SK Úradný vestník Európskej únie L 76/16

RÁMCOVÉ ROZHODNUTIE RADY 2005/214/SVV

z 24. februára 2005

o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie

RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

so zreteľom na Zmluvu o Európskej únii, najmä na jej článok 31 písm. a) a článok 34 ods. 2 písm. b),

so zreteľom na iniciatívu Spojeného kráľovstva, Francúzskej republiky a Švédskeho kráľovstva (1),

so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu (2),

keďže:

(1) Európska Rada na zasadnutí v Tampere 15. a 16. októbra 1999 schválila zásadu vzájomného uznávania, ktorá sa má stať základným kameňom justičnej spolupráce v občianskych aj v trestných veciach v rámci únie.

(2) Zásada vzájomného uznávania by sa mala uplatňovať na peňažné sankcie, ktoré uložili justičné alebo správne orgány s cieľom uľahčiť výkon týchto sankcií v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom sú uložené.

(3) Rada 29. novembra 2000 prijala v súlade so závermi z Tampere program opatrení na vykonávanie zásady vzájomného uznávania rozhodnutí v trestných veciach (3), pričom uprednostnila prijatie nástroja, ktorý uplatňuje zásadu vzájomného uznávania na peňažné sankcie (opatrenie 18).

(4) Toto rámcové rozhodnutie by sa malo vzťahovať aj na peňažné sankcie uložené za dopravné priestupky.

(5) Toto rámcové rozhodnutie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané článkom 6 zmluvy a vyjadrené Chartou základných práv Európskej únie (4), najmä jej kapitoly VI. Žiadnu časť tohto rámcového rozhodnutia nemožno vykladať tak, že zakazuje odmietnutie výkonu rozhodnutia, ak existujú dôvody domnievať sa na základe objektívnych skutočností, že účelom peňažnej sankcie je potrestanie osoby z dôvodu jej pohlavia, rasy, vierovyznania, etnického pôvodu, štátnej príslušnosti, jazyka, politických názorov alebo sexuálnej orientácie, alebo že postavenie tejto osoby môže byť znevýhodnené pre akýkoľvek z týchto dôvodov.

(6) Toto rámcové rozhodnutie nebráni členskému štátu uplatňovať jeho ústavné predpisy týkajúce sa riadneho procesu, slobody združovania, slobody tlače a slobody prejavu v ostatných médiách,

PRIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTIE:

Článok 1

Definície

Na účely tohto rámcového rozhodnutia:

a) „rozhodnutie“ znamená konečné rozhodnutie, ktoré vyžaduje, aby fyzická alebo právnická osoba zaplatila peňažnú sankciu, ak rozhodnutie prijal: i) súd štátu pôvodu pre trestný čin podľa práva štátu pôvodu; ii) iný orgán štátu pôvodu ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva štátu pôvodu za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach; iii) iný orgán štátu pôvodu ako súd pre skutky, ktoré sú trestné podľa vnútroštátneho práva štátu pôvodu z dôvodu porušenia právnych predpisov za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach; iv) súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, ak sa toto rozhodnutie týka rozhodnutia uvedeného v bode iii);

b) „peňažná sankcia“ znamená povinnosť zaplatiť: i) určitú peňažnú čiastku uloženú rozhodnutím o odsúdení pre trestný čin; ii) náhradu uloženú v tom istom rozhodnutí v prospech obetí, ak obeť nemôže byť stranou v občianskoprávnom konaní a súd koná v rámci výkonu svojej trestnej právomoci; iii) určitú peňažnú čiastku na súdne trovy alebo trovy správneho konania, ktoré viedlo k rozhodnutiu; iv) určitú peňažnú čiastku do verejného fondu alebo organizácii na podporu obetí, ktorá bola uložená v tom istom rozhodnutí. Peňažná sankcia nezahŕňa: — príkazy na zhabanie nástrojov alebo ziskov z trestného činu, — príkazy občianskej povahy, ktoré vyplývajú z nárokov o náhradu škody a navrátenie do pôvodného stavu a ktoré sú vykonateľné v súlade s nariadením Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o súdnej právomoci, uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (5);

c) „štát pôvodu“ znamená členský štát, v ktorom bolo vydané rozhodnutie v zmysle tohto rámcového rozhodnutia;

d) „vykonávajúci štát“ znamená členský štát, ktorému bolo zaslané rozhodnutie s cieľom jeho vykonania.

Článok 2

Určenie príslušných orgánov

1. Každý členský štát informuje Generálny sekretariát Rady o tom, ktorý orgán alebo orgány sú podľa jeho vnútroštátneho práva príslušné podľa tohto rámcového rozhodnutia, ak je tento členský štát štátom pôvodu alebo vykonávajúcim štátom.

2. Bez ohľadu na článok 4, každý členský štát môže určiť, ak to vyžaduje organizácia jeho vnútorného systému, jeden alebo viacero ústredných orgánov zodpovedných za administratívne zasielanie a prijímanie rozhodnutí a pomoc príslušným orgánom.

3. Generálny sekretariát Rady sprístupní prijaté informácie všetkým členským štátom a Komisii.

Článok 3

Základné práva

Toto rámcové rozhodnutie sa nedotýka povinnosti dodržiavať základné práva a základné právne zásady zakotvené v článku 6 zmluvy.

Článok 4

Zasielanie rozhodnutí a zapojenie ústredného orgánu

1. Rozhodnutie spolu s osvedčením uvedeným v tomto článku možno zaslať príslušným orgánom členského štátu, v ktorom má fyzická alebo právnická osoba, proti ktorej bolo prijaté rozhodnutie, majetok alebo príjem, zvyčajné bydlisko alebo, v prípade právnickej osoby, sídlo.

2. Osvedčenie, ktorého štandardná forma je uvedená v prílohe, musí byť podpísané a správnosť jeho obsahu musí byť overená príslušným orgánom štátu pôvodu.

3. Rozhodnutie alebo jeho overenú kópiu spolu s osvedčením zašle príslušný orgán štátu pôvodu priamo príslušnému orgánu vykonávajúceho štátu prostredníctvom akéhokoľvek prostriedku, ktorý vyhotovuje písomný záznam za podmienok umožňujúcich vykonávajúcemu štátu overiť ich pravosť. Originál rozhodnutia alebo jeho overená kópia a originál osvedčenia sa zašlú vykonávajúcemu štátu, ak o to požiada. Všetka úradná komunikácia sa uskutočňuje priamo medzi uvedenými príslušnými orgánmi.

4. Štát pôvodu zašle rozhodnutie vždy len jednému vykonávajúcemu štátu.

5. Ak príslušný orgán štátu pôvodu nepozná príslušný orgán vykonávajúceho štátu, príslušný orgán štátu pôvodu vykoná všetky potrebné zistenia, vrátane využitia kontaktných bodov Európskej justičnej siete (6), s cieľom získať informácie od vykonávajúceho štátu.

6. Ak orgán vykonávajúceho štátu, ktorému bolo zaslané rozhodnutie, nemá právomoc ho uznať a prijať potrebné opatrenia na jeho výkon, odošle rozhodnutie z úradnej moci príslušnému orgánu a informuje o tom príslušný orgán štátu pôvodu.

7. Spojené kráľovstvo a Írsko môžu uviesť vo vyhlásení, že rozhodnutie spolu s osvedčením sa musí zaslať prostredníctvom ich ústredného orgánu alebo orgánov uvedených v tomto vyhlásení. Tieto členské štáty môžu kedykoľvek ďalším vyhlásením obmedziť rozsah pôsobnosti takéhoto vyhlásenia na účely širšieho uplatnenia odseku 3. Urobia tak, keď vo vzťahu k nim nadobudnú platnosť ustanovenia o vzájomnej pomoci Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda. Každé vyhlásenie musí byť uložené na Generálnom sekretariáte Rady a oznámené Komisii.

Článok 5

Rozsah pôsobnosti

1. Nasledujúce trestné činy, ak sú trestné v štáte pôvodu, a tak, ako sú vymedzené právom štátu pôvodu štátu sú dôvodom v súlade s podmienkami tohto rámcového rozhodnutia a bez posudzovania obojstrannej trestnosti činu, na uznanie a výkon rozhodnutí:

— účasť na zločinnom spolčení,

— terorizmus,

— obchodovanie s ľuďmi,

— sexuálne vykorisťovanie detí a detská pornografia,

— nedovolené obchodovanie s omamnými a psychotropnými látkami,

— nedovolené obchodovanie so zbraňami, strelivom a výbušninami,

— korupcia,

— podvod vrátane podvodu týkajúceho sa finančných záujmov Európskych spoločenstiev podľa Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev z 26. júla 1995,

— legalizácia príjmov z trestnej činnosti,

— falšovanie a pozmeňovanie meny vrátane eura,

— počítačová kriminalita,

— trestné činy proti životnému prostrediu vrátane nedovoleného obchodovania s ohrozenými živočíšnymi a rastlinnými druhmi, ich plemenami a odrodami,

— uľahčenie neoprávneného prekročenia štátnej hranice a neoprávneného pobytu,

— vražda, závažné ublíženie na zdraví,

— nedovolené obchodovanie s ľudskými orgánmi a tkanivami,

— únos, obmedzovanie osobnej slobody a branie rukojemníka,

— rasizmus a xenofóbia,

— organizovaná alebo ozbrojená lúpež,

— nedovolené obchodovanie s kultúrnymi objektmi vrátane starožitností a umeleckých diel,

— podvodné konanie,

— vymáhanie peňazí alebo inej výhody a vydieranie,

— falšovanie a pirátstvo výrobkov,

— falšovanie a pozmeňovanie verejných listín a obchodovanie s takými listinami,

— falšovanie a pozmeňovanie platobných prostriedkov,

— nedovolené obchodovanie s hormonálnymi látkami a ďalšími prostriedkami na podporu rastu,

— nedovolené obchodovanie s jadrovými alebo rádioaktívnymi materiálmi,

— obchodovanie s odcudzenými vozidlami,

— znásilnenie,

— podpaľačstvo,

— trestné činy podliehajúce právomoci Medzinárodného trestného súdu;

— nezákonné ovládnutie lietadla alebo plavidla,

— sabotáž,

— správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky vrátane porušenia predpisov vzťahujúcich sa na čas jazdy a odpočinku a predpisov o nebezpečnom tovare,

— pašovanie tovaru,

— porušovanie práv duševného vlastníctva,

— hrozby a skutky násilia proti osobám vrátane násilia počas športových podujatí,

— škoda spôsobená trestným činom,

— krádež,

— trestné činy určené štátom pôvodu a slúžiace na účely plnenia záväzkov vyplývajúcich z nástrojov prijatých na základe Zmluvy o ES alebo podľa hlavy VI Zmluvy o EÚ.

2. Rada môže kedykoľvek rozhodnúť, konajúc jednomyseľne po porade s Európskym parlamentom za podmienok stanovených v článku 39 ods. 1 Zmluvy o EÚ, o doplnení ďalších kategórií trestných činov do zoznamu v odseku 1.

Rada na základe správy predloženej podľa článku 20 ods. 5 zváži, či sa zoznam rozšíri, alebo zmení. Rada ďalej zváži túto otázku neskôr na základe správy o praktickom uplatňovaní rámcového rozhodnutia vypracovanej Komisiou do piatich rokov od dátumu uvedeného v článku 20 ods. 1.

3. Pre trestné činy okrem tých, ktoré sú uvedené v odseku 1, môže vykonávajúci členský štát uznať a vykonať rozhodnutie za podmienky, že rozhodnutie súvisí so správaním, ktoré by bolo trestným činom podľa práva vykonávajúceho štátu bez ohľadu na znaky skutkovej podstaty alebo spôsob jeho opísania.

Článok 6

Uznanie a výkon rozhodnutí

Príslušné orgány vykonávajúceho štátu uznajú rozhodnutie, ktoré bolo zaslané v súlade s článkom 4, bez toho, aby boli požadované akékoľvek ďalšie náležitosti a bezodkladne prijmú všetky potrebné opatrenia na jeho výkon, pokiaľ príslušný orgán nerozhodne o uplatnení jedného z dôvodov odmietnutia uznania alebo odmietnutia výkonu, ktoré sú stanovené v článku 7.

Článok 7

Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu rozhodnutia

1. Príslušné orgány vykonávajúceho štátu môžu odmietnuť uznať a vykonať rozhodnutie, ak osvedčenie stanovené v článku 4 nie je predložené, je neúplné alebo zjavne nezodpovedá rozhodnutiu.

2. Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže tiež odmietnuť uznať a vykonať rozhodnutie, ak sa zistí, že:

a) rozhodnutie proti odsúdenej osobe za tie isté činy bolo vydané vo vykonávajúcom štáte alebo v inom ako štáte pôvodu alebo vykonávajúcom štáte, a ak, v tomto druhom prípade, sa toto rozhodnutie vykonalo;

b) v niektorom z prípadov uvedených v článku 5 ods. 3 sa rozhodnutie týka skutkov, ktoré sa nepovažujú za trestný čin podľa práva vykonávajúceho štátu;

c) výkon rozhodnutia je premlčaný podľa práva vykonávajúceho štátu a rozhodnutie súvisí so skutkami, ktoré patria do právomoci tohto štátu podľa jeho práva;

d) rozhodnutie súvisí so skutkami, ktoré: i) sa podľa práva vykonávajúceho štátu považujú za skutky, ktoré boli spáchané úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho štátu alebo na mieste, ktoré je zaň považované; alebo ii) boli spáchané mimo územia štátu pôvodu a právo vykonávajúceho štátu neumožňuje trestné stíhanie pre rovnaké trestné činy, ak boli spáchané mimo jeho územia;

e) právny poriadok vykonávajúceho štátu poskytuje imunitu, ktorá znemožňuje výkon rozhodnutia;

f) rozhodnutie sa nariadilo fyzickej osobe, ktorá podľa právnych predpisov vykonávajúceho štátu kvôli svojmu veku nemohla byť trestne zodpovedná za činy, na ktoré sa vzťahovalo prijaté rozhodnutie;

g) podľa osvedčenia uvedeného v článku 4 dotknutá osoba i) v prípade písomného konania nebola informovaná v súlade s právom štátu pôvodu, osobne alebo prostredníctvom zástupcu príslušného podľa vnútroštátnych právnych predpisov, o svojom práve hájiť sa v danom prípade a o lehotách takéhoto právneho prostriedku alebo ii) neprišla osobne, pokiaľ v osvedčení nie je uvedené, že táto osoba: — bola osobne alebo prostredníctvom zástupcu príslušného podľa vnútroštátnych právnych predpisov informovaná o konaní v súlade s právom štátu pôvodu alebo — uviedla, že sa vzdáva práva hájiť sa v danom prípade;

h) peňažná sankcia je nižšia než 70 EUR alebo ekvivalent tejto sumy.

3. V prípadoch uvedených v odsekoch 1 a 2 písm. c) a g), skôr než sa prijme rozhodnutie o úplnom alebo čiastočnom neuznaní alebo nevykonaní rozhodnutia, príslušný orgán vykonávajúceho štátu sa poradí s príslušným orgánom štátu pôvodu akýmkoľvek vhodným prostriedkom a prípadne ho požiada o bezodkladné poskytnutie potrebných informácií.

Článok 8

Určenie čiastky, ktorá sa má zaplatiť

1. Ak sa stanoví, že rozhodnutie sa týka skutkov, ktoré neboli vykonané na území štátu pôvodu, vykonávajúci štát môže rozhodnúť o znížení vymáhanej peňažnej sankcie na najvyššiu sumu stanovenú za rovnaké skutky podľa vnútroštátneho práva vykonávajúceho štátu, ak spadajú do právomoci tohto štátu.

2. Príslušný orgán vykonávajúceho štátu prepočíta podľa potreby peňažnú sankciu do meny vykonávajúceho štátu vo výmennom kurze platnom v čase jej uloženia.

Článok 9

Právny poriadok, ktorým sa spravuje vykonanie

1. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3 tohto článku a článok 10, vykonanie rozhodnutia sa spravuje právnym poriadkom vykonávajúceho štátu rovnakým spôsobom ako peňažná sankcia vykonávajúceho štátu. Orgány vykonávajúceho štátu sú príslušné rozhodovať o postupoch vykonania a určovať všetky s tým súvisiace opatrenia vrátane dôvodov pre ukončenie vykonania.

2. V prípade, ak je odsúdená osoba schopná poskytnúť dôkaz o zaplatení celej sumy alebo jej časti v ktoromkoľvek štáte, príslušný orgán vykonávajúceho štátu sa poradí s príslušným orgánom štátu pôvodu spôsobom uvedeným v článku 7 ods. 3. Každá časť peňažnej sankcie uhradená akýmkoľvek spôsobom v ktoromkoľvek štáte sa v plnej výške odpočíta od sumy, ktorá sa má vymáhať vo vykonávajúcom štáte.

3. Peňažná sankcia uložená právnickej osobe sa vymáha aj vtedy, ak vykonávajúci štát neuznáva zásadu trestnej zodpovednosti právnických osôb.

Článok 10

Odňatie slobody alebo iná, alternatívna sankcia ako spôsob náhrady neuhradenej peňažnej sankcie

Ak nie je možné vykonať rozhodnutie, úplne alebo čiastočne, vykonávajúci štát môže uplatniť alternatívne sankcie vrátane trestu odňatia slobody, ak to v takýchto prípadoch povoľujú jeho právo a ak štát pôvodu umožnil uplatnenie takýchto alternatívnych sankcií v osvedčení uvedenom v článku 4. Prísnosť alternatívnej sankcie sa určí v súlade s právom vykonávajúceho štátu, nesmie však presiahnuť žiadnu najvyššiu úroveň uvedenú v osvedčení, ktoré zaslal štát pôvodu.

Článok 11

Amnestia, milosť, preskúmanie rozsudku

1. Štát pôvodu aj vykonávajúci štát môžu udeliť amnestiu alebo milosť.

2. Bez toho, aby bol dotknutý článok 10, len štát pôvodu môže rozhodnúť o žiadosti o preskúmanie rozhodnutia.

Článok 12

Ukončenie vykonania

1. Príslušný orgán štátu pôvodu bezodkladne informuje príslušný orgán vykonávajúceho štátu o každom rozhodnutí alebo opatrení, v ktorého dôsledku prestáva byť dané rozhodnutie vykonateľné alebo je stiahnuté z vykonávajúceho štátu z akéhokoľvek iného dôvodu.

2. Vykonávajúci štát ukončí vykonanie rozhodnutia ihneď po tom, ako ho príslušný orgán štátu pôvodu informuje o tomto rozhodnutí alebo opatrení.

Článok 13

Finančné prostriedky získané z vykonania rozhodnutí

Finančné prostriedky získané z vykonania rozhodnutí pripadnú vykonávajúcemu štátu, pokiaľ sa štát pôvodu a vykonávajúci štát nedohodnú inak, najmä v prípadoch uvedených v článku 1 písm. b) bode ii).

Článok 14

Informácie vykonávajúceho štátu

Príslušný orgán vykonávajúceho štátu bezodkladne informuje príslušný orgán štátu pôvodu prostredníctvom akéhokoľvek prostriedku, ktorý vyhotovuje písomný záznam:

a) o zaslaní rozhodnutia príslušnému orgánu podľa článku 4 ods. 6;

b) o každom rozhodnutí odmietnuť uznanie a vykonanie rozhodnutia podľa článkov 7 alebo 20 ods. 3 spolu s dôvodmi tohto rozhodnutia;

c) o celkovom alebo čiastočnom nevykonaní rozhodnutia z dôvodov uvedených v článku 8, článku 9 ods. 1 a 2 a článku 11 ods. 1;

d) o vykonaní rozhodnutia akonáhle bolo ukončené;

e) o uplatnení alternatívnej sankcie podľa článku 10.

Článok 15

Následky zaslania rozhodnutia

1. Pokiaľ odsek 2 neustanovuje inak, štát pôvodu nesmie pokračovať vo výkone rozhodnutia zaslaného podľa článku 4.

2. Právo vykonať rozhodnutie sa vracia štátu pôvodu:

a) po tom, čo ho vykonávajúci štát informoval o celkovom alebo čiastočnom nevykonaní, alebo odmietnutí uznania alebo odmietnutí vykonania rozhodnutia v prípade článku 7, s výnimkou článku 7 ods. 2 písm. a), v prípade článku 11 ods. 1 a v prípade článku 20 ods. 3, alebo

b) ak štát pôvodu informoval vykonávajúci štát o tom, že rozhodnutie bolo stiahnuté z vykonávajúceho štátu podľa článku 12.

3. Ak po zaslaní rozhodnutia v súlade s článkom 4 obdrží orgán štátu pôvodu akúkoľvek peňažnú čiastku, ktorú odsúdená osoba zaplatila dobrovoľne vzhľadom na rozhodnutie, tento orgán bezodkladne informuje príslušný orgán vo vykonávajúcom štáte. Uplatní sa článok 9 ods. 2.

Článok 16

Jazyky

1. Osvedčenie, ktorého štandardné tlačivo je uvedené v prílohe, musí byť preložené do úradného jazyka alebo jedného z úradných jazykov vykonávajúceho štátu. Ktorýkoľvek členský štát môže buď v čase prijatia tohto rámcového rozhodnutia, alebo neskôr vyhlásiť vo vyhlásení uloženom na Generálnom sekretariáte Rady, že bude akceptovať preklad do jedného alebo viacerých ďalších úradných jazykov inštitúcií únie.

2. Výkon rozhodnutia sa môže pozastaviť na čas potrebný na získanie prekladu na náklady vykonávajúceho štátu.

Článok 17

Náklady

Členské štáty si navzájom nenárokujú náhradu nákladov vyplývajúcich z uplatňovania tohto rámcového rozhodnutia.

Článok 18

Vzťah k ostatným dohodám a dojednaniam

Toto rámcové rozhodnutie nebráni uplatňovaniu dvojstranných alebo viacstranných dohôd alebo dojednaní medzi členskými štátmi, pokiaľ tieto dohody alebo dojednania umožňujú rozšírenie predpisov tohto rámcového rozhodnutia a pomáhajú ďalej zjednodušiť alebo uľahčiť postupy vykonania peňažných sankcií.

Článok 19

Územná pôsobnosť

Toto rámcové rozhodnutie sa uplatňuje na Gibraltár.

Článok 20

Vykonanie

1. Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia do 22. marca 2007.

2. Každý členský štát môže na obdobie najviac 5 rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto rámcového rozhodnutia obmedziť jeho uplatňovanie na:

a) rozhodnutia uvedené v článku 1 písm. a) bod i) a iv); a/alebo

b) vo vzťahu k právnickým osobám, rozhodnutia súvisiace s konaním, za ktoré európsky nástroj stanovuje uplatňovanie zásady zodpovednosti právnických osôb.

Každý členský štát, ktorý chce využiť tento odsek, oznámi na tento účel vyhlásenie Generálnemu tajomníkovi Rady po prijatí tohto rámcového rozhodnutia. Toto vyhlásenie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie.

3. Ak osvedčenie uvedené v článku 4 vedie k domnienke možného porušenia základných práv alebo základných právnych zásad zakotvených v článku 6 zmluvy, každý členský štát môže namietať uznanie a výkon rozhodnutí. Uplatní sa postup uvedený v článku 7 ods. 3.

4. Každý členský štát môže uplatniť zásadu vzájomnosti v súvislosti s ktorýmkoľvek členským štátom využijúc odsek 2.

5. Členské štáty zašlú Generálnemu sekretariátu Rady a Komisii znenie ustanovení, ktorými transponujú do svojich vnútroštátnych právnych poriadkov povinnosti, ktoré sú im uložené týmto rámcovým rozhodnutím. Na základe správy, ktorú na základe týchto informácií pripraví Komisia, zhodnotí Rada do 22. marca 2008, do akej miery členské štáty dosiahli súlad s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia.

6. Generálny sekretariát Rady oznámi členským štátom a Komisii vyhlásenia urobené podľa článku 4 ods. 7 a článku 16.

7. Bez toho, aby bol dotknutý článok 35 ods. 7 zmluvy, členský štát, ktorý opakovane pocítil ťažkosti alebo nedostatok spolupráce zo strany iného členského štátu pri vzájomnom uznaní a výkone rozhodnutí, ktoré sa nevyriešili dvojstrannými poradami, môže informovať Radu s cieľom zhodnotiť vykonávanie tohto rámcového rozhodnutia na úrovni členského štátu.

8. Každý členský štát, ktorý počas kalendárneho roka uplatnil odsek 3, informuje na začiatku nasledujúceho kalendárneho roka Radu a Komisiu o prípadoch, v ktorých sa uplatnili dôvody odmietnutia uznania alebo vykonania rozhodnutia uvedené v tomto ustanovení.

9. Do 7 rokov po nadobudnutí účinnosti tohto rámcového rozhodnutia vypracuje Komisia na základe prijatých informácií správu spolu s podnetmi, ktoré môže považovať za vhodné. Na základe správy prehodnotí Rada tento článok s cieľom zvážiť, či sa má odsek 3 zachovať alebo nahradiť presnejším ustanovením.

Článok 21

Nadobudnutie účinnosti

Toto rámcové rozhodnutie nadobúda účinnosť v deň jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.

V Bruseli 24. februára 2005. Za Radu predseda N. SCHMIT

(1) Ú. v. ES C 278, 2.10.2001, s. 4.

(2) Ú. v. ES C 271E, 7.11.2002, s. 423.

(3) Ú. v. ES C 12, 15.1.2001, s. 10.

(4) Ú. v. ES C 364, 18.12.2000, s. 1.

(5) Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1. Nariadenie naposledy zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 2245/2004 (Ú. v. EÚ L 381. 28.12.2004, s. 10).

(6) Jednotná akcia Rady 98/428/SVV z 29. júna 1998 o vytvorení Európskej justičnej siete (Ú. v. ES L 191, 7.7.1998, s. 4).