SK Úradný vestník Európskej únie L 289/1

ROZHODNUTIE KOMISIE

z 25. januára 2012

o opatrení C 36/07 (ex NN 25/07), ktoré prijalo Nemecko v prospech Deutsche Post AG

[oznámené pod číslom C(2012) 184]

(Iba nemecké znenie je autentické)

(Text s významom pre EHP)

(2012/636/EÚ)

EURÓPSKA KOMISIA,

so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (1), a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,

po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými článkami (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,

so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),

keďže:

I. POSTUP

I.1. Konanie vo veci štátnej pomoci

I.1.1. Rozhodnutie o začatí konania z roku 1999 a zamietavé rozhodnutie z roku 2002

(1) V roku 1994 podala spoločnosť United Parcel Service (ďalej len „UPS“) sťažnosť, v ktorej uviedla, že spoločnosti Deutsche Bundespost POSTDIENST (ďalej len „POSTDIENST“) sa poskytla neoprávnená pomoc.

(2) Po tom, ako sa 23. októbra 1999 začalo konanie vo veci štátnej pomoci (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania z roku 1999“), predložilo Nemecko 16. septembra 1999 svoje stanovisko. Komisia dostala po zverejnení rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 pripomienky 14 zainteresovaných strán, ktoré boli listom z 15. decembra 1999 doručené spolkovej vláde, aby mala možnosť zaujať k nim stanovisko. Nemecko odpovedalo listom z 1. februára 2000, ktorého doručenie bolo zaevidované 2. februára 2000.

(3) Komisia prijala 19. júna 2002 zamietavé rozhodnutie (3) (ďalej len „zamietavé rozhodnutie z roku 2002“), v ktorom konštatovala, že POSTDIENST a jej nástupkyňa Deutsche Post AG (ďalej len „DPAG“, zatiaľ čo POSTDIENST a DPAG sa v ďalšom texte uvádzajú pod spoločným názvom „Deutsche Post“) určovali ceny balíkových zásielok doručovaných od dverí k dverám pod úrovňou prírastkových nákladov a že táto agresívna cenová politika nebola súčasťou povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne služby. Straty vo výške 572 miliónov EUR, ktoré tým vznikli, boli napokon v rozpore s článkami 106 a 107 ZFEÚ financované zo štátnych prostriedkov, ktoré Deutsche Post dostávala v rôznej forme [napríklad ako štátne kompenzácie od dcérskej spoločnosti Deutsche Bundespost TELEKOM (ďalej len „TELEKOM“), štátne úverové záruky a štátna podpora na financovania dôchodkov štátnych zamestnancov pošty (ďalej len „dotácie dôchodkov“)].

(4) Nemecko na výzvu Komisie požiadalo DPAG o vrátenie štátnej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom vo výške 572 miliónov EUR. Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na súdoch Únie.

(5) Všeobecný súd vo svojom rozsudku z roku 2008 (4) zrušil zamietavé rozhodnutie z roku 2002, pretože Komisia nevykonala podrobnú analýzu všetkých výnosov a nákladov spojených s univerzálnymi službami, aby zistila, či Deutsche Post dostala nedostatočnú alebo nadmernú kompenzáciu.

(6) Následne Nemecko vrátilo Deutsche Post vyžiadanú štátnu pomoc vo výške 572 miliónov EUR vrátane úrokov.

(7) Súdny dvor 2. septembra 2010 zamietol odvolanie Komisie proti rozsudku Všeobecného súdu (5).

I.1.2. Ďalšie sťažnosti po zamietavom rozhodnutí z roku 2002

(8) UPS podala 13. mája 2004 ďalšiu sťažnosť, podľa ktorej sa Deutsche Post po zamietavom rozhodnutí z roku 2002 poskytla neoprávnená štátna pomoc. Podľa názoru UPS sa v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 nepreskúmali všetky opatrenia uvedené v pôvodnej sťažnosti z roku 1994 a finančné výhody poskytnuté Deutsche Post, výrazne prevyšujú tie, ktoré jej boli poskytnuté na základe pomoci vo výške 572 miliónov EUR nezlučiteľnej s pravidlami štátnej pomoci. Deutsche Post využívala štátne prostriedky na rozšírenie svojich operácií v oblasti balíkových zásielok (napríklad prostredníctvom akvizícií iných podnikov) a na predávanie služieb za neprimerane nízke transferové ceny svojim dcérskym spoločnostiam Postbank AG a Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (ďalej len „DPEED“), ktoré poskytovali bankové služby, resp. marketing firemných balíkových zásielok pod obchodnou značkou DHL.

(9) Komisia zaslala Nemecku 9. novembra 2004 a 1. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 2. decembra 2004 a 3. júna 2005.

(10) Spoločnosť TNT Post AG & Co KG (ďalej len „TNT“) podala 16. júla 2004 sťažnosť, v ktorej tiež uviedla, že Deutsche Post predávala spoločnosti Postbank AG služby za neprimerane nízke transferové ceny. TNT uviedla, že Postbank AG platila za poskytované služby len variabilné náklady, pričom Deutsche Post financovala celkové fixné náklady na distribučnú sieť v plnom rozsahu z výnosov svojho monopolu na listové zásielky.

(11) Komisia zaslala Nemecku 11. novembra 2004 a 25. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 17. decembra 2004 a 23. júna 2005.

I.1.3. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2007

(12) Po tom, ako boli Komisii doručené ďalšie sťažnosti, informovala Nemecko listom z 12. septembra 2007 (6) (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2007“) o rozšírení konania, ktoré sa začalo v roku 1999. Cieľom rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 bolo zahrnúť do konania všetky novo získané informácie a podrobne preskúmať všetky narušenia hospodárskej súťaže, ku ktorým mohlo dôjsť v dôsledku štátnych opatrení v prospech Deutsche Post (štátne kompenzácie, štátne záruky, dotácie dôchodkov a výlučné právo na poskytovanie služieb v oblasti listových zásielok sú bližšie vysvetlené v oddiele I.1.14).

(13) Podľa názoru Komisie bolo nevyhnutné presne rekonštruovať účtovníctvo Deutsche Post z obdobia 1990 až 2007, aby sa objasnili účinky štátnych opatrení na výnosy a náklady rôznych služieb poskytovaných spoločnosťou Deutsche Post.

I.1.4. Stanovisko Nemecka k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007

(14) Nemecko 14. decembra 2007 zaujalo stanovisko k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007a Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala (pozri aj oddiel I.3.1).

I.1.5. Pripomienky zainteresovaných strán k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a stanovisko Nemecka k týmto pripomienkam

(15) UPS a TNT predložili svoje pripomienky 16. novembra 2007.

(16) Po tom, ako Nemecko 20. decembra 2007 požiadalo o predĺženie lehoty, spolková vláda 12. marca 2008 predložila stanovisko k pripomienkam TNT a UPS.

I.1.6. Výber externého znalca

(17) Komisia 23. januára 2008 vyhlásila verejnú súťaž na vypracovanie znaleckého posudku, ktorý mal Komisii pomôcť zistiť, či Deutsche Post bola v období 1990 – 2007 za plnenie svojej povinnosti poskytovať univerzálne služby nadmerne kompenzovaná (7).

(18) Komisia 18. júna 2008 uzavrela zmluvu so spoločnosťou WIK Consult GmbH, ktorá sa špecializuje na kalkuláciu nákladov v odvetví pôšt.

I.1.7. Stanovisko Nemecka k primeranej dĺžke prešetrovaného obdobia

(19) Nemecko sa listami z 10. júna 2008 a 18. júna 2008 vyslovilo proti dĺžke prešetrovaného obdobia, ktorú zvolila Komisia (1990 – 2007), a zastávalo názor, že prešetrovanie stačí obmedziť na roky 1990 až 1994, počas ktorých sa poskytovali štátne kompenzácie. V tomto období boli straty vyššie ako štátne kompenzácie, takže Deutsche Post nedostala nadmernú kompenzáciu. Podľa rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (8) (ďalej len „rámec Spoločenstva z roku 2005“), je poskytnutie údajov z účtovníctva za obdobie po roku 1994 neprimerané, pretože obdobie pre výpočet nadmernej kompenzácie je obmedzené na štyri roky.

(20) Nemecko predložilo 27. júna 2008 znalecký posudok týkajúci sa povinnosti Komisie v súvislosti s individuálnym preskúmaním štátnych kompenzácií, štátnych záruk a dotácie dôchodkov (9). Nemecko ďalej uviedlo, že na posúdenie štátnych záruk a dotácie dôchodkov nie je potrebné preskúmanie údajov z účtovníctva.

(21) Rovnaké stanovisko zaujalo Nemecko na stretnutiach s útvarmi Komisie 29. mája 2008 a 15. júla 2008.

I.1.8. Žiadosť o informácie zo 17. júla 2008

(22) Komisia predložila Nemecku 17. júla 2008 žiadosť o informácie, ktorej predmetom boli všetky prešetrované štátne opatrenia a ktorá obsahovala dotazník o výnosoch a stratách Deutsche Post v období 1989 – 2007. Žiadosť o informácie bola vypracovaná v spolupráci so spoločnosťou WIK Consult. Nemecko požiadalo 5. augusta 2008 o predĺženie lehoty na dobu neurčitú, pretože muselo najprv preskúmať dostupnosť určitých údajov.

I.1.9. Upomienky z 12. a 22. augusta 2008

(23) Komisia 12. augusta 2008 vysvetlila, prečo je potrebné preskúmať výnosy a náklady Deutsche Post v období 1990 – 2007, a trvala na doručení požadovaných informácií.

(24) Nemecko vo svojom oznámení zo 14. augusta 2008 opätovne uviedlo, že neexistuje nijaký dôvod na preskúmanie výnosov a strát Deutsche Post v období po roku 1994. Komisia si 22. augusta 2008 vyhradila právo prikázať poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (10) pre prípad, že by Nemecko neodovzdalo požadované informácie.

(25) Nemecko v oznámení z 29. septembra 2008 predložilo výsledky ďalšieho právneho znaleckého posudku (doručeného napokon 2. októbra 2008) s cieľom podporiť svoje stanovisko, že analýza účtovníctva vedeného po roku 1994 nie je potrebná a že primeraným obdobím, v ktorom by sa malo vyšetrovanie vykonať, je obdobie 1990 – 1994 (11).

(26) Nemecko predložilo 28. októbra 2008 informácie o štátnych zárukách a o dotácii dôchodkov.

I.1.10. Príkaz na poskytnutie informácií z 30. októbra 2008

(27) Komisia argumenty Nemecka neakceptovala a trvala na tom, že je potrebná analýza do roku 2007, aby sa v plnom rozsahu posúdili účinky prijatých štátnych opatrení na hospodársku súťaž. V nadväznosti na obidve upomienky z 12. augusta 2008 a z 22. augusta 2008 vydala Komisia 30. októbra 2008 príkaz na poskytnutie informácií, ktorým Nemecko formálne požiadala o predloženie všetkých potrebných údajov z účtovníctva za celé obdobie 1990 – 2007.

(28) Nemecko a Deutsche Post spochybnili platnosť príkazu na poskytnutie informácií (pozri oddiel I.3.2).

(29) Dňa 27. novembra 2008 Nemecko predložilo požadované údaje z účtovníctva za obdobie 1989 – 1994. Údaje z účtovníctva odovzdané 27. novembra 2008 Nemecko aktualizovalo 5. a 16. decembra 2008.

I.1.11. Predloženie údajov z účtovníctva za obdobie 1990 – 2007

(30) V nadväznosti na stretnutie nemeckého štátneho tajomníka pána Pfaffenbacha, predsedu predstavenstva DPAG pána Appela a člena Komisie zodpovedného za politiku hospodárskej súťaže Nemecko a Deutsche Post 6. februára 2009 oznámili, že sú ochotní poskytnúť údaje z účtovníctva za obdobie po roku 1994.

(31) Nemecko 3. marca 2009 predložilo prvý súbor údajov z účtovníctva za celé prešetrované obdobie 1990 – 2007.

(32) Stretnutia Deutsche Post a útvarov Komisie sa uskutočnili 3. marca 2009 v Bruseli a 12. marca 2009, 2. apríla 2009, 28. mája 2009, 23. júna 2009 a 18. septembra 2009 v Bonne. Nemecko 26. marca 2009, 7. mája 2009 a 22. júna 2009 predložilo príslušné vysvetlenia Deutsche Post.

(33) V nadväznosti na tieto stretnutia a množstvo otázok, ktoré útvary Komisie 4. júna 2009 a 30. júla 2009 položili Deutsche Post, odovzdalo Nemecko 9. júla 2009, 31. júla 2009, 17. augusta 2009, 8. septembra 2009, 10. septembra 2009 a 15. októbra 2009 aktualizované údaje z účtovníctva a ďalšie vysvetlenia.

(34) Útvary Komisie predložili 16. a 24. septembra 2009 ďalšie otázky, na ktoré Nemecko odpovedalo 14. októbra 2009.

I.1.12. Predloženie znaleckého posudku WIK

(35) Z dôvodu oneskorení pri poskytovaní údajov z účtovníctva sa zmluva so spoločnosťou WIK Consult musela viackrát predĺžiť. Spoločnosť WIK Consult napokon 9. novembra 2009 predložila svoj znalecký posudok (ďalej len „znalecký posudok WIK“).

(36) Nemecko predložilo pripomienky k posudku WIK 14. a 21. januára 2010. Dňa 11. februára 2010 Nemecko predložilo znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť KPMG (ďalej len „znalecký posudok KPMG“), o právnej povahe odvodov (12), ktoré musela Deutsche Post platiť štátu do roku 1995, a znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Deloitte (13) (ďalej len „znalecký posudok Deloitte I“), o referenčnej úrovni (benchmark) „primeraného“ zisku, ktorá sa použila v posudku WIK.

(37) Nemecko predložilo 23. apríla 2010 ďalšiu štúdiu spoločnosti Deloitte (ďalej len „znalecký posudok Deloitte II“) o výške primeraného zisku v súvislosti s univerzálnymi službami Deutsche Post.

(38) Dňa 9. augusta Nemecko predložilo ďalšie pripomienky k výpočtu nadmernej kompenzácie a k uplatňovaniu zásady trhovo konajúceho investora pri posudzovaní štátnych kompenzácií.

I.1.13. Pripomienky v nadväznosti na zrušenie zamietavého rozhodnutia z roku 2002

(39) Nemecko 5. novembra 2010 odovzdalo ďalší právny znalecký posudok, ktorý sa zaoberá významom rozsudku vo veci C-399/08 Komisia/Deutsche Post (pozri oddiel I.3.5) z hľadiska prebiehajúceho konania o preskúmaní štátnej pomoci (14).

I.1.14. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011

(40) Komisia listom z 10. mája 2011 informovala Nemecko o svojom rozhodnutí rozšíriť konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, ktoré začala v roku 1999 a rozšírila v roku 2007, s cieľom podrobne preskúmať dotácie dôchodkov, ktoré dostala Deutsche Post od roku 1995 (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2011“).

(41) Po tom, ako Nemecko najprv 23. mája 2011 požiadalo o predĺženie lehoty, predložilo 29. júla 2011 svoje pripomienky a ďalšie znalecké posudky o nutnosti výpočtu nadmernej kompenzácie na preukázanie údajných krížových dotácií (15), o porovnaní skutočných sociálnych nákladov Deutsche Post s bežnými trhovými sociálnymi nákladmi (16) a o výške sociálnych nákladov Deutsche Post prevyšujúcich trhovú úroveň (17).

(42) Dňa 4. októbra 2011 predložila svoje pripomienky UPS. Free and Fair Postal Initiative (ďalej len „FFPI“) predložila svoje pripomienky 5. októbra 2011, Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (ďalej len „BIEK“) 7. októbra 2011. Dňa 13. októbra 2011 Komisia postúpila pripomienky zainteresovaných strán Nemecku.

(43) Nemecko zaujalo stanovisko k pripomienkam zainteresovaných strán 14. novembra 2011.

(44) Komisia doručila 18. novembra 2011 ďalšiu žiadosť o informácie, v ktorej požiadala o podrobné informácie o financovaní dôchodkov po roku 2007. Nemecko odpovedalo listami z 2. a 19. januára 2012. Komisia 16. decembra 2011 predložila Nemecku znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Charles River Associates, o referenčnom porovnávaní (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku (18) (ďalej len „znalecký posudok CRA“). Nemecko zaujalo stanovisko k znaleckému posudku CRA 16. januára 2012.

I.2. Konanie podľa článku 102 ZFEÚ

(45) Komisia na základe sťažnosti UPS z roku 1994 konštatovala, že Deutsche Post v období 1990 – 1995 svojou cenovou politikou v segmente balíkových zásielok od podnikov k spotrebiteľom zameranou na vytlačenie konkurencie z trhu porušila článok 102 ZFEÚ. Voči Deutsche Post bola uložená pokuta vo výške 24 miliónov EUR (19).

(46) UPS podala 22. apríla 2004 ďalšiu sťažnosť na Deutsche Post na základe článku 102 ZFEÚ v dôsledku zneužívania dominantného postavenia na trhu. Podľa UPS si Deutsche Post v rámci svojich regulovaných listových služieb účtovala nadmerne vysoké ceny za listové zásielky.

(47) Komisia dostala v priebehu preskúmania 5. novembra 2004 podklady k rozhodnutiu nemeckého poštového regulačného úradu (ďalej len „poštový regulačný úrad“) o cenových stropoch pre regulované listové služby Deutsche Post na obdobie od 1. januára 2003 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“). Listom z 13. júna 2007 Nemecko oznámilo, že súhlasí s použitím týchto podkladov v konaní vo veci štátnej pomoci.

(48) Komisia sa 25. marca 2008 rozhodla pozastaviť protimonopolné konanie, pretože podľa jej názoru bolo nepravdepodobné, že by sa takéto porušenie článku 102 ZFEÚ dalo preukázať (20).

I.3. Súdne konanie

I.3.1. Vec T-421/07: Deutsche Post AG/Komisia

(49) Deutsche Post napadla rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 a pritom uviedla, že zamietavé rozhodnutie z roku 2002 vzbudilo legitímnu dôveru, že Komisia nezačne opätovné preskúmanie.

(50) Súd toto napadnutie zamietol 8. decembra 2011 ako neprípustné (21).

I.3.2. Vec T-570/08: Deutsche Post AG/Komisia a vec T-571/08: Nemecko/Komisia

(51) Nemecko a Deutsche Post napadli príkaz na poskytnutie informácií, ktorý vydala Komisia 30. októbra 2008, pretože zastávali názor, že v rámci tohto príkazu sa požadovali irelevantné informácie a že tento príkaz je pre Deutsche Post spojený s neprimerane vysokými výdavkami.

(52) Súd vyhlásil 16. júla 2010 obidve žaloby za neprípustné, pretože vydaním príkazu na poskytnutie informácií neboli porušené procesné práva Deutsche Post ani procesné práva Nemecka.

I.3.3. Vec C-463/10 P: Deutsche Post AG/Komisia a vec C-475/10 P: Nemecko/Komisia

(53) Deutsche Post a Nemecko sa 27. septembra 2010 odvolali proti rozsudku Všeobecného súdu a naďalej zastávali názor, že príkazom na poskytnutie informácií boli porušené ich práva. Súdny dvor 13. októbra 2011 zrušil rozsudok Všeobecného súdu zo 16. júla 2010 (22). Vec bola preto vrátená Súdnemu dvoru, konanie ešte prebieha.

I.3.4. Vec T-344/10: UPS/Komisia

(54) UPS podala 20. augusta 2010 na Všeobecnom súde žalobu a uviedla, že Komisia sa pri preskúmaní pomoci z roku 2007 dopustila neoprávneného zdržania konania. Keďže od rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 uplynuli takmer tri roky, Komisia mala dostatočné možnosti na to, aby preskúmala predmetné opatrenia, posúdila skutkové a právne okolnosti, prijala konečné rozhodnutie a ukončila postup zisťovania. Konanie ešte prebieha.

I.3.5. Vec T-388/11: Deutsche Post AG/Komisia

(55) Deutsche Post napadla 22. júla 2011 rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 s odôvodnením, že Komisia sa zjavne dopustila omylu, keď vo svojom predbežnom posúdení považovala dotácie dôchodkov za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a za novú štátnu pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ. Konanie ešte prebieha.

II. PODROBNÝ OPIS ŠTÁTNYCH OPATRENÍ

(56) Deutsche Post dostávala štátnu pomoc od roku 1989 vo forme rôznych opatrení: — financovanie dôchodkov zo štátneho rozpočtu na tomto základe: — zákon o právach zamestnancov z roku 1994 (Personalrechtsgesetz 1994) (23) (ďalej len „PostPersRG 1994“); — štátne kompenzácie a záruky na tomto základe: — zákon o organizácii pošty z roku 1989 (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (ďalej len „PostVerfG 1989“), — zákon o reorganizácii pošty z roku 1994 (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (ďalej len „PostUmwG 1994“); — výlučné právo a regulácia cien na tomto základe: — zákon o pošte z roku 1989 (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (ďalej len „PostG 1989“), — poštový zákon z roku 1997 (Postgesetz 1997) (ďalej len „PostG 1997“).

II.1. Dotácie dôchodkov v kontexte predpisov o sociálnych dávkach a sociálnych príspevkoch pre štátnych a súkromných zamestnancov

(57) Dotácie dôchodkov pokrývajú od roku 1995 veľkú časť dôchodkov vyplácaných štátnym zamestnancom Deutsche Post, ktorí sú na dôchodku. S cieľom v plej miere zahrnúť účinky dotácie dôchodkov sa v nasledujúcich oddieloch bližšie opisujú sociálne dávky a sociálne príspevky pre štátnych zamestnancov a porovnávajú sa so zákonným sociálnym poistením zamestnancov podľa súkromného práva (ďalej len „súkromní zamestnanci“).

II.1.1. Sociálne dávky pre štátnych zamestnancov

(58) Štátni zamestnanci majú nárok na dôchodkové zabezpečenie, ako aj na podporu v prípade ochorenia alebo odkázanosti na starostlivosť. Dávky pre štátnych zamestnancov Deutsche Post zodpovedajú dávkam, ktoré sa poskytujú všetkým ostatným štátnym zamestnancom. — Výška dôchodku je podľa § 14 BeamtVG (27) stanovená vopred ako určitý percentuálny podiel z posledných služobných príjmov štátneho zamestnanca. Tak napríklad štátni zamestnanci, ktorí odišli do dôchodku v roku 2010 a odpracovali požadovaný počet rokov, dostávajú dôchodok, ktorý zodpovedá 71,75 % ich posledných služobných príjmov. — Štátni zamestnanci majú nárok na náhradu 50 % až 70 % nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť, sami si musia uhrádzať len náklady, ktoré tieto sumy prekračujú. Presné rozdelenie nákladov na zdravotnú starostlivosť závisí od rôznych kritérií, napríklad od počtu detí. Štátni zamestnanci môžu uzatvoriť dobrovoľné doplnkové poistenie alebo svoj podiel na nákladoch na zdravotnú starostlivosť uhrádzať sami.

II.1.2. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov POSTDIENST v období 1989 – 1994

(59) Po prvej poštovej reforme v roku 1989 museli POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 v plnom rozsahu financovať výplaty dôchodkov a náklady na zdravotnú starostlivosť štátnym zamestnancov na dôchodku, ktorí boli zaradení do príslušných podnikov na základe ich predchádzajúcej činnosti. Podľa tohto nariadenia si štátni zamestnanci môžu naďalej uplatňovať nárok voči štátu, štát však môže celú sumu vymáhať od POSTDIENST, TELEKOM, resp. POSTBANK.

II.1.3. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov DPAG od roku 1995

(60) V rámci druhej poštovej reformy z roku 1994 boli štátni zamestnanci, ktorí pracovali v POSTDIENST, pridelení podľa § 2 ods. 1 PostPersRG 1994 do DPAG. Pritom zostalo zachované právne postavenie štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994. DPAG prevzala od štátu všetky práva a povinnosti prislúchajúce zamestnávateľovi podľa § 1 ods. 1 PostPersRG 1994 a všetky majetkovoprávne nároky štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994.

(61) Podľa § 15 PostPersRG 1994 prevzal vyplácanie dôchodkov a zdravotných dávok štátnym zamestnancom na dôchodku novo vytvorený dôchodkový fond pre štátnych zamestnancov Deutsche Post. Dňa 1. júla 2001 boli spojené dôchodkové fondy pre Deutsche Post, Deutsche Telekom AG a Postbank AG do dôchodkového fondu poštových úradníkov (ďalej len „dôchodkový fond“ pre celé obdobie od 1. januára 1995).

(62) Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995 – 1999 platiť do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 2,045 mld. EUR, resp. spolu 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 musí Deutsche Post na základe § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 odvádzať do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 33 % splatných príjmov štátnych zamestnancov (t. j. príspevky vo výške od 735 miliónov EUR v roku 2000 do 540 miliónov EUR v roku 2010).

(63) Dotácie dôchodkov pokrývajú podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 zostávajúci deficit (t. j. rozdiel medzi výplatami dôchodkov štátnym zamestnancom na dôchodku a príspevkom Deutsche Post do dôchodkového fondu). Dotácie dôchodkov sa zvýšili zo sumy 151 mil. EUR (1995) na 3,203 mld. EUR (2010) a v období 1995 – 2010 predstavovali spolu 37,121 mld. EUR. Obrázok č. 1 Financovanie dôchodkového fondu (v miliónoch EUR)

II.1.4. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov a doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov Deutsche Post

(64) Súkromní zamestnanci podliehajú povinnému sociálnemu poisteniu a musia uzatvoriť tieto štyri poistenia: dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť (28). Systémy povinného sociálneho zabezpečenia súkromných zamestnancov uplatňujú v oblastiach dôchodkového poistenia a zdravotného poistenia iný systém poistnej ochrany, než aký sa používa v prípade štátnych zamestnancov: — Výška dôchodku sa nepočíta ako percentuálny podiel poslednej mesačnej mzdy, ale ako percentuálny podiel priemernej celoživotnej mzdy. — Výdavky na zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť sú pokryté v plnej miere.

(65) Podstatné rozdiely oproti predpisom, ktoré sa uplatňujú v prípade štátnych zamestnancov, existujú aj pri financovaní sociálnych dávok. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov sa financuje v priebehu pracovného života prostredníctvom príspevkov zamestnanca a zamestnávateľa (ďalej len „príspevky na povinné sociálne poistenie“). Celková sadzba príspevku sa formálne rozdelí na podiel zamestnanca a podiel zamestnávateľa, ktorý v jednotlivých prípadoch predstavuje približne polovicu celkovej sumy. Zamestnávateľ je však oficiálne povinný odviesť na sociálne poistenie celú sadzbu poistného. Obrázok č. 2 Sadzby príspevku na povinné sociálne zabezpečenia v percentách hrubej mzdy súkromného zamestnanca (pozri aj prílohu)

(66) Na obrázku 2 vidno, že sadzby príspevku na povinné sociálne poistenie sa od roku 1995 pohybovali od 38 % do 42 % hrubej mzdy (= čistá mzda + podiel zamestnanca). Podiely zamestnávateľa a zamestnanca na príspevkoch na sociálne poistenie sa pohybovali od 19 % do 21 % hrubej mzdy (podrobná časová postupnosť je uvedená v prílohe).

(67) Súkromní zamestnanci Deutsche Post neprofitovali len z povinného sociálneho zabezpečenia, ale aj z doplnkového dôchodkového poistenia. Súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania pred rokom 1997, sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie, vďaka ktorému by získali dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. Doplnkové dôchodkové poistenie teda pokrývalo rozdiel medzi dôchodkom z povinného sociálneho poistenia súkromného zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu priemernej celoživotnej mzdy, a dôchodkom štátneho zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu posledných služobných príjmov. Presné ustanovenia sú uvedené v stanovách úradu sociálneho zabezpečenia Deutsche Bundespost (ďalej len „VAP“) (29).

(68) Deutsche Post financovala doplnkový dôchodok pre súkromných zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku, do roku 1997 príspevkom vo výške približne [5 % až 10 %] (30) hrubej mzdy aktívnych súkromných zamestnancov. Deutsche Post vytvárala od roku 1997 rezervy pre nesplatené záväzky VAP (pozri tiež aj opis finančného bremena 4 uvedený v oddiele II.3.1.3)

(69) Od roku 1997 sa súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania, ponúkalo podstatne nižšie doplnkové dôchodkové poistenie, na ktoré Deutsche Post v období rokov 1997 – 2007 uhrádzala sumu vo výške [0 % a 5 %] hrubej mzdy.

II.2. Štátne kompenzácie a záruky v kontexte výlučného práva a povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne poštové služby

II.2.1. Výlučné právo do roku 2007

(70) Pred rokom 1998 bolo zriadenie a prevádzkovanie zariadení na doručovanie listových zásielok za finančnú úhradu podľa § 2 PostG 1989 vyhradené výlučne spoločnosti Deutsche Post. Ostatné poštové služby, ako preprava balíkov, novín alebo časopisov, neboli vyhradené spoločnosti Deutsche Post a podliehali hospodárskej súťaži. Podľa § 37 PostVerfG 1989 sa musia zisky z týchto vyhradených listových služieb používať na financovanie strát univerzálnych služieb, ktoré sa poskytujú v oblastiach otvorených hospodárskej súťaži. Podľa § 4 PTRegG 1994 (31) bol za schvaľovanie poplatkov za vyhradené listové služby zodpovedný spolkový minister pôšt a telekomunikácií.

(71) Po nadobudnutí účinnosti PostG 1997 v roku 1998 sa rozsah služieb vyhradených spoločnosti Deutsche Post postupne zmenšoval. Podľa § 51 PostG 1997 sa výlučné právo Deutsche Post v roku 1997 vzťahovalo na doručovanie listových zásielok a adresovaných katalógov s hmotnosťou menšou ako 200 g, hmotnostná hranica sa však potom postupne znižovala a v roku 2006 bola stanovená na 50 g. Výlučné právo bolo ukončené 31. decembra 2007.

II.2.2. Povinnosť poskytovania univerzálnych poštových služieb do roku 2007

(72) Povinnosť poskytovať univerzálne služby bola spoločnosti Deutsche Poste formálne uložená dvomi legislatívnymi aktmi: — Nariadením o povinných plneniach poštových služieb (Postdienst-Pflichtleistungsverordnung) (32) (ďalej len „PPflLV“) bola Deutsche Post ustanovená ako poskytovateľ univerzálnych služieb pre listové zásielky a balíky s hmotnosťou do 20 kg a poverená poskytovaním príslušných služieb v celom Nemecku za jednotnú tarifu. — Zákonom PostG 1997 a sprievodným vykonávacím nariadením z roku 1999 (33) (ďalej len „nariadenie o univerzálnej službe z roku 1999“) sa predĺžilo poverenie DPAG poskytovaním univerzálnych služieb.

(73) V § 11 PostG 1997 sa univerzálne služby definujú ako minimálna ponuka poštových služieb, ktoré sa musia celoplošne poskytovať za prístupné ceny. Tieto služby zahŕňajú doručovanie listových zásielok, adresovaných balíkov, ktoré jednotlivo nepresahujú hmotnosť 20 kg, ako aj kníh, katalógov, novín a časopisov (ďalej len „univerzálne služby“).

(74) V nariadení o univerzálnej službe z roku 1999 sa stanovujú minimálne požiadavky na univerzálnu službu: — Na celom území Nemecka musí byť k dispozícii minimálne 12 000 stacionárnych pôšt. — V ročnom priemere sa musí 80 % listových zásielok a balíkov doručiť v priebehu stanovených lehôt (jeden pracovný deň pre listové zásielky a dva pracovné dni pre balíky). Okrem toho sa zásielky musia doručovať v pracovných dňoch minimálne jedenkrát denne. — Vo všeobecnosti síce platí, že ceny univerzálnych služieb musia byť dostupné, DPAG musela napriek tomu stanoviť jednotné ceny za listové služby, ktoré poskytovala v rámci výlučného práva ukončeného v roku 2007. DPAG však má pri stanovení cien vyhradených služieb určitú flexibilitu, pretože môže uzatvárať individuálne dohovory o cene so zákazníkmi, ktorí vždy podávajú minimálne 50 kusov zásielok.

(75) Zákonom § 52 PostG 1997 sa poverenie spoločnosti DPAG poskytovaním univerzálnych služieb predĺžilo do 31. decembra 2007 – t. j. do zrušenia jej výlučného práva na poskytovanie listových služieb. Od ukončenia výlučného práva nebol nijaký poskytovateľ poštových služieb v Nemecku poverený povinnosťou poskytovať univerzálnu službu, čo znamená, že univerzálne poštové služby majú poskytovať všetci poskytovatelia poštových služieb („trhové sily“). Ak je zrejmé alebo sa predpokladá, že niektorá univerzálna služba sa neposkytuje dostatočne alebo primerane, PostG 1997 ponúka právne prostriedky na zaručenie poskytovania týchto služieb.

(76) Ako vyplýva z posudku WIK (pozri obrázok 3), približne 88 % celkových výnosov v rokoch 1990 až 2007 pripadlo na univerzálne služby. V dôsledku dominantného postavenia Deutsche Post na trhu podliehala väčšia časť univerzálnych listových služieb regulácii cien (pozri oddiel II.2.1). Popri týchto regulovaných službách, ktoré predstavovali približne 62 % celkových výnosov, poskytovala Deutsche Post univerzálne balíkové služby (približne 15 % celkových výnosov) v hospodárskej súťaži s ostatnými poskytovateľmi, ako aj ďalšie cenovo neregulované univerzálne listové služby (približne 11 % celkových výnosov).

(77) Deutsche Post okrem toho poskytovala aj komerčné služby (napríklad retailové bankové služby pre Postbank, distribučné služby pre Telekom, distribúciu neadresovanej pošty). Deutsche Post dosiahla v období 1990 – 2007 prostredníctvom komerčných služieb približne 12 % celkových výnosov.

II.2.3. Štátne kompenzácie

(78) Deutsche Bundespost bola od svojho založenia v roku 1950 osobitným majetkom štátu. Podľa nemeckého správneho práva nemá osobitný majetok právnu subjektivitu nezávislú od štátu, má však vlastný rozpočet a neručí za všeobecné štátne dlhy.

(79) Prvá poštová reforma z roku 1989 plánovala, že osobitný majetok sa rozdelí na tri čiastkové oblasti – POSTDIENST, POSTBANK a TELEKOM, ktoré mali postavenie „verejnoprávnych podnikov“, ale nemali ešte právnu subjektivitu nezávislú od štátu.

(80) Podľa § 37 ods. 2 a 3 PostVerfG 1989 mali tieto tri spoločnosti spravidla v plnej miere pokryť náklady na jednotlivé služby, pričom v prípade, že vznikli straty z plnenia povinnosti poskytovať univerzálnu službu, bolo medzi týmto tromi spoločnosťami povolené krížové financovanie. Na tomto základe dostala POSTDIENST na pokrytie svojich strát od spoločnosti TELEKOM v období 1990 – 1993 celkom 2,844 mld. EUR.

(81) V priebehu druhej poštovej reformy sa tieto tri čiastkové oblasti osobitného majetku zmenili k 1. januáru 1995 na akciové spoločnosti. Z POSTDIENST vznikla DPAG, z POSTBANK vznikla Postbank AG a zo spoločnosti TELEKOM spoločnosť Telekom AG. Podľa § 2 ods. 2 zákona PostUmwG 1994 prevzala spoločnosť Telekom AG všetky úverové záväzky, ktoré sa týkali osobitného majetku ako celku, ale mohla uplatniť regresný nárok voči DPAG a Postbank AG v miere, v akej sa tieto úverové záväzky pripisovali ich právnym predchodcom.

(82) Podľa § 7 PostUmwG 1994 však k 31. decembru 1994 zanikol regresný nárok (vyplývajúci z § 2 ods. 2 PostUmwG 1994) spoločnosti Telekom AG voči DPAG vo výške strát vzniknutých spoločnosti POSTDIENST. Spôsobilo to prevod majetku v hodnote 2,822 mld. EUR zo spoločnosti Telekom AG na DPAG. Podľa Nemecka bol tento prevod zo spoločnosti Telekom AG – ako aj predchádzajúce kompenzácie na základe § 37 ods. 3 PostVerfG 1989 – pre DPAG nevyhnutný na plnenie jej povinnosti poskytovať univerzálnu službu.

(83) V období 1990 – 1995 dostala POSTDIENST spolu 5,666 mld. EUR ako kompenzáciu za plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.

II.2.4. Štátna záruka za dlhopisy vydané pred rokom 1995

(84) Podľa § 22 ods. 4 PostVwG 1953 (34) sú dlhopisy Deutsche Bundespost od roku 1953 rovnocenné so štátnymi dlhopismi. Po zrušení zákona PostVwG 1953 zákonom PostVerfG 1989 bolo toto ustanovenie prevzaté do § 40 PostVerfG 1989.

(85) POSTDIENST po založení troch čiastkových oblastí v roku 1989 nevydávala dlhopisy samostatne, ale POSTBANK spravovala príslušné transakcie samostatne pre všetky podniky Deutsche Bundespost. Následne sa dlhopisy prideľovali spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa ich aktuálnej finančnej potreby.

(86) Nemecko po roku 1995 podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 naďalej ručilo za plnenie všetkých záväzkov, ktoré pred rokom 1995 prevzala Deutsche Bundespost a ktoré boli potom pridelené spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK. Nemecko však v nijakom prípade neručilo za dlhopisy, ktoré DPAG vydala neskôr.

II.3. Výnosy z regulovaných služieb ako dodatočná kompenzácia za dôchodkové náklady a čisté náklady univerzálnych služieb

(87) PostG 1997 okrem toho poveril spolkovú agentúru pre siete (Bundesnetzagentur) (ďalej len „poštový regulačný úrad“) dohľadom nad vyhradenými a liberalizovanými trhmi s listovými službami. Podľa § 19 PostG 1997 je poštový regulačný úrad zodpovedný za reguláciu poplatkov, ktoré Deutsche Post vyberá na trhoch s listovými službami, na ktorých má dominantné postavenie. Deutsche Post zaujímala dominantné postavenie nielen na trhu v oblasti vyhradených služieb (podľa § 51 PostG 1997), ale aj v prípade takmer všetkých ostatných listových služieb, ktoré už boli otvorené hospodárskej súťaži. Regulácia cien môže prebiehať buď ex ante prostredníctvom stanovenia cenového stropu alebo ex post v rámci cenových kontrol.

(88) Z prieskumov trhu, ktoré vykonal poštový regulačný úrad, vyplýva, že Deutsche Post mala na trhoch s regulovanými listovými službami podiel v priemere od 90 % do 97 %. V poslednej správe si poštový regulačný úrad sťažoval, že postupným otváraním trhov, ktoré sa začalo v roku 1997, sa nepodarilo vytvoriť na nemeckom trhu s listovými službami fungujúcu hospodársku súťaž (35).

(89) Deutsche Post dosiahla veľkú časť celkových výnosov prostredníctvom regulovaných listových služieb (napríklad približne 62 % svojich celkových výnosov v období 1990 – 2007 (pozri obrázok 3) a približne 56 % celkových výnosov v období 2008 – 2010).

(90) Všetky ostatné univerzálne služby a komerčné služby, na ktoré sa nevzťahujú § 19 – § 27 PostG 1997 (36) o regulácii poplatkov, sa budú ďalej v texte uvádzať ako „cenovo neregulované služby“.

(91) Pre cenovo regulované listové služby je v § 20 ods. 1 a 2 PostG 1997 stanovené, že poplatky sa majú orientovať na náklady efektívneho poskytovania služieb. Vždy keď je to odôvodnené objektívnymi okolnosťami, poštový regulačný úrad musí okrem iného primerane zohľadniť: — náklady na celoplošné poskytovanie poštových služieb a — náklady na dôchodkové a zdravotné poistenie zamestnancov prevzatých od POSTDIENST.

(92) Na základe § 57 PostG 1997 a všeobecného pokynu spolkového ministra hospodárstva a technológií z 27. marca 2000 boli regulované ceny zmrazené do 31. decembra 2002 na úrovni z roku 1997.

II.3.1. Rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002

(93) Počiatočné rozhodnutie poštového regulačného úradu o strope pre regulované ceny za listové zásielky na obdobie od 1. januára 2003 do 31. decembra 2007 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“) bolo vydané až v roku 2002. Tzv. regulácia metódou cenového stropu predstavuje postup regulácie cien balíka služieb, pri ktorom sa namiesto kontroly jednotlivých cien každej služby stanovuje ako strop vážený priemer všetkých cien v príslušnom balíku. Podľa § 19 PostG 1997 sa stanovenie stropu ex ante vzťahovalo na všetky poštové služby, v prípade ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie na trhu.

(94) Deutsche Post po prvýkrát predložila poštovému regulačnému úradu regulačné kalkulácie výnosov a nákladov (ďalej len „REK 2002“), ktoré pokrývali obdobie 1998 – 2006, na účely rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002. REK vychádzali z výsledkov dosiahnutých do roku 2001 a z predbežných odhadov na nasledujúce roky.

(95) Deutsche Post uplatnila v roku 2002 v súvislosti s povinnosťou poskytovať univerzálne služby a zamestnaním štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov prevzatých od POSTDIENST tzv. „finančné bremená“. V prípade týchto finančných bremien ide o náklady, ktoré by podľa Deutsche Post nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálne služby a bez prevzatia zamestnancov a infraštruktúry POSTDIENST (pozri podrobný zoznam v tabuľke 1). Tabuľka č. 1 Finančné bremená schválené v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty) # Finančné bremená z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 Priemerné finančné bremeno (1998 – 2006) v miliónoch EUR % 1 Nekonkurenčné mzdové náklady […] […] 2 Nekonkurenčné sociálne náklady […] […] 3 Finančné bremeno infraštruktúry pobočiek […] […] 4 Doplnkové dôchodkové poistenie zamestnancov (VAP) […] […] 5 Finančné bremeno prepravnej infraštruktúry […] […] 6 Sociálne a zdravotné náklady (BAnstPT) […] […] 7 Personálna reštrukturalizácia […] […] 8 Pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov […] […] Priemerné celkové finančné bremeno […] 100 %

(96) Poštový regulačný úrad napokon akceptoval argumentáciu Deutsche Post, že tieto finančné bremená by nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálnu službu (finančné bremená 3 a 5, náklady univerzálnej služby), resp. bez povinnosti prevziať štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov od POSTDIENST (finančné bremená 1, 2, 4, 6, 7 a 8). Poštový regulačný úrad následne schválil vyššie regulované ceny za listové zásielky, aby sa priemerné ročné finančné bremená vo výške […] mld. EUR uplatňované na obdobie 2002 – 2006 mohli financovať z výnosov dosiahnutých z regulovaných listových služieb. Po rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002 boli všetkým finančným bremenám (100 %) pridelené ceny, pre ktoré sa ex ante stanovuje cenový strop.

II.3.1.1. Nekonkurenčné základné mzdy (finančné bremeno 1)

(97) Finančné bremeno 1 zodpovedá uvedenej časti základných miezd zamestnancov pošty, ktorá prekračuje priemer v odvetví. Deutsche Post stanovila pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu tie mzdy, ktoré boli dohodnuté s odbormi v kolektívnej zmluve (ďalej len „ETV“) pre nových zamestnancov prijatých do zamestnania po roku 2002. Pri výpočte finančného bremena 1 sa však táto referenčná hodnota používa pre všetkých zamestnancov. Okrem toho sa bude používať ako základ v odovzdávaných kalkuláciách nákladov a výkonov so spätnou platnosťou do roku 1998.

II.3.1.2. Nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremeno 2)

(98) Poštový regulačný úrad súhlasil aj s argumentom Deutsche Post, že za svojich súkromných zamestnancov a štátnych zamestnancov musela platiť vyššie príspevky na sociálne poistenie, ako museli zvyčajne uhrádzať za svojich súkromných zamestnancov konkurenti zo súkromného sektora.

(99) Deutsche Post vychádza pri svojich výpočtoch zo sadzby príspevku na sociálne poistenie, ktorú považuje za „konkurenčnú“ pre štátnych aj súkromných zamestnancov (ďalej len „sadzba príspevku REK“). Táto sadzba príspevku REK je definovaná ako súčet: — podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne poistenie súkromného zamestnanca (približne 19 % až 21 %, ktorý predstavuje – ako je uvedené na obrázku 9 – približne polovicu celej sadzby príspevku na sociálne poistenie); — príspevku na úrazové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 2001 zahrnutý v sadzbe príspevku REK) a — príspevku na doplnkové dôchodkové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 1997 zahrnutý v sadzbe príspevku REK, pretože príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie v tejto výške sa považuje za „konkurenčný“. Táto sadzba vychádza z doplnkového dôchodkového poistenia, ktoré Deutsche Post od roku 1997 ponúka novo prijatým súkromným zamestnancom).

(100) Z regulovaných výnosov sa financujú všetky príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré prekračujú sadzbu príspevku REK (ďalej len „nekonkurenčné príspevky na sociálne zabezpečenie“). V tabuľke 2 je uvedený príklad výpočtu nekonkurenčných príspevkov na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov v roku 2001, z ktorého vidieť, že skutočné príspevky na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov boli takmer dvojnásobne vyššie ako príspevky založené na sadzbe príspevku REK a klasifikované ako „konkurenčné“ príspevky na sociálne zabezpečenie. Tabuľka č. 2 Výpočet nekonkurenčných sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov v roku 2001 podľa REK 2002 (v miliónoch EUR) % splatných príjmov (1) Sadzba poistného odvádzaného do dôchodkového fondu 33 % (2) Súčet príjmov štátnych zamestnancov […] (3) =(1)*(2) Príspevok do dôchodkového fondu […] (4) Náklady na zdravotnú starostlivosť […] (5) =(3)+(4) Vynaložené sociálne náklady […] [40 % až 45 %] (6) Podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie 20,43 % (7) Úrazové poistenie […] (8) Doplnkové dôchodkové poistenie […] (9) =(6)+(7)+(8) Sadzba príspevku REK […] (10) =(2)*(9) Sociálne náklady podľa referenčnej hodnoty REK […] [20 % až 25 %] (11) =(5)-(10) Nekonkurenčné sociálne náklady […] [15 % až 20 %]

(101) Príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie zahŕňajú príspevok Deutsche Post vo výške 33 % splatných miezd aktívnych štátnych zamestnancov (resp. ročné paušálne platby vo výške 2,045 mld. EUR v období 1995 – 1999) odvádzaný do dôchodkového fondu a príspevky na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytovanú štátnym zamestnancom. V roku 2001 predstavovali príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie celkovo [40 % až 45 %] splatných miezd štátnych zamestnancov.

(102) Aj keď je sadzba príspevku na sociálne zabezpečenie definovaná ako percentuálny podiel hrubej mzdy súkromných zamestnancov (čistá mzda + podiel zamestnanca na príspevku na sociálne zabezpečenie), Deutsche Post počíta referenčnú hodnotu REK tak, že sadzbu príspevku REK vo výške [20 % až 25 %] vynásobí splatnými mzdami štátnych zamestnancov.

II.3.1.3. Doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov (finančné bremeno 4)

(103) Finančné bremeno 4 má vytvoriť kompenzáciu za tvorbu rezerv na záväzky vzniknuté pred rokom 1997 z doplnkového dôchodkového poistenia VAP súkromných zamestnancov Deutsche Post.

(104) Ako je vysvetlené v oddiele II.1.4, súkromným zamestnancom Deutsche Post prijatým do zamestnania pred rokom 1997 sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie s cieľom zaručiť im dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. POSTDIENST však nevytvorila zodpovedajúce rezervy pre budúce výplaty dôchodkov. Bilančné rezervy vo výške 8,153 mld. EUR boli vytvorené až po založení DPAG.

II.3.1.4. Ostatné nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremená 6, 7 a 8)

(105) Finančné bremeno 6 zahŕňa príspevok spoločnosti Deutsche Post Spolkovému úradu pre pošty a telekomunikácie (BanstPT), ktorý poskytuje určité sociálne služby (napríklad sociálne byty) štátnym zamestnancom a súkromným zamestnancom prevedeným zo spoločnosti POSTDIENST. Finančné bremeno 7 sa vzťahuje na príspevky Deutsche Post na pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov. Finančné bremeno 8 (personálna reštrukturalizácia) sa týka štátnych aj súkromných zamestnancov.

II.3.1.5. Finančné bremená súvisiace s univerzálnou službou (3 a 5)

(106) Tieto finančné bremená odzrkadľujú úspory nákladov, ktoré Deutsche Post mohla dosiahnuť, keby činnosť svojej siete pobočiek a siete doručovania balíkov usmernila na základe komerčných úvah. Úspory nákladov sa napr. vypočítajú na základe počtu pobočiek, ktoré by Deutsche Post prevádzkovala, keby nemusela poskytovať univerzálne služby.

II.3.2. Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2007a 2011

(107) Poštový regulačný úrad schválil 7. novembra 2007 cenový strop na obdobie od 1. januára 2008 do 31. decembra 2011 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2007“). Dňa 14. novembra 2011 schválil poštový regulačný úrad cenový strop platný na obdobie od 1. januára 2012 do 31. decembra 2013 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2011“).

(108) Od rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2007 sa už ceny za zaslanie viac ako 50 listov nekontrolujú ex ante, ale sú predmetom cenovej kontroly ex post podľa § 25 PostG 1997 (37). Ceny všetkých ostatných poštových služieb, v prípade ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu, sa naďalej schvaľujú ex ante podľa § 19 PostG 1997.

(109) Komisia označuje v rámci tohto rozhodnutia služby, pri ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré podliehajú cenovej kontrole ex ante podľa § 19 PostG 1997 alebo cenovej kontrole ex post podľa § 25 PostG 1997, ako „cenovo regulované služby“. Všetky ostatné služby, pri ktorých nemá Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré nepodliehajú cenovej kontrole, sa označujú ako „cenovo neregulované služby“.

(110) Deutsche Post okrem toho uviedla finančné bremená, ktoré jej vznikli na základe nekonkurenčných mzdových a sociálnych nákladov v dôsledku prevzatia zamestnancov POSTDIENST (napríklad v prípade finančného bremena 2 – nekonkurenčné sociálne náklady – v priemernej výške […] miliónov EUR od roku 2008), ako aj finančné bremená vyplývajúce z povinnosti poskytovať univerzálne služby. Poštový regulačný úrad, rovnako ako predtým v prípade rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002, opäť schválil, aby sa tieto finančné bremená hradili z regulovaných výnosov, a preto stanovil zodpovedajúci vyšší cenový strop. Uznanie týchto finančných bremien poštovým regulačným úradom v rozhodnutiach o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2009 zostáva preto v súvislosti s cenovo neregulovanými službami nezmenené.

II.4. Výsledky finančného hospodárenia DPAG

(111) Výsledky finančného hospodárenia DPAG v rokoch 1995 – 2006 sú uvedené na obrázku 2 v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. Kým v rokoch 1995 – 1999 sa dosiahli zmiešané výsledky (v niektorých rokoch boli zaznamenané straty, v iných boli dosiahnuté zisky), v rokoch 2000 – 2006 mohla DPAG preukázať stabilné zisky vo výške od 1 miliardy EUR do 2 miliárd EUR pred zdanením.

(112) V rokoch 2007 – 2010 dosiahla DPAG tieto čisté zisky: 1,8 mld. EUR (2007), 2,0 mld. EUR (2008), 0,7 mld. EUR (2009) a 2,6 mld. EUR (2010).

(113) Zverejnené súvahy DPAG neumožňujú priradiť zisky rôznym službám. Na základe zverejnených súvah sa preto nedá zistiť, či cenovo regulované univerzálne služby boli celkovo v strate alebo dosiahli zisky.

III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA

(114) Ako potvrdil súd vo svojom rozsudku vo veci T-421/07 (38), všetky prešetrované opatrenia od rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 sú predmetom konania, ktoré pokračovalo rozhodnutím o rozšírení z roku 2007.

III.1. Dotácie dôchodkov

(115) V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa konštatovalo, že dotácie dôchodkov predstavujú novú štátnu pomoc, pretože Deutsche Post pred dôchodkovou reformou v roku 1995 musela dôchodkové náklady v plnom rozsahu financovať z vlastných prostriedkov. Okrem toho sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zamietlo tvrdenie Nemecka, ktoré sa zakladalo na rozsudku vo veci Combus (39), že dotácie dôchodkov nepredstavujú štátnu pomoc.

(116) Pri zisťovaní, či sú dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady zlučiteľné s vnútorným trhom (napríklad v súlade s rozhodnutím Komisie o francúzskej La Poste (40) (ďalej len „rozhodnutie La Poste“), sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zohľadnilo, že uvedené nekonkurenčné sociálne náklady boli kompenzované nielen dotáciou dôchodkov, ale aj z regulovaných výnosov (napríklad finančné bremeno 2 – nekonkurenčné príspevky na sociálne poistenie).

(117) Z výpočtov vykonaných v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011, v ktorých sa zohľadnili obidva kompenzačné prvky, vyplýva, že Deutsche Post skutočne mohla použiť sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré sú o 10 až 14 percentuálnych bodov nižšie ako celkové sadzby príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie (podiel zamestnávateľa + podiel zamestnanca), ktoré platia súkromní konkurenti.

(118) V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa teda vyjadrili pochybnosti o tom, že dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady sú v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom.

III.2. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb

(119) Nemecko sa pri zdôvodňovaní zlučiteľnosti štátnych kompenzácií a štátnej záruky ako kompenzácie za povinnosť poskytovať univerzálne služby odvoláva na článok 106 ods. 2 ZFEÚ.

(120) Komisia na základe rozsudku vo veci Altmark (41) zastávala v rozhodnutí o začatí konania z roku 2007 názor, že štátne kompenzácie a štátna záruka predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

(121) V rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 Komisia vyjadrila pochybnosti o tom, či štátne kompenzácie a záruky boli potrebné a primerané na plnenie povinností poskytovať univerzálne služby. Podľa názoru Komisie sa podľa zásad zakotvených v rámci Spoločenstva z roku 2005 musí preskúmať najmä rozdelenie nákladov na univerzálne služby, resp. komerčné služby. Komisia mala okrem toho pochybnosti v súvislosti s výpočtom primeraného zisku, pri ktorom bolo potrebné zohľadniť priemernú rentabilitu v tomto odvetví a rizikové pozície Deutsche Post.

IV. ZNALECKÝ POSUDOK WIK

(122) Vypracovanie znaleckého posudku WIK bolo zadané so zámerom podporiť Komisiu pri preskúmaní účtovníctva Deutsche Post za obdobie 1990 – 2007 s cieľom zistiť, či Deutsche Post bola nadmerne kompenzovaná za plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb. Spoločnosti WIK Consult GmbH sa pridelili najmä tieto úlohy: — stanovenie referenčnej hodnoty pre primeraný zisk, — preskúmanie rozdelenia interných nákladov a dohôd o transferových cenách a — výpočet nadmernej kompenzácie za čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.

IV.1. Opis regulačnej kalkulácie výnosov a nákladov z roku 2009

(123) V nadväznosti na príkaz na poskytnutie informácií, ktorý Komisia vydala 30. októbra 2008, Nemecko napokon v roku 2009 predložilo kompletný súbor REK na obdobie 1990 – 2007 (ďalej len „REK 2009“).

IV.1.1. Výnosy

(124) Výnosy Deutsche Post možno rozčleniť podľa týchto troch širokých kategórií: — Regulované univerzálne listové služby (62 % celkových výnosov v období 1990 – 2007) Cenovo regulované listové služby zahŕňajú všetky univerzálne služby poskytované na trhoch, na ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie, vrátane služieb, pri ktorých profitovala z poskytnutia výlučného práva. V období 1990 – 2007 dosiahla Deutsche Post na základe týchto služieb 62 % celkových výnosov (42). — Neregulované univerzálne služby (26 % celkových výnosov v období 1990 – 2007) Univerzálne balíkové služby sa vždy poskytovali na trhoch otvorených hospodárskej súťaži, na ktorých mala Deutsche Post len priemerný podiel na trhu predstavujúci 30 %. V období 1990 – 2007 sa univerzálne balíkové služby podieľali na 15 % celkových výnosov Deutsche Post. Cenovo neregulovanými službami (napríklad katalógy, cezhraničná pošta) dosiahla Deutsche Post približne 11 % celkových výnosov. — Neregulované komerčné služby (12 % celkových výnosov v období 1990 – 2007) Deutsche Post využívala svoju sieť pobočiek nielen na poskytovanie poštových služieb, ale aj na predaj produktov a služieb Postbank AG a – v menšom meradle – Deutsche Telekom. Týmito komerčnými distribučnými službami dosiahla Deutsche Post približne 6 % celkových výnosov. Komerčné balíkové a listové služby (napríklad reklamné adresované zásielky) predstavovali približne 4 % celkových výnosov Deutsche Post. Deutsche Post poskytovala okrem toho celý rad rôznych služieb, napríklad vo funkcii holdingovej spoločnosti pre medzinárodné dcérske spoločnosti pôsobiace v iných oblastiach obchodnej činnosti (napríklad DANZAS, DHL). Týmito ostatnými komerčnými distribučnými službami Deutsche Post dosiahla približne 2 % celkových výnosov. Obrázok č. 3 Priemerný podiel na výnosoch v období 1990 – 2007 (na základe nominálnych hodnôt)

(125) Predmetom posudku WIK sú len komerčné služby, ktoré právnická osoba DPAG a predchodca POSTDIENST poskytovali spolu s univerzálnou službou. Komerčné služby (napríklad celosvetové expresné služby DHL), ktoré poskytovali iné právnické osoby v rámci Deutsche Post World Net (ďalej len „DPWN“), neboli predmetom znaleckého posudku.

IV.1.2. Výpočet finančných bremien v REK 2009

(126) Na rozdiel od REK, ktoré Deutsche Post predložila regulačnému úradu ako podklady pre rozhodnutia o cenových stropoch v rokoch 2002, 2007 a 2011, obsahujú REK 2009, ktoré neboli nikdy odovzdané poštovému regulačnému úradu, podstatne vyššiu sumu finančných bremien, ktoré Deutsche Post pripisuje regulovaným službám.

(127) Na základe REK 2009 uvádza Deutsche Post priemerné finančné bremeno na obdobie 1990 – 2006 vo výške […] mld. EUR; v REK 2002 bolo uvedené finančné bremeno […] mld. EUR. Obrázok č. 4 Porovnanie finančných bremien podľa REK 2009 súvisiacich s povinnosťou poskytovať univerzálnu službu s finančnými bremenami schválenými v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (ročný priemer, nominálna hodnota v miliónoch EUR) […]

(128) Kým v prípade finančného bremena 2 (nekonkurenčné sociálne náklady) a finančného bremena 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) medzi REK 2002 a REK 2009 neexistujú podstatné rozdiely, pri finančnom bremene 1 (nekonkurenčné základné mzdy) je to takmer […]. Na rozdiel od REK 2002 Deutsche Post už teraz nepoužíva pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu mzdy ETV, ale minimálnu mzdu v poštovom odvetví, ktorá bola stanovená nariadením spolkového ministerstva práce z roku 2007 (ďalej len „minimálna mzda z roku 2007“). Spolkový správny súd však toto nariadenie vyhlásil za protiprávne, a preto nikdy nenadobudlo právnu účinnosť.

(129) Deutsche Post okrem toho v REK 2009 uvádza „Infrastruktur Brief“ ako nové finančné bremeno, ktoré zahŕňa diferenčné náklady spojené so 6. doručovacím dňom (v priemere […] mil. EUR ročne). Výpočet vychádza z hypotetického predpokladu, že keby Deutsche Post nemala povinnosť poskytovať univerzálnu službu, nedoručovala by poštu šesť dní, ale len päť.

(130) Finančné bremeno 3 (finančné bremeno infraštruktúry pobočiek) sa počíta inak ako v REK 2002. Zahŕňa domnelé úspory nákladov, ktoré by sa mohli dosiahnuť, keby sa od roku 1990 všetky poštové úrady prevádzkovali ako agentúry. Finančné bremeno 3 sa vypočíta na základe finančnej úhrady, ktorú Deutsche Post v roku 2007 zaplatila tretím subjektom za distribučné služby.

IV.1.3. Ziskové rozpätia v REK 2009

(131) Rozdelenie finančných bremien medzi cenovo regulované univerzálne listové služby značne odbremeňuje neregulované služby od nákladov, ako sú napríklad mzdové a sociálne náklady. Toto prerozdelenie vedie v prípade komerčných služieb k jednoznačne pozitívnym ziskovým rozpätiam v rozsahu približne [15 % až 25 %] a v prípade cenovo regulovaných poštových služieb k stratám vo výške takmer [0 % až 10 %].

(132) Deutsche Post vykazuje vo svojich ročných účtovných závierkach veľmi vysoké zisky v odvetví listových zásielok (pozri aj oddiel V.3), ktoré však významne pohltia finančné bremená prenesené z cenovo neregulovaných služieb na cenovo regulované služby. Obrázok č. 5 Priemerné rentability tržieb na základe REK 2009 […]

IV.2. Referenčné porovnanie (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku

IV.2.1. Hodnotový reťazec Deutsche Post: obchodné činnosti s nízkou technickou náročnosťou a malé obchodné riziko

(133) Pri príprave referenčného porovnania na stanovenie „primeraného“ zisku a na posúdenie rozdelenia nákladov je potrebná analýza hodnotového reťazca a príslušných obchodných rizík. Vyhľadať skupinu „porovnateľných“ podnikov a vypočítať referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post je možné len vtedy, keď sú známe funkčné a rizikové charakteristiky.

IV.2.1.1. Hodnotový reťazec obchodnej oblasti s nízkou technickou náročnosťou

(134) Hodnotový reťazec Deutsche Post sa dá rozdeliť na dve hlavné funkcie: — celoštátnu distribučnú sieť na doručovanie listových zásielok a balíkov, — celoštátnu sieť poštových pobočiek.

(135) Logistika listovej a balíkovej siete je obchodnou oblasťou s nízkou technickou náročnosťou (low-tech), ktorá si nevyžaduje rozsiahle výskumné ani rozvojové činnosti. Z tohto dôvodu pracujú všetci ostatní prevádzkovatelia v tomto odvetví porovnateľným, štandardizovaným spôsobom. Takéto činnosti sa označujú ako „rutinné funkcie“. Rutinný charakter týchto činnosti vidieť aj z toho, že Deutsche Post ich vo veľkom rozsahu externalizovala. Platí to aj pre distribučné služby, ktoré vykonáva celoštátna sieť pobočiek a ktoré boli takisto v rastúcej miere externalizované.

(136) Popri týchto rutinných funkciách sú najdôležitejšími nehmotnými hodnotami spoločnosti Deutsche Post stáli zákazníci, obchodná značka a silná pozícia na trhu, najmä na listových trhoch. Znalecký posudok WIK však prezentuje názor, že tieto nehmotné hodnoty v zásade nevyplývajú z úsilia ani investícií Deutsche Post, ale treba ich vo výrazne väčšej miere vzťahovať na jej predchádzajúce výlučné právo. Deutsche Post preto nemusela uskutočňovať rozsiahle investície do marketingu, ale mohla sa až do roku 2007 spoliehať na právne zaručenú pozíciu na trhu. Deutsche Post by sa preto nemala za tieto nehmotné hodnoty priznať nijaká finančná úhrada.

IV.2.1.2. Menšie riziko na základe štátnych opatrení

(137) Deutsche Post bola v oblasti regulovaných aj neregulovaných služieb z viacerých dôvodov vystavená menšiemu riziku ako jej konkurenti:

(138) Po prvé bola Deutsche Post do roku 2007 chránená zákonným monopolom na listy. Deutsche Post okrem toho profitovala pri všetkých regulovaných listových službách z podielu na trhu vo výške 90 % a z neexistujúcej alebo len veľmi malej hospodárskej súťaže. Cenovo regulovanými službami dosiahla Deutsche Post takmer dve tretiny výnosov.

(139) Po druhé poštový regulačný úrad schválil cenový strop pre regulované poštové služby. Tento strop bol stanovený vyššie, ako sú náklady efektívneho podniku okrem iného preto, aby sa vykompenzovali údajne nekonkurenčné náklady v oblasti cenovo neregulovaných služieb. Nijaký konkurent spoločnosti DPAG nedisponoval výlučným právom ani dominantným postavením na trhu, ktoré by mu umožnilo krížové financovanie sociálnych nákladov. Výlučné právo, resp. dominantné postavenie na trhu, preto viedlo k značnému zníženiu obchodných rizík nielen v oblasti regulovaných, ale aj v oblasti cenovo neregulovaných univerzálnych služieb a komerčných služieb.

(140) Po tretie k značnému zníženiu rizika viedli aj iné štátne opatrenia v oblasti univerzálnych služieb a v oblasti komerčných služieb: Štátne kompenzácie tak absorbovali straty na začiatku 90. rokov a štátna záruka umožnila, aby Deutsche Post napriek svojej zložitej finančnej situácii od začiatku 90. rokov až do roku 1995 získavala kapitál pri rovnakej úrokovej sadzbe ako štát.

(141) Celkovo bola Deutsche Post konfrontovaná s podstatne menšími trhovými a nákladovými rizikami ako jej konkurenti, pretože si nemusela sama vybudovať stálu klientelu a rast nákladov mohla vyrovnať zvýšením regulovaných cien. Na základe týchto argumentov dospel posudok WIK k záveru, že ako porovnateľní konkurenti sú najvhodnejšie poštové spoločnosti, ktoré vykonávajú len rutinné funkcie (napríklad neinvestujú vo významnej miere do marketingu a obchodných značiek) a nie sú vystavené vysokému obchodnému riziku (napríklad majú uzatvorené dlhodobé zmluvy).

IV.2.2. Kvantifikácia referenčnej hodnoty pre primeraný zisk

(142) Na základe výsledkov funkčnej analýzy a analýzy rizika sa v rámci posudku WIK vo finančných databázach (napríklad aj v databáze ORBIS, ktorá zahŕňa približne 10 mil. podnikov z celého sveta) vyhľadávali porovnateľné poštové podniky. Pomocou kontrolovaných krokov kvantitatívneho a kvalitatívneho výberu sa určili porovnateľné podniky, ktoré ponúkajú poštové služby na konkurenčných trhoch.

(143) Pre znalecký posudok WIK sa vybrala skupina 26 porovnateľných podnikov, ktoré pôsobia najmä v oblasti balíkových služieb a vykonávajú typické rutinné činnosti poskytovateľov poštových služieb. Všetci porovnateľní konkurenti vykonávali ekonomickú činnosť „poštové a kuriérne služby“ (kód NACE (43) 641).

(144) V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že počet porovnateľných konkurentov je ohraničený, pretože súkromné podniky z dôvodu výlučného práva etablovaného prevádzkovateľa, ktoré sa týkalo značnej časti listových služieb, doteraz listové služby vo väčšom rozsahu neposkytovali. Okrem toho boli zo znaleckého posudku WIK ako porovnateľné podniky vylúčení etablovaní poskytovatelia poštových služieb z iných krajín, pretože boli – podobne ako Deutsche Post – chránení výlučnými právami a nevykonávali svoju činnosť v prvom rade na konkurenčných trhoch.

(145) Na určenie „primeraného“ zisku sa v posudku WIK používa rentabilita tržieb (return-on-sales, ďalej len „ROS“), ktorá zodpovedá účtovnému zisku (hospodárskemu výsledku pred odpočítaním úrokov a daní – EBIT) vydelenému obratom. Okrem toho je v posudku WIK vypočítaná rentabilita vlastného kapitálu (return-on-asset; ďalej len „ROA“) (napríklad EBIT ako podiel celkového kapitálu vyjadrený v percentách) s cieľom získať referenčnú hodnotu založenú na kapitáli na určenie primeraného zisku. Tabuľka č. 3 Referenčné hodnoty ROS a ROA zo znaleckého posudku WIK Rentabilita tržieb (ROS) Rentabilita vlastného kapitálu (ROA) Medián 3,48 % 7,33 % Strop (75. percentil) 6,77 % 13,41 %

(146) Z tejto náhodnej vzorky vyplýva, že medián ROS časti poštového odvetvia otvorenej hospodárskej súťaži v období 1998 – 2007 predstavoval 3,48 %. Znalecký posudok WIK však neobsahuje len medián rentability, ale aj strop pre primeraný zisk, konkrétne tretí kvartil zisku porovnateľných konkurentov, ktorý v prípade ROS predstavuje 6,77 %. Inak povedané to znamená, že 75 % porovnateľných konkurentov dosahuje zisk, ktorý je menší ako hodnota ROS rovná 6,77 % (44).

(147) Čo sa týka rentability tržieb, v znaleckom posudku sa uvádza medián ROA 7,33 % a strop 13,41 %.

(148) Keďže Deutsche Post je vystavená podstatne menšiemu riziku ako porovnateľné podniky, ktoré vykonávajú činnosť na trhoch s veľkou konkurenciou (napríklad trh s expresnými balíkmi), posudok WIK prezentuje názor, že medián ROS s hodnotou 3,48 % predstavuje bezpečnú a konzervatívnu referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post a že sa neodporúča použitie vyššej hodnoty v rozsahu do tretieho kvartilu ROS 6,77 %. Primeraná by bola dokonca aj menšia referenčná hodnota, pretože medián ROS, ktorý predstavuje 3,48 %, sa odzrkadľuje v ROA s hodnotou 7,33 %, ktorá je ešte stále výrazne nad bezrizikovou úrokovou sadzbou.

IV.3. Preskúmanie rozdelenia nákladov

(149) Posudok WIK kritizuje pridelenie finančných bremien v REK 2009, pretože marže ROS vo výške približne [15 % až 25 %] komerčných služieb sú jednoznačne nad priemerom v odvetví (45). Keďže súkromní konkurenti pracujú rentabilne napriek značne menším ziskovým rozpätiam, v posudku WIK sa vyvodil záver, že komerčným službám Deutsche Post by sa mal priradiť väčší podiel na nákladoch, a malo by sa teda vychádzať z primerane menších finančných bremien regulovaných služieb.

(150) Posudok WIK preto dospel k záveru, že všetky komerčné služby napriek nákladom, ktoré znášajú, stále dosahujú zisk, ktorý zodpovedá mediánu ROS konkurentov vo výške 3,48 %. Posudok berie preto ako základ pre regulované služby na obdobie 1990 – 2007 priemerné ročné finančné bremeno znížené o […] mil. EUR.

(151) Keďže veľká časť komerčných distribučných služieb sa poskytovala združeným spoločnostiam Postbank a Telekom, posudok WIK skúmal aj to, či konečné ceny účtované týmto dvom spoločnostiam predstavovali primerané trhové ceny a či ich teda možno považovať za vhodnú referenčnú hodnotu pre náklady, ktoré by mali znášať komerčné distribučné služby. V posudku sa na základe dostupných dokladov dospelo k názoru, že podmienky, za ktorých boli uzatvorené zmluvy medzi Deutsche Post a obidvomi združenými spoločnosťami, schválili aj nezávislé tretie subjekty. Keďže POSTBANK a TELEKOM na začiatku 90. rokov nemali v podstate možnosť využívať externé distribučné siete, zhodli sa na tom, že si rozdelia vzniknuté náklady. V ďalších rokoch, keď sa zjednodušil prístup Postbank a Telekom k iným distribučným sieťam a klesli náklady sietí univerzálnej služby, bola zmluva zmenená a dohodli sa provízie zviazané s výnosom. Táto zmluva viac zodpovedala typickej zmluve o poskytovaní distribučných služieb (46).

IV.4. Úprava REK 2009

(152) V posudku WIK sa vykonali viaceré úpravy REK 2009 podľa tejto metódy: Tabuľka č. 4 Metóda výpočtu nadmerných ročných ziskov na základe REK 2009 podľa posudku WIK Výnosy univerzálnych služieb – Náklady univerzálnych služieb – Primeraný zisk + Štátne kompenzácie Nadmerné zisky

IV.4.1. Úprava výnosov z univerzálnej služby

(153) Deutsche Post predala veľkú časť svojich nehnuteľností (napríklad nehnuteľnosti, ktoré už neboli potrebné z dôvodu reštrukturalizácie poštových služieb). Tieto výnosy sa mali prideliť univerzálnej službe, pretože bola hlavným užívateľom tohto majetku a prenajímala ho na komerčné služby.

(154) Na základe tejto úpravy stúpli výnosy z univerzálnej služby v celom období 1990 – 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.

IV.4.2. Úprava nákladov na poskytovanie univerzálnych služieb

IV.4.2.1. Členenie kalkulácie nákladov

(155) REK 2009 neobsahuje presné členenie zúčtovania interných výkonov: V prípade univerzálnej služby nie je uvedený dosiahnutý celkový zisk, pretože zisky z určitých funkcií (napríklad pobočiek) nie sú rozčlenené podľa univerzálnych služieb a komerčných služieb (napríklad náklady na jednotlivé služby), ale sú zlúčené a vykázané ako komerčné zisky. Deutsche Post preto nemohla predložiť samostatné účtovania, aké sú predpísané podľa smernice Komisie 2006/111/ES zo 16. novembra 2006 o transparentnosti finančných vzťahov členských štátov a verejných podnikov a o finančnej transparentnosti v niektorých podnikoch (47).

(156) Deutsche Post predložila približné členenie kalkulácie interných nákladov v období do roku 1997, kalkulácia nákladov v období po roku 1997 sa však musela v posudku WIK upraviť. Náklady, ktoré boli nesprávne začlenené do nákladov univerzálnej služby, boli presunuté do kalkulácie nákladov komerčných služieb.

(157) Ročné náklady univerzálnej služby v období 1998 – 2007 klesli po náležitej úprave v priemere o […] mil. EUR.

IV.4.2.2. Úprava pridelenia finančných bremien cenovo regulovaným a cenovo neregulovaným službám

(158) Ako už bolo uvedené, v posudku WIK nie je upravené každé finančné bremeno samostatne. Namiesto toho sa v novom výpočte vychádza z konečnej ceny komerčných služieb, ktorá bola považovaná za spoľahlivú hraničnú hodnotu pre priemerné náklady v odvetví. Na financovanie pôvodne uvedených finančných bremien sa preto použili všetky nadmerné zisky z komerčných služieb (48). Finančné bremená klesali v celom období 1990 – 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.

IV.4.2.3. Náklady neovplyvňujúce hospodársky výsledok na doplnkové dôchodkové poistenie (finančné bremeno 4)

(159) Deutsche Post prevzala prostredníctvom finančného bremena 4 – doplnkového dôchodkového poistenie – náklady, ktoré sa neuvádzajú v jej ročných účtovných závierkach. Keďže referenčná hodnota ROS sa stanovuje podľa REK na základe „porovnateľných konkurentov“, pri výpočte nákladov Deutsche Post sa môžu zohľadniť len tie náklady, ktoré sú prípustné aj podľa vnútroštátnych účtovných štandardov alebo medzinárodných účtovných štandardov (IAS). Dodatočné náklady, ktoré sa bežne neuvádzajú vo vysvetleniach k IAS, sa preto nemôžu akceptovať ako nákladové položky a musia sa financovať zo stanoveného ziskového rozpätia (benchmark).

(160) Po náležitej úprave klesli náklady na finančné bremeno 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) v celom období 1990 – 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.

IV.4.3. Oprava kapitálových nákladov v primeranom zisku

(161) Deutsche Post zahrnula do REK 2009 kapitálové náklady, ktoré pôvodne v REK neboli obsiahnuté, napríklad náklady na […] a […]. V posudku WIK sú náklady na […] a […] vyčiarknuté a nahradené referenčnou hodnotou pre primeraný zisk.

IV.4.3.1. Obdobie 1996 až 2007

(162) Primeraný zisk sa určí na základe korigovaných výnosov z univerzálnych služieb a referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, z čoho vyplýva primeraný ročný zisk v priemere […] mil. EUR. Z REK 2009 sa vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a vyššie regulačné odpisy vo výške […] mil. EUR).

(163) Osobitne pozoruhodné je to, že primeraný zisk, ktorý sa vypočíta pomocou referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, je v porovnaní s REK 2009 v absolútnom vyjadrení vyšší ako kapitálové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post (napríklad úrokové náklady, ktoré sa vypočítali na základe internej ROS vo výške približne […] použitého vlastného kapitálu a na základe vyšších odpisových nákladov založených na trhovej hodnote).

IV.4.3.2. Obdobie 1990 až 1995

(164) Deutsche Post musela podľa § 63 ods. 1 PostVerfG platiť spolkovej vláde až do roku 1995 tzv. odvody (49), ktoré predstavovali približne 5,838 mld. EUR, resp. 8 % obratu. Zároveň však bola Deutsche Post podľa § 63 ods. 4 PostVerfG oslobodená od povinnosti vyplácať dividendy prekračujúce tieto odvody.

(165) Keďže kapitálové náklady Deutsche Post už plne pokryli odvody, v posudku WIK sa výslovne odmietlo dodatočne zohľadniť „primeraný zisk“ v období do roku 1995. Následne sa z REK 2009 vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady Deutsche Post vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a regulačné zvýšené odpisy vo výške […] mil. EUR) a náklady na univerzálnu službu sa náležite znížili.

IV.4.4. Závery

(166) REK 2009 aj posudok WIK ukazujú, že do roku 1996 výnosy z univerzálnych služieb nepostačovali na pokrytie nákladov univerzálnej služby. Podľa REK 2009 vykazovala Deutsche Post v celom období do roku 2007 kumulovaný deficit, dokonca aj po zohľadnení štátnych kompenzácií. Naproti tomu však znalecký posudok WIK dospel k záveru, že štátne kompenzácie boli také vysoké, že Deutsche Post mohla v roku 1997 dosiahnuť hraničnú hodnotu zisku.

(167) Podľa REK 2009 rentabilita univerzálnych služieb do roku 1999 takmer nestúpla a až od roku 2000 možno konštatovať, že výnosy z univerzálnych služieb v priemere kryjú náklady. Naproti tomu posudok WIK poukazuje na to, že univerzálne služby dosahovali od roku 2000 značné zisky, ktoré sú jednoznačne nad mediánom ROS 3,48 %, aj keď v prípade univerzálnych balíkových služieb sa dosiahli len podpriemerné rentability tržieb (ROS) […] (pozri obrázok 6). Obrázok č. 6 Porovnanie ročných nadmerných ziskov univerzálnej služby v období 1990 – 2007 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty)

V. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN

(168) Zainteresované strany predložili pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania z roku 1999, rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutiu o rozšírení z roku 2011. V tomto oddiele sú zhrnuté najdôležitejšie vysvetlenia k týmto rozhodnutiam.

V.1. Výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií

(169) TNT pochybuje o tom, že Deutsche Post platila finančnú úhradu za výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií. Výlučné právo na vydávanie poštových cenín s pretlačou „Nemecko“ má podľa § 43 PostG 1997 spolkové ministerstvo financií. Poskytovateľ poštových služieb, ktorý požiada o používanie týchto poštových cenín, musí platiť finančnú úhradu a prevziať na seba výdavky. Podľa § 54 PostG 1997 mala Deutsche Post AG do 31. decembra 2007 výlučné právo na poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií.

(170) TNT sa vyjadrila, že ak Deutsche Post používala poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií skutočne bezplatne, predstavovalo by to nezlučiteľnú štátnu pomoc.

(171) Komisia konštatuje, že v rozhodnutí o začatí konania z roku 1999, rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa týmto opatrením nezaoberala. Uvedené opatrenie preto nie je predmetom tohto rozhodnutia.

V.2. Dotácie dôchodkov

(172) Podľa názoru UPS bola Deutsche Post zvýhodnená, pretože bola čiastočne oslobodená od platobných povinností, ktoré mala pred rokom 1995. Deutsche Post bola v porovnaní s konkurentmi v lepšej pozícii, pretože bežní prevádzkovatelia museli svoje dôchodkové náklady uhrádzať sami. UPS okrem toho súhlasí s argumentáciou Komisie, že predmetnú pomoc nemožno považovať za existujúcu štátnu pomoc, pretože pozícia Deutsche Post sa podstatne zmenila a do právnych predpisov sa zaviedli nové ustanovenia, podľa ktorých sa Deutsche Post čiastočne oslobodzuje od záväzku prevziať na seba dôchodkové náklady na svojich štátnych zamestnancov. Podľa názoru UPS takéto základné zmeny systému nemožno považovať za jednoduché, čisto formálne alebo administratívne zmeny.

(173) UPS schvaľuje predbežný záver Komisie, že dotácie dôchodkov sa podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ nemôžu považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom. Vzhľadom na dlhodobú rentabilitu a výlučné právo spoločnosti Deutsche Post vzniká oprávnená otázka, či je skutočne potrebné oslobodenie od uvedených finančných bremien z minulosti. Poskytnutá finančná podpora okrem toho nie je primeraná cieľu, ktorý Nemecko uplatňuje v oblasti spoločného záujmu, najmä preto, lebo finančné bremená z minulosti by sa kompenzovali vyššími cenami za listové zásielky a dotáciami dôchodkov. UPS zdôrazňuje, že dôkazné bremeno v súvislosti s primeranosťou opatrenia spočíva na spolkovej vláde. Nemecko doteraz presne neobjasnilo primeranosť výhod, ktoré spoločnosti Deutsche Post vznikajú z tohto opatrenia.

(174) Podľa UPS mohla Deutsche Post na základe tejto pomoci získať lepšiu pozíciu nielen na trhu v Nemecku, ale aj na iných európskych trhoch, na ktorých konkuruje iným poskytovateľom poštových služieb, ako napríklad UPS. Keďže dotácie dôchodkov umožnili Deutsche Post vybudovať si svoju pozíciu v komerčnej oblasti v neprospech iných zainteresovaných strán, došlo k narušeniu hospodárskej súťaže na úkor konkurentov Deutsche Post.

(175) UPS požaduje od Komisie, aby všetky dotácie na financovanie dôchodkov, ktoré sú uvedené v rozhodnutí z roku 2011 o rozšírení formálneho zisťovania na obdobie 2007 – 2011, preskúmala aj z hľadiska potrebnosti a primeranosti a okrem toho prešetrila, či Deutsche Post dostáva aj teraz neoprávnenú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

(176) UPS ďalej vyzýva Komisiu, aby podrobnejšie vysvetlila, ako dospela k záveru, že pomoc poskytnutá v prospech Deutsche Post nie je zlučiteľná s vnútorným trhom. UPS žiada predovšetkým o predloženie kópie posudku WIK, aby si mohla na jeho základe vytvoriť obraz, do akej miery sa výsledky posudku WIK zohľadnili pri posúdení dotácie dôchodkov v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011.

V.3. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb

(177) UPS úplne podporuje vyšetrovanie Komisie a plne súhlasí s posúdením kompenzácie za poskytovanie univerzálnych služieb, ktoré je uvedené v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. UPS okrem toho odovzdala aktualizované znenie (50) znaleckého posudku NERA z októbra 2006 (51), na ktorý sa Komisia odvoláva v bode 58 rozhodnutia o rozšírení z roku 2007.

(178) Znalecký posudok NERA z roku 2006 odhadol priemernú rentabilitu kapitálu oblasti listových zásielok DPWN v období po roku 1999 na viac ako 20 % (52), ale v prepracovanom znení znaleckého posudku sa hovorí, že rentabilita kapitálu v období 2000 – 2005 bola dokonca vyššia ako 50 %. Rentabilita kapitálu v období od roku 2003 do roku 2005 bola odhadnutá dokonca na viac ako 100 %. UPS dospela k záveru, že zisky mimoriadne ziskovej regulovanej oblasti listových zásielok boli na pokrytie strát univerzálnej služby viac než postačujúce.

(179) Navyše, ako sa vyjadrila UPS, kalkulácia nákladov Deutsche Post nie je dobrým základom na analýzu a odhad rentability a finančných bremien v tejto vyhradenej oblasti. Musí sa preto vykonať podrobná analýza rozdelenia nákladov na regulované služby, univerzálne služby a komerčné služby. Pri určovaní sumy pomoci a rozsahu nadmernej kompenzácie sa musia zohľadniť všetky výhody, ktoré sa poskytli Deutsche Post na krytie jej finančných bremien z minulosti, ako napríklad navýšenie kapitálu, ktoré Nemecko poskytlo Deutsche Post v roku 1995, ako aj prevod aktív vo forme nehnuteľností a infraštruktúry.

(180) Pre dohody o interných transferových cenách, ktoré boli uzatvorené so združenými spoločnosťami, musí podľa UPS v súlade s rozsudkom vo veci Chronopost (53) naďalej platiť zásada trhového odstupu (arm’s length principle). Komisia preto musí preskúmať zmluvu medzi Deutsche Post a DPEED, najmä vzhľadom na dohody o cenách, ktoré sú v nej zakotvené.

V.4. Neprimerane vysoké ceny za listové zásielky

(181) Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 má plnú podporu FFPI: Podľa FFPI patria legislatívne a administratívne zmeny, ktorých následkom sú vyššie dôchodkové náklady, k normálnemu obchodnému riziku, ktoré sa môže prejaviť aj na rentabilite podniku. Deutsche Post nemohla dostať od Nemecka nijaké dotácie dôchodkov, pretože podniky, ktoré pracujú za normálnych trhových podmienok, musia takéto zvýšené náklady financovať z vlastných prostriedkov.

(182) FFPI ďalej poukazuje na to, že Deutsche Post vo svojej výročnej správe z roku 2000 osobitne podčiarkla význam reformy svojho dôchodkového zabezpečenia a pri tejto príležitosti vysvetlila, že nárast EBITA (hospodársky výsledok pred započítaním daní, úrokov a odpisov) o 98,6 %, ktorý bol zaznamenaný v prípade poštových zásielok pre podnikateľskú klientelu, súvisí najmä s menším objemom príspevkov do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov. Dôchodkovú reformu teda nemožno považovať za záležitosť menej zásadného významu ani za prevažne administratívnu záležitosť.

(183) Zo štúdie, ktorú vykonala FFPI v období od roku 2001 do roku 2008, vyplýva, že nemecké poštovné, ktoré sa v roku 2009 uplatňovalo na štandardný list s hmotnosťou do 20 gramov, patrilo k najdrahším. Naproti tomu poštovné za zasielanie balíkov s hmotnosťou do 500 g bolo v nižšej cenovej oblasti, čo poukazuje na krížové dotácie.

(184) FFPI je presvedčená o tom, že podpora spoločnosti Deutsche Post nebola zameraná na oživenie rastu nemeckého poštového trhu, resp. určitých poštových služieb. Deutsche Post bola počas prešetrovaného obdobia rentabilnou spoločnosťou, ktorá si mohla vybudovať vedúcu pozíciu na nemeckom trhu, ako aj svoje kapacity a obchodnú činnosť. Dotácie dôchodkov preto nemožno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.

V.5. Ziskové rozpätia

(185) Prax spoločnosti Deutsche Post využívať svoje dominantné postavenie na určitých listových trhoch na krížové financovanie nákladov listových a balíkových služieb, ktoré sa poskytujú na trhoch s väčšou konkurenciou, bola podľa názoru BIEK na úkor ostatných poskytovateľov poštových služieb. Keďže Deutsche Post mohla na trhoch, na ktorých disponovala výlučnými právami, a okrem toho na nich mala podiel väčší ako 90 %, zvyšovať ceny, bola schopná vykonávať krížové dotácie nákladov na trhoch s väčšou konkurenciou.

(186) BIEK ďalej uvádza, že Deutsche Post napriek uvedeným finančným bremenám z minulosti dosiahla podstatne vyššie zisky ako porovnateľné spoločnosti v iných európskych štátoch; svedčia o tom okrem iného marže ROS v rámci vnútroštátneho doručovania zásielok, ktoré sa pohybujú v rozpätí od 10 % do 20 %. Táto hodnota ziskového rozpätia môže byť dokonca skreslená smerom nadol, pretože vnútroštátne doručovanie zásielok zahŕňa aj balíkové služby, pri ktorých je ziskové rozpätie v priemere menšie ako pri listových službách.

(187) Pokiaľ ide o vyššie mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, poukazuje BIEK na to, že Deutsche Post použila na výpočet mzdových nákladov svojich konkurentov, s ktorými porovnávala svoje mzdy, ako referenčnú hodnotu priemerné mzdy súkromného dopravcu. BIEK uviedol, že Komisia vo svojom rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 síce použila vo svojich výpočtoch tieto hodnoty ako referenčnú hodnotu, musí však zvážiť, že konkurenti Deutsche Post vyplácajú mzdy, ktoré sú prinajmenšom o 15 % vyššie ako tieto priemerné mzdy. Dodatočné mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, sú teda podstatne nižšie, ako sa tvrdí. Zostávajúci rozdiel v mzdových nákladoch sa musí podľa BIEK pripísať dominantnému postaveniu Deutsche Post na trhu a nie finančným bremenám z minulosti.

(188) Okrem toho, ako sa vyjadril BIEK, finančné bremená Deutsche Post z minulosti vrátane dôchodkových nákladov sa viac než dostatočne vyvážili vyššími regulovanými cenami za poštové zásielky. Opatrenia pomoci, ktoré Komisia posudzuje, viedli k tomu, že doteraz v podstate neexistuje hospodárska súťaž v oblasti listových služieb a hospodárska súťaž v oblasti balíkových služieb je podstatne narušená.

VI. PRIPOMIENKY NEMECKA

VI.1. Pripomienky k dotácii dôchodkov

VI.1.1. Na základe kompenzácie za nekonkurenčné sociálne náklady nevznikla žiadna finančná výhoda

(189) Nemecko s odvolaním sa na rozsudok vo veci Combus (54) zastáva názor, že štátne platby poskytnuté v rámci privatizácie poskytovateľa univerzálnej služby, ktorý bol predtým vo vlastníctve štátu, ako kompenzácia za dôchodkové náklady, ktoré prekračovali obvyklé náklady súkromných konkurentov, nepredstavujú štátnu pomoc.

(190) Nemecko súhlasí s Komisiou, že sociálne náklady Deutsche Post by sa mali porovnať so sociálnymi nákladmi konkurentov. Toto porovnanie by sa však malo uskutočniť už na základe článku 107 ods. 1 ZFEÚ a nie až neskôr v priebehu preskúmania zlučiteľnosti podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.

VI.1.2. V porovnaní so situáciou pred rokom 1995 nevznikla žiadna finančná výhoda

(191) Podľa názoru Nemecka nebola Deutsche Post dotáciou dôchodkov odbremenená od nákladov, ktoré by musela normálne hradiť z vlastných prostriedkov. Deutsche Post preto nevznikla nijaká výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post pred rokom 1995 ani po roku 1995 právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom.

(192) Nemecko po prvé uvádza, že štátni zamestnanci, ktorých Deutsche Post prevzala v roku 1989, zostali podľa § 46 PostVerfG 1989 naďalej v spolkovej službe. Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 zostali štátni zamestnanci Deutsche Post podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a nového článku 143b vloženého do ústavy naďalej v službách spolkovej vlády.

(193) Voči Deutsche Post nevznikla nikdy zákonná povinnosť na použitie vlastných prostriedkov, pretože výlučným dlžníkom štátnych zamestnancov z hľadiska nárokov na dôchodok bola vždy spolková vláda.

(194) Aj keď podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 Deutsche Post mala povinnosť financovať nároky štátnych zamestnancov v oblasti sociálneho zabezpečenia, Nemecko trvá na tom, že táto právna úprava v oblasti sociálneho zabezpečenia (rovnako ako povinnosť platenia odvodov podľa § 63 PostVerfG 1989) vznikla „na základe vnútornej dohody“ a slúžila na využitie zdrojov príjmov pre spolkový rozpočet. Nevytvára nijaký záväzok Deutsche Post voči štátnym zamestnancom.

(195) Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 bol štát podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a § 14 a § 16 PostPersRG 1994 naďalej výlučným dlžníkom voči štátnym zamestnancom, ktorí mali nárok na dôchodok. Povinnosť Deutsche Post prispievať do dôchodkového fondu poštových úradníkov vyplývajúca z § 16 ods. 1 PostPersRG, ako aj povinnosť podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989, teda len odbremenili spolkový rozpočet. Nezmenili nič na výhradnej povinnosti štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia.

(196) Spolková vláda nemala ani občianskoprávnu možnosť preniesť svoju povinnosť financovania nárokov v oblasti sociálneho zabezpečenia štátnych zamestnancov na novozaloženú spoločnosť DPAG v roku 1995. Podľa všeobecných zásad občianskeho práva má materská spoločnosť po prenesení existujúcich dôchodkových záväzkov na právne nezávislú dcérsku spoločnosť v prípade majetkovoprávnych nárokov tretích subjektov naďalej platobnú povinnosť.

(197) Nemecko ďalej uvádza, že Deutsche Post nemala nikdy dostatočné vlastné prostriedky na financovanie dôchodkových nákladov. Na jednej strane POSTDIENST vykazovala pred rokom 1995 stále deficit, ktorý musel štát vyrovnať prevodmi vo výške 5,6 mld. EUR. Na druhej strane v čase, keď sa POSTDIENST v roku 1995 transformovala na DPAG, vzniknuté dôchodkové záväzky predstavovali približne […] mld. EUR. S takýmito záväzkami na strane pasív súvahy nebolo možné založiť DPAG ako súkromnú spoločnosť, pretože spolková vláda neposkytla zodpovedajúce kapitálové vybavenie, ktoré by DPAG zabezpečilo potrebnú hospodársku udržateľnosť.

VI.1.3. Dotácie dôchodkov predstavujú podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ existujúcu štátnu pomoc

(198) Ak by sa dotácie dôchodkov klasifikovali ako štátna pomoc, má sa táto pomoc podľa názoru Nemecka považovať za existujúcu pomoc podľa článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999, pretože štát je od roku 1953, t. j. od nadobudnutia účinnosti príslušného ustanovenia nemeckej ústavy, výlučným dlžníkom a je povinný financovať dôchodky štátnych zamestnancov. Nemecko trvá na názore, že prvá poštová reforma z roku 1989 ani druhá poštová reforma z roku 1995 nič nezmenili na tejto povinnosti štátu v súvislosti so sociálnym zabezpečením a financovaním. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom pred rokom 1995 ani po roku 1995.

(199) Okrem toho Nemecko poukazuje na vysvetlenie Komisie pred súdom vo veci T-266/02. Podľa Nemecka z bodu 54 rozsudku jasne vyplýva, že Komisia „sa domnievala v rámci napadnutého rozhodnutia, že iba prevody, ktoré uskutočnila DB-Telekom, poskytli žalobkyni výhodu“ (55).

(200) Nemecko na základe tohto vysvetlenia usudzuje, že Komisia tým zamietla aj existenciu finančného zvýhodnenia v súvislosti s dotáciami dôchodkov. Podľa názoru Nemecka sa tým Komisia v zmysle článku 4 nariadenia (ES) č. 659/1999 rozhodla „nevzniesť námietky“. Podľa článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia (ES) č. 659/1999 by takéto kladné rozhodnutie okrem toho znamenalo, že v prípade dotácie dôchodkov ide o existujúcu pomoc.

VI.1.4. Dotácia dôchodkov je podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ kompenzácia za finančné bremená z minulosti zlučiteľná s vnútorným trhom

(201) Nemecko zastáva vzhľadom na argumentáciu Komisie v rozhodnutí La-Poste názor, že dotácie dôchodkov sú podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom a zdôvodňuje to takto: — Deutsche Post poskytovala sociálne príspevky, ktoré boli vo všeobecnosti vyššie ako príspevky zamestnávateľa na dôchodkové poistenie, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť. — Komparatívna výhoda, ktorú zistila Komisia, neexistuje, pokiaľ výpočet vychádza z predpokladu, že cenovo regulované služby pokrývajú uvedené finančné bremeno 2 (nekonkurenčné sociálne príspevky). La Poste – podobne ako iné etablované poštové podniky – refinancovala svoje sociálne náklady aj prostredníctvom vyšších cien za listové zásielky, čo však Komisia vo svojom rozhodnutí La-Poste nezohľadnila. — Aj keď Nemecko v zásade súhlasí, že výnosy z cenovo regulovaných služieb by mali pokryť uvedené finančné bremená, Komisia nepreukázala, že regulačný orgán vyhovel žiadosti Deutsche Post, aby mohla financovať nekonkurenčné sociálne náklady z regulovaných výnosov, a ani že regulované výnosy boli v skutočnosti dostatočne vysoké na to, aby sa z nich mohli financovať nekonkurenčné sociálne náklady.

(202) Nemecko okrem toho poukazuje na to, že Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci Royal Mail (56) zdôraznila, že v záujme ďalšej jednotnej rozhodovacej praxe je dôležité, aby sa dôchodkové náklady bývalých štátnych podnikov posudzovali podľa jednotných kritérií. Komisia musí následne zohľadniť aj svoje rozhodnutie vo veci La-Poste a svoje predbežné posúdenie vo veci Royal Mail. Vo veci Royal Mail Komisia nevzniesla nijaké námietky proti kompenzácii dôchodkového schodku, hoci z Hooperovej správy z roku 2008 vyplýva, že dôchodkové náklady Royal Mail boli čiastočne pokryté prostredníctvom vyšších regulovaných cien za poštové zásielky. Základ referenčnej hodnoty by mali tvoriť konkurenčné sociálne náklady.

VI.1.4.1. Základom referenčnej hodnoty by mali byť sociálne náklady, ktoré sú v porovnaní s konkurenciou bežné

(203) Nemecko s odvolaním na znalecký posudok profesora Ehlermanna z 19. júla 2011 (57) uvádza, že Komisia urobila pri výpočte referenčnej hodnoty pre sociálne náklady Deutsche Post dve chyby.

(204) Podľa Nemecka sa do referenčnej hodnoty nesmie zahrnúť podiel zamestnanca, pretože v súkromnom sektore zamestnávateľ nemá zákonnú povinnosť prevziať podiel zamestnanca. Zamestnávateľ prevzal platbu celých sociálnych príspevkov len z administratívnych dôvodov, zákonne však k tomu nie je zaviazaný. Zohľadnenie podielu zamestnanca v referenčnej hodnote by bolo v rozpore aj s doterajšou rozhodovacou praxou (pozri rozhodnutie La Poste).

(205) Ako základ na výpočet referenčnej hodnoty pre sociálne náklady by sa mali zohľadniť bežné trhové mzdy (58), pretože mzdy štátnych zamestnancov boli výrazne nad trhovým priemerom.

VI.1.4.2. Výnosy z regulovaných služieb nepostačujú na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov

(206) Nemecko na prvom mieste zdôrazňuje, že predpoklad plného pokrytia finančného bremena 2 z cenovo regulovaných výnosov je úplne hypotetický, pretože nemožno zistiť, či regulované ceny boli skutočne zvýšené s cieľom vykompenzovať nekonkurenčné náklady. Na jednej strane sa z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 nedá usúdiť, či a v akom rozsahu poštový regulačný úrad zohľadnil uvedené finančné bremená spôsobené nekonkurenčnými nákladmi. Na druhej strane boli do roku 2002 ceny udržiavané na úrovni schválenej v roku 1997; nie je možné zistiť, či tieto ceny zahŕňali kompenzáciu za nekonkurenčné sociálne náklady neregulovaných služieb.

(207) Podľa Nemecka že nestačí vysvetliť, že pre cenovo neregulovanú oblasť platili nižšie sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie ako pre konkurentov. Musí sa tiež preskúmať, či regulované služby boli skutočne spôsobilé financovať zo svojich výnosov uvedené nekonkurenčné sociálne finančné bremená.

(208) Finančná výhoda pre Deutsche Post na základe kompenzácie za jej nekonkurenčné sociálne náklady by existovala len vtedy, keby boli kompenzačné plnenia vyplácané Deutsche Post vyššie ako celkové sociálne náklady Deutsche Post na jej štátnych zamestnancov.

(209) Nemecko s poľutovaním konštatuje, že chýba podrobný výpočet, z ktorého by bolo zrejmé, či kompenzácia Deutsche Post za jej nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov bola nadmerná alebo nedostatočná. Nemecko zdôrazňuje, že takýto výpočet je potrebný, aby sa dalo zistiť, či existuje finančná výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

a) Podľa znaleckých posudkov bola kompenzácia za nekonkurenčné sociálne náklady nedostatočná

(210) Nemecko predložilo znalecký posudok profesora Webera (59) s cieľom odstrániť tento nedostatok a preukázať, že na strane Deutsche Post vznikla finančná nevýhoda na základe sociálnych nákladov súvisiacich so zamestnávaním štátnych zamestnancov. V znaleckom posudku sa predovšetkým uvádza, o akú sumu sú skutočné sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov vyššie ako sociálne náklady na zamestnancov, ktoré vznikajú súkromným konkurentom (v znaleckom posudku je táto suma označená ako „sociálne náklady DPAG presahujúce trhovú úroveň“, resp. „štrukturálna nevýhoda“). Tieto náklady presahujúce trhovú úroveň sa v znaleckom posudku prof. Webera porovnávajú s kompenzáciou za finančné bremeno 2.

(211) Ako vidno z tabuľky 5, znalecký posudok zahŕňa platby Deutsche Post do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov a ostatné sociálne náklady, napríklad príspevky na liečebné náklady, úrazové poistenie a na ostatné poistenia v súvislosti so sociálnymi nákladmi spojenými zo zamestnávaním štátnych zamestnancov.

(212) Sociálne náklady spojené so zamestnávaním zamestnancov sa v znaleckom posudku definujú takto: Podiely zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, na dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vynásobené „konkurenčnými“ mzdami (napríklad pre väčšinu štátnych zamestnancov minimálnou mzdou z roku 2007).

(213) Nekonkurenčné sociálne náklady sú sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov, ktoré prekračujú referenčnú hodnotu pre sociálne náklady na zamestnanca definované na základe podielu zamestnanca na príspevkoch na sociálne zabezpečenie. Tabuľka č. 5 Výpočet čistého zisku podľa nemeckého znaleckého posudku – Platby do dôchodkového fondu – ostatné sociálne náklady + „konkurenčné“ sociálne náklady ako referenčná hodnota (základ tvoria podiel zamestnávateľa na sociálnom zabezpečení a „konkurenčné“ mzdy (napríklad minimálna mzda z roku 2007)) nekonkurenčné sociálne náklady + Kompenzácia z regulovaných výnosov (finančné bremeno 2 – nekonkurenčné sociálne náklady) Čistý zisk (nedostatočná alebo nadmerná kompenzácia)

(214) Z výpočtov na obdobie 1995 – 2007 vyplýva, že finančné bremeno 2 nepostačovalo na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov. V znaleckom posudku sa dokonca tvrdí, že kompenzácia Deutsche Post bola nedostatočná a vyčíslil sa schodok vo výške […] mld. EUR. Znalec dospel k záveru, že Deutsche Post by nedostala dostatočnú kompenzáciu za svoje nekonkurenčné sociálne služby ani v prípade, ak by cenovo regulované výnosy zahŕňali finančné bremeno 2.

b) Podľa REK 2009 výnosy z cenovo regulovanej oblasti nepostačovali na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov

(215) Nemecko upozorňuje, že pokiaľ pri cenovo regulovaných službách vznikajú straty prekračujúce nekonkurenčné sociálne náklady, nemôže sa konštatovať, že regulované výnosy skutočne kompenzujú nekonkurenčné sociálne náklady. Nemecko preto predložilo odborné stanovisko vychádzajúce z REK 2009 (60) s cieľom ukázať, že straty cenovo regulovaných služieb boli bez výnimky vyššie ako nekonkurenčné sociálne náklady.

(216) Výpočty vychádzajú z REK 2009 a ako primeraný zisk z poskytovania cenovo regulovaných služieb (so zreteľom na znalecký posudok Deloitte-II, ktorým sa podrobnejšie zaoberá oddiel VI.3.2) akceptujú ROS vo výške 7 %. Po odrátaní primeraného zisku vychádza pre cenovo regulované služby strata vo výške […] mld. EUR, ktorá je teda vyššia ako nekonkurenčné sociálne náklady uvádzané pre obdobie 1995 – 2007. Výnosy z cenovo regulovaných služieb preto nepostačujú na pokrytie predmetných nekonkurenčných sociálnych nákladov.

VI.2. Pripomienky ku kompenzácii za poskytovanie univerzálnych služieb

VI.2.1. Štátne kompenzácie

(217) Nemecko argumentuje, že štátna kompenzácia neprináša pre Deutsche Post finančnú výhodu, pretože pri platbách vo výške 5,666 mld. EUR ide výlučne o kompenzáciu za odvody vo výške 5,838 mld. EUR, ktoré musela Deutsche Post platiť do roku 1995.

(218) Ako sa uvádza v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007, tieto odvody majú pôvod v bývalej poštovej správe, ktorá musela štátu ročne odvádzať približne 10 % svojich prevádzkových príjmov. V období 1989 – 1995 sa tieto odvody podľa § 63 ods. 1 PostVerfG postupne zrušili. Do roku 1993 musela Deutsche Post odvádzať 10 % svojich prevádzkových príjmov. Od roku 1993 sa tieto odvody postupne znižovali, napríklad v roku 1993 na 10 % prevádzkových príjmov po odpočítaní 153 mil. EUR. V roku 1994 predstavovali odvody 70 % objemu z roku 1993. V roku 1995 zaplatila Deutsche Post 50 % sumy odvodov z roku 1993. Celkovo zaplatila Deutsche Post od roku 1990 do roku 1995 odvody vo výške 5,838 mld. EUR.

(219) Podľa § 63 ods. 4 PostVerfG sa od odvodov museli odpočítať vyplatené dividendy. So zreteľom na toto ustanovenie a oslobodenie od priamych a nepriamych daní Komisia v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 konštatovala, že odvody sa majú považovať za náhradu za oslobodenie od nepriamych a priamych daní, ako aj za odmenu za financovanie, ktoré poskytol štát v úlohe akcionára.

(220) Nemecko reagovalo na toto konštatovanie predložením znaleckého posudku KPMG, podľa ktorého tieto odvody nemožno z viacerých dôvodov považovať za náhradu za dane alebo dividendy.

(221) Proti kvalifikácii odvodov ako dane svedčí podľa znaleckého posudku KPMG okolnosť, že odvody sa od roku 1931 stanovovali podľa výšky prevádzkových príjmov. Museli sa preto platiť aj v rokoch, v ktorých Deutsche Post zaznamenala straty. Naproti tomu sa výška podnikovej dane vymeriava podľa skutočne dosiahnutého ročného prebytku. Kvalifikácia odvodov ako dane by bola preto v rozpore s ústavnoprávnym nariadením o zdaňovaní podľa výkonnosti.

(222) Podľa znaleckého posudku k cieľu nevedie ani prirovnanie odvodov k dani z obratu. Pri dani z obratu je súčasťou daňovej povinnosti aj odpočet dane zaplatenej na vstupe za príslušné výkony, ale v prípade odvodov to tak nie je, a preto sa výpočet odvodov výrazne odlišuje od určovania skutočného daňového dlhu podniku v súvislosti s daňou z obratu.

(223) Nemecko ďalej uvádza, že odvody sa nemôžu klasifikovať ako dividendy. Vyplácanie dividend sa vzťahuje na hospodárske výsledky príslušného predchádzajúceho fiškálneho roku, resp. na minulé roky. Deutsche Post však v období 1990 až 1995 nedosiahla nijaké zisky a napriek tomu platila odvody. V prípade odvodov preto nejde o dividendy.

(224) Znalecký posudok KPMG dospel k záveru, že odvody nemožno klasifikovať ako dane alebo dividendy, ale že sú to skôr odvody „sui generis“, ktoré je povinná platiť len Deutsche Bundespost a jej nástupnícke spoločnosti.

(225) S odvolaním sa na znalecký posudok KPMG Nemecko odmieta domnienku Komisie, že odvody by sa mohli považovať za náhradu za platby dane z výnosov a výplatu dividend. Nemecko trvá na tom, že odvody predstavovali pre Deutsche Post finančné bremeno, ktoré nebolo opodstatnené z vecného ani hospodárskeho hľadiska. Keďže štátne kompenzácie odbremenili Deutsche Post len od odvodov, Deutsche Post tým nevznikla hospodárska výhoda, a preto pri týchto platbách nejde o štátnu pomoc.

(226) Subsidiárne Nemecko uvádza ďalšie dva dôvody, prečo štátne kompenzácie nepredstavovali pomoc: Po prvé so zreteľom na vysokú rentabilitu investícií (ROI) dosiahnutú v neskorších rokoch a vysoké výnosy, ktoré Deutsche Post dosiahla po uvedení na burzu, štátne kompenzácie boli v súlade so zásadou trhovo konajúceho investora. Po druhé štátne kompenzácie nepredstavovali štátnu pomoc, pretože z REK 2009 aj zo znaleckého posudku WIK vyplýva, že kumulované straty univerzálnej služby v období 1990 až 1994 boli vyššie ako štátne kompenzácie. Deutsche Post preto nedostala dostatočnú kompenzáciu za poskytovanie služieb v rámci svojho záväzku univerzálnej služby.

VI.2.2. Štátna záruka

(227) Nemecko uvádza, že ďalšia štátna záruka podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 za dlhopisy vydané pred rokom 1995 z viacerých dôvodov nepriniesla selektívnu výhodu v prospech Deutsche Post po roku 1995.

(228) Každá súkromná spoločnosť ručí aj po odštiepení dcérske