ZOZNAM PRÍLOH

PRÍLOHA I

VŠEOBECNÉ POKYNY

OBSAH

1. Úvod

2. Vymedzenie pojmov

3. Zásady monitorovania a podávania správ

4. Monitorovanie emisií skleníkových plynov

4.1. Hranice

4.2. Metodiky založené na výpočtoch a meraniach

4.3. Plán monitorovania

5. Metodiky založené na výpočtoch emisií CO 2

5.1. Vzorec na výpočet

5.2. Úrovne prístupov

5.3. Rezervné prístupy

5.4. Údaje o činnosti

5.5. Emisné faktory

5.6. Oxidačné a prepočítavacie faktory

5.7. Prevedený CO 2

6. Metodiky založené na meraniach

6.1. Všeobecne

6.2. Úrovne pre metodiky založené na meraniach

6.3. Ďalšie postupy a požiadavky

7. Hodnotenie nepresností

7.1. Výpočet

7.2. Meranie

8. Podávanie správ

9. Archivovanie informácií

10. Kontrola a overovanie

10.1. Získavanie údajov a manipulácia s nimi

10.2. Kontrolný systém

10.3. Kontrolné činnosti

10.3.1. Postupy a zodpovednosti

10.3.2. Zabezpečovanie kvality

10.3.3. Preskúmania a hodnotenia údajov

10.3.4. Externe zabezpečované procesy

10.3.5. Opravy a nápravné opatrenia

10.3.6. Záznamy a dokumentácia

10.4. Overovanie

10.4.1. Všeobecné zásady

10.4.2. Metodika overovania

11. Emisné faktory

12. Zoznam CO 2 neutrálnej biomasy

13. Určenie údajov a faktorov špecifických pre jednotlivé činnosti

13.1. Určenie hodnôt čistej výhrevnosti a emisných faktorov pre palivá

13.2. Určenie oxidačných faktorov špecifických pre jednotlivé činnosti

13.3. Určenie emisných faktorov procesu, prepočítavacích faktorov a údajov o zložení

13.4. Určenie pomernej časti biomasy

13.5. Požiadavky na určovanie vlastností palív a materiálov

13.5.1. Používanie akreditovaných laboratórií

13.5.2. Používanie neakreditovaných laboratórií

13.5.3. Online plynové analyzátory a plynové chromatografy

13.6. Metódy odoberania vzoriek a frekvencia analýz

14. Formát hlásenia

14.1. Identifikácia zariadenia

14.2. Prehľad činností a emisií v rámci zariadenia

14.3. Emisie zo spaľovania (výpočet)

14.4. Emisie zo spracovania (výpočet)

14.5. Prístup založený na hmotnostnej bilancii

14.6. Prístup založený na meraniach

15. Kategórie podávania správ

15.1. Formát IPCC na podávanie správ

15.2. Zdrojový kód kategórie IPCC nariadenia o EPRTR

16. Požiadavky na zariadenia s nízkymi emisiami

1. ÚVOD

Táto príloha obsahuje všeobecné usmernenia monitorovania a podávania správ o emisiách z činností uvedených v prílohe I k smernici 2003/87/ES, skleníkových plynov zistených v súvislosti s týmito činnosťami. Doplňujúce usmernenia pre emisie, špecifické pre jednotlivé činnosti, sú uvedené v prílohách II až XI.

2. VYMEDZENIE POJMOV

Na účely tejto prílohy a príloh II až XII platia vymedzenia pojmov smernice 2003/87/ES.

1. Okrem toho sa uplatňujú tieto základné vymedzenia pojmov: a) „činnosti“ znamenajú činnosti uvedené v prílohe I k smernici 2003/87/ES; b) „príslušný orgán“ znamená príslušný orgán alebo orgány určené v súlade s článkom 18 smernice 2003/87/ES; c) „zdroj emisií“ znamená samostatne identifikovateľnú časť (bod alebo proces) v príslušnom zariadení, ktoré emituje skleníkové plyny; d) „zdrojový prúd“ znamená špecifický typ paliva, suroviny alebo výrobku, pri spotrebe alebo výrobe ktorého vznikajú emisie príslušných skleníkových plynov z jedného alebo viacerých zdrojov emisií; e) „metodika monitorovania“ znamená súhrn prístupov používaných prevádzkovateľom na určenie emisií daného zariadenia; f) „plán monitorovania“ znamená podrobnú, kompletnú a transparentnú dokumentáciu o metodike monitorovania pre konkrétne zariadenia, vrátane dokumentácie o činnostiach získavania údajov a manipulácie s nimi a systému kontroly ich pravdivosti; g) „úroveň“ znamená konkrétny prvok metodiky na určenie údajov o činnosti, emisných faktorov a oxidačných alebo prepočítavacích faktorov; h) „ročne“ znamená za časové obdobie, ktoré sa vzťahuje na kalendárny rok od 1. januára do 31. decembra; i) „obdobie, za ktoré sa podáva správa“ znamená jeden kalendárny rok, počas ktorého sa musia emisie monitorovať a za ktorý sa musí podať správa; j) „obdobie obchodovania“ znamená obdobie niekoľkých rokov systému obchodovania s emisiami (napríklad 2005 – 2007 alebo 2008 – 2012), pre ktoré členský štát vydal vnútroštátny alokačný plán v súlade s článkom 11 ods. 1 a 2 smernice 2003/87/ES.

2. V súvislosti s emisiami, palivami a materiálmi sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: a) „emisie zo spaľovania“ znamenajú emisie skleníkových plynov vznikajúce pri exotermickej reakcii paliva s kyslíkom; b) „emisie z procesov“ znamenajú emisie skleníkových plynov iné ako emisie zo spaľovania vznikajúce ako výsledok úmyselných a neúmyselných reakcií medzi látkami alebo pri ich premene, vrátane chemickej alebo elektrolytickej redukcie kovových rúd, tepelného rozkladu látok a tvorby látok na použitie ako výrobok alebo surovina; c) „vlastný CO2“ znamená CO2, ktorý je súčasťou paliva; d) „konzervatívne“ znamená, že je definovaný súbor predpokladov na zabezpečenie toho, aby nedošlo k žiadnemu podhodnoteniu ročných emisií; e) „dávka“ znamená množstvo paliva alebo materiálu, z ktorého boli odobraté reprezentatívne vzorky a ktorý bol charakterizovaný a prevedený ako jedna zásielka alebo nepretržite v priebehu konkrétneho časového obdobia; f) „komerčne obchodované palivá“ znamenajú palivá špecifikovaného zloženia, s ktorými sa často a voľne obchoduje, pokiaľ sa so špecifickou dávkou obchodovalo medzi ekonomicky nezávislými stranami, vrátane všetkých štandardných palív, zemného plynu, ľahkých a ťažkých palivových olejov, uhlia, ropného koksu; g) „komerčne obchodované materiály“ znamenajú materiály špecifikovaného zloženia, s ktorými sa často a voľne obchoduje, pokiaľ sa so špecifickou dávkou obchodovalo medzi ekonomicky nezávislými stranami; h) „komerčne štandardné palivo“ znamená medzinárodne štandardizované komerčné palivá, ktoré majú pre svoje špecifikované hodnoty výhrevnosti 95-percentný interval spoľahlivosti s maximálne ± 1 %, vrátane plynového oleja, ľahkého palivového oleja, benzínu, lampového oleja, petroleja, etánu, propánu a butánu.

3. V súvislosti s meraním sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: a) „presnosť“ znamená tesnosť zhody medzi výsledkom merania a skutočnou hodnotou príslušnej kvantity (alebo referenčnou hodnotou určenou empiricky pomocou medzinárodne uznávaných a odvoditeľných kalibračných materiálov a štandardných metód), zohľadňujúc tak náhodné, ako aj systematické faktory; b) „nepresnosť“ znamená parameter súvisiaci s výsledkom určovania kvantity, ktorý charakterizuje rozptyl hodnôt reálne prisúditeľných konkrétnej kvantite, vrátane vplyvu systematických aj náhodných faktorov, ktorý je vyjadrený v percentách a ktorý opisuje interval spoľahlivosti okolo priemernej hodnoty obsahujúcej 95 % odvodených hodnôt, zohľadňujúc všetky asymetrie rozloženia hodnôt; c) „aritmetický priemer“ znamená súčet všetkých členov súboru hodnôt vydelený počtom položiek v súbore; d) „meranie“ znamená súbor operácií s cieľom určiť kvantitatívnu hodnotu; e) „merací prístroj“ znamená zariadenie určené na vykonávanie meraní, samostatne alebo v spojení s prídavným zariadením (s prídavnými zariadeniami); f) „merací systém“ znamená kompletný súbor meracích prístrojov a iných zariadení, napríklad zariadení na odoberanie vzoriek a na spracovanie údajov, používaný na určovanie premenných, ako sú napríklad údaje o činnosti, obsah uhlíka, hodnota výhrevnosti alebo emisný faktor emisií CO2; g) „kalibrácia“ znamená súbor operácií, ktoré za špecifikovaných podmienok určia vzťahy medzi hodnotami zistenými meracím prístrojom alebo meracím systémom a hodnotami reprezentovanými hodnotami materiálu či referenčného materiálu a zodpovedajúcimi kvantitatívnymi hodnotami zistenými prostredníctvom referenčnej normy; h) „kontinuálne meranie emisií“ znamená súbor operácií s cieľom určiť kvantitatívnu hodnotu prostredníctvom periodických (niekoľkokrát za hodinu opakovaných) meraní, využívajúc pri tom buď merania na mieste v komíne, alebo v prípade ťažobného priemyslu s meracím prístrojom umiestneným v blízkosti komína; nepatria sem meracie prístupy založené na odoberaní jednotlivých vzoriek z komína; i) „štandardné podmienky“ znamenajú teplotu 273,15 K (t. j. 0 oC) a tlak 101 325 Pa definujúci bežné metre kubické (Nm3).

4. V súvislosti s metodikami založenými na výpočtoch a s metodikami založenými na meraniach pre emisie CO2 sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: a) „neprimerané náklady“ znamenajú náklady v objeme nezodpovedajúcom celkovému prínosu stanovenému príslušným orgánom. V súvislosti s voľbou úrovní sa môže definovať prahová hodnota ako výška financií zodpovedajúca zlepšeniu úrovne presnosti. Pre merania zvyšujúce kvalitu emisií, o ktorých sa podáva správa, ale bez priameho účinku na presnosť, môžu neprimerané náklady zodpovedať podielu prekračujúcemu prahovú hodnotu 1 % priemernej hodnoty dostupných nahlásených emisných údajov za predchádzajúce obdobie obchodovania. Pre zariadenia bez záznamov z minulosti sa ako referenčné používajú údaje z reprezentatívnych zariadení vykonávajúcich rovnakú alebo porovnateľnú činnosť a upravujú sa podľa ich kapacity; b) „technicky realizovateľné“ znamená, že prevádzkovateľ môže v požadovanej lehote získať technické prostriedky na to, aby vyhovel potrebám navrhovaného systému; c) „zdrojové prúdy de minimis“ znamenajú skupinu menších zdrojových prúdov vybratých prevádzkovateľom, ktoré spoločne emitujú ročne 1 kilotonu fosílneho CO2 alebo menej alebo ktoré prispievajú menej ako 2 % (až po celkovo maximálny príspevok 20 kiloton fosílneho CO2 ročne) z celkových ročných emisií fosílneho CO2 tohto zariadenia pred odpočítaním preneseného CO2 podľa toho, ktorá hodnota je vyššia vzhľadom na absolútne emisie; d) „väčšie zdrojové prúdy“ znamenajú skupinu zdrojových prúdov, ktoré nepatria do skupiny „menších zdrojových prúdov“; e) „menšie zdrojové prúdy“ znamenajú tie zdrojové prúdy vybraté prevádzkovateľom, ktoré spoločne emitujú ročne 5 kiloton fosílneho CO2 alebo menej alebo ktoré prispievajú menej ako 10 % (až po celkovo maximálny príspevok 100 kiloton fosílneho CO2 ročne) z celkových ročných emisií fosílneho CO2 tohto zariadenia pred odpočítaním preneseného CO2 podľa toho, ktorá hodnota je vyššia vzhľadom na absolútne emisie; f) „biomasa“ znamená nefosilizovaný a biodegradovateľný organický materiál pochádzajúci z rastlín, živočíchov a mikroorganizmov, vrátane výrobkov, vedľajších výrobkov, zvyškov a odpadu z poľnohospodárstva, lesníctva a príbuzných odvetví, ako aj nefosilizované a biodegradovateľné organické frakcie organického a komunálneho odpadu, vrátane plynov a kvapalín získaných z rozkladu nefosilizovaného a biodegradovateľného organického materiálu; g) „čistý“ v súvislosti s látkou znamená, že materiál alebo palivo pozostáva minimálne z 97 % (vzhľadom na hmotu) špecifikovanej látky alebo prvku – zodpovedajúc komerčnej klasifikácii pojmu „čistota“. V prípade biomasy ide o podiel uhlíkovej biomasy v celkovom objeme uhlíka v palive alebo materiáli; h) „metóda energetickej rovnováhy“ znamená metódu na odhadovanie množstva energie použitej ako palivo v kotli, vypočítaného ako súčet využiteľného tepla a všetkých relevantných strát energie vyžarovaním, prenosom a prostredníctvom výfukových plynov.

5. V súvislosti s kontrolou a overovaním sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: a) „kontrolné riziká“ znamenajú náchylnosť parametra vo výročnej správe o emisiách stať sa podstatne skreslenou informáciou, čomu kontrolný systém nedokáže zabrániť ani to včas odhaliť a napraviť; b) „detekčné riziko“ znamená riziko, že overovateľ nezistí podstatne skreslenú informáciu alebo podstatný nesúlad; c) „vlastné riziko“ znamená náchylnosť parametra vo výročnej správe o emisiách stať sa podstatne skreslenou informáciou za predpokladu, že sa nevykonali žiadne súvisiace činnosti; d) „verifikačné riziko“ znamená riziko, že overovateľ vyjadrí neprimerané verfikačné stanovisko. Verifikačné rizio závisí od vlastných rizík, kontrolných rizík a od detekčného rizika; e) „primerané uistenie“ znamená vysokú, ale nie absolútnu úroveň uistenia vyjadreného pozitívne vo verifikačnom stanovisku, že správa o emisiách podrobená overovaniu neobsahuje podstatne skreslené informácie a že na zariadení sa nevyskytujú podstatné nedostatky; f) „úroveň závažnosti“ znamená kvantitatívny limit alebo medzný bod, ktorý sa používa na určovanie primeraného verifikačného stanoviska o emisných údajoch nahlásených vo výročnej správe o emisiách; g) „úroveň uistenia sa“ znamená mieru, v akej overovateľ dôveruje záverom z overovania, že preukazujú, či informácie uvedené vo výročnej správe o emisiách za zariadenie ako celok obsahujú alebo neobsahujú podstatné skreslenie informácií; h) „nesúlad“ znamená akékoľvek konanie alebo opomenutie konania v zariadení podrobenom overovaniu, úmyselné alebo neúmyselné, čo je v rozpore s požiadavkami v pláne monitorovania schválenom príslušným orgánom v povolení pre zariadenie; i) „podstatný nesúlad“ znamená, že nesúlad s požiadavkami v pláne monitorovania schválenom príslušným orgánom v povolení pre zariadenie by mohol viesť k rozdielnemu zaobchádzaniu so zariadením zo strany príslušného orgánu; j) „podstatne skreslené informácie“ znamenajú skreslené informácie (opomenutia, skreslenia a omyly, bez ohľadu na prípustnú nepresnosť) vo výročnej správe o emisiách, ktoré by podľa odborného názoru overovateľa mohli ovplyvniť zaobchádzanie s výročnou správou o emisiách zo strany príslušného orgánu, napríklad keď miera skreslenia informácií prekročí úroveň závažnosti; k) „akreditácia“ v súvislosti s overovaním znamená vydanie vyhlásenia akreditačného orgánu na základe jeho rozhodnutia po podrobnom zhodnotení, v ktorom overovateľ vyjadrí oficiálny prejav svojej spôsobilosti a nezávislosti pri vykonávaní overovania v súlade so špecifikovanými požiadavkami; l) „overovanie“ znamená činnosti, ktoré vykonáva overovateľ na to, aby bol schopný poskytnúť verifikačné stanovisko podľa článku 15 a prílohy V k smernici 2003/87/ES; m) „overovateľ“ znamená príslušný, nezávislý, akreditovaný overovací orgán alebo osobu so zodpovednosťou za vykonávanie procesu overovania a podávania správ o ňom v súlade s podrobnými požiadavkami ustanovenými členským štátom podľa prílohy V k smernici 2003/87/ES.

3. ZÁSADY MONITOROVANIA A PODÁVANIA SPRÁV

Na zabezpečenie presného a overiteľného monitorovania a podávania správ o emisiách skleníkových plynov podľa smernice 2003/87/ES je monitorovanie a podávanie správ založené na týchto princípoch:

Úplnosť. Monitorovanie a podávanie správ za zariadenie zahŕňa všetky emisie z procesov a zo spaľovania zo všetkých zdrojov emisií a zdrojových prúdov patriacich k činnostiam uvedeným v prílohe I k smernici 2003/87/ES a všetkých skleníkových plynov špecifikovaných v súvislosti s týmito činnosťami, pričom sa má zabrániť duplicite.

Konzistentnosť. Monitorované emisie uvedené v správach sú porovnateľné v priebehu času tým, že sa používajú rovnaké metodiky monitorovania a súbory údajov. Metodiky monitorovania sa môžu meniť v súlade s ustanoveniami týchto usmernení, ak sa zlepší presnosť údajov uvádzaných v správach. Zmeny metodík monitorovania podliehajú schváleniu príslušným orgánom a musia byť riadne zdokumentované v súlade s týmito usmerneniami.

Transparentnosť. Údaje z monitorovania, vrátane predpokladov, odkazov, údajov o činnosti, emisných faktorov, oxidačných faktorov a prepočítavacích faktorov, sa získavajú, zaznamenávajú, zostavujú, analyzujú a zdokumentujú spôsobom, ktorý umožní zreprodukovanie určenia emisií overovateľom a príslušným orgánom.

Pravdivosť. Zabezpečí sa, aby určovanie emisií nebolo systematicky ani podhodnotené, ani nadhodnotené oproti skutočnosti. Zdroje nepresností sa identifikujú a podľa možnosti odstránia. Vynaloží sa náležité úsilie na zabezpečenie toho, aby výpočet a meranie emisií boli podľa možnosti čo najpresnejšie. Prevádzkovateľ poskytne primeranú záruku integrity zistených emisií uvádzaných v správach. Emisie sa určia podľa príslušných metodík monitorovania uvedených v týchto usmerneniach. Všetky meracie a iné testovacie prístroje použité v súvislosti s podávaním správ o údajoch z monitorovania sa náležite používajú, udržiavajú, kalibrujú a kontrolujú. Tabuľkové procesory a ďalšie nástroje použité na uloženie a spracovanie údajov budú bezchybné. Správa o emisiách a s ňou súvisiace poskytnuté údaje nesmú obsahovať podstatné skreslenie skutočností, musia byť nestranné pri výbere a prezentácii informácií a poskytovať vierohodnú a vyváženú evidenciu emisií zo zariadenia.

Efektívnosť vynaložených nákladov. Pri výbere metodiky monitorovania zlepšenia vyplývajúce z väčšej presnosti musia byť v súlade s dodatočnými nákladmi. Preto sa monitorovanie a podávanie správ o emisiách zameria na čo najvyššiu dosiahnuteľnú presnosť, pokiaľ to nie je technicky neuskutočniteľné alebo pokiaľ to nevedie k neprimerane vysokým nákladom. Samotná metodika monitorovania bude obsahovať opis pokynov pre prevádzkovateľa, logickým a jednoduchým spôsobom, aby sa predišlo duplicite úsilia a aby sa zohľadnili jestvujúce systémy na mieste zariadenia.

Dôveryhodnosť. Overená správa o emisiách bude schopná používateľom dôveryhodne prezentovať to, čo buď má za cieľ reprezentovať, alebo čo by sa od nej odôvodnene očakávalo, že bude reprezentovať.

Zlepšenie výkonu pri monitorovaní a podávaní správ o emisiách. Proces overovania správ o emisiách má byť efektívnym a spoľahlivým nástrojom na podporu postupov zabezpečenia kvality a kontroly kvality, poskytovania informácií, na základe ktorých môže prevádzkovateľ zlepšiť svoj výkon pri monitorovaní a podávaní správ o emisiách.

4. MONITOROVANIE EMISIÍ SKLENÍKOVÝCH PLYNOV

4.1. HRANICE

Proces monitorovania a podávania správ za zariadenie zahŕňa všetky príslušné emisie skleníkových plynov zo všetkých zdrojov emisií a/alebo zdrojových prúdov, ktoré toto zariadenie vykonáva a ktoré patria k činnostiam uvedeným v prílohe I k smernici 2003/87/ES, ako aj z činností a skleníkových plynov zahrnutých členským štátom na základe článku 24 smernice 2003/87/ES.

V článku 6 ods. 2 písm. b) smernice 2003/87/ES sa vyžaduje, aby povolenia na emisie skleníkových plynov obsahovali opis činností a emisií zo zariadenia. Preto sa v povolení uvádza zoznam všetkých zdrojov emisií skleníkových plynov a zdrojových prúdov z činností uvedených v prílohe I k smernici 2003/87/ES, ktoré sa budú monitorovať a o ktorých sa budú podávať správy. Článok 6 ods. 2 písm. c) smernice 2003/87/ES vyžaduje, aby povolenia na emisie skleníkových plynov obsahovali požiadavky na monitorovanie určujúce metodológiu monitorovania a frekvenciu.

Emisie z mobilných motorov s vnútorným spaľovaním využívaných na účely prepravy sa do odhadov emisií nezahŕňajú.

Monitorovanie emisií zahŕňa emisie z pravidelných operácií a mimoriadnych udalostí, vrátane uvádzania do prevádzky a vyraďovania z prevádzky, a havarijných situácií za obdobie, za ktoré sa správa podáva.

Ak samostatné alebo kombinované výrobné kapacity alebo výstupy z jednej alebo niekoľkých činností patriacich do tej istej podskupiny činností v prílohe I k smernici 2003/87/ES prevyšujú príslušnú prahovú hodnotu uvedenú v danej prílohe v jednom zariadení alebo na jednom mieste, všetky emisie zo všetkých zdrojov a/alebo zdrojových prúdov všetkých činností uvedených v tejto prílohe v príslušnom zariadení alebo na príslušnom mieste sa musia monitorovať a musia sa o nich podávať správy.

To, či sa dodatočné spaľovacie zariadenie, ako napríklad zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektriny, považuje za súčasť zariadenia vykonávajúceho inú činnosť, ako sú činnosti uvedené v prílohe I, alebo ako samostatné zariadenie, závisí od miestnych okolností a uvádza sa to v povolení na emisie skleníkových plynov príslušného zariadenia.

Všetky emisie zo zariadenia sa prisudzujú tomuto zariadeniu bez ohľadu na export tepla alebo elektrickej energie iným zariadeniam. Emisie súvisiace s výrobou tepla alebo elektrickej energie importovanej z iných zariadení sa neprisudzujú importujúcemu zariadeniu.

4.2. METODIKY ZALOŽENÉ NA VÝPOČTOCH A MERANIACH

Príloha IV k smernici 2003/87/ES povoľuje určovať emisie použitím týchto metodík:

— metodika založená na výpočtoch určujúca emisie zo zdrojových prúdov na základe údajov o činnosti získaných pomocou meracích systémov a ďalších parametrov z laboratórnych analýz alebo štandardných faktorov,

— metodika založená na meraniach určujúca emisie zo zdroja emisie pomocou kontinuálneho merania koncentrácie príslušných skleníkových plynov v prúde výfukových plynov a samotného toku výfukových plynov.

Prevádzkovateľ môže navrhnúť použitie metodiky založenej na meraniach, pokiaľ môže dokázať, že:

— výsledkom je spoľahlivo presnejšia hodnota ročných emisií zariadenia než v prípade alternatívnej metodiky založenej na výpočtoch, čím sa zabráni neprimeraným nákladom, a pokiaľ

— porovnanie medzi metodikou založenou na meraniach a metodikou založenou na výpočtoch vychádza z identického súboru zdrojov emisií a zdrojových prúdov.

Použitie metodiky založenej na meraniach podlieha schváleniu príslušným orgánom. Za každé obdobie, za ktoré sa podáva správa, prevádzkovateľ podporí namerané emisie metodikou založenou na výpočtoch v súlade s usmerneniami podľa oddielu 6.3 písm. c).

Prevádzkovateľ môže so súhlasom príslušného orgánu kombinovať metodiku založenú na meraniach s metodikou založenou na výpočtoch pre rozličné zdroje emisií a zdrojové prúdy patriace jednému a tomu istému zariadeniu. Prevádzkovateľ zabezpečí a preukáže, že sa nevyskytnú ani medzery, ani dvojité započítania týkajúce sa emisií.

4.3. PLÁN MONITOROVANIA

V článku 6 ods. 2 písm. c) smernice 2003/87/ES sa vyžaduje, aby povolenia na emisie skleníkových plynov obsahovali požiadavky na monitorovanie špecifikujúce metodiku monitorovania a periodicitu.

Metodika monitorovania je súčasťou plánu monitorovania, ktorý schvaľuje príslušný orgán v súlade s kritériami uvedenými v tejto časti a jej podčastiach. Členský štát alebo jeho príslušné orgány zabezpečia, aby sa metodika monitorovania, ktorú budú zariadenia uplatňovať, špecifikovala buď v podmienkach povolenia, alebo vo všeobecne záväzných pravidlách, ak je to v súlade so smernicou 2003/87/ES.

Príslušný orgán skontroluje a schváli plán monitorovania pripravený prevádzkovateľom pred začiatkom obdobia, za ktoré sa správa podáva, a opätovne po akejkoľvek zmene metodiky monitorovania, ktorú zariadenie používa, podľa troch nasledujúcich odsekov.

Podľa oddielu 16 plán monitorovania obsahuje:

a) opis zariadenia a činností vykonávaných zariadením, ktoré sa má monitorovať;

b) informácie o zodpovednostiach za monitorovanie a podávanie správ v rámci zariadenia;

c) zoznam zdrojov emisií a zdrojových prúdov, ktoré sa majú monitorovať, pre každú činnosť vykonávanú v rámci zariadenia;

d) opis metodiky založenej na výpočtoch alebo metodiky založenej na meraniach, ktorá sa má použiť;

e) zoznam a opis úrovní pre údaje o činnosti, emisné faktory, oxidačné a prepočítavacie faktory za každý zdrojový prúd, ktorý sa má monitorovať;

f) opis systémov merania a špecifikáciu a presné umiestnenie meracích prístrojov, ktoré sa majú použiť za každý zo zdrojových prúdov, ktoré sa majú monitorovať;

g) dôkaz o dodržiavaní nepresnosti prahových hodnôt v prípade údajov o činnosti a ďalších parametrov (tam, kde to prichádza do úvahy) pre uplatňované úrovne za každý zdrojový prúd;

h) tam, kde to prichádza do úvahy, opis prístupu, ktorý sa má použiť pri odbere vzoriek paliva a materiálov na určenie čistej výhrevnosti, obsahu uhlíka, emisných faktorov, oxidačných a prepočítavacích faktorov a obsahu biomasy za každý zo zdrojových prúdov;

i) opis plánovaných zdrojov alebo analytických prístupov na určenie čistej výhrevnosti obsahu uhlíka, emisných faktorov, oxidačných faktorov, prepočítavacích faktorov a pomerných častí biomasy za každý zo zdrojových prúdov;

j) tam, kde to prichádza do úvahy, zoznam a opis neakreditovaných laboratórií a príslušných analytických postupov, vrátane všetkých príslušných opatrení na zabezpečenie kvality, napríklad medzilaboratórnych porovnaní podľa oddielu 13.5.2;

k) tam, kde to prichádza do úvahy, opis kontinuálnych meracích systémov emisií, ktoré sa majú používať na monitorovanie zdroja emisií, t. j. body merania, periodicita meraní, použité vybavenie, kalibračné postupy, postupy zhromažďovania a archivácie údajov, prístup na podporu výpočtu a podávanie správ o údajoch o činnosti, o emisných faktoroch a podobne;

l) tam, kde to prichádza do úvahy, kde sa uplatňuje tzv. „rezervný prístup“ (oddiel 5.3): podrobný opis prístupu a analýzy nepresností, pokiaľ sa na ne ešte nevzťahovali ustanovenia uvedené v písmenách a) až k) tohto zoznamu;

m) opis postupov získavania údajov a manipulácie s nimi a kontrolných činností, ako aj opis samotných činností (pozri oddiely 10.1 až 10.3);

n) tam, kde to prichádza do úvahy, informácie o príslušných väzbách na činnosti vykonávané v rámci Spoločenstva pre systém ekologického manažmentu a auditu (EMAS) a pre ďalšie systémy environmentálneho manažmentu (napríklad ISO 14001:2004), predovšetkým o postupoch a kontrolách týkajúcich sa monitorovania emisií skleníkových plynov a podávania správ o nich.

Metodika monitorovania sa zmení, ak by to zlepšilo presnosť údajov uvádzaných v správach, pokiaľ to technicky nie je nemožné alebo pokiaľ by to neviedlo k neprimerane vysokým nákladom.

Podstatná zmena metodiky monitorovania ako súčasť plánu monitorovania podlieha schváleniu príslušným orgánom, ak sa týka:

— zmeny kategorizácie zariadenia podľa tabuľky 1,

— zmeny medzi metodikou založenou na výpočtoch a metodikou založenou na meraniach používanou na určovanie emisií,

— nárastu nepresnosti údajov o činnosti alebo iných parametrov (tam, kde to prichádza do úvahy), čo znamená rozdielnu úroveň.

Všetky ďalšie zmeny a navrhované zmeny v metodike monitorovania alebo v základných súboroch údajov sa oznámia príslušnému orgánu bez zbytočného odkladu po tom, ako sa prevádzkovateľ o tom dozvie, alebo po tom, ako by sa mohol o tom reálne dozvedieť, pokiaľ nie je v pláne monitorovania špecifikované iné.

Zmeny v pláne monitorovania budú jasne stanovené, odôvodnené a plne zdokumentované v interných záznamoch prevádzkovateľa.

Príslušný orgán požiada prevádzkovateľa, aby zmenil svoj plán monitorovania, ak tento plán už nie je v súlade s pravidlami ustanovenými v týchto usmerneniach.

Pri výmene informácií o monitorovaní, podávaní správ a overovaní medzi príslušnými orgánmi a Komisiou na základe týchto usmernení a pri ich súdržnom uplatňovaní členské štáty uľahčia realizáciu ročného procesu zabezpečovania kvality a hodnotenia monitorovania, podávania správ a overovania zo strany Komisie v súlade s článkom 21 ods. 3 smernice 2003/87/ES.

5. METODIKY ZALOŽENÉ NA VÝPOČTOCH EMISIÍ CO2

5.1. VZOREC NA VÝPOČET

Výpočet emisií CO2 sa vykonáva buď použitím tohto vzorca:

emisie CO2 = údaje o činnosti * emisný faktor * oxidačný faktor

alebo alternatívne, ak je to určené v usmerneniach špecifických pre jednotlivé činnosti.

Výrazy v tomto vzorci sú špecifikované pre emisie zo spaľovania a emisie z procesov takto:

Emisie zo spaľovania

Údaje o činnosti vychádzajú zo spotreby paliva. Množstvo použitého paliva sa vyjadrí ako výhrevnosť v TJ, pokiaľ nie je v týchto usmerneniach uvedené inak. Emisný faktor sa vyjadrí ako tCO2/TJ, pokiaľ nie je v týchto usmerneniach uvedené inak. Pri spotrebe paliva nie všetok uhlík v palive oxiduje na CO2. K nedokonalej oxidácii dochádza z dôvodu neefektívnosti spaľovacieho procesu, pri ktorom sa určité množstvo uhlíka nespáli alebo sa len čiastočne oxiduje ako sadze a popol. Nezoxidovaný alebo čiastočne zoxidovaný uhlík sa zohľadní pomocou oxidačného faktora, ktorý sa vyjadrí ako pomerná časť. Oxidačný faktor sa vyjadrí ako percentuálna časť. Výsledný vzorec na výpočet je:

emisie CO2 = tok paliva [t alebo Nm3] * čistá výhrevnosť [TJ/t alebo TJ/Nm3] * emisný faktor [tCO2/TJ] * oxidačný faktor

Výpočet emisií zo spaľovania je bližšie špecifikovaný v prílohe II.

Emisie z procesov

Údaje o činnosti vychádzajú zo spotreby materiálu, výkonu alebo výroby a sú vyjadrené v t alebo Nm3. Emisný faktor sa vyjadrí v [t CO2/t alebo t CO2/m3]. Obsah uhlíka vo vstupnom materiáli, ktorý sa počas procesu nepremení na CO2, sa zohľadní v prepočítavacom faktore, ktorý sa vyjadrí ako pomerná časť. V prípade, že sa prepočítavací faktor zohľadní v emisnom faktore, samostatný prepočítavací faktor sa už nepoužije. Množstvo použitého vstupného materiálu sa vyjadrí ako hmotnosť alebo objem [t alebo Nm3]. Výsledný vzorec na výpočet je:

emisie CO2 = údaje o činnosti [t alebo Nm3] * emisný faktor [t CO2/t alebo Nm3] * prepočítavací faktor

Výpočet emisií z procesov je bližšie špecifikovaný v usmerneniach špecifických pre jednotlivé činnosti v prílohách II až XI. Nie všetky metódy výpočtov v prílohách II až XI používajú prepočítavací faktor.

5.2. ÚROVNE PRÍSTUPOV

Usmernenia špecifické pre jednotlivé činnosti uvedené v prílohách II až XI obsahujú špecifické metodiky na určovanie týchto veličín: údajov o činnosti (pozostávajúcich z dvoch premenných toku paliva/materiálu a čistej výhrevnosti), emisných faktorov, údajov o zložení, oxidačných a prepočítavacích faktorov. Tieto rozličné prístupy sa uvádzajú ako úrovne. Rastúce číslovanie úrovní od 1 smerom nahor odráža rastúce úrovne presnosti, pričom sa úroveň s najvyšším číslom považuje za prioritnú úroveň.

Prevádzkovateľ môže uplatniť rozličné stupne úrovní na rozličné veličiny toku paliva/materiálu, čistej výhrevnosti, emisných faktorov, údajov o zložení, oxidačných alebo prepočítavacích faktorov používaných v rámci jedného samostatného výpočtu. Výber úrovní podlieha schváleniu príslušným orgánom (pozri oddiel 4.3).

Rovnocenné úrovne sa uvádzajú s rovnakým číslom úrovne a určitým písmenom z abecedy (napr. úroveň 2a a 2b). Pre tie činnosti, kde tieto usmernenia umožňujú alternatívne metódy výpočtu (napr. v prílohe VII: „Metóda A – Metóda založená na vstupoch pre sušenie“ a „Metóda B – Metóda založená na výstupoch pre slinok“), prevádzkovateľ môže prejsť od jednej metódy k druhej len vtedy, ak môže preukázať k spokojnosti príslušného orgánu, že takáto zmena bude viesť k presnejšiemu monitorovaniu a podávaniu správ o emisiách z príslušnej činnosti.

Všetci prevádzkovatelia použijú prístup najvyššej úrovne na určenie všetkých premenných pre všetky zdrojové prúdy v prípade všetkých zariadení kategórie B alebo C. Len ak sa preukáže k spokojnosti príslušného orgánu, že prístup najvyššej úrovne je technicky nerealizovateľný alebo by mal za následok neprimerane vysoké náklady, môže sa pre danú veličinu použiť najbližšia nižšia úroveň v rámci metodiky monitorovania. V prípade zariadení s emisiami vyššími ako 500 kiloton fosílneho CO2 ročne (t. j. zariadenia typu C) členské štáty oznámia Komisii podľa článku 21 smernice 2003/87/ES, ak sa uplatnenie kombinácie prístupov najvyšších úrovní pre všetky väčšie zdrojové prúdy nezrealizujú.

Podľa oddielu 16 členské štáty zabezpečia, aby prevádzkovatelia uplatňovali na všetky väčšie zdrojové prúdy minimálne úrovne uvedené v tabuľke 1, pokiaľ to nie je technicky nezrealizovateľné.

Na základe schválenia príslušným orgánom môže prevádzkovateľ vybrať ako minimálnu úroveň 1 pre veličiny používané na výpočet emisií z menších zdrojových prúdov a uplatňovať prístup pre monitorovanie a podávenie správ pomocou svojej vlastnej metódy odhadu bez úrovní pre zdrojové prúdy de minimis.

Prevádzkovateľ bez zbytočného odkladu navrhne zmeny uplatňovaných úrovní, ak:

— sa zmenili dostupné údaje, umožňujúc vyššiu presnosť pri určovaní emisií,

— zariadenie začalo produkovať predtým neexistujúce emisie,

— sa rozsah palív alebo príslušných surovín výrazne zmenil,

— sa zistili chyby v údajoch vyplývajúce z metodiky monitorovania,

— príslušný orgán požaduje zmenu.

Ak sa palivo a materiály z biomasy klasifikujú ako čisté, môže sa pre zariadenia alebo ich technicky identifikovateľné časti uplatňovať prístup bez úrovní, pokiaľ sa príslušná hodnota nemá použiť na odpočítanie biomasy odvodeného CO2 z emisií určených pomocou kontinuálneho merania emisií. Tieto prístupy bez úrovní zahŕňajú metódu energetickej rovnováhy. Emisie CO2 z fosílnych látok znečisťujúcich palivá a materiály klasifikované ako čistá biomasa sa uvedú v správe v rámci zdrojového prúdu biomasy a môže sa ich množstvo odhadnúť pomocou prístupu bez úrovní. Zmiešané palivá a materiály obsahujúce biomasu sa charakterizujú uplatnením ustanovení oddielu 13.4 tejto prílohy, pokiaľ sa zdrojový prúd neklasifikuje ako de minimis.

Ak metodika najvyššej úrovne alebo dohodnutá úroveň pre konkrétnu premennú je dočasne nerealizovateľná z technických dôvodov, prevádzkovateľ môže uplatňovať najvyššiu dosiahnuteľnú úroveň dovtedy, kým sa neobnovia podmienky na uplatňovanie pôvodnej úrovne. Prevádzkovateľ bez zbytočného odkladu poskytne príslušnému orgánu dôkaz o potrebe zmeny úrovní a podrobné informácie o dočasnej metodike monitorovania. Prevádzkovateľ podnikne všetky kroky potrebné na umožnenie pohotového opätovného zavedenia pôvodnej úrovne na účely monitorovania a podávania správ.

Zmeny úrovní sa riadne zdokumentujú. Úprava malých medzier v údajoch, ktoré vzniknú pri odstaveniach meracích prístrojov, sa riadi správnou odbornou praxou zabezpečujúcou konzervatívny odhad emisií a ustanoveniami referenčného dokumentu integrovanej prevencie a kontroly znečisťovania (IPKZ) o všeobecných zásadách monitorovania z júla 2003 (1). Keď sa úrovne zmenia v rámci obdobia, za ktoré sa správa podáva, výsledky za činnosť, ktorých sa to týka, sa vypočítajú a uvedú ako osobitné časti výročnej správy pre príslušný orgán za zodpovedajúce časti obdobia, za ktoré sa správa podáva.

Tabuľka 1

Minimálne požiadavky

(× znamená neuplatňuje sa)

Stĺpec A pre „zariadenia kategórie A“ [znamená zariadenia s priemernými nahlásenými ročnými emisiami za predchádzajúce obdobie obchodovania (alebo konzervatívny odhad či prognóza, pokiaľ nahlásené emisie nie sú k dispozícii alebo už nie sú uplatniteľné), ktoré sú rovné alebo menšie ako 50 kiloton fosílneho CO2 pred odpočítaním prevedeného CO2].

Stĺpec B pre „zariadenia kategórie B“ [znamená zariadenia s priemernými nahlásenými ročnými emisiami za predchádzajúce obdobie obchodovania (alebo konzervatívny odhad či prognóza, pokiaľ nahlásené emisie nie sú k dispozícii alebo už nie sú uplatniteľné), ktoré sú väčšie ako 50 kiloton a rovné alebo menšie ako 500 kiloton fosílneho CO2 pred odpočítaním prevedeného CO2].

Stĺpec C pre „zariadenia kategórie C“ [znamená zariadenia s priemernými nahlásenými ročnými emisiami za predchádzajúce obdobie obchodovania (alebo konzervatívny odhad či prognóza, pokiaľ nahlásené emisie nie sú k dispozícii alebo už nie sú uplatniteľné), ktoré sú väčšie ako 500 kiloton fosílneho CO2 pred odpočítaním prevedeného CO2].

Údaje o činnosti Emisný faktor Údaje o zložení Oxidačný faktor Prepočítavací faktor Tok paliva Čistá výhrevnosť Príloha/Činnosť A B C A B C A B C A B C A B C A B C II. Spaľovanie Komerčné štandardné palivá 2 3 4 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b × × × 1 1 1 × × × Iné plynné a kvapalné palivá 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 × × × 1 1 1 × × × Pevné palivá 1 2 3 2a/2b 3 3 2a/2b 3 3 × × × 1 1 1 × × × Prístup hmotnostnej bilancie pre výrobu čierneho uhlíka a pre terminály na spracovanie plynu 1 2 3 × × × × × × 1 2 2 × × × × × × Horáky 1 2 3 × × × 1 2a/b 3 × × × 1 1 1 × × Čistenie plynov Uhličitan 1 1 1 × × × 1 1 1 × × × × × × × × Sadrovec 1 1 1 × × × 1 1 1 × × × × × × × ×





Údaje o činnosti Emisný faktor Údaje o zložení Prepočítavací faktor Tok materiálu Čistá výhrevnosť A B C A B C A B C A B C A B C III. Rafinérie Regenerácia karalytickým krakovaním 1 1 1 × × × × × × × × × × × × Výroba vodíka 1 2 2 × × × 1 2 2 × × × × × × IV. Koksovacie pece Hmotnostná bilancia 1 2 3 × × × × × × 2 3 3 × × × Palivo ako vstup do procesu 1 2 3 2 2 3 2 3 3 × × × × × × V. Praženie a spekanie kovových rúd Hmotnostná bilancia 1 2 3 × × × × × × 2 3 3 × × × Vstup uhličitanov 1 1 2 × × × 1 1 1 × × × 1 1 1 VI. Železo a oceľ Hmotnostná bilancia 1 2 3 × × × × × × 2 3 3 × × × Palivo ako vstup do procesu 1 2 3 2 2 3 2 3 3 × × × × × × VII. Cement Založené na vstupe do sušiarne 1 2 3 × × × 1 1 1 × × × 1 1 2 Výstup slinku 1 1 2 × × × 1 2 3 × × × 1 1 2 CKD 1 1 2 × × × 1 2 2 × × × × × × Neuhličitanový uhlík 1 1 2 × × × 1 1 2 × × × 1 1 2 VIII. Vápno Uhličitany 1 2 3 × × × 1 1 1 × × × 1 1 2 Alkalický oxid 1 1 2 × × × 1 1 1 × × × 1 1 2 IX. Sklo Uhličitany 1 1 2 × × × 1 1 1 × × × × × × X. Keramika Uhlíkové vstupy 1 1 2 × × × 1 2 3 × × × 1 1 2 Alkalický oxid 1 1 2 × × × 1 2 3 × × × 1 1 2 Čistenie plynov 1 1 1 × × × 1 1 1 × × × × × × XI. Celulóza a papier Štandardná metóda 1 1 1 × × × 1 1 1 × × × × × ×

5.3. REZERVNÉ PRÍSTUPY

V prípadoch, keď je technicky nerealizovateľné uplatnenie aspoň požiadavky 1. úrovne pre všetky zdrojové prúdy (okrem de minimis) alebo keď by to viedlo k neprimeraným nákladom, prevádzkovateľ môže uplatniť tzv. rezervný prístup. Prevádzkovateľa to oslobodzuje od uplatňovania oddielu 5.2 tejto prílohy a umožňuje navrhnutie plne prispôsobenej metodiky monitorovania. Prevádzkovateľ k spokojnosti príslušného orgánu dokáže, že uplatnením tejto alternatívnej metodiky monitorovnia pre celé zariadenia sa dodržia celkové prahové hodnoty nepresnosti uvedené v tabuľke 2 pre ročnú úroveň emisií skleníkových plynov pre celé zariadenie.

Analýzou nepresností sa kvantifikujú nepresnosti všetkých veličín a paramerov použitých na výpočet ročných úrovní emisií zohľadňujúc ISO – Návod pre vyjadrenie nepresnosti merania (1995) (2) a ISO 5168:2005. Analýza sa uskutoční pred schválením plánu monitorovania príslušným orgánom na základe údajov z predchádzajúceho roku a aktualizuje sa raz ročne. Táto ročná aktualizácia sa pripravuje spolu s výročnou správou o emisiách a podlieha overovaniu.

Členské štáty informujú o príslušných zariadeniach uplatňujúcich rezervný prístup Komisiu v súlade s článkom 21 smernice 2003/87/ES. Prevádzkovateľ určí a vo výročnej správe o emisiách uvedie tam, kde to prichádza do úvahy, údaje alebo najlepšie odhady údajov o činnosti, čistú výhrevnosť, emisné faktory, oxidačné faktory a iné parametre – prípadne aj prostredníctvom laboratórnej analýzy. Príslušný prístup bude uvedený v pláne monitorovania a schválený príslušným orgánom. Tabuľka 2 sa neuplatňuje na zariadenia určujúce svoje emisie skleníkových plynov pomocou kontinuálnych systémov monitorovania emisií podľa prílohy XII.

Tabuľka 2

Rezervné celkové prahové hodnoty nepresnosti

Kategória zariadenia Prahová hodnota nepresnosti, ktorá sa má dodržiavať pre celkovú ročnú hodnotu emisií A ±7,5 % B ±5,0 % C ±2,5 %

5.4. ÚDAJE O ČINNOSTI

Údaje o činnosti predstavujú informácie o toku materiálov, spotrebe paliva, vstupnom materiáli alebo objeme výroby vyjadrené ako energia [TJ] [vo výnimočných prípadoch aj ako hmotnosť alebo objem (t alebo Nm3), pozri oddiel 5.5] v prípade palív a ako hmotnosť alebo objem v prípade surovín alebo výrobkov [t alebo Nm3].

Prevádzkovateľ môže pri určovaní údajov o činnosti vychádzať z faktúrovaného objemu paliva alebo dodaného materiálu určeného podľa prílohy I a schválených úrovní príloh II až XI.

Ak sa údaje o činnosti na výpočet emisií nedajú určiť priamo, určia sa pomocou zhodnotenia zmien zásob:

materiál C = materiál P + (materiál S – materiál E) – materiál O

kde:

materiál C : materiál spracovaný počas obdobia, za ktoré sa správa podáva; materiál P : materiál zakúpený počas obdobia, za ktoré sa správa podáva; materiál S : zásoba materiálu na začiatku obdobia, za ktoré sa správa podáva; materiál E : zásoba materiálu na konci obdobia, za ktoré sa správa podáva; materiál O : materiál použitý na iné účely (prepravený alebo opätovne predaný).

V prípadoch, keď technicky nie je možné určiť materiál S a materiál E priamym meraním alebo keď by to viedlo k neprimerane vysokým nákladom, prevádzkovateľ môže odhadnúť tieto dve množstvá na základe:

— údajov z predchádzajúcich rokov a z korelácie s výstupom za obdobie, za ktoré sa podáva správa, alebo

— zdokumentovaných metód a príslušných údajov vo finančných výkazoch podrobených auditu za obdobie, za ktoré sa podáva správa.

V prípadoch, keď je technicky nemožné určiť ročné údaje o činnosti presne za celý kalendárny rok alebo keď by to viedlo k neprimerane vysokým nákladom, prevádzkovateľ môže zvoliť nasledujúci vhodný pracovný deň na oddelenie roku, za ktorý sa podáva správa, od nasledujúceho roku. Odchýlky, ktoré by sa mohli uplatňovať na jeden alebo viac zdrojových prúdov, budú jasne zaznamenané, tvoria základ hodnoty reprezentantívnej pre kalendárny rok a uvažujú sa dôsledne aj pre nasledujúci rok.

5.5. EMISNÉ FAKTORY

Emisné faktory vychádzajú z obsahu uhlíka v palivách alebo vstupných materiáloch a vyjadrujú sa ako tCO2/TJ (emisie zo spaľovania) alebo tCO2/t alebo tCO2/Nm3 (emisie z procesov).

V snahe dosiahnuť najvyššiu transparentnosť a najväčšiu možnú zhodu s vnútroštátnymi inventármi skleníkových plynov sa použitie emisných faktorov pre palivo vyjadrené ako tCO2/t namiesto tCO2/TJ pre emisie zo spaľovania obmedzuje na prípady, keď by prevádzkovateľovi v opačnom prípade mohli vzniknúť neprimerane vysoké náklady.

Na prepočítanie uhlíka na zodpovedajúce množstvo CO2 sa použije faktor (3)3,664 [t HCO2/t C].

Emisné faktory a ustanovenia na vypracovávanie emisných faktorov špecifických pre jednotlivé činnosti sú uvedené v oddieloch 11 a 13 tejto prílohy.

Biomasa sa považuje za neutrálnu, pokiaľ ide o CO2. Na biomasu sa uplatní emisný faktor 0 [t CO2/TJ alebo t alebo Nm3]. Ilustračný zoznam rozličných typov materiálov akceptovaných ako biomasa je uvedený v oddiele 12 tejto prílohy.

Pre palivá alebo materiály obsahujúce aj uhlík z fosílií aj uhlík z biomasy sa uplatní vážený emisný faktor založený na podiele uhlíka z fosílií v celkovom obsahu uhlíka v palive. Tento výpočet musí byť transparentný a zdokumentovaný v súlade s pravidlami a postupmi časti 13 tejto prílohy.

Vlastný CO2, ktorý sa prevádza do zariadenia podľa EU-ETS ako súčasť paliva (napr. plyn z vysokej pece, plyn z koksovacej pece alebo zemný plyn) sa začlení do emisného faktoru pre toto palivo.

Po schválení príslušným orgánom sa môže vlastný CO2 pochádzajúci zo zdrojového prúdu, ale následne prevedený mimo zariadenia ako zložka paliva, odpočítať z emisií tohto zariadenia – nezávisle od toho, či sa dodal inému zariadeniu EU-ETS alebo nie. V každom prípade sa v správe uvedie ako informačná položka. O príslušných zariadeniach informujú členské štáty Komisiu na základe povinností vyplývajúcich z článku 21 smernice 2003/87/ES.

5.6. OXIDAČNÉ A PREPOČÍTAVACIE FAKTORY

Oxidačný faktor pre emisie zo spaľovania alebo prepočítavací faktor pre emisie z procesov sa používajú na vyjadrenie podielu uhlíka, ktorý nebol zoxidovaný alebo konvertovaný pri spracovaní. Pre oxidačné faktory sa ruší požiadavka uplatňovať najvyššiu úroveň. Ak sa požijú rozličné palivá v rámci jedného zariadenia a vypočítajú sa oxidačné faktory špecifické pre príslušnú činnosť, prevádzkovateľ môže na základe súhlasu príslušného orgánu určiť jeden spoločný oxidačný faktor pre činnosť a uplatňovať ho na všetky palivá, alebo pokiaľ sa nepoužila biomasa, môže pripísať nekompletnú oxidáciu jednému rozhodujúcemu palivovému prúdu a pre ostatné použiť hodnotu 1.

5.7. PREVEDENÝ CO2

Po schválení príslušným orgánom môže prevádzkovateľ odpočítať z vypočítanej hodnoty emisií zariadenia akýkoľvek CO2, ktorý nie je emitovaný zo zariadenia, ale prevádzaný mimo zariadenia ako čistá látka alebo priamo používaný a viazaný vo výrobkoch alebo ako surovina, za predpokladu, že sa toto odpočítanie odzrkadlí v príslušnej redukcii pre činnosť a zariadenie, o ktorom príslušný členský štát podá správu vo svojom vnútroštátnom výkaze o zásobách pre sekretariát Rámcového dohovoru OSN o zmene klímy. Príslušné množstvo CO2 sa v správe uvedie ako informačná položka. Členské štáty nahlásia príslušné zariadenia Európskej komisii na základe povinností vyplývajúcich z článku 21 smernice 2003/87/ES. Medzi potenciálne prípady „prevedeného CO2“ mimo zariadenia patrí okrem iného:

— čistý CO2 použitý na nasycovanie nápojov oxidom uhličitým,

— čistý CO2 použitý ako suchý ľad na účely chladenia,

— čistý CO2 použitý ako hasiaci prostriedok, chladivo alebo ako laboratórny plyn,

— čistý CO2 použitý na dezinsekciu zrna,

— čistý CO2 použitý ako rozpúšťadlo v potravinárskom alebo chemickom priemysle,

— CO2 použitý a viazaný vo výrobkoch alebo surovinách v chemickom a papierenskom priemysle (napr. na močovinu alebo vyzrážané uhličitany),

— uhličitany viazané v rozprašovaním sušenom absorpčnom výrobku (SDAP – spray-dried absorption product) z polosuchého čistenia výfukových plynov.

Hmotnosť ročne prevedeného CO2 alebo uhličitanu sa určí s maximálnou nepresnosťou menšou ako 1,5 % buď priamo, alebo pomocou objemových či hmotnostných prietokomerov, vážením alebo nepriamo z hmotnosti príslušného výrobku (napr. uhličitanov alebo močoviny), pokiaľ je to možné a vhodné.

V prípadoch, keď časť prevedeného CO2 bola generovaná z biomasy alebo ak zariadenie len čiastočne podliehalo smernici 2003/87/ES, prevádzkovateľ odpočíta len príslušnú časť hmotnosti CO2, ktorá pochádza z fosílnych palív a materiálov v činnostiach, na ktoré sa vzťahuje smernica. Príslušné prisudzovacie metódy budú konzervatívne a budú podliehať schváleniu príslušným orgánom.

6. METODIKY ZALOŽENÉ NA MERANIACH

6.1. VŠEOBECNE

Ako sa uvádza v oddiele 4.2, emisie skleníkových plynov sa môžu určiť použitím systémov kontinuálneho merania emisií (SKME) zo všetkých alebo vybraných zdrojov emisií použitím štandardizovaných alebo akceptovaných metód, ak pred obdobím, za ktoré sa má podávať správa, príslušný orgán prevádzkovateľovi schválil, že použitie SKME dosahuje väčšiu presnosť ako výpočet emisií použitím prístupu najpresnejšej úrovne. Osobitné prístupy pre metodiky založené na meraniach sú uvedené v prílohe XII týchto usmernení. Členské štáty nahlásia zariadenia uplatňujúce SKME ako súčasť svojich monitorovacích systémov Komisii EÚ v súlade s článkom 21 smernice 2003/87/ES.

Postupy uplatňované na merania koncentrácií, ako aj hmotnosti alebo objemu tokov sa budú tam, kde je to možné, uplatňovať v súlade so štandardizovanou metódou, ktorá obmedzuje odchýlky odoberania vzoriek a merania a má známu nepresnosť merania. Pokiaľ je to možné, majú sa uplatňovať normy CEN (t. j. normy, ktoré vydal Európsky výbor pre normalizáciu). Ak normy CEN nie sú k dispozícii, uplatnia sa vhodné normy ISO (t. j. normy, ktoré vydala Medzinárodná organizácia pre normalizáciu) alebo vnútroštátne normy. Ak neexistujú žiadne uplatniteľné normy, postupy sa môžu vykonávať, kde je to možné, v súlade s navrhovanými normami alebo usmerneniami o osvedčených postupoch pre dané odvetvie.

Medzi príslušné ISO normy okrem iného patria:

— ISO 12039:2001 Stacionárne zdroje emisií – Určovanie oxidu uhoľnatého, oxidu uhličitého a kyslíka – Výkonové charakteristiky a kalibrácia automatizovanej metódy merania,

— ISO 10396:2006 Stacionárne zdroje emisií – Odber vzoriek pre automatizované určenie hmotnostných koncentrácií plynových zložiek,

— ISO 14164:1999 Stacionárne zdroje emisií – Určovanie rýchlosti objemového toku v prúdoch plynu v potrubiach – automatizovaná metóda.

Pomerná časť biomasy v nameraných emisiách CO2 sa odpočíta na základe prístupu založeného na výpočtoch a uvedie sa ako informačná položka (pozri oddiel 14 tejto prílohy).

6.2. ÚROVNE PRE METODIKY ZALOŽENÉ NA MERANIACH

Prevádzkovateľ zariadenia použije najvyššiu úroveň podľa prílohy XII za každý zdroj emisií, ktorý je uvedený v povolení pre emisie skleníkových plynov a pre ktorý sa príslušné emisie skleníkových plynov určujú pomocou SKME.

Len ak sa preukáže k spokojnosti príslušného orgánu, že prístup najvyššej úrovne je technicky nerealizovateľný alebo by mal za následok neprimerane vysoké náklady, môže sa pre príslušný zdroj emisií použiť najbližšia nižšia úroveň. Vybraná úroveň musí preto odrážať za každý zdroj emisií najvyššiu úroveň presnosti, ktorá je technicky uskutočniteľná a nemá za následok neprimerane vysoké náklady. Výber úrovní podlieha schváleniu príslušným orgánom (pozri oddiel 4.3).

Za obdobie podávania správ 2008 – 2012 sa bude uplatňovať minimálna úroveň 2 v prílohe XII, pokiaľ to nebude technicky nerealizovateľné.

6.3. ĎALŠIE POSTUPY A POŽIADAVKY

a) Odber vzoriek

Pre všetky prvky určovania emisií sa (ak je to možné) vypočítajú hodinové priemery („platné hodinové údaje“) – v súlade s prílohou XII – použitím všetkých údajových bodov pre túto konkrétnu hodinu. V prípade, ak sa zariadenie vymkne spod kontroly alebo vypadne z prevádzky na časť hodiny, vypočíta sa hodinový priemer proporcionálne k zvyšným údajovým bodom pre túto konkrétnu hodinu. V prípade, ak sa platné hodinové údaje nedajú vypočítať pre niektorý prvok určovania emisií a ak je k dispozícii menej ako 50 % maximálneho počtu hodinových údajových bodov (4), potom je hodina stratená. V každom prípade, ak sa platné hodinové údaje nedajú vypočítať, majú sa vypočítať náhradné hodnoty podľa ustanovení tejto časti.

b) Chýbajúce údaje

Ak nie je možné poskytnúť platné hodinové údaje pre jeden alebo viac prvkov výpočtu emisií, pretože sa zariadenie vymklo spod kontroly (napríklad v prípade kalibračných alebo interferenčných chýb) alebo vypadlo z prevádzky, prevádzkovateľ určí náhradné hodnoty za každý chýbajúci hodinový údaj nasledujúcim spôsobom.

i) Koncentrácie

V prípade, ak sa platné hodinové údaje nedajú zistiť pre parameter priamo meraný ako koncentrácia (napr. skleníkové plyny, O2 atď.), náhradná hodnota C*subst pre túto hodinu sa vypočíta takto:

pričom

= aritmetický priemer koncentrácie špecifického parametra;

σ C_ = najlepší odhad štandardnej odchýlky koncentrácie špecifického parametra.

Aritmetický priemer a štandardná odchýlka sa vypočítajú na konci obdobia, za ktoré sa správa podáva, z celého súboru údajov o emisiách nameraných počas obdobia, za ktoré sa správa podáva. Ak sa takéto obdobie nedá uplatniť z dôvodu zásadných technických zmien v zariadení, dohodne sa s príslušným orgánom reprezentatívny časový rámec, podľa možnosti v trvaní 1 roku.

Výpočet aritmetického priemeru a štandardnej odchýlky sa musí predložiť overovateľovi.

ii) Ďalšie parametre

V prípade, ak nie je možné poskytnúť platné hodinové údaje pre parametre, ktoré nie sú priamo merané ako koncentrácie, náhradné hodnoty týchto parametrov sa získajú prostredníctvom modelu hmotnostnej bilancie alebo pomocou prístupu energetickej bilancie procesu. Zvyšné namerané prvky výpočtu emisií sa použijú pri overovaní výsledkov.

Model hmotnostnej alebo energetickej bilancie a príslušné predpoklady sa jasne zdokumentujú a predložia overovateľovi spolu s vypočítanými výsledkami.

c) Potvrdzovanie výpočtov emisií

Zároveň s určením emisií pomocou metodiky založenej na meraniach sa určujú ročné emisie každého posudzovaného skleníkového plynu pomocou výpočtu vychádzajúceho z jednej z nasledujúcich možností:

a) výpočet emisií stanovený v príslušných prílohách pre príslušné činnosti. Na výpočet emisií sa môžu vo všeobecnosti použiť nižšie úrovne (t. j. úroveň 1 ako minimum), alebo

b) výpočet emisií stanovený v usmerneniach IPCC 2006, napr. môžu sa použiť metódy úrovne 1.

Medzi výsledkami získanými z prístupu založeného na meraniach a z prístupu založeného na výpočte môže dôjsť k odchýlkam. Prevádzkovateľ preskúma koreláciu medzi výsledkami získanými z prístupu založeného na meraniach a z prístupu založeného na výpočte, pričom zohľadní skutočnosť, že môže existovať všeobecná odchýlka vyplývajúca z týchto dvoch rozličných prístupov. Zohľadňujúc túto koreláciu, prevádzkovateľ použije výsledky získané z prístupu založeného na výpočtoch na kontrolu výsledkov získaných z prístupu založeného na meraniach.

Prevádzkovateľ určí a uvedie vo výročnej správe o emisiách príslušné údaje, pokiaľ je to možné, alebo najlepšie odhady údajov o činnosti, čistej výhrevnosti, emisných faktorov, oxidačných faktorov a ďalších parametrov používaných pri určovaní emisií podľa príloh II až XI – tam, kde je to vhodné, pomocou laboratórnych analýz. Použité prístupy, ako aj metóda zvolená na potvrdenie výpočtov sa uvedú v pláne monitorovania a schváli ich príslušný orgán.

Ak porovnanie s výsledkami získanými z prístupu založeného na výpočtoch jasne naznačuje, že výsledky získané prístupom založeným na meraniach nie sú platné, prevádzkovateľ použije náhradné hodnoty tak, ako je to uvedené v tejto časti.

7. HODNOTENIE NEPRESNOSTÍ

7.1. VÝPOČET

Táto časť podlieha oddielu 16 tejto prílohy. Prevádzkovateľ musí poznať hlavné zdroje nepresností pri výpočte emisií.

Pri metodike založenej na výpočtoch podľa ustanovení oddielu 5.2 príslušný orgán musí schváliť kombináciu úrovní za každý zdrojový prúd zariadenia a navyše musí schváliť všetky ostatné podrobnosti metodiky monitorovania pre dané zariadenie, ktorá je uvedená v povolení zariadenia. Príslušný orgán tým povolí nepresnosť priamo vyplývajúcu zo správneho uplatňovania schválenej metodiky monitorovania a dôkazom toho schválenia je obsah povolenia. Uvedenie kombinácií úrovní v správe o emisiách predstavuje na účely smernice 2003/87/ES nepresnosť pri podávaní správ. Preto neexistuje žiadna ďalšia požiadavka na podávanie správ o nepresnosti, ak sa uplatní metodika založená na výpočtoch.

Nepresnosť určená pre merací systém v rámci systému úrovní pozostáva z nepresnosti špecifikovanej pre používané meracie prístroje, nepresnosti súvisiacej s kalibráciou a z akejkoľvek ďalšej nepresnosti súvisiacej s tým, ako sa meracie prístroje používajú v praxi. Stanovené prahové hodnoty v rámci systému úrovní sa týkajú nepresnosti spojenej s hodnotou za jedno obdobie, za ktoré sa správa podáva.

Pokiaľ ide o komerčne obchodované palivá a materiály, príslušné orgány môžu povoliť prevádzkovateľovi určenie ročného toku paliva/materiálu len na základe faktúrovaného objemu paliva alebo materiálu bez ďalšieho samostatného dôkazu o súvisiacich nepresnostiach za predpokladu, že vnútroštátne právne predpisy alebo dokázané uplatňovanie príslušných vnútroštátnych alebo medzinárodných noriem zabezpečujú, že sú dodržané príslušné požiadavky ohľadom nepresnosti v údajoch o činnosti pre komerčné obchodovanie.

Vo všetkých ostatných prípadoch prevádzkovateľ poskytne písomný dôkaz o úrovni nepresností súvisiacich s určením údajov o činnosti za každý zdrojový prúd, aby sa dokázala zhoda s prahovými hodnotami nepresnosti definovanými v prílohách II až XI týchto usmernení. Pri výpočtoch bude prevádzkovateľ vychádzať zo špecifikácií, ktoré mu poskytol dodávateľ meracích prístrojov. Ak špecifikácie nie sú k dispozícii, prevádzkovateľ musí zabezpečiť vyhodnotenie nepresnosti meracieho prístroja. V obidvoch prípadoch zohľadňuje nevyhnutné korekcie týchto špecifikácií vyplývajúce zo skutočných podmienok používania, ako je napríklad starnutie, fyzikálne podmienky okolitého prostredia, kalibrácia a údržba. Tieto korekcie môžu vyžadovať konzervatívny posudok odborníka.

Ak sa uplatňujú meracie systémy, prevádzkovateľ zohľadní kumulatívny účinok všetkých komponentov meracieho systému na nepresnosť ročných údajov o činnosti, a to pomocou zákona o šírení chyby (5), ktorý využíva dve vyhovujúce pravidlá na kombináciu nekorelovaných nepresností pri súčte a násobení alebo príslušné konzervatívne aproximácie, ak sa objavia vzájomne závisiace nepresnosti:

a) Pre nepresnosť súčtu (napr. jednotlivých príspevkov k ročnej hodnote)

pre nekorelujúce nepresnosti:

pre vzájomne závislé nepresnosti:

kde:

Uspolu je nepresnosť súčtu vyjadrená v precentách;

xi a Ui sú nepresné množstvá, resp. percentuálne nepresnosti súvisiace s nimi.

b) Pre nepresnosť výrobku (napr. rozličných parametrov používaných na konvertovanie hodnôt meracieho zariadenia na údaje hmotnostného toku)

pre nekorelujúce nepresnosti:

pre vzájomne závislé nepresnosti:

kde:

Uspolu je nepresnosť množstva výrobku vyjadrená v precentách;

Ui sú percentuálne nepresnosti súvisiace s jednotlivými množstvami.

Prevádzkovateľ prostredníctvom procesu zabezpečenia a kontroly kvality riadi a znižuje zostávajúce nepresnosti údajov o emisiách vo svojej správe o emisiách. V priebehu procesu overovania overovateľ skontroluje správne používanie schválenej metodiky monitorovania a zhodnotí riadenie a znižovanie zostávajúcich nepresností prostredníctvom postupov prevádzkovateľa na zabezpečenie a kontrolu kvality.

7.2. MERANIE

Ako sa uvádza v oddiele 4.2, prevádzkovateľ môže odôvodniť použitie metodiky založenej na meraniach, ak spoľahlivo poskytuje lepšiu presnosť ako zodpovedajúca metodika založená na výpočtoch (porovnaj s oddielom 4.2). Na účely poskytnutia takéhoto odôvodnenia príslušnému orgánu prevádzkovateľ nahlási kvantitatívne výsledky komplexnejšej analýzy nepresností vzhľadom na tieto zdroje nepresností, zohľadňujúc EN 14181:

— nepresnosť určenú pre prístroj na kontinuálne meranie,

— nepresnosti súvisiace s kalibráciou,

— ďalšiu nepresnosť spojenú so spôsobom, ako sa monitorovacie zariadenie používa v praxi.

Na základe odôvodnenia prevádzkovateľa príslušný orgán môže schváliť, aby prevádzkovateľ používal kontinuálny systém merania emisií pre zvolené alebo všetky zdroje emisií v zariadení a taktiež môže schváliť všetky ďalšie podrobnosti metodiky monitorovania pre tieto zdroje emisií, ktoré sa uvedú v povolení pre zariadenie. Príslušný orgán tým povolí nepresnosť priamo vyplývajúcu zo správneho uplatňovania schválenej metodiky monitorovania, pričom dôkazom tohto schválenia je obsah povolenia.

Prevádzkovateľ uvádza údaj o nepresnosti vyplývajúci z tejto úvodnej komplexnej analýzy nepresností vo svojej ročnej správe o emisiách pre príslušný orgán za zodpovedajúce zdroje emisií a zdrojové prúdy dovtedy, kým príslušný orgán neprehodnotí výber merania namiesto výpočtu a nepožiada o to, aby sa údaj o nepresnosti prepočítal. Uvedením tejto nepresnosti v správe o emisiách predstavuje nepresnosť na účely smernice 2003/87/ES.

Prevádzkovateľ prostredníctvom procesu zabezpečenia a kontroly kvality riadi a znižuje zostávajúce nepresnosti údajov o emisiách vo svojej správe o emisiách. V priebehu procesu overovania overovateľ skontroluje správne používanie schválenej metodiky monitorovania a zhodnotí riadenie a znižovanie zostávajúcich nepresností prostredníctvom postupov prevádzkovateľa na zabezpečenie a kontrolu kvality.

8. PODÁVANIE SPRÁV

Príloha IV k smernici 2003/87/ES stanovuje požiadavky na zariadenia na podávanie správ. Formát správ uvedený v oddiele 14 tejto prílohy a informácie požadované v nej sa použijú ako základ na podávanie správ o kvantitatívnych údajoch, pokiaľ Európska komisia neuverejní ekvivalentný elektronický štandardný protokol na podávanie výročných správ.

V správe o emisiách sú uvedené ročné emisie za kalendárny rok v období, za ktoré sa správa podáva.

Správa sa overí v súlade s podrobnými požiadavkami zavedenými členským štátom podľa prílohy V k smernici 2003/87/ES. Prevádzkovateľ predloží overenú správu príslušnému orgánu do 31. marca bežného roku za emisie v predchádzajúcom roku.

Správy o emisiách, ktoré má k dispozícii príslušný orgán, tento orgán sprístupní verejnosti podľa pravidiel ustanovených v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí, ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/313/EHS (6). Pokiaľ ide o uplatňovanie výnimky ustanovenej v článku 4 ods. 2 písm. d) uvedenej smernice, prevádzkovatelia môžu v svojej správe uviesť, ktoré informácie považujú za obchodne citlivé.

Každý prevádzkovateľ zahrnie do správy za zariadenie tieto informácie:

1. údaje identifikujúce zariadenie, ako sú špecifikované v prílohe IV k smernici 2003/87/ES, a jedinečné číslo povolenia;

2. za všetky zdroje emisií a/alebo zdrojové prúdy celkové množstvá emisií, zvolený prístup (meranie alebo výpočet), zvolené úrovne a metódu (kde to prichádza do úvahy), údaje o činnosti (7), emisné faktory (8) a oxidačné/prepočítavacie faktory (9). Nasledujúce položky, ktoré sa neevidujú pri emisiách, sa uvádzajú ako informačné položky: množstvá biomasy spálenej [TJ] alebo použitej v procesoch [t alebo Nm3], emisie CO2 [t CO2] z biomasy, ak sa na určenie emisií používa meranie, CO2 prevedený zo zariadenia [t CO2]; vlastný CO2 vychádzajúci zo zariadenia ako súčasť paliva;

3. ak emisné faktory a údaje o činnosti pre palivá súvisia namiesto energie s hmotnosťou, prevádzkovateľ uvedie v správe dodatočné náhradné údaje pre ročný priemer čistej výhrevnosti a emisný faktor za každé palivo. „Náhradné údaje“ znamenajú ročné hodnoty – odôvodnené empiricky alebo prostredníctvom uznávaných zdrojov – použité na nahradenie údajov pre veličiny (t. j. tok paliva/materiálu, čistá výhrevnosť alebo emisné, oxidačné alebo prepočítavacie faktory) požadované v predvolenom prístupe založenom na výpočtoch v súlade s prílohami I až XI s cieľom zabezpečiť podanie kompletnej správy v prípade, ak sa metodikou monitorovania nezískajú všetky potrebné veličiny;

4. ak sa používa hmotnostná bilancia, prevádzkovatelia v správe uvedú hmotnostný tok, obsah uhlíka a energetický obsah za každý palivový a materiálový tok do a zo zariadenia a ich zásoby;

5. ak sa uplatňuje kontinuálne monitorovanie emisií (príloha XII), prevádzkovateľ nahlási ročné emisie fosílneho CO2, ako aj emisie CO2 z používania biomasy. Okrem toho prevádzkovateľ uvedie v správe aj dodatočné náhradné údaje pre ročný priemer čistej výhrevnosti a emisný faktor za každé palivo, resp. iné dôležité parametre pre materiály a výrobky odvodené pomocou podporných výpočtov;

6. ak sa uplatňuje rezervný prístup podľa oddielu 5.3, prevádzkovateľ uvedie v správe dodatočné náhradné údaje za každý parameter, za ktorý tento prístup neposkytuje požadované údaje v súlade s prílohami I až XI;

7. tam, kde sa používa palivo, ale emisie sa počítajú ako emisie z procesu, prevádzkovateľ uvedie v správe dodatočné náhradné údaje za príslušné veličiny predvoleného výpočtu emisií za emisie zo spaľovania týchto palív;

8. dočasné alebo trvalé zmeny úrovní, dôvody týchto zmien, počiatočný dátum zmien a počiatočný a konečný dátum dočasných zmien;

9. akékoľvek ďalšie zmeny v zariadení v priebehu obdobia, za ktoré sa správa podáva, ktoré by mohli byť relevantné pre správu o emisiách.

Informácie, ktoré sa majú poskytovať podľa bodov 8 a 9 a doplňujúce informácie týkajúce sa bodu 2 nie sú vhodné na prezentáciu v tabuľkovej podobe formátu na podávanie správ, a preto sa vo výročnej správe o emisiách uvádzajú ako jednoduchý text.

Palivá a výsledné emisie sa v správe uvedú použitím štandardných kategórií palív podľa Medzivládnej skupiny pre zmenu klímy (IPCC) (pozri oddiel 11 tejto prílohy), ktoré vychádzajú z definícií Medzinárodnej agentúry pre energie. V prípade, že príslušný členský štát prevádzkovateľa uverejnil zoznam kategórií palív, vrátane definícií a emisných faktorov v súlade s najnovšími vnútroštátnymi zásobami predloženými sekretariátu Rámcového dohovoru OSN o zmene klímy, tieto kategórie a ich emisné faktory sa použijú, ak sú schválené v rámci príslušnej metodiky monitorovania.

Okrem toho sa v správe uvedú typy odpadov a emisie vyplývajúce z ich používania ako palív alebo vstupných materiálov. Typy odpadov sa v správe uvedú podľa klasifikácie zoznamu odpadov Spoločenstva špecifikovaného v rozhodnutí Komisie 2000/532/ES z 3. mája 2000 nahrádzajúcom rozhodnutie 94/3/ES, ktorým sa vydáva zoznam odpadov podľa článku 1 písm. a) smernice Rady 75/442/EHS o odpadoch a rozhodnutie Rady 94/904/ES, ktorým sa vydáva zoznam nebezpečných odpadov podľa článku 1 ods. 4 smernice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadoch (10). K názvom príslušných druhov odpadov použitých v zariadení sa doplnia príslušné šesťciferné kódy.

Emisie pochádzajúce z rozličných emisných zdrojov alebo zdrojových prúdov rovnakého typu z jedného zariadenia, ktoré prislúchajú rovnakému typu činnosti, sa môžu v správe uviesť spoločne pre príslušný typ činnosti.

Emisie sa vykážu zaokrúhlene ako tony CO2 (napríklad 1 245 978 ton). Údaje o činnosti, emisné faktory a oxidačné alebo prepočítavacie faktory sa zaokrúhľujú tak, aby obsahovali len číslice významné tak na výpočet emisií, ako aj na účely podávania správ.

Na účely dosiahnutia súladu medzi údajmi, ktoré sa uvádzajú v správach podľa smernice 2003/87/ES, a údajmi, ktoré členské štáty uvádzajú v správach podľa Rámcového dohovoru OSN o zmene klímy, a ďalšími údajmi o emisiách, ktoré sa nahlasujú do Európskeho registra emisií znečisťujúcich látok (EPRTR), sa každá činnosť vykonávaná v zariadení označí použitím kódov z týchto dvoch systémov podávania správ:

a) spoločný formát na podávanie správ pre vnútroštátne inventarizačné systémy skleníkových plynov schválený príslušnými orgánmi Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy (pozri oddiel 15.1 tejto prílohy);

b) kód IPKZ prílohy I k nariadeniu (ES) č. 166/2006 o zriadení Európskeho registra emisií znečisťujúcich látok (EPRTR) (pozri oddiel 15.2).

9. ARCHIVOVANIE INFORMÁCIÍ

Prevádzkovateľ zariadenia dokumentuje a archivuje údaje z monitorovania emisií skleníkových plynov zo všetkých zdrojov alebo zdrojových prúdov zariadenia patriace k činnostiam uvedeným v prílohe I k smernici 2003/87/ES špecifikované v súvislosti s týmto činnosťami.

Zdokumentované a archivované údaje z monitorovania musia byť dostatočné na to, aby umožnili overenie výročnej správy o emisiách zo zariadenia predloženej prevádzkovateľom podľa článku 14 ods. 3 smernice 2003/87/ES v súlade s kritériami uvedenými v prílohe V k tejto smernici.

Údaje, ktoré nie sú súčasťou ročnej správy o emisiách, sa nemusia v správe uvádzať ani inak uverejňovať.

Na účely umožnenia reprodukovateľnosti určenia emisií overovateľom alebo inou treťou stranou prevádzkovateľ zariadenia archivuje aspoň desať rokov po predložení správy podľa článku 14 ods. 3 smernice 2003/87/ES za každé obdobie, za ktoré sa správa podáva:

Pre metodiky založené na výpočtoch:

— zoznam všetkých monitorovaných zdrojov,

— údaje o činnosti použité pri každom výpočte emisií za každý zdrojový prúd, v členení podľa procesu a typu paliva,

— dokumenty odôvodňujúce výber metodiky monitorovania a dokumenty odôvodňujúce dočasné alebo iné ako dočasné zmeny metodík monitorovania a úrovní schválených príslušným orgánom,

— dokumentáciu k metodike monitorovania a výsledky z odvodzovania emisných faktorov špecifických pre jednotlivé činnosti a pomerné časti biomasy pre špecifické palivá a oxidačné a prepočítavacie faktory a príslušné dôkazy o ich schválení príslušným orgánom,

— dokumentáciu z procesu zberu údajov o činnostiach za zariadenie a jeho zdrojové prúdy,

— údaje o činnosti, emisné, oxidačné alebo prepočítavacie faktory predložené príslušnému orgánu pre vnútroštátny alokačný plán za roky predchádzajúce časovému obdobiu, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania,

— zdokumentovanie zodpovedností súvisiacich s monitorovaním emisií,

— výročnú správa o emisiách a

— akékoľvek ďalšie informácie, o ktorých sa zistí, že sú potrebné na overenie výročnej správy o emisiách.

Pre metodiky založené na meraniach sa budú archivovať tieto dodatočné informácie:

— zoznam všetkých monitorovaných zdrojov,

— dokumentáciu odôvodňujúcu výber metodiky založenej na meraniach,

— údaje použité pri analýze nepresností emisií z každého emisného zdroja kategorizované podľa procesu,

— údaje použité na podloženie výpočtov,

— podrobný technický opis kontinuálneho systému merania, vrátane dokumentácie o jeho schválení príslušným orgánom,

— prvotné údaje a súhrnné údaje z kontinuálneho systému merania, vrátane dokumentácie o zmenách po určitom čase, knihy záznamov o skúškach, prerušeniach merania, kalibráciách, vykonávaní servisu a údržby,

— dokumentáciu ku každej zmene systému merania.

10. KONTROLA A OVEROVANIE

Kontrola a overovanie emisií je predmetom oddielu 16 tejto prílohy.

10.1. ZÍSKAVANIE ÚDAJOV A MANIPULÁCIA S NIMI

Prevádzkovateľ zavedie, zdokumentuje, zrealizuje a zachováva efektívne činnosti získavania údajov a manipulácie s nimi (ďalej len činnosti súvisiace s tokom údajov) pre monitorovanie emisií skleníkových plynov a na podávanie správ o nich v súlade so schváleným plánom monitorovania, povolením a týmito usmerneniami. Tieto činnosti súvisiace s tokom údajov zahŕňajú parametre merania, monitorovania, analýzy, zaznamenávania, spracovania a výpočtu preto, aby bolo možné podať správu o emisiách skleníkových plynov.

10.2. KONTROLNÝ SYSTÉM

Prevádzkovateľ zavedie, zdokumentuje, zrealizuje a zachováva efektívny kontrolný systém na zabezpečenie toho, aby výročná správa o emisiách vyplývajúca z činností súvisiacich s tokom údajov neobsahovala nesprávne údaje a aby bola v súlade so schváleným plánom monitorovania, povolením a týmito usmerneniami.

Prevádzkovateľov kontrolný systém je zložený z procesov zameraných na efektívne monitorovanie a podávanie správ, navrhnutých a implementovaných tými, ktorí sú zodpovední za podávanie výročných správ o emisiách. Projekt pozostáva z týchto zložiek:

a) prevádzkovateľov vlastný hodnotiaci proces inherentných a kontrolných rizík omylov, nesprávnych informácií alebo opomenutí (nesprávnych vyhlásení) vo výročnej správe o emisiách a nesúladov so schváleným plánom monitorovania, povolením a týmito usmerneniami;

b) kontrolné činnosti, ktoré pomáhajú zmierňovať identifikované riziká.

Prevádzkovateľ hodnotí a zdokonaľuje svoj kontrolný systém s cieľom zabezpečiť, aby výročná správa o emisiách nebola v podstate nesprávna alebo aby neobsahovala podstatné nesprávne údaje. Hodnotenia zahŕňajú interné audity kontrolného systému a údajov uvádzaných v správach. Kontrolný systém sa môže odvolávať na iné postupy a dokumenty, vrátane riadiacich systémov EÚ: Systém ekologického manažmentu a auditu (EMAS – Eco-Management and Audit Scheme), ISO 14001:2004 (Systémy ekologického manažmentu – Špecifikácie s pokynmi na používanie), ISO 9001:2000 a systémy finančnej kontroly. V prípade takéhoto odkazu prevádzkovateľ zabezpečí, aby sa v príslušnom uplatňovanom systéme dohodli a upravili požiadavky schváleného plánu monitorovania, povolenia a týchto usmernení.

10.3. KONTROLNÉ ČINNOSTI

Na účely kontroly a zmierňovania inherentných a kontrolných rizík podľa oddielu 10.2 prevádzkovateľ určí a implementuje kontrolné činnosti v súlade s oddielmi 10.3.1 až 10.3.6.

10.3.1. POSTUPY A ZODPOVEDNOSTI

Prevádzkovádzkovateľ pridelí zodpovednosť za všetky činnosti súvisiace s tokom údajov a za všetky kontrolné činnosti. Konfliktné povinnosti sa podľa možnosti vzájomne oddelia, vrátane manipulačných a kontrolných činností, v opačnom prípade sa musia zaviesť alternatívne kontroly.

Prevádzkovateľ zdokumentuje činnosti súvisiace s tokom údajov podľa oddielu 10.1 a kontrolné činnosti podľa oddielov 10.3.2 až 10.3.6 v písomných postupoch vrátane:

— postupnosti a interakcie činností súvisiacich so získavaním údajov a s ich spracovaním podľa oddielu 10.1, vrátane použitých metód výpočtu alebo merania,

— hodnotenia rizika definície a hodnotenie kontrolného systému podľa oddielu 10.2,

— riadenia nevyhnutne potrebných spôsobilostí pre zodpovednosti pridelené podľa oddielu 10.3.1,

— zabezpečenia kvality použitého meracieho zariadenia a informačných technológií (tam, kde sa uplatňujú) podľa oddielu 10.3.2,

— interných preskúmaní údajov uvádzaných v správach podľa 10.3.3,

— mimozdrojového procesu podľa 10.3.4,

— opráv a nápravných opatrení podľa 10.3.5,

— záznamov a dokumentácie podľa 10.3.6.

Každý z týchto postupov rieši (tam, kde je to vhodné) tieto prvky:

— zodpovednosti,

— záznamy (elektronické a fyzické, podľa toho, čo je použiteľné a vhodné),

— používané informačné systémy (ak existujú),

— vstup a výstup a jasné prepojenie s predchádzajúcou a nasledujúcou činnosťou,

— periodicitu (tam, kde sa vyskytuje).

Tieto postupy sa budú sústavne využívať na zmiernenie zistených rizík.

10.3.2. ZABEZPEČOVANIE KVALITY

Prevádzkovateľ zabezpečí, aby sa príslušné meracie prístroje v pravidelných intervaloch kalibrovali, opravovali a kontrolovali, vrátane pred ich použitím, a prípadne aby sa kontrolovali porovnaním s normami pre meranie odvodenými z medzinárodných noriem na meranie, a to v súlade s rizikami zistenými podľa oddielu 10.2. Ak sa zložky meracieho prístroja nedajú kalibrovať, prevádzkovateľ to uvedie vo svojom pláne monitorovania a navrhne alternatívne kontrolné činnosti, ktoré potrebujú súhlas príslušného orgánu. Ak sa zistí, že prístroj nespĺňa požiadavky, prevádzkovateľ okamžite podnikne potrebné kroky na nápravu. Záznamy o výsledkoch kalibrácie a autentifikácie sa uchovávajú 10 rokov.

Ak prevádzkovateľ používa informačné technológie, vrátane počítačovej technológie riadenia a kontroly procesu, musia byť navrhnuté, zdokumentované, vyskúšané, implementované, kontrolované a udržiavané takým spôsobom, aby bolo zabezpečené spoľahlivé, presné a včasné spracovanie údajov v súlade s rizikami určenými podľa oddielu 10.2. Patrí sem správne používanie výpočtových vzorcov nachádzajúcich sa v pláne monitorovania. Kontrola informačných technológií zahŕňa kontrolu prístupu, zálohovanie, obnovu, plánovanie kontinuity a zabepečenie.

10.3.3. PRESKÚMANIA A HODNOTENIA ÚDAJOV

Na účely riadenia toku údajov prevádzkovateľ navrhne a implementuje preskúmanie a hodnotenie údajov v súlade s rizikami zistenými podľa oddielu 10.2. Tieto hodnotenia sa môžu vykonávať buď ručne, alebo eletronicky. Majú byť navrhnuté tak, aby boli hranice na zamietanie údajov podľa možnosti jasné.

Jednoduché a účinné preskúmania údajov sa môžu vykonávať na prevádzkovej úrovni prostredníctvom porovnávania monitorovaných hodnôt pomocou vertikálneho a horizontálneho prístupu.

Vertikálny prístup porovnáva údaje o emisiách získaných z monitorovania v tom istom zariadení v rozličných rokoch. Chyba monitorovania je pravdepodobná, ak rozdiely medzi ročným údajmi nie je možné vysvetliť:

— zmenami v úrovniach činností,

— zmenami týkajúcimi sa palív a vstupných materiálov,

— zmenami týkajúcimi sa emitovacích procesov (napr. zlepšením energetickej účinnosti).

Horizontálny prístup porovnáva hodnoty vyplývajúce z rozdielnych systémov zberu prevádzkových údajov, vrátane:

— porovnania údajov o nákupe paliva a materiálov s údajmi o zmenách zásob (na základe informácií o konečných a počiatočných zásobách) a s údajmi o spotrebe pre príslušné zdrojové prúdy,

— porovnania emisných faktorov, ktoré sa analyzovali, vypočítali alebo získali od dodávateľov paliva s vnútroštátnymi alebo medzinárodnými referenčnými emisnými faktormi porovnateľných palív,

— porovnania emisných faktorov založených na analýzach paliva s vnútroštátnymi alebo medzinárodnými referenčnými emisnými faktormi porovnateľných palív,

— porovnania nameraných a vypočítaných emisií.

10.3.4. EXTERNE ZABEZPEČOVANÉ PROCESY

Ak sa prevádzkovateľ rozhodne zmluvne zabezpečiť ktorýkoľvek proces toku údajov, kontroluje kvalitu týchto procesov v súlade s rizikami zistenými podľa oddielu 10.2. Prevádzkovateľ definuje primerané požiadavky na výstupy a metódy a kontroluje dodanú kvalitu.

10.3.5. OPRAVY A NÁPRAVNÉ OPATRENIA

Ak sa zistí, že ktorákoľvek časť činností súvisiacich s tokom údajov alebo kontrolných činností (prístroj, príslušenstvo, personál, dodávateľ, postup alebo iné) nie je efektívne funkčná alebo že funguje mimo hraničných hodnôt, prevádzkovateľ okamžite prijme vhodné nápravné opatrenia a zamietnuté údaje sa opravia. Prevádzkovateľ zhodnotí platnosť výsledkov použitých krokov, určí hlavný dôvod nesprávneho fungovania alebo chyby a prijme vhodné nápravné opatrenia.

Činnosti v tejto časti sa budú vykonávať v súlade s kapitolou 10.2 (prístup založený na rizikách).

10.3.6. ZÁZNAMY A DOKUMENTÁCIA

Na to, aby bol prevádzkovateľ schopný dokázať a zabezpečiť zhodu nahlásených údajov o emisiách a aby bol schopný zrekonštruovať tieto údaje, uchováva záznamy o všetkých kontrolných činnostiach (vrátane zabezpečovania kvality/kontroly kvality zariadenia a informačných technológií, preskúmania a zhodnotenia údajov a opráv) a všetky informácie uvedené v oddiele 9 tejto prílohy minimálne 10 rokov.

Prevádzkovateľ zabezpečí, aby boli príslušné dokumenty k dispozícii vždy, keď budú potrebné na vykonávanie činností súvisiacich s tokom údajov, ako aj kontrolných činností. Prevádzkovateľ má vypracovaný postup na identifikáciu, vypracovanie, distribúciu a kontrolu verzie týchto dokumentov.

Činnosti v tomto oddiele sa vykonávajú v súlade s prístupom založeným na rizikách podľa oddielu 10.2.

10.4. OVEROVANIE

10.4.1. VŠEOBECNÉ ZÁSADY

Cieľom overovania je zabezpečiť, aby sa emisie monitorovali v súlade s usmerneniami a aby sa v správach uvádzali spoľahlivé a správne údaje o emisiách podľa článku 14 ods. 3 smernice 2003/87/ES. Členské štáty zohľadnia príslušné pokyny vydané Európskou kooperáciou pre akreditáciu.

Podľa oddielu 10.4.2 písm. e) výsledkom overovania je overovacie stanovisko, v ktorom je s primeranou istotou uvedené, či sa v údajoch správ o emisiách nachádzajú podstatné nesprávne informácie a podstatné rozpory.

Prevádzkovateľ predloží overovateľovi správu o emisiách, kópiu schváleného plánu monitorovania za každé zo svojich zariadení a taktiež akékoľvek ďalšie rozhodujúce informácie.

Rozsah overovania je definovaný úlohami, ktoré musí overovateľ vykonať, aby dosiahol uvedený cieľ. Overovateľ vykonáva minimálne činnosti v súlade s oddielom 10.4.2.

10.4.2. METODIKA OVEROVANIA

Overovateľ plánuje a vykonáva overovanie s postojom profesionálnej nedôvery uznávajúc, že môžu nastať okolnosti, ktoré spôsobia, že informácie uvedené vo výročnej správe o emisiách budú skreslené.

V rámci overovacieho procesu overovateľ uskutočňuje tieto kroky:

a) Strategická analýza

Overovateľ:

— overí, či bol plán monitorovania schválený príslušným orgánom a jeho pravosť. V opačnom prípade overovateľ nepokračuje v overovaní s výnimkou prvkov, na ktoré neschválenie očividne nemalo žiadny vplyv,

— skontroluje každú činnosť, ktorá sa vykonáva v zariadení, zdroje emisií, zdrojové prúdy v rámci zariadenia, meracie prístroje používané na monitorovanie alebo meranie údajov o činnostiach, pôvod a používanie emisných faktorov a oxidačných/prepočítavacích faktorov, všetky ďalšie údaje používané pri výpočte alebo meraní emisií, ako aj životné prostredie, v ktorom zariadenie vykonáva svoju činnosť,

— skontroluje prevádzkovateľov plán monitorovania, tok údajov, ako aj jeho kontrolný systém, vrátane celkovej organizácie vo vzťahu k monitorovaniu a podávaniu správ,

— uplatňuje úroveň závažnosti definovanú v tabuľke 3. Tabuľka 3 Úrovne závažnosti Úroveň závažnosti Zariadenia kategórie A a B 5 % Zariadenia kategórie C 2 %

Overovateľ vykoná strategickú analýzu takým spôsobom, aby bol schopný uskutočniť ďalej uvedenú analýzu rizík. V prípade potreby vykoná návštevu prevádzky.

b) Analýza rizika

Overovateľ:

— analyzuje inherentné riziká a kontrolné riziká súvisiace s rozsahom a komplikovanosťou činností prevádzkovateľa, zdrojov emisií a zdrojových prúdov, ktoré by mohli viesť k podstatným skresleniam a nesprávnym údajom,

— navrhuje plán overovania, ktorý zodpovedá analýze rizík. Plán overovania opisuje spôsob, akým sa majú činnosti overovania vykonávať. Obsahuje program overovania a plán odoberania vzoriek. Program overovania opisuje charakter činností, kedy sa majú vykonávať a ich rozsah s cieľom dosiahnuť kompletnosť plánu overovania. Plán odoberania vzoriek stanovuje, aké údaje sa majú testovať, aby sa dospelo k overovaciemu stanovisku.

c) Overovanie

Pri uskutočňovaní overovania overovateľ vykoná návštevu v prevádzke, ak je to vhodné, aby skontroloval fungovanie meracích prístrojov a monitorovacích systémov, aby vykonal pohovory a aby zhromaždil dostatočné množstvo informácií a dôkazov.

Okrem toho overovateľ:

— realizuje plán overovania zhromažďovaním údajov v súlade s definovanými metódami odoberania vzoriek, rekapitulačnými skúškami, preskúmaniami dokumentov, analytickými postupmi a postupmi preskúmania údajov, vrátane všetkých relevantných dodatočných dôkazov, na ktorých bude založené overovacie stanovisko overovateľa,

— potvrdzuje platnosť informácií použitých na výpočet úrovne nepresnosti podľa schváleného plánu monitorovania,

— overuje, či sa realizuje schválený plán monitorovania, a usiluje sa zistiť, či je plán monitorovania aktuálny,

— požiada prevádzkovateľa, aby poskytol všetky chýbajúce údaje alebo celé chýbajúce časti kontrolných sledovaní, vysvetlil variácie v údajoch o emisiách alebo zrevidoval výpočty či upravil nahlásené údaje ešte pred sformulovaním konečného overovacieho stanoviska. Overovateľ v akejkoľvek forme nahlási prevádzkovateľovi všetky zistené nesprávne údaje a skreslenia.

Prevádzkovateľ opraví všetky nahlásené skreslenia. Opraví sa celá skupina, z ktorej pochádzala vzorka.

Prostredníctvom procesu overovania overovateľ určí nesprávne údaje a skreslenia posúdením, či:

— bol zrealizovaný plán monitorovania na podporu určenia nesprávnych údajov,

— existuje jasný a objektívny dôkaz získaný prostredníctvom zberu údajov na podporu určenia nesprávnych údajov.

d) Interná správa o overovaní

Na konci overovacieho procesu overovateľ vypracuje internú správu o overovaní. V správe o overovaní je zaznamenaný dôkaz o tom, že sa v plnej miere zrealizovali strategické analýzy, analýzy rizika a plán overovania a poskytujú dostatočné informácie na podporu overovacieho stanoviska. Interná správa o overovaní má zároveň uľahčiť príslušnému orgánu a akreditačnému orgánu potenciálne posúdenie auditu.

Na základe výsledkov uvedených v internej správe o overovaní overovateľ vyjadrí svoj názor na to, či výročná správa o emisiách obsahuje akékoľvek podstatné nesprávne údaje v porovnaní s hraničnou hodnotou závažnosti a či existujú podstatné rozpory alebo iné problémy dôležité pre overovacie stanovisko.

e) Správa o overovaní

Overovateľ uvedie metodiku overovania, svoje zistenia a overovacie stanovisko v správe o overovaní adresovanej prevádzkovateľovi, ktorú prevádzkovateľ predloží spolu s výročnou správou o emisiách príslušnému orgánu. Výročná správa o emisiách je overená s uspokojivým výsledkom, ak celkové emisie nie sú podstatne skreslené a ak podľa overovateľovho názoru neexistujú žiadne podstané nesprávne údaje. V prípade nevýznamných nesprávnych údajov alebo nevýznamných skreslení tieto overovateľ uvedie v správe o overovaní („overené s uspokojivým výsledkom, s nevýznamnými nesprávnymi údajmi a nevýznamnými skresleniami“). Overovateľ môže oznámiť túto skutočnosť aj v samostatnom liste manažmentu.

Overovateľ môže dospieť k záveru, že výročná správa o emisiách nie je overená s uspokojivým výsledkom, ak zistí podstatné nesprávne údaje alebo podstatné skreslenia (bez podstatných nesprávnych údajov alebo s nimi). Overovateľ môže dospieť k záveru, že výročná správa o emisiách nie je overená, ak došlo k obmedzeniu rozsahu pôsobnosti (ak okolnosti bránia overovateľovi v získavaní dôkazov potrebných na zníženie overovacieho rizika na primeranú úroveň alebo ak bolo zavedené obmedzenie, ktoré overovateľovi bráni v získavaní týchto dôkazov) a/alebo k podstatným neistotám.

Členské štáty zabezpečia, aby prevádzkovateľ zistil problém nesprávnych a skreslených údajov po konzultácii s príslušným orgánom v lehote stanovenej príslušným orgánom. Okrem toho žiadne rozdiely v stanoviskách prevádzkovateľov, overovateľov a príslušných orgánov neovplyvnia riadne podávanie správ a riešia sa v súlade so smernicou 2003/87/ES, v súlade s týmito usmerneniami a požiadavkami stanovenými členskými štátmi podľa prílohy V k uvedenej smernici a v súlade s príslušnými vnútroštátnymi postupmi.

11. EMISNÉ FAKTORY

Táto časť obsahuje referenčné emisné faktory pre 1. úroveň, ktorá povoľuje používanie emisných faktorov na spaľovanie paliva, ktoré nie sú špecifické pre jednotlivé činnosti. Ak palivo nepatrí do existujúcej kategórie paliva, prevádzkovateľ použije svoj odborný úsudok na priradenie použitého paliva do príbuznej kategórie paliva na základe schválenia príslušným orgánom.

Tabuľka 4

Emisné faktory pre palivá súvisiace s čistou výhrevnosťou (NCV) a s čistou výhrevnosťou na hmotnosť paliva

Opis typu paliva Emisný faktor (tCO2/TJ) Čistá výhrevnosť (TJ/Gg) Usmernenia 2006 IPCC (okrem biomasy) Usmernenia 2006 IPCC Ropa 73,3 42,3 Živičné palivo 76,9 27,5 Kvapalné uhľovodíky zo zemného plynu 64,1 44,2 Motorový benzín 69,2 44,3 Perolej 71,8 43,8 Nafta destilovaná z bituminóznych bridlíc 73,3 38,1 Plynový/dieselový olej 74,0 43,0 Zvyškový palivový olej 77,3 40,4 Skvapalnený ropný plyn 63,0 47,3 Etán 61,6 46,4 Uhľovodíková zmes (zmes benzínov) 73,3 44,5 Bitúmen 80,6 40,2 Mazadlá (mastivá) 73,3 40,2 Ropný koks 97,5 32,5 Rafinérske suroviny (východiskové produkty) 73,3 43,0 Rafinačný plyn 51,3 49,5 Parafínové vosky 73,3 40,2 Lakový benzín & SBP 73,3 40,2 Ostatné ropné výrobky 73,3 40,2 Antracit 98,2 26,7 Koksárenské uhlie 94,5 28,2 Ostatné bitúmenové uhlie 94,5 25,8 Subbitúmenové uhlie 96,0 18,9 Lignit 101,1 11,9 Roponosná bridlica a dechtové piesky 106,6 8,9 Brikety 97,5 20,7 Koksárenský a lignitový koks 107,0 28,2 Plynáresnký koks 107,0 28,2 Uhoľný decht 80,6 28,0 Plynárenský plyn 44,7 38,7 Plyn z koksových pecí 44,7 38,7 Vysokopecný plyn 259,4 2,5 Plyn z kyslíkových oceliarskych pecí 171,8 7,1 Zemný plyn 56,1 48,0 Priemyselný odpad 142,9 neuplatňuje sa Odpadové oleje 73,3 40,2 Rašelina 105,9 9,8 Drevo/drevný odpad 0 15,6 Iná primárna tuhá biomasa 0 11,6 Drevené uhlie 0 29,5 Biologický benzín 0 27,0 Bionafta 0 27,0 Iné kvapalné biopalivá 0 27,4 Plyn zo skládok 0 50,4 Kalový plyn 0 50,4 Iné bioplyny 0 50,4 Iné zdroje Iné zdroje Odpadové pneumatiky 85,0 neuplatňuje sa Oxid uhoľnatý 155,2 10,1 Metán 54,9 50,0

12. ZOZNAM CO2 NEUTRÁLNEJ BIOMASY

Tento zoznam obsahuje materiály, ktoré sa považujú za biomasu na účely uplatňovania týchto usmernení a sú vážené emisným faktorom 0 [t CO2/TJ alebo t alebo Nm3]. Pomerné časti rašeliny a fosílií v ďalej uvedených materiáloch sa za biomasu nepovažujú. Pokiaľ je kontaminácia inými materiálmi alebo palivami očividná na základe vizuálneho alebo čuchového vnemu, nemusia sa uplatňovať žiadne analytické postupy na dôkaz príslušnosti do skupín 1 a 2:

Skupina 1 – Rastliny a časti rastlín:

— slama,

— seno a tráva,

— listy, drevo, korene, pne, kôra,

— plodiny, napr. kukurica a tritikale.

Skupina 2 – Odpady, výrobky a vedľajšie produkty z biomasy:

— priemyselné odpadové drevo (odpadové drevo z drevoobrábacích a drevospracujúcich prevádzok a odpadové drevo z prevádzok drevárskeho priemyslu),

— použité drevo (použité výrobky vyrobené z dreva, drevené materiály) a produkty a vedľajšie produkty z drevospracujúcich prevádzok,

— odpady na báze dreva z priemyslu papiera a celulózy, napr. čierny výluh (len s uhlíkom z biomasy),

— surový tallový olej, tallový olej a dechtový olej z výroby celulózy,

— lesné zvyšky,

— lignín zo spracovania rastlín obsahujúcich celulózu,

— živočíšne, rybacie a potravinárske múčky, tuk, olej a rastlinný tuk,

— primárne zvyšky z výroby potravín a nápojov,

— jedlé oleje a tuky,

— hnoj,

— zvyšky poľnohospodárskych rastlín,

— kanalizačné kaly,

— bioplyn vznikajúci pri vyhnívaní, kvasení alebo splyňovaní biomasy,

— kal z prístavov a kaly a sedimenty z iných vodných tokov a nádrží,

— plyn zo skládok,

— drevené uhlie.

Skupina 3 – Pomerné časti biomasy v zmiešaných materiáloch:

— pomerná časť biomasy z naplaveného materiálu získaného pri správe vodných tokov a nádrží,

— pomerná časť biomasy zo zmiešaných zvyškoch z výroby potravín a nápojov,

— pomerná časť biomasy z kompozitných materiáloch obsahujúcich drevo,

— pomerná časť biomasy z textilných odpadov,

— pomerná časť biomasy z papiera, lepenky, kartónu,

— pomerná časť biomasy z komunálneho a priemyselného odpadu,

— pomerná časť biomasy z čierneho výluhu obsahujúceho fosílny uhlík,

— pomerná časť biomasy zo spracovaných komunálnych a priemyselných odpadov,

— pomerná časť biomasy z etyl-tri-butyl-éteru (ETBE),

— pomerná časť biomasy z butanolu.

Skupina 4 – Palivá, ktorých komponenty a medziprodukty boli vyrobené z biomasy:

— bioetanol,

— bionafta,

— éterizovaný bioetanol,

— biometanol,

— biodimetyléter,

— bioolej (olejové palivo z pyrolýzy) a bioplyn.

13. URČENIE ÚDAJOV A FAKTOROV ŠPECIFICKÝCH PRE JEDNOTLIVÉ ČINNOSTI

Tento oddiel je záväzný len pre tie časti týchto usmernení, ktoré sa výslovne odvolávajú na oddiel 13 prílohy I. Ustanovenia v tejto časti podliehajú ustanoveniam uvedeným v oddiele 16 tejto prílohy.

13.1. URČENIE HODNÔT ČISTEJ VÝHREVNOSTI A EMISNÝCH FAKTOROV PRE PALIVÁ

Konkrétny postup na určenie emisného faktora špecifického pre jednotlivé činnosti vrátane postupu odoberania vzoriek pre špecifický druh paliva sa dohodne s príslušným orgánom pred začiatkom príslušného obdobia, za ktoré sa správa podáva a v rámci ktorého sa bude uplatňovať.

Postupy uplatňované na odber vzoriek paliva a na určenie jeho čistej výhrevnosti, obsahu uhlíka a emisného faktora majú byť tam, kde je to možné, v súlade so štandardizovanou metódou, ktorá obmedzuje odchýlky odberu vzoriek a merania a ktorá má známu nepresnosť merania. Používajú sa CEN normy, ak sú k dispozícii. Ak CEN normy nie sú k dispozícii, uplatnia sa ISO normy alebo vnútroštátne normy. Ak neexistujú žiadne uplatniteľné normy, postupy sa môžu vykonávať, kde je to možné, v súlade s navrhovanými normami alebo usmerneniami o osvedčených postupoch pre dané odvetvie.

Príklady príslušných CEN noriem sú:

— EN ISO 6976:2005 Zemný plyn – Výpočet výhrevnosti, hustoty, pomernej hustoty a Wobbeho indexu zo zloženia,

— EN ISO 4259:1996 Ropné výrobky – Stanovenie a využívanie údajov zhody vo vzťahu k skúšobným metódam.

Príklady príslušných ISO noriem sú:

— ISO 13909-1,2,3,4:2001 Čierne uhlie a koks – Mechanický odber vzoriek,

— ISO 5069-1,2:1983 Hnedé uhlie a lignity; zásady odoberania vzoriek,

— ISO 625:1996 Tuhé minerálne palivá – Určenie obsahu uhlíka a vodíka – Liebigova metóda,

— ISO 925:1997 Tuhé minerálne palivá – Určenie obsahu uhlíka v uhličitanoch – gravimetrická metóda,

— ISO 9300:1990 Meranie prietoku plynu Venturiho dýzami s kritickým prúdením,

— ISO 9951:1993/94 Meranie prietoku plynu v uzavretom potrubí – turbínový plynomer.

Doplňujúce vnútroštátne normy pre charakteristiku palív sú:

— DIN 51900-1:2000 Testovanie tuhých a kvapalných palív – Určenie hrubej výhrevnosti pomocou kalorimetrickej fľaše a výpočet čistej výhrevnosti – Časť 1: Zásady, prístroje, metódy,

— DIN 51857:1997 Plynné palivá a ostatné plyny – Výpočet výhrevnosti, hustoty, relatívnej hustoty a Wobbeho indexu čistých plynov a plynových zmesí,

— DIN 51612:1980 Testovanie skvapalnených ropných plynov; výpočet čistej výhrevnosti,

— DIN 51721:2001 Testovanie tuhých odpadov – Určenie obsahu uhlíka a vodíka (tiež použiteľná pre kvapalné palivá).

Laboratórium použité na určenie emisného faktora, obsahu uhlíka a čistej výhrevnosti musí vyhovovať podmienkam stanoveným v oddiele 13.5 tejto prílohy. Je dôležité poznamenať, že na dosiahnutie náležitej presnosti emisného faktora špecifického pre určitú činnosť (popri presnosti analytického postupu na určenie obsahu uhlíka a čistej výhrevnosti) je rozhodujúca periodicita odberu vzoriek, postup odberu vzoriek a príprava vzoriek. Tieto závisia vo veľkej miere od stavu a homogenity paliva/materiálu. Požadovaný počet vzoriek bude väčší pre veľmi heterogénne materiály, ako sú napríklad komunálne tuhé odpady, a omnoho menší pre väčšinu obchodných plynových alebo kvapalných palív.

Postup odberu vzoriek a periodicita analýz na určenie obsahu uhlíka, čistej výhrevnosti a emisných faktorov musí vyhovovať podmienkam oddielu 13.6.

Všetka dokumentácia k postupom použitým v príslušnom laboratóriu na určenie emisného faktora a úplný súbor výsledkov sa archivujú a sprístupnia overovateľovi správy o emisiách.

13.2. URČENIE OXIDAČNÝCH FAKTOROV ŠPECIFICKÝCH PRE JEDNOTLIVÉ ČINNOSTI

Konkrétny postup na určenie oxidačného faktora špecifického pre jednotlivé činnosti, vrátane postupu odoberania vzoriek pre špecifický typ paliva a zariadenia, sa dohodne s príslušným orgánom pred začiatkom príslušného obdobia, za ktoré sa správa podáva a v rámci ktorého sa bude uplatňovať.

Postupy uplatňované na určovanie reprezentatívneho oxidačného faktora špecifického pre určitú činnosť (napríklad prostredníctvom obsahu uhlíka v sadziach, v popole, v odpadových vodách a v iných odpadoch alebo vo vedľajších produktoch) pre konkrétnu činnosť podľa možnosti zodpovedajú štandardizovanej metóde, ktorá obmedzuje odchýlku odberu vzoriek a merania a ktorá má známu nepresnosť merania. Ak je to možné, použijú sa CEN normy. Ak CEN normy nie sú k dispozícii, uplatnia sa ISO normy alebo vnútroštátne normy. Ak neexistujú žiadne uplatniteľné normy, postupy sa môžu vykonávať, kde je to možné, v súlade s navrhovanými normami alebo usmerneniami o osvedčených postupoch pre dané odvetvie.

Laboratórium použité na určenie oxidačného faktora alebo podkladových údajov musí vyhovovať požiadavkám uvedeným v oddiele 13.5 tejto prílohy. Postup odberu vzoriek a periodicita analýz na určenie príslušných veličín (napr. obsahu uhlíka v popole) používaný pri výpočte oxidačných faktorov má vyhovovať požiadavkám oddielu 13.6.

Kompletná dokumentácia k postupom použitým organizáciou na určenie oxidačných faktorov a úplný súbor výsledkov sa archivujú a sprístupnia overovateľovi správy o emisiách.

13.3. URČENIE PROCESNÝCH EMISNÝCH FAKTOROV, PREPOČÍTAVACÍCH FAKTOROV A ÚDAJOV O ZLOŽENÍ

Konkrétny postup na určenie emisného faktora, prepočítavacieho faktora alebo údajov o zložení špecifických pre jednotlivé činnosti, vrátane postupu odoberania vzoriek pre špecifický materiál, sa dohodne s príslušným orgánom pred začiatkom príslušného obdobia, za ktoré sa správa podáva a v rámci ktorého sa bude uplatňovať.

Postupy uplatňované na odoberanie vzoriek a určovanie zloženia príslušného materiálu alebo na odvodzovanie emisného faktora majú podľa možnosti zodpovedať štandardizovanej metóde, ktorá obmedzuje odchýlku odberu vzoriek a merania a ktorá má známu nepresnosť merania. Ak je to možné, použijú sa CEN normy. Ak CEN normy nie sú k dispozícii, uplatnia sa ISO normy alebo vnútroštátne normy. Ak neexistujú žiadne uplatniteľné normy, postupy sa môžu vykonávať, kde je to možné, v súlade s navrhovanými normami alebo usmerneniami o osvedčených postupoch pre dané odvetvie.

Použité laboratórium musí vyhovovať požiadavkám uvedeným v oddiele 13.5 tejto prílohy. Postup odberu vzoriek a periodicita analýz má vyhovovať požiadavkám oddielu 13.6.

Všetka dokumentácia k postupom použitým organizáciou a úplný súbor výsledkov sa archivujú a sprístupnia overovateľovi správy o emisiách.

13.4. URČENIE POMERNEJ ČASTI BIOMASY

Výraz „pomerná časť biomasy“ sa na účely týchto usmernení týka percentuálneho podielu hmotnosti spáliteľného uhlíka z biomasy podľa definície biomasy (pozri oddiely 2 a 12 tejto prílohy) na celkovej hmotnosti uhlíka vo vzorke.

Palivo alebo materiál sa označuje za čistú biomasu so zjednodušenými opatreniami pre monitorovanie a podávanie správ podľa oddielu 5.2, ak obsah iných látok ako biomasy nepredstavuje viac ako 3 % z celkového množstva príslušného paliva alebo materiálu.

Konkrétny postup na určenie pomernej časti biomasy v konkrétnom druhu paliva alebo materiáli, vrátane postupu odoberania vzoriek, sa dohodne s príslušným orgánom pred začiatkom príslušného obdobia, za ktoré sa správa podáva a v rámci ktorého sa bude uplatňovať.

Postupy uplatňované na odoberanie vzoriek paliva alebo materiálu a na určovanie pomernej časti biomasy majú podľa možnosti zodpovedať štandardizovanej metóde, ktorá obmedzuje odchýlku odberu vzoriek a merania a ktorej nepresnosť merania je známa. Ak je to možné, použijú sa CEN normy. Ak CEN normy nie sú k dispozícii, uplatnia sa ISO normy alebo vnútroštátne normy. Ak neexistujú žiadne uplatniteľné normy, postupy sa môžu vykonávať, kde je to možné, v súlade s navrhovanými normami alebo usmerneniami o osvedčených postupoch pre dané odvetvie.

Metódy použiteľné na určenie pomernej časti biomasy v palive alebo materiáli sa môžu pohybovať v rozmedzí od manuálneho triedenia komponentov zmiešaných materiálov, cez diferenciálne metódy stanovujúce hodnoty výhrevnosti binárnej zmesi a obidvoch jej zložiek až po izotopickú analýzu uhlíka C-14, v závislosti od konkrétnej povahy príslušnej palivovej zmesi. V prípade palív alebo materiálov pochádzajúcich z výrobného procesu s definovanými a sledovateľnými vstupnými tokmi prevádzkovateľ môže pri určovaní pomernej časti biomasy alternatívne vychádzať z hmotnostnej bilancie fosílneho uhlíka a uhlíka biomasy vstupujúceho do procesu a vychádzajúceho z procesu. Použité metódy musí schváliť príslušný orgán.

Laboratórium použité na určenie pomernej časti biomasy musí vyhovovať požiadavkám stanoveným v oddiele 13.5 tejto prílohy.

Postup odberu vzoriek a periodicita analýz na určenie pomernej časti biomasy v palivách a materiáloch má vyhovovať požiadavkám oddielu 13.6.

Všetka dokumentácia k postupom použitým v príslušnom laboratóriu na určenie pomernej časti biomasy a úplný súbor výsledkov sa archivujú a sprístupnia overovateľovi správy o emisiách.

Ak určenie pomernej časti biomasy v zmiešanom palive technicky nie je možné alebo by viedlo k neprimerane vysokým nákladom, prevádzkovateľ buď bude predpokladať 0-percentný podiel biomasy (t. j. úplne fosílny pôvod všetkého uhlíka v tomto konkrétnom palive), alebo príslušnému orgánu navrhne na schválenie metódu odhadov.

13.5. POŽIADAVKY NA URČOVANIE VLASTNOSTÍ PALIVA A MATERIÁLU

13.5.1. POUŽÍVANIE AKREDITOVANÝCH LABORATÓRIÍ

Laboratórium použité na určenie emisného faktora, čistej výhrevnosti, oxidačného faktora, obsahu uhlíka, pomerného podielu biomasy alebo údajov o zložení má byť akreditované v súlade s normou EN ISO 17025:2005 (Všeobecné požiadavky na spôsobilosť skúšobných a kalibračných laboratórií).

13.5.2. POUŽÍVANIE NEAKREDITOVANÝCH LABORATÓRIÍ

Prednosť sa dáva využívaniu laboratórií akreditovaných v súlade s normou EN ISO 17025:2005. Využívanie neakreditovaných laboratórií sa musí obmedziť na situácie, keď prevádzkovateľ môže príslušnému orgánu dokázať, že toto laboratórium vyhovuje požiadavkám, ktoré sú ekvivalentné požiadavkám uvedeným v norme EN ISO 17025:2005. Príslušné laboratóriá a príslušné analytické postupy sa uvedú v pláne monitorovania pre zariadenie. Zhoda riadenia kvality by sa mohla dokázať akreditovanou certifikáciou laboratória vzhľadom na normu EN ISO 9001:2000. Musí sa predložiť dodatočný dôkaz o tom, že laboratórium je technicky spôsobilé a schopné dosiahnuť technicky platné výsledky pomocou príslušných analytických postupov.

Prevádzkovateľ je zodpovedný za to, že každé neakreditované laboratórium, ktoré použije na určenie výsledkov výpočtov emisií, prijme tieto opatrenia:

a) Potvrdenie platnosti

Potvrdenie platnosti každej analytickej metódy používanej neakreditovaným laboratórium vzhľadom na referenčnú metódu vykoná laboratórium akreditované v súlade s normou EN ISO 17025:2005. Postup potvrdenia platnosti sa vykoná pred uzavretím zmluvného vzťahu medzi prevádzkovateľom a laboratóriom alebo na začiaku tohto vzťahu. Zahŕňa dostatočný počet opakovaní analýzy súboru minimálne piatich vzoriek reprezentatívnych pre očakávaný rozsah hodnôt, vrátane slepej vzorky za každý relevantný parameter a palivo alebo materiál, aby sa charakterizovala opakovateľnosť metódy a aby sa odvodila kalibračná krivka zariadenia.

b) Vzájomné porovnanie

Vzájomné porovnanie výsledkov analytických metód vykoná raz ročne laboratórium akreditované v súlade s normou EN ISO 17025:2005 a obsahuje minimálne päťnásobné opakovanie analýzy reprezentatívnej vzorky pomocou referenčnej metódy za každý relevantný parameter a palivo alebo materiál.

Prevádzkovateľ uplatňuje konzervatívne úpravy (t. j. zabránenie podhodnoteniu emisií) na všetky relevantné údaje príslušného roku v prípadoch, keď bol zistený rozdiel medzi výsledkami získanými neakreditovaným a akreditovaným laboratóriom, čo by mohlo viesť k podhodnoteniu emisií. Všetky štatisticky významné (2σ) rozdiely medzi konečnými výsledkami (napríklad údajov o zložení) získanými neakreditovaným a akreditovaným