu implicitnej záruky v prípade, že je členský štát právne viazaný splatiť dlh inej osoby v prípade neplnenia záväzkov z jej strany (78).

(105) Po štvrté, Komisia odmieta argument francúzskych orgánov, že v prípade existencie štátnej záruky v prospech inštitúcií so statusom EPIC by si založenie každej novej inštitúcie so statusom EPIC (vrátane zmeny právneho postavenia) vyžadovalo zaviesť také opatrenia týkajúce sa záruk, ktoré ochránia právne nároky veriteľov vzniknuté pred transformáciou inštitúcie, a ich protiargument (modus tollens), že keďže takýto mechanizmus nebol nikdy zavedený (79), nemala by existovať žiadna záruka v prospech verejnej inštitúcie IFP: a) Ako uviedol expert Komisie vo veci La Poste a ako sa uvádza v odôvodnení 133 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia sa domnieva, že takéto tvrdenie vychádza z veľmi širokého výkladu ústavnej ochrany práva vlastniť majetok. b) Komisia chce spresniť, ako to už urobila v odôvodnení 134 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že právo vlastniť majetok nevyžaduje prijať osobitné opatrenie na zaručenie práv veriteľov v čase transformácie podniku so statusom EPIC na spoločnosť podliehajúcu konaniam vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie, a preto neexistencia takýchto opatrení nie známkou neexistencie implicitnej záruky. c) Komisia dodáva, ako vysvetlila v odôvodneniach 135 a 136 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že skutočnosť, že francúzske orgány sa rozhodli poskytnúť explicitnú záruku podniku La Poste (80), keď v roku 1990 získal právne postavenie inštitúcie so statusom EPIC, nedokazuje, že už neexistovala implicitná záruka v jeho prospech.

(106) Po piate, Komisia odkazuje na časť tohto rozhodnutia týkajúcu sa uplatnenia zodpovednosti štátu, ako aj na časť 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, pokiaľ ide o Labetoulleov článok citovaný francúzskymi orgánmi (81), ako aj na jeho analýzu judikatúry vo veci Campoloro (82).

(107) Na rozdiel od toho, čo tvrdia francúzske orgány – podľa nich takúto záruku vylučujú predpisy –, Komisia poznamenáva, že existencia implicitných záruk viazaných na právne postavenie verejnej inštitúcie je potvrdená komentárom Štátnej rady predloženým v roku 1995 vo veci Crédit Lyonnais, ktoré zakladá existenciu implicitnej štátnej záruky iba na povahe subjektu ako verejnej inštitúcie (83).

(108) Ako sa vysvetľuje v odôvodneniach 142 až 145 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia nesúhlasí s vysvetlením francúzskych orgánov, že toto stanovisko Štátnej rady nie je možné uplatniť na verejnú inštitúciu IFP. Predovšetkým zdôrazňuje, že toto stanovisko sa vôbec neodvoláva na poslanie inštitúcie, ani na existenciu alebo neexistenciu vo verejnej inštitúcii autorizovaného účtovného revízora. Okrem toho francúzske orgány nevysvetľujú, prečo je podľa nich toto stanovisko uplatniteľné len na verejné inštitúcie majúce autorizovaného účtovného revízora. Komisia navyše odmieta argumenty francúzskych orgánov, že stanovisko nemožno uplatniť, pretože je staršie ako ÚZRP a je v rozpore s neskoršou judikatúrou Štátnej rady, pričom v odôvodnení 104, ako aj v uvedenom rozhodnutí C 56/2007 uviedla, že ÚZRP nebráni existencii implicitnej štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP.

(109) Nakoniec ako sa uvádza v odôvodneniach 146 a 147 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia berie na vedomie oznámenie ministra hospodárstva, financií a priemyslu z 22. júla 2003, ktorého predmetom je „Registrácia mechanizmov implicitných alebo explicitných záruk poskytnutých štátom“, ktoré potvrdzuje existenciu implicitných záruk vyplývajúcich zo správneho alebo legislatívneho aktu, ktorý „vyvoláva a obsahuje finančné dôsledky pre štát.“ Toto oznámenie dokazuje, že štátna záruka môže vyplynúť z právnych aktov veľmi rôznorodej povahy (84), a uvádza sa v ňom, že založenie verejnej inštitúcie môže zahŕňať poskytnutie implicitnej štátnej záruky v prospech veriteľov tejto inštitúcie (85).

b) Veriteľovi podniku La Poste sa zaručuje, že jeho pohľadávka bude uhradená.

(110) Podľa príkladu dokazovania v časti 4.1.1 bod A písm. b) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktorý odkazuje mutatis mutandis, Komisia má ďalej v úmysle preukázať, že v prípade zastavenia platieb zo strany verejnej inštitúcie IFP sú veritelia tejto inštitúcie vo výhodnejšej situácii ako veritelia podniku, ktorý podlieha obchodnému právu.

(111) Po prvé, pokiaľ ide o verejné inštitúcie, tradičné obmedzenia úhrady pohľadávky subjektu súkromného práva sa na ne nevzťahujú. Na základe skutočností podrobnejšie opísaných v odôvodneniach 150 až 154 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia v tejto súvislosti dospela k záveru, že: — na rozdiel od veriteľov podnikov podliehajúcich obchodnému právu veriteľom verejnej inštitúcie IFP (keďže táto inštitúcia nepodlieha všeobecnému právu v oblasti súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podnikov v ťažkostiach) nehrozí, že ich pohľadávka po skončení súdneho konania vo veci likvidácie úplne alebo čiastočne zanikne, — právna subjektivita verejnej inštitúcie IFP nekladie prekážku štátnej záruke, — pri neexistencii výslovného obmedzenia zodpovednosti štátu, pokiaľ ide o verejnú inštitúciu IFP, sa veritelia tejto inštitúcie môžu právom opierať o zásadu, že štát hradí dlhy verejnej inštitúcie IFP napriek tomu, že IFP je právnická osoba.

(112) Po druhé, v prípade vymáhania dlhov verejných inštitúcií odsúdených súdnym rozhodnutím je postup zavedený zákonom zo 16. júla 1980 (a rôznymi vykonávacími predpismi (86)), z dôvodov ozrejmených v odôvodneniach 113 až 117, pre veriteľov verejnej inštitúcie IFP výhodnejší ako súdne konania všeobecného práva, pretože nemôže viesť k zániku pohľadávky, ktorú majú voči verejnej inštitúcii IFP.

(113) V súlade s analýzou predostretou v odôvodneniach 157 až 161 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia v prvom rade poznamenáva, že zákon z roku 1980 (87) a jeho vykonávacie opatrenia (88) označujú štát ako orgán príslušný na vymáhanie dlhov verejných inštitúcií a udeľuje im významné právomoci: príkaz na úhradu záväzku z úradnej moci a vytváranie dostatočných zdrojov.

(114) Podobne ako pri úvahách vysvetlených v odôvodneniach 162 až 168 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že osobitné konanie ustanovené zákonom z roku 1980 a jeho vykonávacími predpismi je len postupom vymáhania pohľadávok a nie konaním vo veci likvidácie a že po jeho skončení pohľadávka nezanikne, zatiaľ čo po skončení konania vo veci likvidácie podľa všeobecného práva rozsudok o skončení konania pre nedostatok majetku bez postihu prináša so sebou zákaz pre veriteľov ďalej súdne vymáhať pohľadávku. Komisia tiež poznamenáva, že zákon z roku 1980 a jeho vykonávacie predpisy tým, že predpokladajú časový odklad príkazu na úhradu záväzku a v žiadnom štádiu nezohľadňujú zastavenie platieb, ponechávajú veriteľov v domnienke, že existujú alebo stále budú existovať zdroje nevyhnutné na úhradu pohľadávky, ktorú majú voči verejnému subjektu. Tieto dve skutočnosti ju priviedli k názoru, že situácia nedostatku hotovosti je krytá v prípade potreby štátom alebo je len prechodná. Na druhej strane žiadne konanie vo veci likvidácie nepredpokladá možnosť, že sa tretie osoby stanú zodpovednými za dlhy platobne neschopnej osoby, samozrejme okrem prípadu, keď ide o ručiteľa alebo spoločnosť s ručením obmedzeným.

(115) V súlade s analýzou predostretou v odôvodneniach 170 až 180 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že francúzske právne predpisy umožňujú štátu a dokonca ho podporujú v tom, aby verejným inštitúciám poskytoval dotácie najmä na klasické bankové pôžičky v prípade, že sa ocitnú v situácii nedostatku hotovosti, ktoré môžu predstavovať „dodatočné zdroje“ uvedené v zákone zo 16. júla 1980. Zároveň sa domnieva, že veritelia poznajú tieto právne predpisy, a teda sú oprávnení usudzovať, že dozorný orgán bude schopný nájsť potrebné zdroje na úhradu pohľadávky. Komisia teda usudzuje, že je málo pravdepodobné, že sa veriteľovi pri uplatnení postupov podľa zákona zo 16. júla 1980 nepodarí dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky.

(116) Avšak na rozdiel od toho, k akému záveru dospela v súvislosti s La Poste v uvedenom rozhodnutí C 56/2007, Komisia zdôrazňuje, že v tomto prípade sú vlastné zdroje verejnej inštitúcie IFP, ktoré možno uvoľniť, relatívne veľké, keďže, ako vysvetlili francúzske orgány v odôvodnení 44, hotovosť a investície (150,3 milióna EUR) sa na konci roka 2007 rovnali približne päťnásobku sumy pôžičiek a finančných dlhov (25,2 milióna EUR). Komisia týmto uznala, že za súčasného stavu jej financií je podľa všetkého málo pravdepodobné, prinajmenšom v blízkej budúcnosti, že v dôsledku nedostatku vlastných zdrojov sa verejná inštitúcia IFP môže ocitnúť v situácii, že nebude schopná splácať svoje dlhy a nastane potreba štátneho zásahu.

(117) Aj keď je v súčasnosti takáto situácia nedostatku majetku v prípade verejnej inštitúcie IFP nepravdepodobná, v dlhodobom časovom horizonte je možná. Za takýchto okolností by nemožnosť uvoľniť zdroje prostredníctvom predaja majetku mala za následok použitie iných záručných mechanizmov (preddavky, uplatnenie zodpovednosti štátu atď.). Okrem toho uzákonenie systému ochrany majetku zákonodarcom by v prípade možného neplnenia záväzkov verejnou inštitúciou IFP mohlo viesť k nárastu počtu sporov týkajúcich sa objektívnej zodpovednosti štátu (89). V tejto súvislosti Komisia berie na vedomie argument francúzskych orgánov (90), podľa ktorého za predpokladu, že by štát považoval majetok patriaci verejnej inštitúcii za „nevyhnutný“ na výkon úloh verejnej služby a namietal by teda proti jeho predaju, nebol by povinný poskytnúť náhradu prostredníctvom záručných mechanizmov. Poznamenáva však, že francúzske orgány uznali (aj keď popierajú, že by verejná inštitúcia IFP mohla mať z toho výhodu), že požiadavka nepretržitosti verejnej služby je pre zástupcu štátu záväzná pri uplatňovaní postupu podľa zákona zo 16. júla 1980 (91). Komisia sa tiež domnieva, že takáto voľba zo strany štátnej zvrchovanej moci neuskutočniť predaj majetku z dôvodu zachovania verejnej služby by mohla umožniť uplatnenie objektívnej zodpovednosti štátu pre narušenie rovnosti pred verejnými bremenami.

(118) Po tretie z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 185 až 226 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že za málo pravdepodobného predpokladu, že konanie ustanovené zákonom z roku 1980 neumožní uspokojiť veriteľa, opravné prostriedky, ktoré mu zostanú na účely uplatnenia zodpovednosti štátu, majú vlastnosti záručného mechanizmu.

(119) Napriek tomu, že sa francúzske orgány domnievajú, že v podstate nemožno uplatniť zodpovednosť štátu za zavinenie alebo objektívnu zodpovednosť štátu (92), priznávajú, že pokiaľ by existovala požiadavka nepretržitosti verejnej služby a zástupca štátu by bol nútený zohľadniť túto požiadavku pri uplatňovaní postupu podľa zákona zo 16. júla 1980, mohol by súd nariadiť odškodnenie veriteľa. Francúzske orgány sa však domnievajú, že za tohto predpokladu by veriteľ nebol nijako zvýhodnený, pretože odškodnenie je porovnateľné s odškodnením, aké by získal v prípade uplatnenia všeobecného práva. V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje určité špecifiká osobitného práva ustanoveného zákonom z roku 1980: podľa všeobecného práva týkajúceho sa súdnej likvidácie veritelia (najmä tí, ktorí sú veriteľmi na základe písomnej zmluvy), vo všeobecnosti nezískajú späť celý svoj dlh, a zvyčajne dlhy podniku v likvidácii nezaplatí tretia osoba.

(120) Francúzske orgány tiež popierajú, že možnosti odškodnenia, ktoré majú veritelia pri domáhaní sa odškodnenia, možno považovať za formu záruky. Komisia sa naopak domnieva, že uplatnenie zodpovednosti štátu (zodpovednosť za zavinenie alebo objektívna zodpovednosť) pri uplatňovaní postupu vo veci vymáhania dlhov právnických osôb verejného práva uvedených v zákone zo 16. júla 1980 predstavuje na účely práva Európskej únie záručný mechanizmus, pretože veriteľom zabezpečuje úhradu ich pohľadávky tým, že členský štát zaväzuje k jej splateniu v prípade platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) vo veci Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro/Francúzsko (93) (ďalej len „vec Camporolo“) smeruje k zavedeniu automatickej záruky.

(121) Nakoniec podobne ako pri dokazovaní vysvetlenom v odôvodneniach 181 až 184 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia sa domnieva, že návrh francúzskych orgánov, ktorým sa má objasniť vykonávacia vyhláška k zákonu z roku 1980, nestačí na to, aby bolo možné vylúčiť, že uvoľnenie zdrojov sa uskutoční na základe dotácie z verejných zdrojov. a) Francúzske orgány navrhli zmeniť a doplniť vykonávaciu vyhlášku k zákonu z roku 1980 takto: „Keď po uplynutí týchto lehôt zostane úradná výzva bez odozvy, zástupca štátu alebo dozorný orgán vykoná zápis výdavku do rozpočtu samosprávnej jednotky alebo verejnej inštitúcie, ktorá si neplní svoje záväzky. V prípade potreby uvoľní potrebné zdroje v rámci rozpočtu samosprávnej jednotky alebo inštitúcie buď prostredníctvom zníženia voľných rozpočtových prostriedkov určených na iné výdavky, alebo prostredníctvom zvýšenia zdrojov“ (podčiarknuté zmeny a doplnenia). b) Komisia však zdôrazňuje rovnako ako v odôvodnení 67 rozhodnutia o začatí konania, že predpisy ani v súčasnom znení, ani v znení zmenenom a doplnenom podľa návrhu francúzskych orgánov, nevylučujú možnosť uvoľnenia prostriedkov pomocou zvýšenia zdrojov na základe vopred poskytnutého grantu alebo dotácie z verejných zdrojov.

(122) Z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 204 až 211 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia okrem iného domnieva, že rozhodnutie ESĽP uvedeného sporu vo veci Campoloro svedčí o tom, že uplatnenie zodpovednosti francúzskeho štátu je v tomto prípade rovnocenné implicitnej záruke za dlhy verejných orgánov a nie je spojené so žiadnou podmienkou škody. a) Komisia predovšetkým poznamenáva, že ESĽP odmietol argumenty francúzskych orgánov, ktoré sa snažili oprieť svoju argumentáciu (94) jednak o neexistenciu určujúcej skutočnosti, ktorú možno pripísať štátu, a jednak o neexistenciu štátnej záruky voči verejným orgánom, ktoré majú právnu subjektivitu právnickej osoby, a uznal opačné argumenty žalujúcich strán (95). b) Komisia poznamenáva, že ESĽP nakoniec uznal porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach (ďalej len „dohovor“), najmä preto, lebo: „Je potrebné, aby tieto rozsudky boli vykonané, pričom súd pripomína, že štátny orgán nemôže nezaplatiť svoj dlh založený na súdnom rozhodnutí pod zámienkou nedostatku zdrojov […].“ Okrem toho ESĽP zistil porušenie článku 1 protokolu č. 1 k uvedenému dohovoru, pri ktorom došlo k zásahu do vlastníckeho práva žalujúcich strán tým, že na nich spočívalo osobitné a nadmerné bremeno z dôvodu nevyplatenia súm, ktoré im prislúchali (96). Na základe uvedeného ESĽP uložil štátu uhradiť všetky dlhy, ktoré žalujúcim spoločnostiam dlhovali obce (97). c) Komisia sa domnieva, že z tohto judikátu vyplývajú tri dôležité skutočnosti: — s výhradou toho, že žalujúce strany dosiahli súdne rozhodnutie, ktorým bola uznaná ich pohľadávka, zodpovednosť štátu plní úlohu implicitnej záruky (98), pokiaľ je francúzsky štát na jednej strane odsúdený na zaplatenie celého dlhu právnickej osoby verejného práva (99) a na druhej strane sa nerobil rozdiel medzi tým, čo môže súvisieť so situáciou platobnej neschopnosti dlžníckeho orgánu zvrchovanej štátnej moci a prípadným nesplnením povinností zo strany štátu (keďže ESĽP v žiadnom štádiu nehľadá príčinu na strane štátu a obmedzuje sa iba na stav platobnej neschopnosti dlžníka), — táto zodpovednosť sa vzťahuje na dlhy verejných orgánov, ktoré však majú právnu subjektivitu právnickej osoby. Francúzska vláda sa pri namietaní uplatnenia zodpovednosti francúzskeho štátu výslovne dovolávala existencie právnej subjektivity právnickej osoby a vlastného majetku, ale ESĽP tento argument odmietol, — rozsah pôsobnosti štátnej záruky zahŕňa verejné orgány, ktoré sú od neho odvodené. Záruka je teda vnútorne spätá s verejnoprávnym statusom dlžníka. d) Komisia okrem toho konštatuje, že riešenie, ktoré prijal ESĽP v uvedenej veci Campoloro, nie je ojedinelé a naopak má svoj pôvod vo veľmi zreteľnej tendencii judikatúry, ktorá sa prejavila najmä v rozsudkoch Artico/Taliansko (100) a Bourdov/Rusko (101).

(123) Z dôvodov uvedených v odôvodneniach 212 až 220 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že pripomienky francúzskych orgánov nie sú takej povahy, že by mohli spôsobiť neplatnosť tohto dôkazu. Na základe uvedeného Komisia podobne ako v závere, ku ktorému dospela vo veci La Poste v odôvodnení 222 uvedeného rozhodnutia C 56/2007 a v rozhodnutí o začatí konania, usúdila z toho, čo už bolo uvedené, že za súčasného stavu francúzskeho práva môže veriteľ verejnej inštitúcie IFP, ktorý nedosiahol úhradu svojej pohľadávky na základe použitia postupov podľa zákona zo 16. júla 1980, získať všetky sumy zodpovedajúce nesplatenej pohľadávke tak, že sa bude domáhať konečnej zodpovednosti štátu, na rozdiel od toho, k čomu dochádza v rámci konania o likvidácii všeobecného práva, pri ktorom je uspokojenie veriteľa obmedzené hodnotou likvidného majetku. Komisia sa preto domnieva, že k zodpovednosti štátu sa pristupuje ako k záruke, že nie je obmedzená žiadnym francúzskym právnym predpisom a že je vnútorne spätá s verejnoprávnym statusom dlžníckej inštitúcie.

(124) Okrem toho z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 223 až 226 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia berie na vedomie francúzsky návrh na vloženie do všetkých zmlúv verejnej inštitúcie IFP, ktoré zahŕňajú pohľadávku, doložky obmedzujúcej riziko uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu iba základe platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Domnieva sa však, že takýto právny rámec je krehký a vyvoláva pochybnosti o jeho trvalosti, pretože výnimku prijatého rizika stanovila ako pravidlo judikatúra, ktorá sa môže ďalej vyvíjať. Komisia sa však domnieva, že takýto návrh je sám osebe nedostatočný, pretože nezahŕňa všetky predpoklady: neumožňuje vylúčiť, že sa štátna záruka môže uplatniť pri všetkých druhoch zodpovednosti (najmä mimozmluvnej zodpovednosti a trestnej zodpovednosti). Okrem toho nemožno zmluvne ustanoviť, že štát nebude ručiť za dlhy, ktoré má verejná inštitúcia IFP voči svojim dlžníkom, pretože verejná inštitúcia sa môže ocitnúť v postavení dlžníka voči tretej osobe na základe rôznych právnych mechanizmov, najmä v prípade pohltenia iného subjektu (102), voči ktorému by mali tretie osoby pohľadávky, ktoré by v prvej chvíli boli nezistiteľné. Napokon pokiaľ ide o jednotlivé pohľadávky tretích osôb, Komisia sa domnieva, že „obmedziť“ štátnu záruku, môže iba všeobecne záväzný právny predpis vzťahujúci sa na situácie a tretie osoby všetkého druhu, v ktorom by bolo uvedené, že štát nie je ručiteľom verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho aj za predpokladu, že by francúzske návrhy pripravili veriteľa verejnej inštitúcie IFP o všetky možnosti, ako uplatniť zodpovednosť štátu s cieľom dosiahnuť uspokojenie svojej pohľadávky (podľa Komisie je tento predpoklad neoverený), tieto návrhy neumožňujú presne zistiť, čo by sa stalo v prípade platobnej neschopnosti (103) verejnej inštitúcie IFP.

(125) Po štvrté, aj keby veriteľ verejnej inštitúcie nebol uspokojený, mohol by spôsobiť právne účinky zákonitého omylu, ktorého sa dopustil pri zakladaní pohľadávky, v tom, že pohľadávka bude vždy splatená.

(126) Z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 227, 228 (odseky 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že teória zdania (104) umožňuje potvrdiť, že veritelia verejnej inštitúcie IFP sú oprávnení domnievať sa na základe súboru súhlasných indícií, že takáto záruka naozaj existuje (a to aj za predpokladu, quod non, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP jej právne nemôže udeliť neobmedzenú záruku francúzskeho štátu). Hlavné relevantné indície z hľadiska teórie zdania vyplývajú na jednej strane zo skutočnosti, že rôzne právne predpisy (zákon z roku 1980 a jeho vykonávacie opatrenia) alebo úradné dokumenty (rozpočtové dokumenty) oprávňujú veriteľa na to, aby sa domnieval, že štát prevezme dlhy inštitúcií so statusom EPIC v prípade nedostatku hotovosti alebo uplatní svoju zodpovednosť, a na druhej strane chýbajúce objasnenie francúzskymi orgánmi právneho stavu po skončení konania vo veci Campoloro a prvých konaní, ktoré Komisia začala v súvislosti s postavením inštitúcií so statusom EPIC, tiež živí vieru veriteľov v existenciu takejto záruky, a nakoniec aj neexistencia jasných informácií o účinkoch zastavenia platieb inštitúcie so statusom EPIC tu tiež zohráva svoju úlohu.

(127) V tomto prípade by Komisia chcela dodať, že pred 7. júlom 2006 boli prípadní veritelia verejnej inštitúcie IFP v zmluvnom vzťahu s profesijnou inštitúciou v zmysle aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov, právnickou osobou súkromného práva, o ktorej nebol nijaký dôvod si myslieť, že sa na ňu môže vzťahovať nejaká štátna záruka. Preto teória zdania môže byť v danom prípade relevantná, iba pokiaľ ide o pohľadávky vzniknuté po zmene statusu verejnej inštitúcie IFP.

(128) Podobne ako v záveroch svojho experta vo veci La Poste Komisia usudzuje, že pokiaľ ide o pohľadávky vzniknuté po 7. júli 2006, aj keby sa veriteľ za predpokladu, ktorý obhajujú francúzske orgány, mylne domnieval, že štát je povinný ručiť za dlhy verejných inštitúcií a osobitne podniku verejnej inštitúcie IFP, jeho omyl by bol so zreteľom na uvedené skutočnosti zákonitý a právo by mu mohlo pripisovať účinky. Aj keby sa veriteľovi vo výnimočných prípadoch nepodarilo dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky, aj tak by mal istotu, že mu nemôže zaniknúť.

B. Záruka zachovania existencie verejnej inštitúcie IFP a/alebo jej povinností

(129) Z dôvodov vysvetlených v odôvodneniach 230 až 250 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že aj keď sa v primeranej lehote a po použití postupov opísaných v predchádzajúcej časti nepodarí veriteľovi inštitúcie so statusom EPIC dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky, má istotu, že táto pohľadávka mu nezanikne, a to na rozdiel od situácie, v akej sa nachádza veriteľ subjektu súkromného práva v likvidácii, ktorý nemá žiadnu istotu, že jeho pohľadávka bude uhradená.

(130) Komisia zdôrazňuje, že neexistuje žiadny postup týkajúci sa likvidácie a zániku verejnej inštitúcie z vôle verejného orgánu, ktorý by bol spojený so zánikom práv a povinností tejto inštitúcie: v prípade zániku z rozhodnutia verejného orgánu, aj keď to žiadny právny predpis výslovne nestanovuje, prax a určité základné zásady správneho práva smerujú k preukázaniu, že práva a povinnosti verejných inštitúcií, ktoré ako také zaniknú, vždy prevezme iný subjekt, a ak nie on, tak štát. Inými slovami, dlhy verejných inštitúcií sa vždy prevedú na inú právnickú osobu, ktorá nemôže odmietnuť ich prevzatie, takže každý veriteľ má istotu, že bude možné domáhať sa práva, ktoré mu plynie z jeho pohľadávky, voči inému subjektu a že jeho pohľadávka teda nezanikne.

(131) Komisia odkazuje na podrobný opis analýzy predloženej v odôvodneniach 233 až 250 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, ktorá sa opiera o štúdiu organického vývoja verejných inštitúcií, ktorú uskutočnil expert vo veci La Poste a ktorá rozlišuje tri príčiny zániku verejných inštitúcií (105): prípad zániku verejných inštitúcií uplynutím doby, na ktorú boli založené, prípad zániku verejných inštitúcií zánikom ich poslania a častejší prípad prevodu poslania, ktorý so sebou nevyhnutne prináša prevod práv a povinností. a) Na základe tohto znaleckého posudku sa po prvé možno domnievať, aj keď neexistuje všeobecná právna úprava zániku verejných inštitúcií, že prax ukazuje, že právny predpis vždy upravuje prevod práv a povinností zanikajúcej inštitúcie buď na štát, alebo na subjekt, ktorý prevezme jeho poslanie (106). b) Po druhé, všeobecne ide o prevod „práv a povinností“ (výraz povinnosti sa istým spôsobom vzťahuje na dlhy), niekedy o prevod „majetku“ (107) (formulácia, ktorá tiež zahŕňa dlhy). Jediný nájdený príklad bezvýhradného zániku verejnej inštitúcie sa v každom prípade vzťahuje na prevod samotných „dlhov“ na