SK Úradný vestník Európskej únie L 309/1

ROZHODNUTIE KOMISIE

z 23. februára 2011

o štátnej pomoci, ktorú poskytlo Taliansko spoločnostiam Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA a Syndial SpA [Opatrenia štátnej pomoci C 38/B/04 (ex NN 58/04) a C 13/06 (ex N 587/05)]

[oznámené pod číslom K(2011) 956]

(Iba talianske znenie je autentické)

(Text s významom pre EHP)

(2011/746/EÚ)

EURÓPSKA KOMISIA,

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej prvý pododsek článku 108 ods. 2,

so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),

po vyzvaní zúčastnených strán, aby vyjadrili svoje pripomienky podľa uvedených ustanovení (1), a so zreteľom na ich pripomienky,

keďže:

1. POSTUP

1.1. Vec C 38/B/04

(1) Listom zo 4. decembra 2003 právnická firma, ktorá zastupuje navrhovateľa, upozornila Komisiu na sériu článkov uverejnených v talianskej tlači o zámere talianskej vlády zaviesť zvýhodnené tarify za elektrickú energiu pre určité podniky na Sardínii.

(2) Tieto tarify sa zaviedli článkom 1 vyhlášky predsedu vlády zo 6. februára 2004 (ďalej len „vyhláška z roku 2004“). Vyhláška mala dva zreteľné účinky: a) zaviedli sa nové zvýhodnené tarify za elektrickú energiu pre spoločnosti Portovesme Srl, ILA SpA a Eurallumina SpA a b) predĺžila sa existujúca zvýhodnená tarifa v prospech spoločnosti Alcoa Trasformazioni, výrobcu primárneho hliníka (ďalej len „spoločnosť Alcoa“).

(3) Listami z 22. januára 2004 a z 19. marca 2004 Komisia požiadala o ďalšie informácie o týchto opatreniach. Talianske orgány odpovedali listami z 9. februára 2004 a 9. júna 2004. V liste z 20. septembra 2004 Taliansko predložilo ďalšie informácie.

(4) Listom zo 16. novembra 2004 Komisia informovala Taliansko o tom, že sa v súvislosti s týmto opatrením rozhodla začať konanie podľa ustanovení článku 108 ods. 2 ZFEÚ.

(5) Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (2). Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky k týmto opatreniam.

(6) Taliansko predložilo pripomienky listami zo 4. februára 2005 a 11. februára 2005.

(7) Komisia dostala aj pripomienky od iných zúčastnených strán, vrátane troch podnikov, ktoré sú príjemcami pomoci na základe týchto opatrení, a od jedného konkurenta spoločnosti Portovesme. Listom z 22. marca 2005 Komisia postúpila tieto pripomienky Taliansku, ktoré tak dostalo možnosť vyjadriť sa k nim. Pripomienky Talianska dostala Komisia listom z 20. septembra 2005.

(8) Dňa 29. októbra 2008 bola vec C 38/04 rozdelená na časť A, ktorá sa týka spoločnosti Alcoa, a časť B, ktorá sa týka spoločností Portovesme, ILA a Eurallumina.

(9) Komisia prijala konečné zamietavé rozhodnutie 19. novembra 2009 v súvislosti so spoločnosťou Alcoa, a nariadila pomoc vrátiť (3).

1.2. Vec C 13/06

(10) Podľa článku 11 ods. 12 zákonnej vyhlášky č. 35 zo 14. marca 2005, ktorá bola zmenená na zákon č. 80/2005 zo 14. mája 2005, ktorým sa ustanovujú naliehavé opatrenia v rámci Akčného plánu hospodárskeho, sociálneho a územného rozvoja (ďalej len „zákon č. 80/2005“), talianske orgány predĺžili platnosť zvýhodnených taríf za elektrickú energiu pre spoločnosti Portovesme, ILA a Eurallumina do roku 2010 a rozšírili výhodné tarify na spoločnosť Syndial SpA, výrobcu chlóru, ktorý tiež pôsobí na Sardínii.

(11) Komisia dostala sťažnosť od konkurenta spoločnosti Syndial listom z 22. júla 2005, po ktorom nasledovali ďalšie vyjadrenia od tej istej spoločnosti zo 7. októbra 2005 a 7. decembra 2005.

(12) Taliansko notifikovalo Komisii uvedené opatrenie listom z 23. novembra 2005. Listom z 28. novembra 2005 Taliansko poskytlo doplňujúce informácie.

(13) Listom z 22. decembra 2005 Komisia požiadala o ďalšie informácie, ktoré Taliansko poskytlo listom z 3. marca 2006.

(14) Ten istý konkurent spoločnosti Portovesme, ktorý predložil pripomienky vo veci C 38/B/04, medzitým podal sťažnosť na nové opatrenie listom z 20. januára 2006.

(15) Listom z 26. apríla 2006 Komisia informovala Taliansko, že sa rozhodla začať konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti so zmenami a rozšírením osobitnej tarifnej schémy, ktorá sa zaviedla zákonom č. 80/2005.

(16) Komisia požiadala Taliansko o ďalšie vysvetlenie listom z 22. augusta 2006. Taliansko odpovedalo listom z 28. septembra 2006.

(17) Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (4). Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky k týmto opatreniam.

(18) Komisia dostala pripomienky od zúčastnených strán, vrátane príjemcov pomoci, od dvoch konkurentov spoločností Portovesme a Syndial a od jedného výrobcu obnoviteľnej energie. Listom z 5. októbra 2006 Komisia postúpila tieto pripomienky Taliansku, ktoré tým dostalo možnosť sa k nim vyjadriť. Pripomienky Talianska boli doručené listom z 1. decembra 2006.

(19) Taliansko poskytlo ďalšie informácie listami zo 16. apríla 2007, 10. mája 2007, 14. mája 2007 a z 22. júna 2010.

1.3. Rozsah pôsobnosti tohto rozhodnutia

(20) Toto rozhodnutie zahŕňa tarify, ktoré sa zaviedli podľa článku 1 vyhlášky z roku 2004 pre príjemcov okrem spoločnosti Alcoa (ďalej len „tarify z roku 2004“), a tiež tarify, ktoré sa zaviedli podľa článku 11 ods. 12 zákona č. 80/2005 a následne sa podrobnejšie stanovili rozhodnutiami, ktoré prijal Úrad pre elektrickú energiu a plyn (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas – ďalej len „AEEG“) (ďalej len „tarify z roku 2005“).

2. PODROBNÝ OPIS OPATRENIA

2.1. Sporné tarify z roku 2004

(21) Podľa článku 1 vyhlášky z roku 2004 sa rozšírilo „[tarifné] zaobchádzanie ustanovené v článku 2 vyhlášky ministerstva priemyslu, obchodu a remesiel z 19. decembra 1995 [ďalej len ‚vyhláška týkajúca sa spoločnosti Alcoa‘] na dodávky elektrickej energie pre výrobu a spracovanie hliníka, olova, striebra a zinku, ale iba v súvislosti so závodmi, ktoré v čase nadobudnutia účinnosti tejto vyhlášky už existovali a sú situované na ostrovoch s nedostatočným napojením alebo bez napojenia na vnútroštátnu elektrickú a plynovú sieť.“

(22) Toto tarifné zaobchádzanie malo byť prechodné: malo skončiť „dokončením alebo modernizáciou napojenia na vnútroštátnu elektrickú a plynovú sieť“ a to najneskôr 30. júna 2007.

(23) V skutočnosti sa vyhláškou z roku 2004 rozšírila zvýhodnená tarifa, ktorú využíval výrobca hliníka Alcoa, na tri energeticky náročné spoločnosti situované na Sardínii: Portovesme – výrobcu zinku, striebra a olova (5); ILA – výrobcu výrobkov zo spracovaného hliníka a Eurallumina – výrobcu oxidu hlinitého (6).

(24) Na regulačnej úrovni sa tarifa realizovala prostredníctvom rozhodnutí (delibere) Úradu pre elektrickú energiu a zemný plyn (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas, ďalej len „AEEG“).

(25) V rozhodnutí AEEG č. 110/04 sa ustanovilo, že zvýhodnené tarify sa budú uplatňovať len v prípade pozitívneho výsledku notifikácie. Podľa pokynov Úradu predsedu vlády, v ktorých sa uvádza, že vyhláška z roku 2004 nebola formálne notifikovaná na základe pravidiel o štátnej pomoci, ale iba „predložená“ Komisii v rámci „predbežného zisťovania“ (indagine conoscitiva preliminare), AEEG implementovala vyhlášku z roku 2004 prostredníctvom rozhodnutia č. 148/04 (7).

(26) Tento systém umožnil, aby príjemcovia pomoci dostávali kompenzačné platby za podmienok ustanovených vo vyhláške týkajúcej sa spoločnosti Alcoa. Pre konkrétny závod zahrnutý do schémy sa kompenzačná platba rovnala rozdielu medzi cenou zaplatenou spoločnosti, ktorá dodáva podniku elektrickú energiu, a zvýhodnenou cenou stanovenou štátom, pričom sa tento rozdiel vynásobil spotrebou elektrickej energie v závode. Metóda, ktorá sa použila na výpočet zvýhodnenej ceny (alebo „zvýhodnenej tarify“), bola ustanovená v rozhodnutí CIP č. 15/1993. Táto cena podliehala mechanizmu indexácie založenému na zmene nákladov na výrobu elektrickej energie v Taliansku („zložka Ct“). V roku 2004 sa zvýhodnená cena, ktorá sa uplatňovala v prípade príjemcov pomoci na Sardínii, pohybovala v rozmedzí od 26 EUR do 35 EUR/MWh.

(27) Administratívnym riadením schémy bol poverený Vyrovnávací fond pre odvetvie elektrickej energie (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). V praxi tarifný systém fungoval takto: príjemcovia pomoci poslali vyrovnávaciemu fondu podrobné mesačné údaje o spotrebovanej elektrickej energii a cenách, ktoré zaplatili svojim dodávateľom elektrickej energie. Potom dostali od vyrovnávacieho fondu v hotovosti platby vypočítané podľa uvedeného postupu (9).

(28) Zdroje potrebné na financovanie kompenzačných platieb sa vytvorili prostredníctvom parafiškálneho poplatku, ktorý platia všetci odberatelia elektrickej energie cez zložku A4 štandardnej tarify za elektrickú energiu (10).

(29) Táto schéma mala skončiť 30. júna 2007. Jej implementácia sa však prerušila na pokyn AEEG čoskoro potom, ako Komisia začala konanie vo veci formálneho zisťovania v novembri 2004 (11).

(30) Z údajov, ktoré poskytlo Taliansko, vyplýva, že spoločnosti Portovesme a Eurallumina dostali dotácie na elektrickú energiu, ktorú spotrebovali v období od apríla do októbra 2004, a spoločnosť ILA dostala dotácie na elektrickú energiu, ktorú spotrebovala v období od apríla do septembra 2004. Celkové platby, ktoré poukázal vyrovnávací fond týmto trom podnikom na základe schémy, sú uvedené v tabuľke (v EUR). Portovesme Srl 12 845 892,82 Eurallumina SpA 5 208 152,05 ILA SpA 291 120,27

2.2. Sporné tarify z roku 2005

(31) Podľa článku 11 ods. 12 zákona č. 80/2005 talianske orgány rozšírili „[tarifné] zaobchádzanie ustanovené vo vyhláške ministerstva priemyslu, obchodu a remesiel z 19. decembra 1995 … na dodávky elektrickej energie pre výrobu a spracovanie hliníka, olova, striebra a zinku a pre chlór a alkalické hydroxidy, s odkazom na ceny, ktoré sa uplatňujú pre podobné dodávky na európskych trhoch, ale iba v súvislosti so závodmi, ktoré v čase nadobudnutia účinnosti tejto vyhlášky už existovali a sú situované na Sardínii a napojené na sieť vysokého napätia. Toto tarifné zaobchádzanie podlieha dlhodobým záväzkom, ktoré sa musia dohodnúť medzi príjemcami pomoci, miestnymi orgánmi na Sardínii a zodpovednými ministerstvami.“

(32) Zákonom č. 80/2005 sa v podstate znova zaviedla tarifná schéma realizovaná v roku 2004 a prístup uplatnený v prípade spoločnosti Alcoa sa rozšíril na ďalších energeticky náročných príjemcov pomoci so sídlom na Sardínii. V skutočnosti sa tento zákon uplatnil iba na spoločnosti Portovesme, ILA a Eurallumina a na spoločnosť Syndial, výrobcu chlóru a alkalických hydroxidov, ktoré dovtedy nevyužívali prínosy zo zvýhodnených cien.

(33) Treba poznamenať, že od roku 2005 sa zvýhodnená cena už neurčovala podľa historickej tarify, ktorá bola pôvodne stanovená vo vyhláške týkajúcej sa spoločnosti Alcoa z roku 1995, ale teraz ju mal nezávisle stanovovať AEEG tak, aby zodpovedala priemerným cenám za elektrickú energiu, ktoré platia konkurenti príjemcov pomoci na európskom trhu (12). Táto cena podliehala každoročnej aktualizácii: podľa článku 11 ods. 13 zákona „tarifné podmienky uvedené v článkoch 11 (13) a 12 sa uplatňujú od 1. januára 2005 a aktualizuje ich AEEG, ktorý každý rok zvýši nominálne hodnoty taríf o 4 % alebo o percentuálny nárast priemernej veľkoobchodnej ceny elektrickej energie zaznamenaný na hlavných európskych energetických burzách, hlavne vo Frankfurte a Amsterdame, ak by táto hodnota bola vyšši.“ V rozhodnutí č. 217/05 úrad AEEG podáva výklad mechanizmu tejto aktualizácie, ktorý bol výhodnejší pre príjemcov pomoci, keďže stanovil, že ročné zvýšenie tarify nesmie presiahnuť 4 %.

(34) V tom istom rozhodnutí AEEG stanovil zvýhodnené ceny uplatniteľné na rôzne priemyselné odvetvia v roku 2005 takto: Odvetvia, ktoré sa vzťahujú zvýhodnené tarify Zvýhodnená cena EUR/MWh Spracovanie hliníka 50 Olovo a zinok 23 Výroba hliníka 27 Výroba chlóru 27

(35) Podobne ako tarify z roku 2004, aj tarify z roku 2005 sa mali financovať pomocou parafiškálneho poplatku, ktorý platia všetci koncoví odberatelia elektrickej energie cez zložku A4 štandardnej tarify za elektrickú energiu. Správa finančných tokov systému bola opäť zverená vyrovnávaciemu fondu.

(36) Oprávnenie na túto tarifu bolo podmienené záväzkom, podľa ktorého sa príjemcovia pomoci zaviazali uskutočniť produktívnu investíciu na Sardínii na základe priemyselných plánov, ktoré sa predkladali regionálnym orgánom. Napríklad spoločnosť Portovesme sa zaviazala investovať do vlastnej výroby elektrickej energie alebo sa podieľať na stavbe nových elektrární.

(37) Taliansko notifikovalo článok 11 ods. 12 zákona č. 80/2005 v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ. Platba taríf 2005 podliehala schváleniu schémy Komisiou. Tarify z roku 2005 sa následne nerealizovali.

2.3. Konania pred vnútroštátnymi súdmi

(38) Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi SpA, ktoré pôsobia v oblasti výroby chlóru a alkalických hydroxidov a sú situované mimo Sardínie, podali žalobu na Regionálny správny súd Lombardie (14) a napadli rozhodnutia, ktoré vydal AEEG pri vykonávaní článku 11 ods. 12 zákona č. 80/2005 z dôvodu, že obsahujú poskytnutie neoprávnenej štátnej pomoci a porušujú iné ustanovenia talianskych právnych predpisov (15). Súd 27. novembra 2006 zastavil konanie až do uzatvorenia vyšetrovania štátnej pomoci, ktoré začala Komisia vo veci C 13/06.

2.4. Kombinácia s predchádzajúcou nezlučiteľnou pomocou – Deggendorf

(39) Po začatí konania Taliansko uviedlo, že spoločnosť Eurallumina neuhradila nezlučiteľnú pomoc, ktorá bola predmetom veci C 80/01 (pomoc na výrobu oxidu hlinitého) (16), ale podľa tejto spoločnosti však regionálne orgány na Sardínii vydali príkaz na vrátenie tejto pomoci 8. mája 2006.

3. ROZHODNUTIE O ZAČATÍ KONANIA NA ZÁKLADE ČLÁNKU 108 ODS. 2 ZFEÚ

(40) Komisia rozhodla o začatí konania vo veci formálneho zisťovania pre tieto dôvody.

3.1. Vec C 38/B/04

(41) Vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania (17) Komisia posudzovala, či tarify z roku 2004 pre spoločnosti Portovesme, ILA a Eurallumina nepredstavujú štátnu pomoc z dôvodu, že sú podobné ako zvýhodnená tarifa, ktorá sa poskytla spoločnosti Alcoa v roku 1996 a ktorú Komisia nepovažovala za štátnu pomoc vo svojom rozhodnutí zo 4. decembra 1996 (ďalej len „rozhodnutie Alumix“) (18).

(42) Komisia uviedla, že sa zdá, že nová tarifa je odlišná od tarify Alumix, keďže tarifu Alumix poskytovala priamo spoločnosť ENEL, monopolný dodávateľ elektrickej energie v Taliansku, zatiaľ čo nová tarifa zahŕňa selektívnu intervenciu štátu s cieľom kompenzovať rozdiel medzi trhovou cenou, dohodnutou medzi príjemcami pomoci a ich dodávateľmi elektrickej energie, a zvýhodnenou cenou stanovenou v roku 1996. Komisia dospela k záveru, že vyhláškou z roku 2004 sa nerozšíril na nových príjemcov pomoci iba rozsah pôsobnosti existujúceho opatrenia, ktoré nepredstavuje štátnu pomoc, ale zaviedla sa nová schéma v prospech príslušných troch podnikov s finančným mechanizmom, ktorý je veľmi odlišný od tarify Alumix.

(43) V rozhodnutí o začatí konania sa tarify zavedené vyhláškou z roku 2004 považovali za prevádzkovú pomoc a posudzovalo sa, či takáto pomoc môže byť schválená na základe usmernení o národnej regionálnej pomoci (ďalej len „usmernenia o regionálnej pomoci“) (19), keďže Sardínia bola do konca roku 2006 podporovaným regiónom v rozsahu pôsobnosti článku 107 ods. 3 písm. a). Komisia vyjadrila pochybnosti o možnosti schváliť pomoc na tomto základe, pretože takáto ad hoc pomoc poskytnutá obmedzenému počtu podnikov zrejme nepodporuje regionálny rozvoj.

(44) Komisia tiež vyjadrila obavu, že toto opatrenie mohlo spôsobiť zníženie úrovne daní, ktoré sa uplatňujú na elektrickú energiu. Každé takéto zníženie by muselo mať právny základ v smernici Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003, ktorou sa reštrukturalizuje rámec Spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektrickej energie (20).

3.2. Vec C 13/06

(45) Vo svojom rozhodnutí z 27. apríla 2006, ktorým sa začalo konanie vo veci formálneho zisťovania, Komisia označila tarifnú schému z roku 2005 za novú prevádzkovú pomoc.

(46) Komisia posudzovala, či zvýhodnenú tarifu možno schváliť ako regionálnu pomoc na základe usmernení o regionálnej pomoci, keďže Sardínia mala byť do konca roku 2006 podporovaným regiónom v rozsahu pôsobnosti článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ.

(47) Napriek tomu, že Taliansko trvalo na tom, že vysoké ceny elektrickej energie na Sardínii sú prekážkou rozvoja ostrova, Komisia dospela k záveru, že Taliansko nepreukázalo, že ceny na Sardínii sú značne vyššie, či už v priemere alebo osobitne pre energeticky náročných používateľov (21). Komisia zdôraznila, že nadmerná kapacita, ktorá existuje vo výrobe elektrickej energie na Sardínii, by pre výrobcov elektrickej energie mohla byť iba podnetom, aby predávali elektrickú energiu za najnižšiu možnú cenu až dovtedy, kým im dokončenie projektov napojenia, ktoré bolo naplánované na rok 2010, neumožní vyvážať elektrickú energiu zo Sardínie.

(48) Okrem toho Taliansko nevysvetlilo, prečo by sa vyššie ceny mali považovať za regionálne znevýhodnenie, ani to, ako by tarifa mohla prispieť k regionálnemu rozvoju. Komisia v súlade s tým vyjadrila pochybnosť, či je pomoc nevyhnutná.

(49) Komisia tiež vyjadrila pochybnosť, či takáto pomoc ad hoc je proporcionálna voči regionálnym nevýhodám, najmä so zreteľom na metódu, ktorá sa používa na výpočet zvýhodnenej ceny a ktorá nevyjadruje žiadny vzťah k cenám účtovaným na zvyšnom území Talianska, ale vychádza z priemerných cien, ktoré sa účtujú v Európe energeticky náročným používateľom.

(50) Komisia uviedla, že trvanie opatrenia prekročilo päť rokov, čo je zvyčajne maximálna dĺžka obdobia, na ktoré sa prevádzková pomoc schvaľuje, a že táto pomoc v reálnych hodnotách nebola klesajúca vzhľadom na 4 % horné obmedzenie zvýšenia tarify.

(51) Pokiaľ ide o obdobie, na ktoré sa vzťahujú usmernenia o národnej regionálnej pomoci na roky 2007 – 2013 (22), Komisia uviedla, že Sardínia už viac nebude spĺňať podmienky pre pomoc podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ, a najmä pre prevádzkovú pomoc. Usmernenia umožňujú dvojročné prechodné obdobie pre postupné ukončenie existujúcich schém prevádzkovej pomoci, ale nezdá sa, že by bolo vhodné povoliť zavedenie novej prevádzkovej pomoci na niekoľko mesiacov a potom ju ukončiť, najmä vzhľadom na vyjadrené pochybnosti a narúšajúci charakter pomoci.

(52) Na záver Komisia vyjadrila pochybnosť, či sa zvýhodnená tarifa pre spoločnosti Portovesme, ILA, Eurallumina a Syndial môže schváliť ako regionálna pomoc alebo na základe nejakých iných dôvodov, ktoré však Taliansko neposkytlo.

(53) Pokiaľ ide o spoločnosť Eurallumina, Komisia uviedla, že táto spoločnosť ešte nevrátila neoprávnenú a nezlučiteľnú štátnu pomoc, ktorú dostala (23), a že teda na základe rozhodnutia vo veci Deggendorf (24) v dôsledku toho nemôže dostať pomoc v rámci žiadneho nového opatrenia.

4. PRIPOMIENKY, KTORÉ PREDLOŽILI ZAINTERESOVANÉ STRANY

4.1. Vec C 38/B/04

(54) Ako odpoveď na výzvu Komisie predložiť pripomienky k rozhodnutiu z roku 2004 o začatí podrobného zisťovania, Komisia dostala pripomienky od pôvodného sťažovateľa, niekoľkých príjemcov pomoci (Portovesme, Eurallumina a Alcoa) a od iných zainteresovaných strán. Tu sú súhrnne uvedené iba pripomienky týkajúce sa zvýhodnenej tarify pre spoločnosti Portovesme, ILA a Eurallumina. Pripomienky, ktoré uviedla spoločnosť Alcoa, tu nie sú zahrnuté, keďže sa komplexne riešia v konečnom rozhodnutí, ktoré sa týka konkrétne tejto spoločnosti (25).

4.1.1. Pripomienky, ktoré predložila spoločnosť Portovesme

(55) Spoločnosť Portovesme namietala, že zvýhodnenou tarifou sa riešilo zlyhanie trhu, konkrétne neschopnosť nedávno liberalizovaného trhu s elektrickou energiou na Sardínii poskytovať konkurencieschopné ceny v dôsledku trhovej sily etablovaných subjektov. Spoločnosť Portovesme tvrdila, že spoločnosť ENEL a spoločnosť Endesa (ktorej zariadenia na výrobu elektrickej energie na Sardínii boli následne predané spoločnosti E.ON) vytvorili duopol a umelo udržiavali ceny elektrickej energie na Sardínii na úrovni priemerných cien v Taliansku, pričom v skutočnosti ceny na Sardínii mali byť oveľa nižšie, najmä pre veľkých odberateľov elektrickej energie, vzhľadom na nadmernú kapacitu vo výrobe elektrickej energie, ktorá by mala podnietiť jej výrobcov predávať za konkurencieschopné ceny.

(56) Spoločnosť Portovesme tvrdila, že zvýhodnená cena zodpovedá cene, ktorú by spoločnosť dostala za bežných trhových podmienok. t. j. keby trh s elektrickou energiou správne fungoval.

(57) Podľa spoločnosti Portovesme sa kompenzačnými platbami z vyrovnávacieho fondu (vo výške 37 EUR/MWh) dostali ceny, ktoré platí spoločnosť Portovesme, na úroveň zodpovedajúcu cenám elektrickej energie, ktoré platia jej konkurenti, a nedošlo k narušeniu hospodárskej súťaže, keďže všetci výrobcovia zinku v EÚ platia rovnaké ceny, a týmto opatrením sa iba vykompenzovala konkurenčná nevýhoda, ktorú spoločnosť utrpela v dôsledku štrukturálnych problémov na Sardínii (medzi ktoré patrí chýbajúci prístup k zemnému plynu).

(58) Kovy ako zinok, hliník a olovo boli komodity, pre ktoré existovala jedna svetová cena, ktorá sa stanovovala na londýnskej burze kovov. Rozdiely miestnych výrobných nákladov nemali za následok rozdielne ceny vo svete. Konkrétne výroba zinku v spoločnosti Portovesme bola taká malá (menej ako 1 % svetovej výroby), že nemohla nijako ovplyvniť svetovú cenu.

(59) Bez tarify by spoločnosť Portovesme musela svoj závod zatvoriť, ale jeho uzavretie by nezvýhodnilo iných výrobcov zinku v EÚ, pretože by neboli schopní zvýšiť svoju výrobu a medzera by sa vyplnila dovozom z tretích krajín. Spoločnosť Portovesme dospela k záveru, že zvýhodnená tarifa neovplyvňuje hospodársku súťaž ani obchodovanie v EÚ.

(60) Okrem toho, podľa spoločnosti Portovesme kompenzačné platby z vyrovnávacieho fondu nezahŕňajú žiadne štátne zdroje, keďže vyrovnávací fond iba prerozdeľuje súkromné prostriedky, ktoré pochádzajú od koncových odberateľov elektrickej energie.

(61) Spoločnosť Portovesme uviedla, že odber elektrickej energie energeticky náročnými podnikmi je dôležitý pre zabezpečenie bezpečnosti a plynulosti dodávok na Sardínii a pre zabránenie neefektívnosti vo výrobe elektrickej energie, ktorá by viedla k zvýšeniu nákladov na elektrickú energiu pre koncových odberateľov.

(62) Spoločnosť zdôrazňuje, že ak by bola nútená uzavrieť svoj závod, dôsledky pre výrobnú základňu na Sardínii by boli veľmi vážne, keďže by zaniklo 790 priamych pracovných miest a 500 nepriamych pracovných miest.

4.1.2. Pripomienky, ktoré predložila spoločnosť Eurallumina

(63) Spoločnosť Eurallumina namietala, že náklady na výrobu oxidu hlinitého v Európe sú vyššie ako v iných regiónoch sveta, hlavne v dôsledku vyšších cien elektrickej energie a palív a nákladov na dopravu bauxitu (26). Vyššie náklady sa nemohli premietnuť do vyšších cien, keďže cena oxidu hlinitého sa stanovuje na londýnskej burze kovov a jednotliví výrobcovia na ňu nemajú žiadny vplyv. Výrobcovia oxidu hlinitého v Európe sú teda v porovnaní s mimoeurópskymi výrobcami znevýhodnení.

(64) Okrem všeobecných problémov, ktoré majú vplyv na európske rafinérie oxidu hlinitého, spoločnosť Eurallumina poukázala tiež na špecifické problémy Sardínie, ktoré bránia miestnym podnikom využívať výhody liberalizácie trhu s elektrickou energiou, konkrétne trhovú silu súčasných elektrárenských subjektov (pozri pripomienky spoločnosti Portovesme v bode 55). Spoločnosť Eurallumina tiež tvrdila, že absencia výskytu zemného plynu je osobitnou nevýhodou pre výrobu oxidu hlinitého na Sardínii, keďže veľké množstvo pary, ktoré sa vyžaduje pre tento proces, sa musí získavať použitím drahšieho ťažkého oleja.

(65) Po liberalizácii viedla podľa spoločnosti Eurallumina trhová sila výrobcov elektrickej energie na Sardínii k zvýšeniu cien elektrickej energie. Bez tarify by spoločnosť Eurallumina musela platiť za dodávky elektrickej energie 65,95 EUR/MWh oproti 44 EUR/MWh, ktoré platila pred liberalizáciou. Tarifa z roku 2004 znížila cenu na 35 EUR/MWh.

(66) Podobne ako spoločnosť Portovesme aj Eurallumina tvrdila, že ak by bola nútená uzavrieť svoj závod, iní výrobcovia oxidu hlinitého z EÚ by neboli schopní vyplniť medzeru, pretože už fungujú na maximálnu kapacitu, a medzera by sa vyplnila dovozom z tretích krajín. Uzavretie by viedlo k zániku 400 priamych pracovných miest a 250 nepriamych pracovných miest (27). Keďže ide o jediného dodávateľa oxidu hlinitého pre taviacu pec spoločnosti Alcoa, spoločnosť Eurallumina usúdila, že uzatvorenie jej závodu na výrobu oxidu hlinitého by mohlo ohroziť aj životaschopnosť spoločnosti Alcoa na Sardínii.

(67) Spoločnosť Eurallumina dospela k záveru, že tarifa, ktorá sa zaviedla podľa vyhlášky z roku 2004, je potrebná až do vytvorenia novej infraštruktúry, ktorá by odstránila hlavné faktory konkurenčnej nevýhody ovplyvňujúcej priemysel na Sardínii.

4.1.3. Pripomienky, ktoré predložili iné zainteresované strany

(68) Jeden konkurent spoločnosti Portovesme — tá istá spoločnosť, ktorá pôvodne upozornila na túto vec Komisiu — napísal Komisii znova po začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Predložil analýzu zvýhodnenej tarify z roku 2004, v ktorej dospel k záveru, že táto tarifa predstavuje neoprávnenú štátnu pomoc. Sporná tarifná schéma sa zásadne líšila od tarify Alumix, ktorá sa poskytla spoločnosti Alcoa. Nebolo teda možné dospieť k záveru, že nepredstavuje štátnu pomoc. Pomoc sa musí považovať za nezlučiteľnú so spoločným trhom, keďže sa nemôže schváliť ako regionálna prevádzková pomoc ani ako pomoc na reštrukturalizáciu.

(69) Spoločnosti Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi, ktoré pôsobia vo výrobe chlóru a alkalických hydroxidov, poslali pripomienky k tarifám z rokov 2004 v júli 2005, po uplynutí lehoty jedného mesiaca na predkladanie pripomienok v reakcii na rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Napriek omeškaniu tieto spoločnosti žiadali, aby boli považované za zainteresované strany. Vo svojich pripomienkach konštatovali, že tarifa z roku 2004 aj tarifa z roku 2005 predstavujú neoprávnenú a nezlučiteľnú štátnu pomoc.

4.1.4. Pripomienky, ktoré predložilo Taliansko

(70) Taliansko namietalo, že trh s elektrickou energiou v EÚ ešte nie je v plnej miere otvorený hospodárskej súťaži, ako to potvrdila aj sama Komisia vo štvrtej výročnej správe o implementácii vnútorného trhu so zemným plynom a elektrinou (28). Podniky, najmä energeticky náročné, si nemohli slobodne vyberať svojich dodávateľov a kupovať elektrickú energiu v rôznych členských štátoch za porovnateľných podmienok. Tieto ťažkosti nesúviseli s vlastným podnikaním týchto podnikov, ale boli dôsledkom štrukturálnych nedostatkov trhov s energiou. Súčasná situácia na trhu s energiou v EÚ mala negatívne účinky na voľnú hospodársku súťaž na trhoch s výrobkami energeticky náročných odberateľov.

(71) V Taliansku, napriek liberalizácii tohto odvetvia, existovali konkrétne štrukturálne nedostatky, ako nedostatočné prepojenie medzi rôznymi časťami vnútroštátnych sietí a koncentrovaná trhová štruktúra. Za týchto okolností sa liberalizácia nepremietla do lepších cien pre energeticky náročných odberateľov. Tieto problémy boli zvlášť akútne na Sardínii, kde bolo obmedzené prepojenie.

(72) Taliansko preto uviedlo, že osobitný tarifný systém, ktorý zohľadňuje profily dopytu, by sa mal považovať za opodstatnený ako regulačné opatrenie na simuláciu mechanizmov, ktoré sa budú uplatňovať na plne konkurenčnom trhu. Toto opatrenie obnovilo rovnaké podmienky pre energeticky náročné podniky pôsobiace v rôznych členských štátoch a odstránilo geografické znevýhodnenia, ktoré ovplyvňujú podniky situované na Sardínii. Schéma zohľadňuje očakávané účinky liberalizačného procesu. Podľa Talianska sa podobné opatrenia realizovali aj v iných členských štátoch, pričom energeticky nároční odberatelia z nich mali prospech v dôsledku regulovaných taríf za elektrickú energiu.

(73) Podľa Talianska sa vyhláškou z roku 2004 sledovali dva ďalšie ciele: podporiť zamestnanosť na Sardínii, ktorá je sústredená v kovospracujúcom odvetví, a zachovať dostatočnú úroveň dopytu po odvetví výroby elektrickej energie na Sardínii, ktoré vykazovalo nadmernú kapacitu.

(74) Taliansko uviedlo, že nová tarifná schéma je v skutočnosti rovnocenná s tarifou Alumix, o ktorej Komisia uviedla, že nepredstavuje štátnu pomoc. Rozdiely medzi starou a novou schémou boli iba v dôsledku novej „štruktúry taríf“, ktorú si vyžiadalo spustenie liberalizovaného trhu energií.

(75) Taliansko uviedlo, že tarifná schéma nepredstavuje štátnu pomoc. Pokiaľ ide o použitie štátnych zdrojov, tarifný systém bol porovnateľný s opatrením vo veci PreussenElektra, o ktorom Súdny dvor usúdil, že neobsahuje štátne zdroje (29). Vyrovnávací fond je technickým účtovným orgánom systému a nemôže voľne disponovať s finančnými zdrojmi, ktoré spravuje. Skutočnosť, že AEEG a ministerstvo financií vykonávali kontrolu nad činnosťami vyrovnávacieho fondu neznamená, že štát môže voľne disponovať s týmito zdrojmi. Podľa Talianska teda zdroje používané na financovanie tarifného mechanizmu boli v plnej miere súkromné.

(76) Taliansko ďalej uviedlo, že tarifa nemá žiadny vplyv na obchodovanie v rámci Únie a nemôže narušiť hospodársku súťaž z dôvodov, ktoré súvisia s existenciou svetovej ceny za výrobky, ktoré sú komoditami (pozri pripomienky, ktoré predložila spoločnosť Portovesme, odôvodnenie 55). Výroba v EÚ aj v Taliansku navyše nedokázala držať krok s rastúcim dopytom po príslušných kovoch. V roku 2005 domáca výroba pokrývala iba 12 % dopytu Talianska po hliníku, 55 % dopytu Talianska po zinku a 80 % dopytu Talianska po olove. Zhoršoval sa výrobný deficit u týchto kovov v EÚ a v Taliansku a dopyt sa stále viac uspokojoval dovozom z tretích krajín. Ak by kovospracujúci priemysel v Taliansku zanikol, žiadny nový účastník z EÚ by nenahradil kapacitu odstavenú v Taliansku, keďže podniky v EÚ už pracujú na plný výkon a žiadny existujúci výrobca ani nový účastník by nemal záujem zvýšiť kapacitu, pretože dlhodobé vyhliadky na cenovo dostupnú energiu sú neisté. Zachovanie týchto výrobných kapacít v Taliansku teda nemôže poškodiť konkurentov. Keďže zvýhodnená tarifa nebola nižšia ako ceny elektrickej energie, ktoré v priemere platia konkurenti spoločností, nepodporil sa tým vývoz zo Sardínie do iných členských štátov.

(77) Taliansko namietalo, že aj keby Komisia dospela k záveru, že toto opatrenie v skutočnosti je štátna pomoc, tarifa by sa mohla považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom ako regionálna prevádzková pomoc, ktorá je na Sardínii prípustná na základe výnimky podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ.

(78) Podľa Talianska nedostatky trhu s elektrickou energiou na Sardínii (koncentrácia trhu, slabé prepojenie a nadmerná kapacita vo výrobe elektrickej energie) a chýbajúci prístup k infraštruktúre rozvodu plynu predstavujú regionálne znevýhodnenie a tarifa bola snahou o zmiernenie tejto nevýhody.

(79) Ceny elektrickej energie v Taliansku boli o 38 % vyššie ako priemer EÚ pre energeticky náročných odberateľov. Tým vznikol problém s konkurencieschopnosťou, ktorý na Sardínii ešte zhoršovali nedostatky miestneho trhu s elektrickou energiou a chýbajúci prístup k sieti zemného plynu.

(80) Taliansko tvrdilo, že opatrenie prispelo k regionálnemu rozvoju, pretože kovospracujúci priemysel vytvára významný príspevok pre hospodárstvo a zamestnanosť na Sardínii: kovospracujúci priemysel zamestnáva 12 % pracovných síl a vytvára 12,2 % regionálneho HNP vo výrobe. Tarifa kladne vplývala na zamestnanosť a na zachovanie sociálnej a hospodárskej štruktúry ostrova.

(81) Podľa Talianska bola tarifa úmerná nevýhodám, ktorým čelili príjemcovia pomoci, keďže iba vyrovnala ceny elektrickej energie, ktoré platili výrobcovia na Sardínii, s priemernými cenami, ktoré platili ich konkurenti v EÚ.

(82) Tarifa bola tiež krátkodobá a dočasná, keďže s jej ukončením sa počítalo po dokončení projektov infraštruktúry, zameraných na zlepšenie prepojenia s elektrickou a plynovou sieťou (nové prepojovacie vedenie SAPEI a plynovod GALSI) (30).

(83) Podľa Talianska sa výška tohto opatrenia znižuje, pretože zvýhodnená cena je indexovaná na základe cien palív a môže sa iba zvýšiť alebo zostať nezmenená.

4.2. Vec C 13/06

4.2.1. Pripomienky, ktoré predložila spoločnosť Portovesme

(84) Spoločnosť Portovesme sa domnievala, že tarify z roku 2005 narúšajú hospodársku súťaž, že sú potrebné na zabezpečenie prežitia príslušných podnikov a že sa môžu považovať za zlučiteľné ako regionálna pomoc. Argumenty spoločnosti sú podobné ako argumenty Talianska, na ktoré sa odkazuje (pozri odôvodnenie 87 až 104).

4.2.2. Pripomienky, ktoré predložila spoločnosť Eurallumina

(85) Spoločnosť Eurallumina sa podobne domnievala, že tarify z roku 2005 narúšajú hospodársku súťaž, sú potrebné na zabezpečenie prežitia príslušných podnikov a môžu sa považovať za zlučiteľné ako regionálna pomoc. Argumenty tejto spoločnosti sú podobné ako argumenty Talianska, na ktoré sa odkazuje.

4.2.3. Pripomienky, ktoré predložili iné zainteresované strany

(86) Dvaja konkurenti spoločností Portovesme a Syndial, ktorí predložili pripomienky vo veci C 38/B/2004, predložili pripomienky aj v tejto veci. Obidvaja tvrdili, že sporné opatrenie predstavuje prevádzkovú pomoc, ktorá by sa mala považovať za nezlučiteľnú s vnútorným trhom.

4.2.4. Pripomienky, ktoré predložilo Taliansko

(87) Taliansko tvrdilo, že tarify z roku 2005 sú veľmi odlišné od taríf uplatňovaných v roku 2004, pretože už spĺňajú požiadavky usmernení o regionálnej pomoci.

(88) Podľa Talianska by sa tarify mohli na základe zbežného hodnotenia považovať za prevádzkovú pomoc, ale v skutočnosti sú súčasťou súboru opatrení vytvorených na podporu regionálneho rozvoja na Sardínii. Taliansko upozornilo najmä na úzku väzbu medzi tarifami a záväzkom uskutočniť dlhodobé investície, ktorýho sa od príjemcov vyžadoval. Doložka o odklade, ktorou sa realizácia opatrenia podriadila schváleniu Komisiou, je podľa Talianska dokladom, že opatrenie má charakter regionálnej pomoci.

(89) Memorandum o porozumení, ktoré podpísal región a príjemcovia pomoci, bolo základným pilierom tejto stratégie. Obsahuje toto: a) výrobné investície podľa opisu v priemyselných plánoch predložených príjemcami pomoci; b) skoré schválenie infraštruktúry energetického prepojenia, ktoré umožní príjemcom pomoci prístup k energii za konkurencieschopné ceny (plynovod GALSI a prepojovacie vedenie SAPEI); c) udelenie komplexnej koncesie na využívanie uhoľnej bane Sulcis a na výstavbu/prevádzkovanie novej uhoľnej elektrárne, ktorá má zásobovať príjemcov pomoci elektrickou energiou, a d) zvýhodnené tarify.

(90) Taliansko dospelo k záveru, že tarify by sa mali považovať za politický nástroj zameraný na ochranu odvetví ohrozených vysokými cenami energií, ktoré by sa inak premiestnili mimo Talianska a Európy v dôsledku agresívnej hospodárskej súťaže zo strany spoločností z nečlenských štátov EÚ s nižšími výrobnými nákladmi. Tarify sa mali uplatňovať až do vybudovania plánovanej infraštruktúry a vytvorenia konkurenčného vnútorného trhu s energiami. Toto opatrenie by bolo v súlade s duchom regionálnej pomoci, keďže by podporovalo hospodársky rast a zamestnanosť na ostrove, kde energeticky náročná výroba doplácala na konkurenčnú nevýhodu v dôsledku nielen nedokonalého stavu liberalizácie trhu s elektrickou energiou, ale aj výnimočných nedostatkov infraštruktúry na Sardínii, pokiaľ ide o prepojenie s vnútroštátnou elektrickou a plynovou sieťou.

(91) Na podporu tohto integrovaného prístupu Taliansko citovalo z prvej správy skupiny na vysokej úrovni pre konkurencieschopnosť, energetiku a životné prostredie (31), v ktorej sa konštatovalo, že proces liberalizácie v odvetví energetiky nepriniesol uspokojivé výsledky, že je potrebné lepšie prepojenie a že sú žiaduce dlhodobé zmluvy o dodávkach za predvídateľné ceny alebo partnerstvá medzi odberateľmi a dodávateľmi elektrickej energie. Taliansko namietalo, že opatrenia plánované pre Sardíniu sa uberali týmto smerom, ale krátkodobé opatrenia, ako tieto tarify, sú tiež potrebné na ochranu konkurencieschopnosti priemyslu na Sardínii a na zabezpečenie jeho prežitia do doby, kým sa neuskutočnia plánované investície a nevyriešia štrukturálne problémy.

(92) Taliansko tvrdilo, že nie je možné porovnávať ceny elektrickej energie, ktoré platia príjemcovia pomoci na Sardínii, a priemerné ceny elektrickej energie, ktoré platia porovnateľné podniky v pevninskej časti Talianska, pretože energeticky náročné podniky kupujú elektrickú energiu na základe dvojstranných zmlúv, ktoré nie sú verejne dostupné. Podľa Talianska Komisia pochybila pri porovnávaní na základe cien zaznamenaných na energetických burzách, keďže iba veľmi malá časť dodávok elektrickej energie pre tieto podniky sa obstarávala na burzách.

(93) Podľa Talianska ceny dojednané prostredníctvom dvojstranných zmlúv by boli výhodné pre odberateľov iba vtedy, keby si mohli slobodne vyberať svojich dodávateľov a kupovať elektrickú energiu vyrobenú s využitím konkurencieschopných technológií. To na Sardínii nie je možné, pretože elektrárne tam nedokážu vyrobiť lacnú elektrickú energiu, keďže nemajú prístup k zemnému plynu. Okrem toho tu chýba stimul pre nové investície do modernej výroby elektrickej energie, keďže elektrické prepojenie je obmedzené a neumožňuje vývoz elektrickej energie. Ďalším faktorom je koncentrácia trhu a úloha, ktorú zohrávajú etablované subjekty.

(94) Za týchto okolností je podľa Talianska opodstatnené uplatňovať tarify, ktorými sa stabilizujú ceny elektrickej energie, pokiaľ sa nedosiahne účinnejšia hospodárska súťaž na trhu s elektrickou energiou. Taliansko znova uviedlo, že zvýhodnenými tarifami sa simuluje mechanizmus plne konkurenčného trhu.

(95) Pokiaľ ide o nadmernú kapacitu vo výrobe elektrickej energie, ktorá vyvolala pochybnosti Komisie o tom, či ceny elektrickej energie na Sardínii sú vyššie ako na talianskej pevnine (keďže nadmerná kapacita by mala výrobcov skôr podnecovať, aby veľkým odberateľom predávali za konkurencieschopné ceny – pozri odôvodnenie 47), Taliansko predložilo tieto argumenty. Nadmerná kapacita vo výrobe elektrickej energie na Sardínii nemôže viesť k nižším cenám pre odberateľov, lebo v tomto špecifickom prípade bola nadmerná kapacita dôsledkom obmedzeného prepojenia, čo si vyžadovalo vytvorenie veľmi vysokej energetickej rezervy s cieľom zabezpečiť plynulosť dodávok elektrickej energie na ostrove (32). Keďže za túto rezervu platia poplatky všetci koncoví odberatelia elektrickej energie, dodávatelia elektrickej energie nemajú záujem predávať elektrickú energiu vyrobenú s použitím tejto nevyužitej kapacity za konkurencieschopnejšie ceny.

(96) Podľa Talianska je toto opatrenie primerané, lebo cena, ktorú stanovil AEEG na rok 2005 (pozri odôvodnenie 34), zodpovedá priemernej cene, ktorú platia konkurenti príjemcov v EÚ a ktorú objektívne vypočítal regulátor. Taliansko tiež poukázalo na to, že v členských štátoch s regulovanými tarifami platili veľkí priemyselní odberatelia v roku 2005 za dodávky elektrickej energie iba 25 EUR/MWh.

(97) Taliansko preto tvrdilo, že údaje, ktoré predložili navrhovatelia, sú podľa neho metodicky chybné, pretože nadhodnocujú priemerné ceny elektrickej energie, ktoré platia konkurenti príjemcov pomoci v EÚ.

(98) Podľa Talianska doba trvania schémy, šesť rokov a nie päť, je opodstatnená kvôli potrebe čakať na dokončenie energetickej infraštruktúry.

(99) Taliansko tiež tvrdilo, že požiadavka klesajúceho charakteru je splnená: tarify sa aktualizujú na základe váženého priemeru cenových výkyvov na energetickej burze v Amsterdame a Frankfurte a môžu sa iba zvyšovať, ale nie klesať.

(100) Tarify sú určené podľa cenových výkyvov na energetických burzách, pretože podľa Talianska to bola objektívna referencia, ktorá vo veľkej miere reprezentuje smery vývoja cien energie. Taliansko však trvalo na tom, že skutočné zvýšenie cien pre energeticky náročných odberateľov v EÚ bolo vo všeobecnosti značne nižšie ako zvýšenia zaznamenané na burzách, keďže títo odberatelia platia ceny dojednané prostredníctvom dvojstranných zmlúv alebo v prípade regulovaných taríf nastavené štátom a takéto ceny majú menší sklon k výkyvom.

(101) Taliansko dospelo k záveru, že ročný nárast o 4 %, ktorý sa uplatňuje pre tarify na Sardínii, je v súlade s nárastmi cien elektrickej energie, ktoré sa uplatňujú pre ich priamych konkurentov v EÚ.

(102) Taliansko upozornilo na existenciu opatrení v EÚ, ktoré majú účinky rovnocenné s účinkami sporných zvýhodnených taríf, a namietalo, že všetky tieto opatrenia by sa mali hodnotiť rovnako, bez ohľadu na ich formu, keďže ich spoločný cieľ je zabezpečiť prežitie energeticky náročných podnikov v EÚ a zabrániť ich premiestneniu mimo územia daného štátu.

(103) I keď Sardínia nie je od roku 2007 oprávnená na čerpanie regionálnej prevádzkovej pomoci, Taliansko namietalo, že usmernenia o regionálnej pomoci obsahujú ustanovenia pre postupné ukončovanie schém, ktoré prebiehali v čase, keď tento región stratil oprávnenie na výnimku podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ. Komisia by teda stále mohla schváliť opatrenie na základe usmernení o regionálnej pomoci z roku 2007. V každom prípade Taliansko tvrdí, že sporné opatrenie by sa nemalo považovať za bežnú prevádzkovú pomoc.

(104) Taliansko znova zdôraznilo, že tarify nemajú žiadny vplyv na obchodovanie medzi členskými štátmi, a to na základe argumentov, ktoré už boli uvedené v súvislosti s hliníkom, zinkom a olovom v odôvodnení 76. Taliansko zastávalo názor, že tie isté dôvody sa uplatňujú pre chemický priemysel. Taliansko poukázalo na to, že v roku 2003 dovoz chemických výrobkov do Talianska prevýšil vývoz a že výroba v EÚ a Taliansku po roku 2001 klesla. S osobitným odkazom na výrobu PVC, pri ktorej sa v najväčšej miere využíva chlór, Taliansko poukázalo na výrobný deficit v krajine: v roku 2002 sa v Taliansku vyrobilo iba 470 000 ton PVC, zatiaľ čo spotreba bola 970 000 ton.

5. POSÚDENIE OPATRENIA

5.1. Existencia štátnej pomoci podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ

(105) Opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ak sú splnené tieto podmienky: opatrenie a) poskytuje hospodársku výhodu príjemcovi pomoci; b) udeľuje ho štát alebo sa poskytuje prostredníctvom štátnych zdrojov; c) je selektívne a d) má vplyv na obchodovanie medzi členskými štátmi a môže narušiť hospodársku súťaž v rámci EÚ.

5.1.1. Existencia výhody

(106) Na základe tarifných režimov z rokov 2004 a 2005 štát intervenoval dotovaním ceny elektrickej energie, ktorú dojednali príjemcovia pomoci so svojimi dodávateľmi. Napríklad v roku 2004 na základe dvojstranných zmlúv o dodávkach, ktoré boli platné v danom čase, a keď neexistovali kompenzačné platby, spoločnosť Portovesme by bola platila 63 EUR/MWh (33) a spoločnosť Eurallumina 65,95 EUR. Tieto číselné údaje poskytlo Taliansko a samotní príjemcovia pomoci, a preto nie sú sporné.

(107) V roku 2005 podľa údajov, ktoré poskytlo Taliansko, cena elektrickej energie, ktorú dojednala spoločnosť Syndial so svojim dodávateľom, presiahla 60 EUR/MWh, pričom uplatnením tarify by sa bola znížila na 27 EUR/MWh. Podstatou týchto dvoch opatrení bolo, že štát by kompenzoval príjemcom pomoci mimoriadne náklady, ktoré im vznikli nákupom elektrickej energie na Sardínii, v porovnaní s priemernými cenami, ktoré platia ich konkurenti v EÚ.

(108) Spoločnosť Portovesme tvrdí, že zvýhodnená cena zodpovedá cene, ktorá by prevládala na plne konkurenčnom trhu, a teda neposkytuje žiadnu výhodu. Takýto spôsob odôvodňovania Komisia už zamietla vo veci Alcoa, ktorá sa týkala prakticky tých istých taríf. Keď sa hodnotí existencia výhody, ani súdnictvo Únie ani Komisia nikdy nebrali do úvahy podmienky, ktoré by prevládali na hypotetickom trhu, ktorý funguje lepšie. Referenčným rámcom boli vždy podmienky prevládajúce na príslušných skutočných trhoch (34).

(109) Tento argument navyše predpokladá, že ak trh nefunguje správne, bolo by pre členský štát opodstatnené stanoviť ceny, ktoré simulujú podmienky účinnej hospodárskej súťaže (pozri pripomienku Talianska v odôvodnení 72).

(110) Takýto spôsob argumentácie je v rozpore s ustálenou zásadou judikatúry EÚ, podľa ktorej „skutočnosť, že sa členský štát usiluje jednostrannými opatreniami prispôsobiť podmienky hospodárskej súťaže v konkrétnom odvetví hospodárstva podmienkam prevládajúcim v iných členských štátoch, nemôže zbaviť posudzované opatrenia ich charakteru pomoci“ (35). Komisia sa domnieva, že rovnaká zásada sa uplatňuje v situáciách, keď sa členský štát usiluje priblížiť podmienky hospodárskej súťaže podmienkam, ktoré by prevládali na plne konkurenčnom trhu.

(111) Okrem toho, ak by sa toto vyjadrenie prijalo, znamenalo by to, že ak by členský štát poskytol dotáciu na premostenie medzery medzi cenou slobodne dojednanou medzi dvoma trhovými subjektmi a teoretickou cenou, ku ktorej by dohoda mohla dospieť v podmienkach plnej hospodárskej súťaže, takáto dotácia by sa nepovažovala za pomoc. Tým by sa poprel základný cieľ kontroly štátnej pomoci.

(112) Taliansko tvrdí, že tieto tarify sú totožné s tarifou Alumix, o ktorej Komisia usúdila, že nepredstavuje pomoc (pozri odôvodnenie 74), a mali by sa podobne považovať za neobsahujúce prvok pomoci.

(113) Komisia poukazuje na to, že situácia, ku ktorej Komisia prijala stanovisko vo veci Alumix, bola veľmi odlišná. Vo veci Alumix tarify poskytla spoločnosť ENEL, ktorá bola v tom čase verejným orgánom dodávajúcim elektrickú energiu na monopolnom základe na trhu s elektrickou energiou, ktorý sa ešte len mal liberalizovať (36). V tejto situácii Komisia musela zistiť, či spoločnosť ENEL predáva za umelo nízko stanovenú cenu alebo sa správa ako racionálny subjekt trhového hospodárstva. Vzhľadom na monopol spoločnosti ENEL vo výrobe a dodávkach elektrickej energie nemala Komisia k dispozícii žiadne konkurenčné trhové ceny na posúdenie možného zvýhodnenia. Preto Komisia vyvinula metódu na určenie najnižšej teoretickej trhovej ceny, za ktorú by bol racionálny dodávateľ ochotný predávať svojmu „najlepšiemu zákazníkovi“.

(114) Túto metódu však nie je možné uplatniť v situácii, keď ceny dojednávajú koncoví odberatelia s dodávateľmi elektrickej energie na liberalizovanom trhu a tieto sa následne dotujú kompenzačnými platbami. Analýza uvedená v rozhodnutí Alumix a zistenia Komisie v tejto veci teda v tomto prípade nie sú relevantné. To potvrdil aj rozsudok Súdu prvého stupňa, ktorý podporil rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania vo veci Alcoa (37) (bod 132 tohto rozsudku).

(115) V tejto veci sa neuplatňuje zásada trhového subjektu. Prípad by sa hodnotil vzhľadom na test hospodárskeho subjektu v trhovom hospodárstve vtedy, ak by elektrickú energiu príslušným spoločnostiam predával štát, či už priamo alebo prostredníctvom spoločnosti vo vlastníctve štátu, ako to bolo v prípade Alumix. Tu však elektrickú energiu dodávajú súkromné spoločnosti. Preto nie je potrebné skúmať, ako to bolo v prípade Alumix, či správanie štátu bolo porovnateľné so správaním racionálneho trhového subjektu.

(116) Záver musí byť taký, že systémy kompenzačných platieb z rokov 2004 a 2005 znižujú poplatky splatné zo strany príjemcov pomoci na základe zmlúv o dodávkach, ktoré by sa normálne museli zahrnúť do rozpočtov spoločností. V súlade s ustálenou judikatúrou teda sporné opatrenia poskytujú príjemcom pomoci hospodársku výhodu (38).

5.1.2. Selektívnosť

(117) Keďže zvýhodnené tarify za elektrickú energiu v Taliansku sa udeľujú výhradne podnikom, ktoré prevádzkujú existujúce zariadenia situované na Sardínii a patria do uzavretého zoznamu odvetví identifikovaných v legislatívnych a regulačných nástrojoch, ktoré tvoria právny základ opatrení, výhoda, ktorú poskytujú, je selektívnou výhodou.

5.1.3. Štátne zdroje a pripísateľnosť štátu

(118) Podľa ustálenej judikatúry výhoda predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ZFEÚ iba vtedy, ak sa poskytne priamo alebo nepriamo prostredníctvom štátnych zdrojov (39) a je pripísateľná štátu (40).

(119) Ako sa vysvetľuje v bode 28, príslušné kompenzačné platby sa tu financujú cestou parafiškálneho poplatku, ktorý inkasuje vyrovnávací fond prostredníctvom zložky A4 tarify za elektrickú energiu. Tento poplatok je povinný a ukladá sa rozhodnutiami AEEG, ktorými sa vykonávajú vnútroštátne právne predpisy. Vyrovnávací fond je verejný orgán, zriadený zákonom, ktorý vykonáva svoje funkcie na základe presných pokynov ustanovených v rozhodnutiach AEEG.

(120) Takisto podľa ustálenej judikatúry výnos z poplatku, ktorý je povinný na základe vnútroštátnych právnych predpisov a platí sa orgánu zriadenému zákonom, predstavuje štátny zdroj v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, ak je vyčlenený na financovanie opatrenia, ktoré spĺňa ostatné kritériá tohto článku (41).

(121) Taliansko sa opiera o rozsudok Súdneho dvora vo veci PreussenElektra (42), ktorým odôvodňuje tvrdenie, že posudzované opatrenie nie je financované zo štátnych zdrojov. Taliansko tvrdí, že prostriedky potrebné na financovanie tarify sú prevádzané od súkromných subjektov (odberatelia elektrickej energie) súkromným subjektom (príjemcom pomoci) a úloha štátu je obmedzená na prijatie zákona, ktorým sa stanovuje platba požadovaných súm, bez možnosti disponovať s prostriedkami podľa vlastného uváženia inak ako v rámci realizácie schémy stanovenej zákonom. Podľa Talianska a niektorých príjemcov pomoci, vyrovnávací fond nemôže vykonávať žiadnu kontrolu nad prostriedkami a je len účtovným sprostredkovateľom.

(122) Vo veci PreussenElektra Súdny dvor zastával názor, že povinnosť súkromných dodávateľov elektrickej energie nakupovať elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov energie za minimálne ceny, ktoré boli vyššie, ako je skutočná hospodárska hodnota takejto elektrickej energie, nepredstavuje štátnu pomoc, keďže toto opatrenie nezahŕňalo žiadny priamy ani nepriamy prevod štátnych zdrojov.

(123) Komisia poukazuje na to, že vo veci PreussenElektra zdroje potrebné na financovanie opatrenia poskytli dodávatelia elektrickej energie priamo výrobcom obnoviteľných energií, bez prevodu cez iný verejný orgán. V tomto systéme orgány členského štátu nijako nemohli disponovať sumami, ktoré sa prevádzali. V danom prípade sa však vykonáva prevod peňazí cez verejný orgán – vyrovnávací fond – predtým, ako sa nasmerujú ku koncovému príjemcovi pomoci. Vo veci PreussenElektra sa riešia iné faktické okolnosti, a teda nie je relevantná pre tento prípad.

(124) Rozsudok vo veci Pearle (43) nemôže pomôcť Taliansku ani príjemcom pomoci. Vo veci Pearle Súdny dvor zistil, že za určitých špecifických okolností výnos z poplatku, ktorý sa prevádza cez verejný orgán, nepredstavuje štátne zdroje. Vo veci Pearle sa opatrenia v plnej miere financovali konkrétnym odvetvím na základe výhradnej iniciatívy tohto odvetvia. Peňažné prostriedky sa vyberali prostredníctvom parafiškálneho poplatku a prevádzali sa cez verejný orgán, ktorý v žiadnom prípade nemohol slobodne disponovať týmito prostriedkami. Okrem toho existovala korešpondencia medzi subjektmi, ktoré poplatky platili, a tými, ktoré využívali výhody tohto opatrenia.

(125) Taliansko tvrdí, že vyrovnávací fond nemá žiadnu možnosť slobodne rozhodovať o vyplácaní prostriedkov, ktoré sú vyčlenené na financovanie taríf, a tieto prostriedky nemožno pokladať za „verejné financie“. Štát teda nemôže slobodne disponovať týmito prostriedkami a preto tieto financie nepredstavujú štátne zdroje.

(126) Najprv je potrebné poukázať na to, že aj keď niektoré kritériá vo veci Pearle sa môžu subjektívne považovať za relevantnejšie než iné, vo veci Pearle neexistuje žiadne „kľúčové kritérium“. Podmienky uvedené v rozsudku sú kumulatívne. Rovnaký je výklad Súdu prvého stupňa vo veci Earl Salvat, v ktorej sa skúmal sporný parafiškálny poplatok podľa jednotlivých kritérií vo veci Pearle (44).

(127) Pred posúdením úlohy, ktorú zohral vyrovnávací fond, Komisia zisťovala, či sú splnené všetky ďalšie kritériá uvedené vo veci Pearle. Je jasné, že v tomto prípade, na rozdiel od veci Pearle, sa sporné tarify zaviedli na základe iniciatívy štátu a nie z iniciatívy niektorého hospodárskeho odvetvia. Okrem toho vo veci Pearle príjemcami výhod z opatrenia boli samotní prispievatelia financovania, takže zásah verejného orgánu nemal tendenciu vytvoriť výhodu, ktorá by predstavovala dodatočnú záťaž pre štát. V posudzovanej veci príjemcovia nenesú finančnú záťaž z poplatku, nesú ju iba odberatelia elektrickej energie. Takže bez ohľadu na posúdenie opodstatnenosti argumentu, že vyrovnávací fond bol len účtovným sprostredkovateľom, nemožno sa opierať o rozsudok vo veci Pearle.

(128) V prípade vyrovnávacieho fondu Komisia poukazuje na to, že podľa ustálenej judikatúry by sa nemali rozlišovať prípady, keď pomoc poskytol priamo štát, a prípady, keď pomoc poskytol verejný orgán alebo súkromný subjekt poverený alebo zriadený štátom (45). Preto verejný alebo súkromný štatút vyrovnávacieho fondu nie je určujúcim faktorom na účely uplatňovania pravidiel štátnej pomoci. Skutočnosť, že vyrovnávací fond je verejný orgán, neznamená automaticky, že sa má uplatniť článok 107 ZFEÚ (46); podobne ani zásah súkromného subjektu sám osebe nevylučuje uplatnenie tohto článku.

(129) Analýza sa však nemôže obmedziť na právomoci vyrovnávacieho fondu v jeho postavení verejného orgánu. Je potrebné nájsť skôr odpoveď na všeobecnejšiu otázku, či štát, či už priamo alebo prostredníctvom iného orgánu, ktorý na tento účel určí, môže vykonávať kontrolu nad prostriedkami používanými na financovanie tarify. Tú istú otázku by bolo potrebné riešiť aj v prípade, že by vyrovnávací fond bol súkromným subjektom.

(130) Nedávny rozsudok Súdneho dvora vo veci Essent (47) podáva konečný návod k tejto otázke. Vo veci Essent Holandsko zákonom zaviedlo príplatok k cene elektrickej energie. Tento príplatok platili spotrebitelia elektrickej energie prevádzkovateľom sietí, ktorí zasa prevádzali tieto prostriedky na určenú spoločnosť SEP. Spoločnosť SEP nemala žiadnu možnosť disponovať s prostriedkami a pôsobila pod prísnou kontrolou orgánov. Súd dospel k záveru, že výnosy z príplatku predstavovali štátne zdroje, pretože tento príplatok k cene elektrickej energie bol uložený vnútroštátnymi právnymi predpismi, a teda predstavoval poplatok, a spoločnosť SEP nebola oprávnená používať výnosy z tohto poplatku na iné účely, než na účely stanovené zákonom, takže tieto peňažné prostriedky zostávali pod verejnou kontrolou a mali ich k dispozícii vnútroštátne orgány. Súd dospel k záveru, že uvedené skutočnosti sú dostatočné na to, aby sa tieto peňažné prostriedky mohli charakterizovať ako štátne zdroje.

(131) Podobnosť s posudzovaným prípadom je zrejmá. Príplatok k cene elektrickej energie, ktorý sa používa na financovanie príslušných taríf, ukladá zákon podobne ako vo veci Essent. Vyrovnávací fond zohráva tú istú úlohu ako spoločnosť SEP, keďže sústreďuje a spravuje výnosy z parafiškálneho poplatku a podlieha rovnakým obmedzeniam, keďže nemôže použiť výnosy z tohto poplatku na iné účely ako tie, ktoré stanovuje zákon (financovanie zvýhodnených taríf). Štát je schopný vykonávať kontrolu a určovať používanie zdrojov: vyrovnávací fond plní svoje účtovné funkcie podľa presných pokynov AEEG, ktorý koná v rámci svojich zákonných regulačných právomocí a/alebo pri vykonávaní vnútroštátnych právnych predpisov. Takže zdroje, ktoré spravuje vyrovnávací fond, sú stále pod verejnou kontrolou.

(132) Táto analýza je v súlade s rozhodnutím Komisie v talianskom prípade uviaznutých nákladov, v ktorom sa peňažné prostriedky pod správou vyrovnávacieho fondu na účte A6 klasifikovali ako štátne zdroje (48).

(133) Klasifikáciu peňažných prostriedkov pod správou vyrovnávacieho fondu ako štátnych zdrojov potvrdil rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci Iride (49).

(134) Najvyšší kasačný súd Talianska rozhodol, že právna subjektivita vyrovnávacieho fondu nie je oddelená od právnej subjektivity talianskeho štátu a že peňažné prostriedky prevedené do vyrovnávacieho fondu by sa mali považovať za štátny majetok, aj keď boli získané od súkromných subjektov a sú určené pre súkromné podniky (rozsudok č. 11632/03 z 3. apríla 2003). Vo veci Iride navrhovatelia Iride SpA a Iride Energia SpA podali žalobu na Súd prvého stupňa, v ktorej napadli rozhodnutie, ktorým Komisia kvalifikovala sumy v správe vyrovnávacieho fondu na účte A6 ako štátne zdroje. Argumenty, ktoré predložili navrhovatelia, boli veľmi podobné. Spochybnili podstatu rozhodnutia Kasačného súdu a tvrdili, že vyrovnávací fond vykonáva len úlohu účtovného sprostredkovateľa medzi súkromnými osobami podliehajúcimi finančnej povinnosti a príjemcami príslušných súm, teda úlohu, ktorá vyrovnávaciemu fondu neumožňuje používať uložené peňažné prostriedky ani počas krátkej doby. Navrhovatelia tiež tvrdili, že je možné uplatniť judikatúru vytvorenú vo veci PreussenElektra.

(135) Súd prvého stupňa po tom, čo upozornil, že nemá žiadnu právomoc spochybniť výklad talianskych právnych predpisov Kasačným súdom, potvrdil, že peňažné prostriedky, ktoré vedie vyrovnávací fond na účte A6, sa majú klasifikovať ako štátne zdroje, keďže okrem toho, že sú štátnym majetkom, sú pod neustálou kontrolou štátu (50).

(136) Tento záver sa týkal účtu A6 vyrovnávacieho fondu, ktorý sa používa na financovanie uviaznutých nákladov v odvetví elektrickej energie v Taliansku. Je možné ho však logicky rozšíriť na zložku A4, z ktorej sa financujú sporné tarify. Rozsudok Kasačného súdu vychádzal z analýzy právnej subjektivity vyrovnávacieho fondu a jeho zistenia v súvislosti so štátnym majetkom sa preto uplatňujú pre všetky peňažné prostriedky uložené vo vyrovnávacom fonde. To isté platí pre zistenie Súdu prvého stupňa o tom, že štát môže kontrolovať zdroje, ktoré sú v správe vyrovnávacieho fondu. Medzi účtom A6 a zložkou A4 nie je žiadny rozdiel okrem účelu, na ktorý sa zdroje vynakladajú (krytie uviaznutých nákladov v prípade účtu A6 a financovanie zvýhodnených taríf v prípade zložky A4). Sumy, ktoré sa prevádzajú príjemcom pomoci na Sardínii zo zložky A4, sa musia preto tiež kvalifikovať ako štátne zdroje.

(137) Okrem toho, že sa sporné tarify financujú zo štátnych zdrojov, sú aj pripísateľné štátu, keďže právny základ týchto opatrení je ustanovený vo vnútroštátnych právnych predpisoch a vyhláškach a v rozhodnutiach, ktoré prijíma AEEG, ktorý je verejným orgánom a vykonáva svoje funkcie verejného orgánu (51).

5.1.4. Vplyv na obchodovanie a narušenie hospodárskej súťaže

(138) Pokiaľ ide o vplyv opatrení na obchodovanie medzi členskými štátmi a z toho vyplývajúce narušenie hospodárskej súťaže, je nesporné, že príslušné trhy (olovo, zinok, striebro, hliník a chlór a alkalické hydroxidy) sú plne otvorené pre hospodársku súťaž. To samo osebe stačí na konštatovanie, že tarify majú vplyv na obchodovanie v rámci Únie.

(139) Komisia však napriek tomu zvážila argument príjemcov pomoci a Talianska, že v kovospracujúcom priemysle (tento argument nebol predložený výslovne v súvislosti s chlórom) tarify nemajú žiadny vplyv na obchodovanie a nenarušujú hospodársku súťaž, pretože neexistujú žiadne skutočné obchodné toky medzi členskými štátmi; žiadne obchodné toky pravdepodobne ani nevzniknú a vzhľadom na osobitné črty tohto priemyslu tarify nepoškodzujú konkurentov príjemcov pomoci v Únii.

(140) V rozhodnutiach Komisie a rozsudkoch Súdneho dvora sa nikdy neprijal názor, že by neexistujúce skutočné obchodné toky svedčili o tom, že opatrenie pomoci nemá žiadny vplyv na obchodovanie v rámci Únie. Súd v v svojich rozhodnutiach viackrát potvrdil, že pomoc podniku môže vplývať na obchodovanie medzi členskými štátmi a narúšať hospodársku súťaž aj vtedy, keď sa samotný podnik, ktorý je príjemcom, nepodieľa na obchodovaní v rámci Únie. Ak členský štát poskytne pomoc podniku, domáca výroba sa môže z tohto dôvodu zachovať alebo zvýšiť a výsledok je ten, že podniky zriadené v iných členských štátoch majú obmedzenejšiu možnosť vyvážať svoje výrobky na trh v tomto členskom štáte (52).

(141) Okrem toho situácia, kedy dochádza k poklesu výroby EÚ, rastu dovozu z krajín mimo Únie a obchodné toky medzi členskými štátmi neexistujú alebo sú obmedzené, nie je nezvyčajná: v skutočnosti je to typické pre podniky, ktoré prechádzajú štrukturálnymi problémami alebo ktoré sú vystavené veľkému konkurenčnému tlaku. Takéto podniky sú osobitne citlivé na opatrenia, ktoré prijmú členské štáty na zlepšenie konkurenčného postavenia svojich domácich podnikov.

(142) Skutočnosť, že výroba zinku, olova a striebra v Taliansku je príliš malá na to, aby mohla ovplyvniť referenčnú cenu, je nepodstatná. Faktom je, že existencia referenčnej ceny pre tieto kovy, ktorá sa nedá ľahko ovplyvniť výrobnými podmienkami v jednom členskom štáte, neznamená, že nemôže existovať hospodárska súťaž medzi podnikmi pôsobiacimi v EHP, ktoré predávajú na svetových trhoch s kovmi. Je možné, že pomoc pre príjemcov na Sardínii im neumožňuje znižovať svetovú cenu za ich výrobky a vytlačiť konkurentov z trhu, a že ostatní európski výrobcovia môžu zotrvať na trhu, pokiaľ dokážu predávať so ziskom za svetovú cenu. Zisk, ktorý možno v Taliansku dosiahnuť vďaka dotovaným tarifám za elektrickú energiu však všeobecne posilňuje konkurencieschopnosť spoločností. Napríklad akumulované kapitálové rezervy sa môžu použiť na prevzatie konkurentov a na zvýšenie podielu na trhu. Tieto dôvody sú o to významnejšie, že niektorí príjemcovia pomoci patria k nadnárodným spoločnostiam (53).

(143) V rozpore s tvrdeniami príjemcov pomoci, skutočnosť, že cena, ktorá sa platí v Taliansku v príslušných odvetviach, je porovnateľná s priemernou cenou elektrickej energie, ktorú v Európe platia konkurenční výrobcovia, sa nemôže považovať za dôkaz toho, že talianska tarifa neohrozuje záujmy iných európskych výrobcov. Vo veci C-372/97 Taliansko proti Komisii sa jasne preukázalo, že jednostranné opatrenia zamerané na priblíženie podmienok hospodárskej súťaže v jednom členskom štáte podmienkam prevládajúcim v iných členských štátoch majú vplyv na obchodovanie (a teda sa musia klasifikovať ako pomoc). Okrem toho niektoré dohody o dodávkach elektrickej energie môžu zahŕňať štátnu pomoc a Komisia začala podrobné zisťovanie v súvislosti s niektorými opatreniami tohto druhu (54). Hoci Taliansko ani spoločnosť Alcoa nepoužili tento argument ako obhajobu, Komisia považuje za užitočné upozorniť na ustálenú zásadu, že existencia neoprávnenej pomoci v niektorých členských štátoch neospravedlňuje prijatie podobných opatrení v inom členskom štáte.

(144) V každom prípade sťažnosti, ktoré prišli od konkurentov príjemcov pomoci naznačujú, že sporné tarify predsa len vyvolávajú problémy v súvislosti s hospodárskou súťažou a ovplyvňujú obchod v rámci Únie.

(145) Okrem toho Taliansko nenotifikovalo tarify z roku 2004. Podľa ustálenej judikatúry keď sa pomoc nenotifikuje, Komisia nie je povinná preukázať skutočné dôsledky opatrenia na hospodársku súťaž a obchodovanie medzi členskými štátmi: „Ak by Komisia bola povinná poukázať vo svojom rozhodnutí na skutočný vplyv pomoci, ktorá už bola poskytnutá, malo by to za následok podstatné zvýhodnenie tých členských štátov, ktoré poskytujú pomoc v rozpore s notifikačnou povinnosťou stanovenou v článku 93 ods. 3, na úkor tých členských štátov, ktoré notifikovali pomoc v štádiu zámeru“ (55).

(146) Z uvedeného sa musí odvodiť záver, že sporné zvýhodnené tarify za elektrickú energiu môžu zlepšiť konkurenčné postavenie svojich príjemcov oproti konkurenčným podnikom v EÚ. Podľa ustálenej judikatúry treba za takýchto okolností predpokladať, že pomoc má vplyv na obchodovanie medzi členskými štátmi a narúša hospodársku súťaž (56).

5.1.5. Závery o prítomnosti pomoci

(147) Komisia dospela k záveru, že sporné tarify z rokov 2004 a 2005 predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ZFEÚ a môžu sa schváliť iba vtedy, ak bude možné uplatniť jednu z výnimiek ustanovených v zmluve. Tento záver je v súlade so záverom vo veci Alcoa, ktorá sa týkala prakticky rovnakých taríf.

5.2. Nová pomoc alebo existujúca pomoc

(148) Situácie, v ktorých opatrenie predstavuje existujúcu pomoc, sú kompletne uvedené v článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (57).

(149) Je nesporné, že uvedené opatrenia neboli zavedené pred pristúpením Talianska k Únii (článok 1 písm. b) bod i) nariadenia), nepovažujú sa za schválené z dôvodu, že Komisia neprijala rozhodnutie v predpísaných procedurálnych lehotách (článok 1 písm. b) bod iii)), a nemôžu sa považovať za existujúcu pomoc v dôsledku uplynutia premlčacej lehoty (článok 1 písm. b) bod iv)). Nestali sa pomocou ani v dôsledku vývoja spoločného trhu a bez toho, že ich členský štát upravil (prvá veta článku 1 písm. b) bod v)).

(150) So zreteľom na uvedené skutočnosti sa Komisia domnieva, že sporné tarify predstavujú novú pomoc.

5.3. Oprávnenosť pomoci

(151) Podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ členské štáty musia notifikovať všetky zámery poskytnúť alebo upraviť pomoc a nesmú uviesť navrhované opatrenia do platnosti, kým sa v rámci notifikačnej povinnosti nedosiahne konečné rozhodnutie.

(152) Keďže Taliansko nenotifikovalo článok 1 vyhlášky z roku 2004, tarify z roku 2004 predstavujú neoprávnenú pomoc.

(153) Taliansko však notifikovalo článok 11 ods. 12 zákona č. 80/2005 a upustilo od vykonania tohto opatrenia. Tým splnilo svoje povinnosti na základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ.

6. ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI

(154) Odchylne od všeobecného zákazu štátnej pomoci ustanoveného v článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa pomoc môže prehlásiť za zlučiteľnú, ak na ňu možno uplatniť niektorú z výnimiek uvedených v zmluve.

(155) Tarify z rokov 2004 a 2005 predstavujú prevádzkovú pomoc. Tvrdenie Talianska, že tarify z roku 2005 by sa nemali považovať za prevádzkovú pomoc, pretože sú súčasťou stratégie regionálnej podpory a sú podmienené produktívnou investíciou, by sa malo odmietnuť. I keď sa v memorande o porozumení ustanovuje, že príjemcovia pomoci musia uskutočniť určité investície, zložka pomoci vo zvýhodnených tarifách z roku 2005 nie je pomernou časťou oprávnených výdavkov a nepodlieha maximálnej intenzite pomoci. Nič nenaznačuje tomu, že by toto opatrenie spĺňalo kritériá pre investičnú pomoc alebo že by pomoc bola primeraná. Opatrenie je v skutočnosti jednoznačne viazané na spotrebu elektrickej energie a zamerané na zmiernenie obstarávacích nákladov na elektrickú energiu, ktoré predstavujú prevádzkové náklady vznikajúce príslušným spoločnostiam. Nemožno ho teda považovať za investičnú pomoc.

(156) Prevádzková pomoc je v zásade nezlučiteľná s vnútorným trhom. Vo veci C-86/89 Taliansko v Komisia Súdny dvor dospel k záveru, že „predmetná pomoc, ktorá sa poskytla bez akýchkoľvek špecifických podmienok a iba podľa použitých množstiev, by sa mala považovať za prevádzkovú pomoc pre príslušné podniky, ktorá ovplyvňuje podmienky obchodovania do takej miery, že je to v rozpore so spoločným záujmom“ (58).

(157) Vo veci T-459/93 Siemens v Komisia Súdny dvor pripomenul zásadu, že „prevádzková pomoc, t. j. pomoc určená na odbremenenie podniku od výdavkov, ktoré by musel za normálnych okolností znášať v rámci svojej každodennej prevádzky alebo pri svojich zvyčajných činnostiach, v zásade nespadá do rozsahu pôsobnosti článku 92 ods. 3 [teraz článok 107 ods. 3 ZFEÚ]… Podľa príslušnej judikatúry takáto pomoc v podstate spôsobuje narušenie hospodárskej súťaže v tých odvetviach, v rámci ktorých sa poskytuje, pričom z titulu svojho charakteru nie je schopná dosiahnuť niektorý z cieľov uvedených v ustanoveniach o výnimkách.“

(158) Existujú však presne vymedzené situácie, v ktorých sa prevádzková pomoc môže poskytnúť. Konkrétne sa prevádzková pomoc môže poskytnúť na účely v oblasti životného prostredia na základe usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia (59). V podporovaných oblastiach sa prevádzková pomoc môže schváliť vo výnimočných prípadoch ako regionálna pomoc. Komisia posudzovala, či by sporné tarify mohli patriť do jednej z týchto kategórií.

(159) Komisia poukazuje na skutočnosť, že tarify nesledujú žiadny účel v oblasti životného prostredia a preto sa nemôžu schváliť ako pomoc pre životné prostredie.

6.1. Zlučiteľnosť s usmerneniami o regionálnej pomoci z roku 1998

(160) Vo výnimočných prípadoch sa prevádzková pomoc môže poskytnúť v podporovaných oblastiach oprávnených na získanie pomoci na základe výnimky podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ. Región Sardínie bol oprávnený na získanie tejto pomoci do konca roku 2006. Komisia preto skúmala, či v tomto období tarify z rokov 2004 a 2005 mohli byť schválené na základe usmernení o regionálnej pomoci z roku 1998.

(161) Podľa bodu 4.15 týchto usmernení sa prevádzková pomoc môže poskytnúť vo výnimočných prípadoch, ak i) je opodstatnená z hľadiska jej podielu na regionálnom rozvoji a svojou podstatou a ii) výškou je adekvátna problémom, ktoré sa snaží odstrániť. Pre členský štát to znamená preukázať existenciu všetkých nevýhod a posúdiť ich význam. Na základe bodu 4.17 usmernení prevádzková pomoc musí byť časovo obmedzená a musí sa postupne znižovať.

(162) Podľa bodu 2 týchto usmernení „jednotlivý ad hoc prípad pomoci určitej firme alebo pomoc obmedzená na jednu oblasť aktivity, môže mať značný dopad na hospodársku súťaž na relevantnom trhu a jej vplyv na regionálny rozvoj bude pravdepodobne príliš malý … Následne, uvedené výnimky [z všeobecného zákazu pomoci] sa za normálnych okolností udelia pre multisektorálne programy pomoci v príslušnom regióne, ktoré sú otvorené pre všetky firmy v odvetviach, ktorých sa to týka“. Tarifa na elektrickú energiu, ktorá sa poskytuje selektívne niekoľkým jednotlivým podnikom v určitých odvetviach, zjavne nie je v súlade s duchom regionálnej pomoci, pri ktorej sa očakáva, že bude viacodvetvová. Keďže však neexistuje úplný zákaz regionálnej pomoci ad hoc, Komisia posudzovala, či existujú nejaké výnimočné okolnosti, ktorými by sa odôvodnilo poskytnutie tarify.

(163) Komisia skúmala najmä nedostatky trhu s elektrickou energiou na Sardínii, ako ich prezentovali Taliansko a príjemcovia pomoci, s cieľom posúdiť, či môžu predstavovať regionálne znevýhodnenie.

6.1.1. Trh s elektrickou energiou na Sardínii v kontexte Talianska

(164) Trh s elektrickou energiou v Taliansku je vo všeobecnosti vysoko koncentrovaný, i keď na severe krajiny menej. Dominantným subjektom vo všetkých oblastiach je bývalá monopolná spoločnosť ENEL, s výnimkou Sardínie, kde funguje duopol so spoločnosťou E.ON. Spoločnosť ENEL má značnú trhovú silu a taliansky orgán pre hospodársku súťaž zistil, že v niekoľkých prípadoch túto silu zneužila. Ceny elektrickej energie v Taliansku sú vo všeobecnosti vysoké v dôsledku zmiešaného zloženia jej výroby založenej vo veľkej miere na fosílnych palivách (hlavne na plyne), chýbajúcich jadrových kapacít a preťaženia spojovacieho vedenia so zvyškom Európy.

(165) Na Sardínii, ktorá predstavuje 4,1 % čistého inštalovaného výkonu v Taliansku (60), sa elektrická energia vyrába hlavne v tepelných elektrárňach, ktoré používajú fosílne palivá (uhlie, palivový olej a rafinérsky decht). Ostrov nemá žiadnu infraštruktúru na distribúciu zemného plynu.

(166) Sardínia má nadmernú výrobnú kapacitu, najmä v segmente s vysokými nákladmi (dieslové elektrárne), a to v dôsledku plánov vlády sústrediť taliansky ťažký priemysel na tomto ostrove, ktorý sa však nikdy neuskutočnil a ktorý viedol k nadmerným investíciám spoločnosti ENEL do elektrární. Okrem toho, že sú takéto elektrárne štrukturálne nákladnejšie, aj rýchlejšie technicky zastarávajú. Počas posudzovaného obdobia vývoz elektrickej energie zo Sardínie na taliansku pevninu bol obmedzený malou kapacitou prepojenia, ktoré bolo náchylné na preťaženie (61).

(167) Dve elektrárenské spoločnosti, ENEL a E.ON, spolu majú 95 % podiel na trhu zásobovania elektrickou energiou na Sardínii (zhruba 58 % E.ON a 42 % ENEL). Podľa skúmania v odvetví energetiky (62) v oblasti hospodárskej súťaže možno Sardíniu klasifikovať ako duopol s kolektívnou dominanciou. Koncentrácia trhu je vysoká, i keď nie najvyššia v Taliansku (63). Vzhľadom na to, že spoločnosti E.ON a ENEL kontrolujú prakticky všetky elektrárne so stredným až špičkovým zaťažením, stanovujú cenu elektrickej energie prakticky pre väčšinu dňa. Zdá sa však, že situácia na Sardínii je menej kritická než na juhu Talianska, kde spoločnosť ENEL stanovuje cenu neustále sama (64).

(168) Veľkoobchodné ceny elektrickej energie v Taliansku patria k najvyšším v Európe (65) a ceny na Sardínii k najvyšším v Taliansku. V roku 2007 priemerná vnútroštátna cena (PUN) bola 70,99 EUR/MWh, zatiaľ čo priemerná oblastná cena na Sardínii bola 75,00 EUR/MWh, čo je pokles oproti 80,00 EUR/MWh v roku 2006 (66). V rokoch 2008 a 2009 priemerné regionálne ceny na Sardínii naďalej stúpali. V prvej polovici roka 2009 ceny na Sardínii zostali stabilne nad vnútroštátnym priemerom (pri priemernej cene 106,60 EUR/MWh v porovnaní s PUN 60,50 EUR/MWh).

(169) Ceny, ktoré platili na Sardínii príjemcovia taríf v rokoch 2004 a 2005 na základe dvojstranných zmlúv, boli v rozsahu 60 EUR až 65 EUR/MWh. Nebolo možné porovnať tieto ceny s cenami zaznamenanými na talianskej pevnine, pretože Komisia nemá k dispozícii príslušné údaje (o ktorých Taliansko tvrdí, že ich nedokáže poskytnúť – pozri bod 92). Na základe uvedenej analýzy všeobecného smeru vývoja cien, ktorá môže vo veľkej miere odzrkadľovať smer vývoja cien v dvojstranných zmluvách, sa zdá, že je možné predpokladať, že v posudzovanom období energeticky náročné podniky na Sardínii platili vyššiu cenu ako na talianskej pevnine.

(170) Záverom možno povedať, že trh s elektrickou energiou na Sardínii vykazuje kombináciu problémov, ako sú vysoké ceny, vysoký stupeň koncentrácie trhu, trhová sila dominantných prevádzkovateľov, nadmerná výrobná kapacita v segmente s vysokými nákladmi, relatívna neefektívnosť zastaraných elektrární, chýbajúci prístup k infraštruktúre pre zemný plyn a nedostatočné prepojovacie vedenie. Tieto problémy sa pravdepodobne premietajú do vysokých cien elektrickej energie pre koncových odberateľov vrátane energeticky najnáročnejších odberateľov.

6.1.2. Existencia regionálneho znevýhodnenia

(171) V prvom rade je potrebné zistiť, či tieto problémy predstavujú regionálne znevýhodnenie, t. j. či majú závažný vplyv na hospodársky rozvoj Sardínie. Vo veci C 34/02 Komisia neprijala názor, že chýbajúce energetické prepojenie predstavuje znevýhodnenie (67). Hoci je pravda, že vysoké ceny elektrickej energie postihujú malé a stredné podniky menej ako veľké energeticky náročné podniky, napriek tomu záujmy individuálneho odvetvia nemožno automaticky stotožniť so záujmami regiónu. Komisia sa domnieva, že Taliansko nedostatočne zdôvodnilo údajné regionálne znevýhodnenie, ktoré vyplýva zo stavu trhu s elektrickou energiou na Sardínii.

(172) Ale aj keby sa vychádzalo z predpokladu, že tu skutočne existuje regionálne znevýhodnenie, museli by byť splnené kritériá stanovené v usmerneniach o regionálnej pomoci. Komisia v súlade s tým posudzovala, či sú tieto kritériá splnené.

6.1.3. Príspevok k regionálnemu rozvoju

(173) Pomoc musí udržateľne prispievať k regionálnemu rozvoju a musí byť úmerná znevýhodneniam, ktoré sa snaží zmierniť. Prevádzková pomoc v podporovanom regióne sa nemôže schváliť z dôvodu ťažkostí, ktoré má jedno odvetvie, ale musí sa preukázať, že vznikne trvalý príspevok k regionálnemu rozvoju. V posudzovanom prípade je to nepravdepodobné. Aj keby sa pripustilo, že udržaním niektorých priemyselných výrobných zariadení na ostrove sa prispeje k zamestnanosti a k zachovaniu výrobnej základne na ostrove, tieto účinky nebudú trvalé. Ak sú vysoké ceny elektrickej energie štrukturálnym problémom na Sardínii, ako tvrdí Taliansko, ťažkosti, ktorým čelia energeticky náročné podniky, sa hneď po zrušení taríf znova vynoria.

(174) Talianske orgány prezentujú tarify ako dočasné opatrenie, ktoré má trvať iba do roku 2010, do dokončenia projektov infraštruktúry, ktoré v súčasnosti prebiehajú v súvislosti s výrobou elektrickej energie a prepojením (plynovod GALSI a podmorské vedenie SAPEI) (68). Taliansko argumentuje tým, že lepšie prepojenie prinesie týmto spoločnostiam zníženie cien. Komisia sa domnieva, že i keď nová infraštruktúra môže znížiť alebo vyrovnať cenové nerovnosti medzi Sardíniou a pevninou, zdá sa nepravdepodobné, že by tieto projekty mohli o polovicu znížiť ceny elektrickej energie a tak ich dostať na úroveň, ktorá je údajne potrebná na to, aby tieto priemyselné činnosti boli z dlhodobého hľadiska ziskové.

(175) Komisia tiež poukazuje na to, že existencia štátnej dotácie určenej na zníženie nákladov na elektrickú energiu pre veľkoodberateľov nevedie dodávateľov elektrickej energie k znižovaniu cien v obavách zo straty svojich najväčších zákazníkov, ani nebráni zhoršovaniu štruktúry ich nákladov. Naopak, dotácia má tendenciu zintenzívňovať motiváciu dodávateľov využívať svoju trhovú silu. Aj keby v súčasnej situácii nadmernej kapacity teda bola pravda, že energeticky náročné spoločnosti by boli normálne schopné získať energiu za konkurencieschopnú cenu, ak by tu nebola trhová sila dodávateľov elektrickej energie (ktorí majú podľa Talianska a príjemcov pomoci záujem na udržaní vysokých cien), Komisia sa domnieva, že zvýhodnená tarifa nie je vhodným nástrojom na zníženie takejto trhovej sily.

6.1.4. Proporcionalita

(176) Dotácia, ktorá sa poskytuje príjemcom taríf nie je vypočítaná tak, aby kompenzovala regionálnu nerovnosť (t. j. rozdiel medzi cenami elektrickej energie na talianskej pevnine a cenami na Sardínii pre tú istú kategóriu odberateľov), ale je skôr zameraná na zladenie cien na Sardínii s cenami, ktoré platia konkurenti príjemcov pomoci v EÚ. Ceny stanovené pre príjemcov na Sardínii sú osobitne nízke a určite nižšie ako na talianskej pevnine, ktoré patria k najvyšším v EÚ. Tarify teda nie sú úmerné regionálnemu znevýhodneniu, ktoré sa údajne snažia zmierniť.

(177) Samotná metóda, ktorá sa zvolila na výpočet výšky dotácie naznačuje, že toto opatrenie sleduje skôr ciele priemyselnej politiky ako regionálne ciele. Rozmer priemyselnej politiky taríf Taliansko opakovane zdôraznilo vo svojich vyjadreniach.

6.1.5. Postupné znižovanie

(178) Regionálna prevádzková pomoc sa musí postupne znižovať (bod 4.17 usmernení o regionálnej pomoci). Keďže mechanizmy na aktualizáciu taríf z rokov 2004 a 2005 sú rôzne, hodnotili sa zvlášť.

(179) Tarify z roku 2004 sa indexujú na základe výkyvov cien palív a môžu iba stúpať alebo zostávať nezmenené. Podľa Talianska sa tým zabezpečuje, že pomoc sa postupne znižuje. Komisia sa domnieva, že požiadavka postupného znižovania sa môže považovať za splnenú iba vtedy, keď je zaručené, že kompenzačné platby – ktoré sa rovnajú skutočnej výške pomoci – budú časom klesať. Nestačí, že tarifa by mala v čase stúpať, keďže vyššia tarifa môže aj tak predstavovať vyšší objem pomoci, ak medzičasom ceny, ktoré sa účtujú koncovým odberateľom na príslušnom trhu, vzrástli rýchlejšie ako tarifa. Talianska metóda v tejto súvislosti neposkytuje žiadnu záruku (69).

(180) Pokiaľ ide o tarify z roku 2005, Komisia hodnotila mechanizmus indexovania zavedený v článku 11 ods. 13 zákona č. 80/2005 v zmysle výkladu v rozhodnutí AEEG č. 217/05 (pozri odôvodnenie 33). Podľa vykonávacích pravidiel, ktoré stanovil AEEG, tarifa sa má zvyšovať každoročne o percentuálnu časť zohľadňujúcu vývoj cien elektrickej energie v EÚ, ale toto zvýšenie nesmie presiahnuť 4 %. Podľa Talianska sa týmto mechanizmom zabezpečuje postupné znižovanie.

(181) Podľa Komisie skutočnosť, že nominálna tarifa sa ročne zvyšuje skôr v obmedzenej miere, nemá za následok, že čistá výška pomoci – meraná pomocou kompenzačných platieb – sa bude časom znižovať.

(182) Ak sa pripustí, že vývoj cien na energetických burzách môže vo veľkej miere odzrkadľovať zmeny cien v dvojstranných zmluvách, ako navrhlo Taliansko, tarify z roku 2005 by sa znížili iba vtedy, keby klesli priemerné ceny v EÚ (keďže tarify sa nemôžu znižovať, ale len zvyšovať). Vo všetkých ostatných prípadoch by tarify predstavovali stále sa zväčšujúcu výhodu (70). Keďže od roku 2004 najmenej do roku 2007 priemerné ceny elektrickej energie v EÚ mali výrazne stúpajúcu tendenciu (rástli rýchlejšie ako o 4 % za rok), prvok pomoci, ktorý obsahujú tarify z roku 2005, by sa bol časom zvyšoval.

(183) Taliansko ďalej tvrdí, že ceny na základe dvojstranných zmlúv majú v skutočnosti menší sklon k rastu ako ceny na energetických burzách a že preto tarify z roku 2005 sa teda vlastne znižujú. Komisia poukazuje na to, že metóda indexácie, ktorá bola predložená na hodnotenie, vychádza z výkyvov cien na energetických burzách a že Taliansko nepredložilo údaje o vývoji cien na základe dvojstranných zmlúv. Tvrdenie Talianska preto nie je dostatočne podložené.

(184) V skutočnosti obmedzené informácie, ktoré má Komisia k dispozícii, naznačujú opak, t. j. že ceny na základe dvojstranných zmlúv na Sardínii výrazne vzrástli (pozri napríklad tvrdenie spoločnosti Eurallumina, že v rokoch 2005 a 2006 platila 80 EUR/MWh na voľnom trhu, čo bolo zvýšenie oproti 65 EUR/MWh v roku 2004). Za týchto okolností, ak by sa tarify uplatnili, kompenzačné platby by boli časom rástli.

(185) Preto tarifa z roku 2004 ani tarifa z roku 2005 nespĺňajú požiadavku postupného znižovania.

6.1.6. Závery o zlučiteľnosti opatrenia ako regionálnej pomoci

(186) Komisia dospela k záveru, že príslušné tarify nemožno považovať za zlučiteľné ako regionálnu pomoc na základe usmernení o regionálnej pomoci z roku 1998. Keďže Sardínia prestala byť podporovaným regiónom podľa článku 107 ods. 3 písm. a) po decembri 2006, nie je potrebné skúmať zlučiteľnosť pomoci z hľadiska usmernení o regionálnej pomoci na roky 2007 – 2013.

(187) Komisia zaujala podobné záporné stanovisko v roku 2005 v súvislosti s opatrením na zníženie nákladov spoločnosti Eurallumina na energiu na Sardínii. Komisia usúdila, že toto sporné opatrenie, ktoré bolo vo forme oslobodenia minerálnych olejov od spotrebnej dane, sa nemôže schváliť na základe usmernení o regionálnej pomoci (71).

6.2. Ďalšie úvahy týkajúce sa zlučiteľnosti s vnútorným trhom

(188) Taliansko a príslušné podniky tvrdili, že tieto schémy slúžia na účely nápravy nedostatkov na trhoch s elektrickou energiou, na ktorých sa ešte nezaviedli konkurencieschopné ceny. Tvrdia, že ceny energie ohrozujú konkurencieschopnosť energeticky náročných podnikov. Tvrdia, že táto pomoc mala stimulujúci účinok, keďže bez nej by spoločnosti svoje prevádzky zatvorili.

(189) Podľa Komisie nie je možné prijať názor, že prevádzková pomoc pre niekoľko priemyselných spoločností je vhodnou reakciou na neexistenciu hospodárskej súťaže na miestnom trhu s elektrickou energiou, ktorý má dosah na všetkých odberateľov elektrickej energie.

(190) Je tiež otázne, či je pomoc vhodný a primeraný prostriedok na zabránenie premiestneniu mimo EÚ. V rozhodnutiach Komisie ani v rozsudkoch súdov Únie neexistuje žiadny precedens o prijatí tohto argumentu ako odôvodnenia pre poskytnutie štátnej pomoci. Rozhodnutia o premiestnení výroby sú, kompletne alebo čiastočne, súčasťou obchodnej stratégie konkrétnej spoločnosti a Komisia ich nikdy nepovažovala za zlyhanie trhu. Vo veciach Terni (72) a Alcoa (73) Komisia vyjadrila pochybnosti o podobných argumentoch, ktoré viazali opatrenia pomoci na cieľ zabrániť premiestneniu priemyslu mimo EÚ.

(191) Je potrebné tiež poukázať na to, že závery špecializovaných orgánov, ako je skupina na vysokej úrovni pre konkurencieschopnosť, energetiku a životné prostredie (74), ktoré sa citovali v priebehu konania, nenavrhujú, aby sa na riešenie problémov hospodárskej súťaže spôsobených vysokými cenami energií poskytovala osobitná štátna pomoc, ale skôr obhajujú potrebu úplného dodržiavania platných pravidiel štátnej pomoci (75).

(192) Vzhľadom na uvedené skutočnosti sa Komisia domnieva, že sporné tarify z roku 2004 a 2005 nespadajú pod žiadnu z výnimiek podľa článku 107 ZFEÚ. Výnimky podľa článku 107 ods. 2 ZFEÚ nemožno uplatniť, pretože pomoc nemá sociálny charakter, nie je určená na odstránenie škôd spôsobených prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami a neposkytuje sa na kompenzáciu hospodárskeho znevýhodnenia spôsobeného rozdelením Nemecka. Výnimky podľa článku 107 ods. 3 písm. b) a d) ZFEÚ sa tiež nemôžu uplatniť, keďže toto opatrenie nie je zamerané na podporu uskutočnenia dôležitého projektu spoločného európskeho záujmu, ani na nápravu vážnej poruchy fungovania hospodárstva členského štátu, ani na podporu kultúry a zachovania dedičstva. V súvislosti s výnimkou podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ analýza, ktorá sa vykonala v bodoch 160 až 187, preukazuje, že tarifu nie je možné schváliť ako pomoc zameranú na podporu hospodárskeho rozvoja oblasti s mimoriadne nízkou životnou úrovňou alebo s mimoriadne vysokou nezamestnanosťou. V súvislosti s článkom 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ prevádzková pomoc v zásade nespĺňa podmienky pre túto výnimku, ako sa uvádza v bodoch 155 až 158, a Komisia nedokázala zistiť žiadne osobitné okolnosti, ktorými by sa mohlo odôvodniť poskytnutie takejto pomoci v tomto prípade.

(193) Komisia sa preto domnieva, že tarify z rokov 2004 a 2005 sú nezlučiteľné s vnútorným trhom.

(194) Keďže Komisia dospela k tomuto záveru, nie je potrebné skúmať možný kumulovaný vplyv novej pomoci a starej nezlučiteľnej pomoci (pozri odôvodnenie 53) v súvislosti s rozsudkom vo veci Deggendorf.

7. VRÁTENIE POMOCI

(195) V článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 sa uvádza, že v prípade neoprávnenej pomoci, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa musí obnoviť účinná hospodárska súťaž, pokiaľ vrátenie pomoci nie je v rozpore s všeobecnou zásadou práva Spoločenstva.

(196) V tomto prípade podliehajú vráteniu iba tarify z roku 2004 (vec C 38/A/04), keďže tarify z roku 2005 (vec C 13/06) sa neuplatnili.

7.1. Oprávnené predpoklady a iné všeobecné zásady práva Spoločenstva, ktoré by mohli brániť vráteniu pomoci

(197) Podľa ustálenej judikatúry, ak bola poskytnutá pomoc bez predchádzajúcej notifikácie na základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ, príjemca pomoci nemôže oprávnene predpokladať, že jeho podpora je oprávnená (76). Obozretný subjekt by mal byť schopný zistiť, či sa dodržala notifikačná povinnosť a či je pomoc oprávnená.

(198) Príjemca neoprávnenej pomoci sa však môže odvolať na mimoriadne okolnosti, na základe ktorých oprávnene predpokladal, že pomoc je oprávnená, a teda odmietnuť vrátiť túto pomoc (77).

(199) Príjemcovia taríf z roku 2004 v tejto súvislosti nepredložili žiadne vyjadrenia, ani Komisia nezistila žiadne výnimočné okolnosti, na zákalde ktorých mohli príjemcovia oprávnene predpokladať, že pomoc je oprávnená. Najmä existencia rozhodnutia Alumix z roku 1996 nemohla uviesť príjemcov v oprávnený predpoklad, že tarify nepredstavujú štátnu pomoc. Ako sa uvádza v rozhodnutí o začatí konania z roku 2004 (pozri bod 42), tarifa, ktorá slúžila ako predloha pre sporné tarify z roku 2004, nebola založená na dohode Alumix, pri ktorej Komisia v roku 1996 dospela k záveru, že to nie je štátna pomoc, ale bola úplne novým opatrením, ktoré talianske orgány v podstatnej miere upravili (najmä pokiaľ ide o mechanizmus financovania) (78) a predĺžili. V tejto situácii si obozretný príjemca mal preveriť, či nové opatrenie je oprávnené.

(200) Komisia ďalej zastáva názor, že vrátenie pomoci nie je v rozpore so žiadnou všeobecnou zásadou práva Spoločenstva.

7.2. Určenie súm, ktoré sa majú vrátiť

(201) Celá nezlučiteľná pomoc, ktorú dostali spoločnosti Portovesme, ILA a Eurallumina na základe článku 1 vyhlášky z roku 2004, sa musí vrátiť vrátane úrokov v súlade s kapitolou V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (79).

(202) Účelom vrátenia pomoci je obnova konkurenčnej pozície príjemcov, ktorú mali pred poskytnutím nezlučiteľnej pomoci, odstránením neoprávneného zvýhodnenia, ktoré sa im touto pomocou udelilo. V uvedenej veci sa poskytnutá výhoda rovná rozdielu medzi zvýhodnenou tarifou a cenou elektrickej energie, ktorú by príjemcovia pomoci boli platili pri neexistencii sporných taríf.

(203) Všetky dotknuté spoločnosti nakupovali v čase zavedenia taríf elektrickú energiu na základe dvojstranných zmlúv. Štát zasiahol tým, že zmluvne dohodnuté ceny dotoval vo forme kompenzačných platieb. Sumy, ktoré sa majú vrátiť, sa teda rovnajú kompenzačným platbám, ktoré príjemcovia dostali v danom období (pozri odôvodnenie 29).

8. ZÁVER

Komisia dospela k záveru, že tarifa z roku 2004 aj tarifa z roku 2005 predstavujú prevádzkovú pomoc, na ktorú sa nevzťahuje žiadna z výnimiek zo všeobecného zákazu štátnej pomoci na základe Zmluvy o ES, a preto nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.

V prípade taríf z roku 2004, ktoré sa neoprávnene uplatnili v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, všetky nevyplatené sumy pomoci sa musia zrušiť a pomoc, ktorá už bola vyplatená, sa musí vrátiť. Suma, ktorá sa má vrátiť, zodpovedá sume všetkých kompenzačných platieb, ktoré vyplatil vyrovnávací fond spoločnostiam Portovesme, ILA a Eurallumina.

Tarify z roku 2005, ktoré Taliansko riadne notifikovalo, ako sa to vyžaduje podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ, sa nesmú uplatňovať,

PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

Článok 1

1. Štátna pomoc, ktorú má Taliansko v úmysle poskytnúť podnikom Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA a Syndial SpA na základe článku 11 ods. 12 zákonnej vyhlášky č. 35 zo 14. marca 2005, ktorá bola zmenená na zákon č. 80/2005 zo 14. mája 2005, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.

2. Pomoc sa preto nemôže poskytnúť.

Článok 2

Štátna pomoc, ktorú Taliansko v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ neoprávnene poskytlo na základe článku 1 vyhlášky predsedu vlády zo 6. februára 2004, a to vo výške 12 845 892,82 EUR podniku Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR podniku Eurallumina SpA a 291 120,27 EUR podniku ILA SpA, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.

Článok 3

1. Taliansko vymôže pomoc uvedenú v článku 2 od príjemcov pomoci.

2. Sumy, ktoré sa majú vrátiť, zahŕňajú úroky plynúce odo dňa, keď boli poskytnuté príjemcovi, až do ich skutočného vrátenia.

3. Úrok sa vypočíta ako zložený úrok v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004.

4. Taliansko zruší všetky nevyplatené platby pomoci uvedenej v článku 2 s účinnosťou od dátumu prijatia tohto rozhodnutia.

Článok 4

1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 2 je bezodkladné a účinné.

2. Taliansko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov po dátume oznámenia tohto rozhodnutia.

Článok 5

1. Taliansko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii tieto informácie:

a) celkovú sumu (istinu a úroky z vymáhanej sumy), ktoré príjemca musí vrátiť;

b) podrobný opis už prijatých alebo plánovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím;

c) dokumenty, ktoré dokazujú, že príjemcovi bolo nariadené pomoc vrátiť.

2. Taliansko bude informovať Komisiu o pokroku dosiahnutom v súvislosti s vnútroštátnymi opatreniami, ktoré sa prijali na vykonanie tohto rozhodnutia, až do úplného vrátenia pomoci uvedenej v článku 2. Na požiadanie Komisie bezodkladne poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Takisto poskytne podrobné informácie o sumách pomoci a úrokov, ktoré príjemca už vrátil.

Článok 6

Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.

V Bruseli 23. februára 2011 Za Komisiu Joaquín ALMUNIA podpredseda

(1) Ú. v. EÚ C 30, 5.2.2005, s. 7 a Ú. v. EÚ C 145, 21.6.2006, s. 8.

(2) Ú. v. EÚ C 30, 5.2.2005, s. 7.

(3) Rozhodnutie Komisie 2010/460/ES z 19. novembra 2009 o opatreniach štátnej pomoci C 38/A/04 (ex NN 58/04) a C 36/B/06 (ex NN 38/06), ktoré Taliansko poskytlo v prospech Alcoa Trasformazioni (Ú. v. EÚ L 227, 28.8.2010, s. 62).

(4) Ú. v. EÚ C 145, 21.6.2006, s. 8.

(5) Pre svoje závody v Portoscuso a San Gavino.

(6) Oxid hlinitý je polotovar, ktorý sa získava z bauxitu a používa sa na tavenie hliníka. Veľká časť výroby spoločnosti Eurallumina sa používa v blízkych taviacich zariadeniach spoločnosti Alcoa.

(7) Tarifný mechanizmus sa opisuje v článku 73 konsolidovaných pravidiel pre poskytovanie služieb prenosu, distribúcie, merania a predaja elektrickej energie na regulačné obdobie 2004 – 2007 (Testo integrato delle disposizioni per l’erogazione dei servizi di trasmissione, distribuzione, misura e vendita dell’energia elettrica per il periodo di regolazione 2004-2007). Tento dokument vypracoval a pravidelne ho aktualizuje úrad AEEG.

(8) Vyrovnávací fond pre odvetvie elektrickej energie je verejný orgán ustanovený legislatívnym nariadením č. 98 z 26. januára 1948; koná na základe pokynov od AEEG a, okrem iného, spravuje finančné toky súvisiace so zvýhodnenými tarifami za elektrickú energiu (výber poplatkov a platby konečným príjemcom).

(9) Príjemcovia pomoci mohli tiež ukončiť svoje existujúce zmluvy o dodávkach a obrátiť sa priamo na jediného kupujúceho (Acquirente unico) – orgán vo vlastníctve štátu, ktorý je zodpovedný za sústreďovanie dopytu odberateľov, ktorí chcú poberať dodávky od neho, a ktorý získava elektrickú energiu pre nich na veľkoobchodnom trhu s elektrickou energiou za najlepšiu možnú cenu. Ak by sa príjemca kompenzačných platieb rozhodol pre tento systém, štát by zobral cenu jediného kupujúceho ako referenčnú na výpočet kompenzačných platieb. Táto úprava bola navrhnutá na minimalizáciu nákladov schémy pre širokú verejnosť, lebo odrádzala príjemcov pomoci od uzatvárania nevýhodných zmlúv o dodávkach so svojimi vlastnými dodávateľmi elektrickej energie (čo by bolo vyvolalo vyššie kompenzačné platby). Bolo to však dobrovoľné: od príjemcov pomoci sa nevyžadovalo, aby sa obracali na jediného kupujúceho, ak chcú dostávať kompenzačné platby.

(10) Štandardná tarifa za elektrickú energiu v Taliansku, ktorá odráža mechanizmus zaťaženia koncových odberateľov nákladmi na elektrickú energiu, sa delí na dve tarifné zložky. Každá zložka je vytvorená na financovanie určitých nákladov. Napríklad zo zložky A2 sa financujú náklady na demontáž starých jadrových elektrární, zatiaľ čo zo zložky A3 sa financujú náklady na výstavbu zariadení na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov. Zo zložky A4 sa financovali schémy zvýhodnených taríf za elektrickú energiu. Účty všetkých koncových odberateľov majú túto spoločnú štruktúru.

(11) List AEEG ministerstvu pre výrobné činnosti zo 17. decembra 2004. Podľa dostupných informácií talianske orgány však vyhlášku z roku 2004 formálne nezrušili.

(12) Tento pojem sa s najväčšou pravdepodobnosťou chápe ako odkaz na trh EÚ/EHP.

(13) Podľa tohto článku sa tarify Alcoa a Terni rozšírili na rok 2010.

(14) Referenčné číslo veci R.G. 2317/2005.

(15) Najmä legislatívne nariadenie č. 79/1999, ktorým sa vykonávala smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/92/ES z 19. decembra 1996 o spoločnej právnej úprave vnútorného trhu s elektrickou energiou (Ú. v. ES L 27, 30.1.1997, s. 20).

(16) Rozhodnutie Komisie KC/2005/4436/06 zo 7. decembra 2005 a C/2007/286/3 zo 7. februára 2007.

(17) Rozhodnutie Komisie K(2004) 4329 zo 16. novembra 2004, Ú. v. EÚ C 30, 5.2.2005, s. 7.

(18) Ú. v. ES C 288, 1.10.1996, s. 4.

(19) Ú. v. ES C 74, 10.3.1998, s. 9, body 4.15 až 4.17, v znení zmien a doplnení (Ú. v. ES C 258, 9.9.2000, s. 5).

(20) Ú. v. EÚ L 283, 31.10.2003, s. 51.

(21) Talianske orgány konkrétne namietali, že ceny pre energeticky náročných odberateľov boli výsledkom dvojstranných dohôd a teda neboli zverejnené. To znamená, že neboli známe na ceny, ktoré platili príjemcovia pomoci a ich konkurenti v iných regiónoch Talianska.

(22) Ú. v. EÚ C 54, 4.3.2006, s. 13.

(23) Vec C 80/01 (vec týkajúca sa oxidu hlinitého, rozhodnutie Komisie 2006/323/ES). Táto vec sa týkala oslobodenia minerálnych olejov, ktoré sa používajú na výrobu oxidu hlinitého na Sardínii, v Gardanne (Francúzsko) a Shannone (Írsko), od spotrebne dane.

(24) Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-355/95 Textilwerke Deggendorf/Komisia, Zb. 1997, s. I-2549.

(25) Pozri odôvodnenie 9 tohto rozhodnutia.

(26) Hliníková ruda, surovina na výrobu oxidu hlinitého.

(27) V čase návrhu tohto rozhodnutia bola výroba spoločnosti Eurallumina už viac ako rok zastavená a jej pracovníci dostávajú dávku v nezamestnanosti (cassa integrazione).

(28) Dokument KOM(2004) 863 v konečnom znení.

(29) Vec C-379/98, Zb. 2001, s. I-2099.

(30) Taliansko odhadovalo, že tieto infraštruktúry budú dokončené v roku 2007. V súvislosti s vecami C 13/06 a C 36b/06 Taliansko posunulo predpokladaný termín na rok 2010. V čase prijatia tohto rozhodnutia plynovod GALSI ešte nebol vybudovaný (predpokladá sa, že bude uvedený do prevádzky v roku 2014) a vedenie SAPEI bolo iba čiastočne funkčné.

(31) Prvá správa skupiny na vysokej úrovni pre konkurencieschopnosť, energetiku a životné prostredie, Príspevok k integrovanému prístupu k politike v oblasti konkurencieschopnosti, energetiky a životného prostredia, http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable-business/policy-integration/high-level-group/reference-material/index_en.htm. Skupina na vysokej úrovni bola fórum, na ktorom sa zúčastňovali zástupcovia Komisie a vedúci pracovníci podnikov.

(32) Táto vysoká úroveň rezervy (80 % maximálneho množstva elektrickej energie, ktorú môže prijať sieť) sa stanovila vyhláškou ministerstva zo 7. augusta 2000.

(33) Tento číselný údaj sa získal pripočítaním kompenzačnej platby 37 EUR/MWh k zvýhodnenej cene približne 26 EUR/MWh.

(34) Pozri napr. prípad holandských pestovateľov skleníkových kultúr, rozhodnutie Komisie 85/215/EHS z 13. februára 1985 o zvýhodnenej tarife, ktorá sa účtuje pestovateľom skleníkových kultúr v Holandsku (Ú. v. ES L 97, 4.4.1985, s. 49). Na posúdenie prítomnosti zvýhodnenia pri určitých cenách plynu, posudzovala Komisia v tomto prípade skutočné trhové podmienky a uplatnila test hospodárskeho subjektu v trhovom hospodárstve.

(35) Pozri napríklad rozsudok Súdneho dvora vo veci C-372/97 Taliansko/Komisia, Zb. 2004, s. I-3679, bod 67.

(36) Prvá smernica o liberalizácii, smernica 96/92/ES sa v Taliansku vykonala vyhláškou č. 79/1999 (pozri poznámku pod čiarou č. 15).

(37) Vec T-332/06 Alcoa Trasformazioni, Zb. 2009, s. II-29 (bolo podané odvolanie).

(38) Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-241/94 Francúzsko/Komisia, Zb. 1996, s. I-4551, bod 34.

(39) Pozri napr.už uvedenú vec PreussenElektra, bod 58.

(40) Pozri napr.rozsudok Súdneho dvora vo veci C-482/99 Francúzsko/Komisia (Stardust Marine), Zb. 2002, s. I-4397, bod 24.

(41) Pozri rozsudky Súdneho dvora vo veci 78/76 Steinike & Weinlig, Zb. 1977, s. 595 a vo veci 47/69 Francúzske textilné odvetvie, Zb. 1970, s. 487.

(42) Pozri poznámku pod čiarou č. 29.

(43) Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-345/02 Pearle a iní, Zb. 2004, s. I-7139.

(44) Rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci T-136/05 Earl Salvat/Komisia, Zb. 2007, s. II-4063, body 137 – 165.

(45) Rozsudok Súdneho dvora vo veci 57/86 Grécko/Komisia, Zb. 1988, s. 2855, bod 12; vec PreussenElektra, uvedené vyššie; rozsudok Súdneho dvora vo veci C-126/01 Gemo, Zb. 2003, s. I-13769, bod 23.

(46) Rozsudky v uvedenej veci Stardust Marine; v uvedenej veci Pearle; a v uvedenej veci Earl Salvat.

(47) Rozsudok Súdneho dvora vo veci C-206/06 Essent Netwerk Noord/Aluminium Delfzijl, Zb. 2008, s. I-5497, body 69 a 70.

(48) Rozhodnutie Komisie K(2004) 4333 z 1. decembra 2004, vec N 490/2000 Taliansko – uviaznuté náklady v odvetví elektrickej energie.

(49) Rozsudok vo veci T-25/07 Iride, Zb. 2009, s. II-245, bod 39.

(50) Uvedená vec Iride, bod 28.

(51) Pozri rozsudky Súdneho dvora vo veci 303/88 Taliansko/Komisia, Zb. 1991, s. 1433 a vo veci 47/69 Francúzsko/Komisia, Zb. 1970, s. 487; pozri aj rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci T-351/02 Deutsche Bahn/Komisia, Zb. 2006, s. II-1047.

(52) Rozsudky Súdneho dvora vo veci 102/87 Francúzsko/Komisia, Zb. 1988, s. 4067, bod 19, a vo veci C-305/89 Taliansko/Komisia, Zb. 1991, s. I-1603, bod 26.

(53) Spoločnosť Portovesme je vo