Úradný vestník C 003 , 06/01/2001 S. 0002 - 0030



Oznámenie Komisie PRAVIDLÁ UPLATŇOVANIA ČLÁNKU 81 ZMLUVY O ZALOŽENÍ ES NA DOHODY O HORIZONTÁLNEJ SPOLUPRÁCI (2001/C 3/02) (Text s významom pre EHP) "1. ÚVOD 1.1. Účel 1. Tieto pravidlá stanovujú princípy na posudzovanie dohôd o horizontálnej spolupráci v zmysle článku 81 Zmluvy o založení ES. Spolupráca má "horizontálnu" povahu vtedy, ak ide o dohodu alebo zosúladený postup medzi spoločnosťami pôsobiacimi na trhu na tej istej úrovni (úrovniach). Vo väčšine prípadov horizontálna spolupráca predstavuje spoluprácu medzi konkurentmi. Vzťahuje sa napríklad na oblasti, ako výskum a vývoj (VV), výroba, nákup alebo komercializácia. 2. Horizontálna spolupráca môže viesť k problémom so súťažou. K tomu dochádza napríklad vtedy, ak sa zmluvné strany spolupráce dohodnú na určení cien alebo objemu produkcie, na rozdelení trhov, alebo ak spolupráca umožní zmluvným stranám uchovať si, získať alebo zvýšiť trhovú silu, a tým spôsobí negatívne dosahy na trh vzhľadom na ceny, produkciu, inovácie alebo rozmanitosť a kvalitu produktov. 3. Na druhej strane môže horizontálna spolupráca viesť k podstatným ekonomickým prínosom. Spoločnosti potrebujú reagovať na zvyšujúci sa konkurenčný tlak a meniace sa miesto na trhu následkom globalizácie, rýchlosti vývoja technológií a vo všeobecnosti dynamickejšej povahy trhov. Spolupráca môže byť prostriedkom na delenia sa o riziko, úspory nákladov, spoločného využívania know-how a rýchlejšieho zavádzania inovácií. Obzvlášť pre malé a stredné podniky je spolupráca dôležitým prostriedkom prispôsobenia sa meniacemu sa trhu. 4. Hoci Komisia uznáva ekonomické prínosy, ktoré môže spolupráca priniesť, musí zabezpečiť, aby sa zachovala efektívna súťaž. Článok 81 stanovuje právny rámec na vyrovnané posudzovanie, zohľadňujúce tak účinky proti súťaži, ako aj ekonomické prínosy. 5. V minulosti poskytovali pravidlá posudzovania horizontálnej spolupráce v zmysle článku 81 dve oznámenia Komisie a dve nariadenia o skupinovej výnimke. Nariadenie Komisie (EHS) č. 417/85 [1], naposledy zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 2236/97 [2], a nariadenie Komisie (EHS) č. 418/85 [3], naposledy zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 2236/97, ustanovovali vyňatie istých foriem dohody o špecializácii a dohody o výskume a vývoji (VV) v tomto poradí. Tieto dve nariadenia teraz nahradilo nariadenie Komisie (ES) č. 2658/2000 z 29. novembra 2000 o uplatňovaní článku 81 ods. 3 zmluvy na kategórie dohôd o špecializácii [4] ("nariadenie o skupinovom vyňatí špecializácií") a nariadenie Komisie (ES) č. 2659/2000 z 29. novembra 2000 o uplatňovaní článku 81 ods. 3 zmluvy na kategórie dohôd o výskume a vývoji [5] ("nariadenie o skupinovom vyňatí VV"). Dve oznámenia poskytovali pravidlá týkajúce sa istých typov dohôd o spolupráci, na ktoré sa nevzťahuje článok 81 [6] a posudzovanie kooperujúcich spoločných podnikov [7]. 6. Meniace sa trhy spôsobili väčšiu rozmanitosť a využitie horizontálnej spolupráce. Na zvýšenie jednoznačnosti a priehľadnosti týkajúcej sa použiteľnosti článku 81 v tejto oblasti sú potrebné komplexnejšie a aktualizované pravidlá. V rámci posudzovania je potrebné klásť väčší dôraz na ekonomické kritériá s cieľom lepšie zohľadniť nedávne zmeny v postupoch vynucovania a v precedentnom práve Súdneho dvora a Súdu prvej inštancie Európskych spoločenstiev. 7. Účelom týchto pravidiel je poskytnúť analytický rámec pre najbežnejšie druhy horizontálnej spolupráce. Tento rámec je v prvom rade založený na kritériách, ktoré pomáhajú analyzovať ekonomický kontext dohody o spolupráci. Ekonomické kritériá, ako napríklad trhová sila zmluvných strán a iné faktory týkajúce sa štruktúry trhu, predstavujú kľúčový prvok posudzovania dosahu na trh, ktorý pravdepodobne bude mať spolupráca a v tom prípade aj posudzovanie v zmysle článku 81. Vzhľadom na obrovskú rozmanitosť druhov a kombinácií horizontálnej spolupráce a trhových okolností, v ktorých pôsobia, je nemožné poskytnúť konkrétne odpovede pre každý možný scenár. Súčasný analytický rámec založený na ekonomických kritériách napriek tomu pomôže podnikom pri posudzovaní zlučiteľnosti individuálnej dohody o spolupráci s článkom 81. 8. Pravidlá nielen nahrádzajú oznámenia uvedené v odseku 5, ale sa vzťahujú aj na širší rad najbežnejších druhov horizontálnych dohôd. Predstavujú doplnok k nariadeniu o skupinovom vyňatí VV a k nariadeniu o skupinovom vyňatí špecializácií. 1.2. Rozsah pravidiel 9. Pravidlá sa vzťahujú na dohody alebo zosúladené postupy (ďalej len "dohody"), ktoré medzi sebou majú dve alebo viac spoločností pôsobiacich na tej istej úrovni (úrovniach) na trhu, napríklad na tej istej úrovni výroby alebo distribúcie. V tomto kontexte sa sústreďujú na spoluprácu medzi konkurentmi. Pojem "konkurent" sa v týchto pravidlách používa vo význame aj aktuálny [8] aj potenciálny konkurent [9]. 10. Pravidlá sa však nezaoberajú všetkými možnými horizontálnymi dohodami. Týkajú sa len tých druhov spolupráce, ktoré potenciálne prinášajú zvýšenie efektívnosti, menovite dohôd o výskume a vývoji, výrobe, nákupe, komercializácii, štandardizácii a environmentálnych dohôd. Iným druhom horizontálnych dohôd medzi konkurentmi, napríklad o výmene informácií alebo o menšinových podieloch v podniku, sa treba venovať samostatne. 11. Dohody, ktoré uzatvárajú spoločnosti pôsobiace na rôznej úrovni výroby alebo distribučného reťazca, t. j. vertikálne dohody, sú z týchto pravidiel v princípe vylúčené a zaoberá sa nimi nariadenie Komisie (ES) č. 2790/1999 [10] ("nariadenie o skupinovom vyňatí vertikálnych obmedzení") a Pravidlá vertikálnych obmedzení [11]. Napriek tomu v tej miere, v akej sa vertikálne dohody uzatvárajú, ako napríklad dohody o distribúcii medzi konkurentmi, sa účinky takejto dohody na trh a prípadné problémy so súťažou môžu podobať horizontálnym dohodám. Preto je potrebné tieto dohody hodnotiť podľa zásad uvedených v týchto pravidlách To nevylučuje dodatočné uplatnenie Pravidiel vertikálnych obmedzení na tieto dohody s cieľom posudzovania vertikálnych obmedzení obsiahnutých v takýchto dohodách [12]. 12. V dohodách sa môžu kombinovať rôzne stupne spolupráce, napríklad výskum a vývoj (VV) a výroba jeho výsledkov. Pokiaľ sa na ne nevzťahuje nariadenie Rady (EHS) č. 4064/89 z 21. decembra 1989 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi [13], naposledy zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 1310/97 [14] ("nariadenie o fúziách"), na tieto dohody sa vzťahujú tieto pravidlá. Ťažisko spolupráce určuje, ktorá časť týchto pravidiel sa na príslušnú dohodu vzťahuje. Pri určovaní ťažiska sa do úvahy berú predovšetkým dva faktory: po prvé východiskový bod spolupráce a po druhé stupeň integrácie rôznych funkcií, ktoré sa spájajú. Na spoluprácu, ktorá zahŕňa tak spoločný VV, ako aj spoločnú výrobu jeho výsledkov, by sa teda obyčajne vzťahovala časť o "dohodách o výskume a vývoji", keďže spoločná výroba sa môže uskutočniť len vtedy, pokiaľ je úspešný spoločný VV. Z toho vyplýva, že výsledky spoločného VV sú pre výrobu rozhodujúce. Dohodu o VV tak možno považovať za východiskový bod spolupráce. Toto posúdenie by sa zmenilo, ak by dohoda predpokladala úplnú integráciu v oblasti výroby a iba čiastočnú integráciu niektorých činností VV. V tomto prípade by sa prípadné účinky proti súťaži a ekonomické prínosy spolupráce do veľkej miery týkali spoločnej výroby a dohoda by sa preto preskúmala podľa zásad stanovených v časti o "výrobných dohodách". Na zložitejšie zmluvy, ako sú strategické aliancie, v ktorých sa rozmanitými spôsobmi spája viacero rôznych oblastí a nástrojov spolupráce, sa tieto pravidlá nevzťahujú. Hodnotenie každej jednotlivej oblasti spolupráce v rámci aliancie možno vykonať s pomocou zodpovedajúcej kapitoly smerníc. Zložité dohody je však nutné tiež analyzovať celkove. Z dôvodu rozmanitosti oblastí, ktoré sa v aliancii môžu spájať, je nemožné poskytnúť všeobecné pravidlá pre takéto celkové posúdenie. Aliancie alebo iné formy spolupráce, ktoré v prvom rade deklarujú zámery, nemožno podľa pravidiel hospodárskej súťaže posudzovať, pokiaľ im chýba presné vymedzenie. 13. Kritériá stanovené v týchto pravidlách sa aplikujú na spoluprácu týkajúcu sa aj tovarov, aj služieb spoločne uvádzaných ako "produkty". Pravidlá sa však neuplatňujú do tej miery, pokiaľ sa uplatňujú predpisy špecifické pre dané odvetvie, ako je to v prípade poľnohospodárstva, dopravy alebo poistenia [15]. Operácie, na ktoré sa vzťahuje nariadenie o fúziách, týmto pravidlám taktiež nepodliehajú. 14. Článok 81 sa uplatňuje len na tie dohody o horizontálnej spolupráci, ktoré môžu mať dosah na obchod medzi členskými štátmi. Tieto pravidlá sa netýkajú analýzy schopnosti danej dohody ovplyvňovať obchod. Nasledujúce princípy o použiteľnosti článku 81 sú preto založené na predpoklade, že dohoda má vplyv na obchod medzi členskými štátmi. V praxi však túto otázku treba preskúmať z prípadu na prípad. 15. Článok 81 sa neuplatňuje na dohody, ktoré majú malú dôležitosť, pretože svojím cieľom alebo účinkami nie sú schopné významne obmedziť súťaž. Tieto pravidlá nemajú vplyv na uplatňovanie súčasného ani akéhokoľvek budúceho oznámenia "de minimis" [16]. 16. Posudzovanie v zmysle článku 81, tak ako je opísané v týchto pravidlách, nemá vplyv na možné paralelné uplatňovanie článku 82 zmluvy na dohody o horizontálnej spolupráci. Okrem toho tieto pravidlá nemajú vplyv na interpretáciu, ktorú môže poskytnúť Súd prvej inštancie a Súdny dvor Európskych spoločenstiev vo vzťahu k uplatňovaniu článku 81 na dohody o horizontálnej spolupráci. 1.3. Základné princípy na posudzovanie podľa článku 81 1.3.1. Článok 81 ods. 1 17. Článok 81 ods. 1 sa uplatňuje na dohody o horizontálnej spolupráci, ktoré majú za svoj cieľ alebo následok zabránenie, obmedzenie alebo narušenie súťaže (ďalej len "obmedzenia súťaže"). 18. V niektorých prípadoch povaha spolupráce zo začiatku určuje použiteľnosť článku 81ods. 1. Platí to v prípade dohôd, ktoré majú za svoj cieľ obmedzenie súťaže prostredníctvom určenia cien, obmedzením produkcie alebo rozdelením si trhov alebo spotrebiteľov. Pri týchto dohodách sa predpokladajú negatívne účinky na trh. Nie je preto potrebné skúmať ich skutočné účinky na súťaž a trh s cieľom určiť, či sa na ne vzťahuje článok 81 ods. 1. 19. Mnohé dohody o horizontálnej spolupráci však nemajú za svoj cieľ obmedzenie súťaže. Preto je potrebná analýza účinkov dohody. Pre túto analýzu nie je dostatočné, že dohoda obmedzuje súťaž medzi zmluvnými stranami. Musí byť tiež pravdepodobné, že bude mať dosah na súťaž na trhu do tej miery, že možno očakávať jej negatívne účinky na trh, pokiaľ ide o ceny, produkciu, inovácie, rozmanitosti alebo kvalitu tovarov a služieb. 20. To, či dohoda môže mať takýto negatívny dosah na trh, závisí od ekonomického kontextu, pričom sa do úvahy berie aj povaha dohody, aj spojená trhová sila zmluvných strán, ktorá určuje – spolu s ďalšími štrukturálnymi faktormi – schopnosť spolupráce mať dosah na celkovú súťaž v takej významnej miere. Povaha dohody 21. Povaha dohody sa týka faktorov, ako sú oblasť a cieľ spolupráce, konkurenčný vzťah medzi zmluvnými stranami a miera, do akej spájajú svoje aktivity. Tieto faktory určujú pravdepodobnosť toho, že zmluvné strany budú koordinovať svoje správanie na trhu. 22. V prípade istých druhov dohôd, napríklad väčšine dohôd o VV alebo spolupráci, ktorá má stanoviť normy alebo zlepšiť environmentálne podmienky, je menej pravdepodobné, že budú obsahovať obmedzenia týkajúce sa cien alebo produkcie. Ak takéto druhy dohôd vôbec majú negatívne účinky, pravdepodobne sa budú týkať inovácií alebo rozmanitosti produktov. Môžu tiež vyvolať problémy so zabránením prístupu na trh. 23. Iné druhy spolupráce, ako sú dohody o výrobe alebo nákupe, majú obyčajne za následok istý stupeň spoločného zdieľania (celkových) nákladov. Ak je tento stupeň významný, zmluvné strany môžu ľahšie koordinovať trhové ceny a produkciu. Významný stupeň spoločného zdieľania nákladov možno dosiahnuť iba za istých podmienok: po prvé oblasť spolupráce, napríklad výroby a nákupu, musí zodpovedať veľkej pomernej časti celkových nákladov na príslušnom trhu. Po druhé zmluvné strany musia spojiť svoje aktivity v oblasti spolupráce vo významnej miere. K tomu dochádza napríklad v prípade, keď spoločne vyrábajú alebo nakupujú dôležitý medziprodukt alebo veľkú pomernú časť celkovej produkcie konečného produktu. Dohody, na ktoré sa nevzťahuje článok 81 ods. 1 24. Na niektoré kategórie dohôd sa nevzťahuje článok 81 ods. 1 už zo samotnej povahy. Toto zvyčajne platí pre spoluprácu, ktorá neobsahuje koordináciu súťažného správania zmluvných strán na trhu, ako napríklad: - spoluprácu medzi nekonkurentmi, - spoluprácu medzi konkurenčnými spoločnosťami, ktoré nemôžu samostatne vykonávať projekt alebo činnosť, na ktorú sa spolupráca vzťahuje, - spoluprácu týkajúca sa činnosti, ktorá neovplyvňuje príslušné parametre súťaže. Na tieto kategórie spolupráce sa môže vzťahovať článok 81 ods. 1 len vtedy, ak sa týkajú firiem so značnou trhovou silou [17] a ak je pravdepodobné, že by mohli spôsobiť problémy so zabránením prístupu na trh tretím stranám. Dohody, na ktoré sa takmer vždy vzťahuje článok 81 ods. 1 25. Ďalšiu kategóriu dohôd možno už od začiatku posudzovať tak, že sa obyčajne na ne vzťahuje článok 81 ods. 1. Toto sa týka dohôd o spolupráci, ktoré majú za cieľ obmedziť súťaž prostredníctvom určenia cien, obmedzením produkcie alebo rozdelením si trhov alebo spotrebiteľov. Tieto obmedzenia sa považujú za najškodlivejšie, pretože priamo zasahujú do výsledkov súťažného procesu. Určenie cien a obmedzenie produkcie vedie priamo k tomu, že spotrebitelia platia vyššie ceny alebo nedostávajú potrebné množstvá. Rozdelenie si trhov alebo spotrebiteľov znižuje možnosť výberu dostupného spotrebiteľom, a preto tiež vedie k vyšším cenám alebo nižšiemu objemu produkcie. Je preto možné predpokladať, že tieto obmedzenia majú negatívne účinky na trh. Preto sú takmer vždy zakázané [18]. Dohody, na ktoré sa vzťahuje článok 81 ods. 1 26. Pri dohodách, ktoré nepatria k vyššie uvedeným kategóriám, sa na rozhodnutie, či sa na ne vzťahuje článok 81 ods. 1, vyžaduje ďalšia analýza. Analýza má obsahovať kritériá týkajúce sa trhu, ako napríklad postavenie zmluvných strán na trhu a iné štrukturálne faktory. Trhová sila a štruktúra trhu 27. Východiskom analýzy je postavenie zmluvných strán na trhoch ovplyvnených spoluprácou. To určuje, či je pravdepodobné, alebo nie, že si prostredníctvom spolupráce udržia, získajú alebo zväčšia svoju trhovú silu, t. j. či majú schopnosť spôsobiť negatívne na trh, pokiaľ ide o ceny, produkciu, inovácie alebo rozmanitosť a kvalitu tovaru a služieb. Na vykonanie tejto analýzy je potrebné definovať rozhodujúce trhy, ktoré sa majú definovať s použitím metodiky oznámenia Komisie na definovanie trhu [19]. V prípadoch, keď ide o špecifické typy trhov, ako napríklad nákupný trh alebo trh technológií, sa tieto pravidlá doplnia. 28. Ak majú zmluvné strany spolu nízky spoločný podiel na trhu [20], obmedzujúci účinok spolupráce je nepravdepodobný a obyčajne nie je potrebná žiadna ďalšia analýza. Ak jedna z dvoch zmluvných strán má iba bezvýznamný podiel na trhu a ak nevlastní dôležité zdroje, dokonca ani vysoký spoločný podiel na trhu, obyčajne sa nebude považovať za známku obmedzovania súťaže na trhu [21]. Vzhľadom na rozmanitosť druhov spolupráce a rôzne účinky, ktoré môžu vyvolať v rôznych trhových situáciách, je nemožné stanoviť všeobecný limit podielu na trhu, pri prekročení ktorého by bolo možné predpokladať značnú trhovú silu na spôsobenie obmedzujúcich účinkov. 29. Okrem postavenia zmluvných strán na trhu a súčtu trhových podielov možno ako ďalší faktor na posúdenie dosahu spolupráce na súťaž na trhu brať do úvahy koncentráciu trhu, t. j. postavenie a počet konkurentov. Ako indikátor možno použiť Herfindahlov-Hirshmanov index ("HHI"), ktorý je súčtom druhých mocnín jednotlivých trhových podielov všetkých konkurentov [22]: s indexom HHI menším ako 1000 možno charakterizovať koncentráciu trhu ako nízku, od 1000 do 1800 ako strednú a nad 1800 ako vysokú. Ďalším možným ukazovateľom je koeficient koncentrácie vedúcich firiem, ktorý je súčtom jednotlivých trhových podielov hlavných konkurentov [23]. 30. V závislosti od postavenia zmluvných strán na trhu a koncentrácie trhu je potrebné zvažovať taktiež ďalšie faktory, ako sú stabilita trhových podielov v čase, bariéry vstupu a pravdepodobnosť vstupu na trh, protichodná sila nákupcov/dodávateľov alebo povaha produktov (napríklad homogénnosť, zrelosť). Tam, kde je pravdepodobný dosah na súťaž v inováciách a nemožno ho primerane posúdiť na základe existujúcich trhov, bude možno potrebné zohľadniť aj špecifické faktory na analýzu týchto vplyvov (pozri kapitolu 2 dohody o VV). 1.3.2. Článok 81 ods. 3 31. Dohody, na ktoré sa vzťahuje článok 81 ods. 1, sa môžu vyňať, ak sú splnené podmienky článku 81 ods. 3 . To nastáva v prípade, keď dohoda: - prispieva k zlepšeniu výroby alebo distribúcie produktov, alebo k podpore technického alebo ekonomického rozvoja, - poskytuje spotrebiteľom primeranú časť z toho vyplývajúceho prospechu a - neukladá obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov, - neumožňuje vylúčenie súťaže vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov. Ekonomické prínosy 32. Prvá podmienka vyžaduje, aby dohoda prispievala k zlepšeniu výroby alebo distribúcie produktov, alebo k podpore technického alebo ekonomického rozvoja. Pokiaľ sa tieto prínosy týkajú statickej alebo dynamickej účinnosti, možno ich nazývať "ekonomické prínosy". Ekonomické prínosy môžu prevážiť obmedzujúce účinky na súťaž. Spolupráca napríklad môže firmám umožniť ponúkať tovar alebo služby za nižšie ceny, v lepšej kvalite alebo zaviesť inovácie rýchlejšie. Väčšina zvýšení efektívnosti vychádza zo spojenia a integrácie rôznych schopností a zdrojov. Zmluvné strany musia preukázať, že vyššia efektívnosť bude pravdepodobne spôsobená spoluprácou a nemožno ju dosiahnuť menej obmedzujúcimi prostriedkami (pozri tiež ďalej). Tvrdenia o vyššej efektívnosti musia byť opodstatnené. Špekulácie alebo všeobecné vyjadrenia o úspore nákladov nestačia. 33. Komisia neberie do úvahy úspory nákladov, ktoré vyplývajú zo zníženia výstupu, rozdelenia trhu alebo zo samotného uplatnenia trhovej sily. Primeraná časť pre spotrebiteľov 34. Ekonomické prínosy nemajú plynúť len pre zmluvné strany dohody, ale aj pre spotrebiteľov. Vo všeobecnosti bude sprostredkovanie výhod spotrebiteľom závisieť od intenzity súťaže na príslušnom trhu. Súťažné tlaky obyčajne zabezpečia, že úspory nákladov budú postúpené ďalej prostredníctvom nižších cien alebo že spoločnosti budú mať motiváciu zaviesť nové produkty na trh čo najrýchlejšie. Preto ak sa na trhu udrží dostatočná súťaž, ktorá efektívne obmedzí zmluvné strany dohody, súťažný proces obyčajne zabezpečí, že spotrebitelia dostanú primeranú časť prospechu z ekonomických výhod. Nevyhnutnosť 35. Obmedzenie súťaže musí byť nevyhnutné na dosiahnutie ekonomických výhod. Ak jestvujú menej obmedzujúce prostriedky na dosiahnutie podobných výhod, uvádzané zvýšenie efektívnosti nemožno použiť na opodstatnenie obmedzení súťaže. Či sú jednotlivé obmedzenia potrebné, alebo nie, záleží na podmienkach trhu a na trvaní dohody. Napríklad dohody o výhradnosti môžu účastníkovi zabrániť v priživovaní sa, a preto môžu byť akceptovateľné. Za istých okolností však nemusia byť nevyhnutné a môžu tak zhoršovať obmedzujúci účinok. Nevylúčenie súťaže 36. Posledná podmienka na vylúčenie súťaže vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov sa týka otázky dominancie. Ak podnik je alebo sa stáva dominantným v dôsledku horizontálnej dohody, nemôže sa v princípe schváliť dohoda, ktorá negatívne pôsobí na súťaž podľa článku 81. Nariadenia o skupinovom povolení výskumu a vývoja a špecializácií 37. Za istých podmienok možno považovať kritériá článku 81 ods. 3 pre špecifické kategórie dohôd za splnené. Obzvlášť to platí v prípade dohôd o VV a výrobe, kde spojenie dopĺňajúcich sa skúseností alebo aktív môže byť zdrojom značného zvýšenia efektívnosti. Tieto pravidlá treba vnímať ako doplnok k nariadeniam o povolení skupinového VV a špecializácií. Nariadenia o povolení skupinovej spolupráce povoľujú najbežnejšie formy dohôd v oblastiach výroby/špecializácie až do limitu trhového podielu 20 % a v oblasti VV až do limitu trhového podielu 25 %, pokiaľ dohody spĺňajú podmienky uplatnenia skupinovej výnimky a neobsahujú "tvrdé" obmedzenia ("čierne doložky"), ktoré spôsobujú nemožnosť uplatniť skupinové výnimky. Nariadenia o skupinovom povolení neumožňujú odlúčiteľnosť tvrdých obmedzení. Ak sa vyskytne jedno alebo viacero tvrdých obmedzení, neschváli sa výnimka z nariadenia skupiny pre celú dohodu. 1.4. Štruktúra nasledujúcich kapitol o druhoch spolupráce 38. Pravidlá sú rozdelené na kapitoly týkajúce sa určitých druhov dohôd. Každá kapitola má štruktúru podľa analytického rámca uvedeného v bode 1.3. V prípade potreby sa poskytnú špecifické pravidlá k definícii príslušných trhov (napríklad v oblasti VV alebo vo vzťahu k nákupným trhom). 2. DOHODY O VÝSKUME A VÝVOJI 2.1. Definícia 39. Dohody o výskume a vývoji sa môžu líšiť formou a rozsahom. Môžu sa pohybovať od externého najatia si určitých výkonov VV až po spoločné zlepšovanie existujúcich technológií alebo po spoluprácu týkajúcu sa výskumu, vývoja a marketingu úplne nových produktov. Môžu mať podobu dohody o spolupráci alebo spoločne kontrolovanej spoločnosti. Táto kapitola sa vzťahuje na všetky formy dohôd o VV vrátane súvisiacich dohôd týkajúcich sa výroby alebo komercializácie výsledkov VV za podmienky, že ťažisko spolupráce spočíva vo výskume a vývoji, s výnimkou fúzií a spoločných podnikov patriacich pod nariadenie o fúziách. 40. Spolupráca vo VV môže znížiť zbytočné dvojité náklady a môže viesť k významnému vzájomnému zužitkovaniu myšlienok a skúseností a taktiež k tomu, že produkty a technológie sa vyvíjajú rýchlejšie ako bez spolupráce. Spolupráca vo VV spravidla vedie k zvyšovaniu celkových aktivít VV. 41. Malé a stredné podniky (MSP) predstavujú dynamické a heterogénne spoločenstvo, ktoré stojí pred mnohými úlohami, vrátane rastúcich požiadaviek väčších podnikov, pre ktoré často pracujú ako subdodávatelia. V intenzívnych sektoroch VV rýchlorastúce MSP, častejšie nazývané "rozbiehajúce sa spoločnosti", tiež mieria k vedúcej pozícii v rýchlo sa rozvíjajúcich segmentoch trhu. S cieľom splniť tieto úlohy a udržať si schopnosť konkurencie sa MSP musia neustále inovovať. Prostredníctvom spolupráce vo VV je tu pravdepodobnosť, že celkový VV v malých a stredných podnikoch sa zvýši a že budú schopné ráznejšie konkurovať silnejším účastníkom trhu. 42. Za istých okolností však môžu dohody o VV spôsobiť problémy so súťažou, ako napríklad obmedzujúce účinky na ceny, produkciu, inovácie alebo rozmanitosť či kvalitu produktov. 2.2. Príslušné trhy 43. Kľúčom na definovanie príslušného trhu pri posudzovaní účinkov dohody o VV je identifikácia takých produktov, technológií alebo aktivít VV, ktoré budú na zmluvné strany pôsobiť ako obmedzenie súťaže. Na jednej strane spektra možných situácií môžu inovácie viesť k produktu (alebo technológii), ktorý súťaží na trhu s existujúcimi produktmi (alebo technológiami). To nastáva vtedy, keď je VV nasmerovaný priamo na mierne zlepšenia alebo variácie, ako sú napríklad nové modely istých produktov. Tu sa možné účinky týkajú trhu s existujúcimi produktmi. Na druhej strane môžu inovácie viesť k úplne novému produktu, ktorý si vytvára vlastný trh (napríklad spektra novej vakcíny na predtým nevyliečiteľnú chorobu). V takom prípade sú existujúce trhy príslušné iba vtedy, keď sa nejakým spôsobom týkajú príslušnej inovácie. Následne, a v možných prípadoch, je potrebné posúdiť účinky spolupráce na inováciu. Väčšina prípadov sa pravdepodobne týka situácií medzi týmito dvoma extrémami, t. j. situácií, keď inovačné snahy môžu vytvárať produkty (alebo technológiu), ktoré časom nahradia súčasné (napríklad CD nosiče, ktoré nahradili kazety). Dôkladná analýza týchto situácií sa možno bude musieť vzťahovať na existujúce trhy aj na dosah dohody na inováciu. Existujúce trhy a) Produktové trhy 44. Keď sa spolupráca týka VV s cieľom zdokonalenia už existujúcich produktov, existujúce produkty, vrátane im blízkych náhradných produktov, predstavujú príslušný trh, ktorého sa spolupráca dotýka [24]. 45. Ak sú aktivity VV zamerané na významnú zmenu existujúceho produktu alebo dokonca na nový produkt, ktorý má nahradiť existujúce produkty, substitúcia s existujúcimi produktmi môže byť nedokonalá či dlhodobá. Následkom toho nie je pravdepodobné, že staré a potenciálne vznikajúce nové produkty budú patriť na ten istý príslušný trh. Trh s existujúcimi produktmi však môže byť napriek tomu dotknutý, ak je pravdepodobné, že spoločné podieľanie sa na aktivitách VV povedie ku koordinácii správania zmluvných strán ako dodávateľov existujúcich produktov. Využívanie sily na súčasnom trhu je však možné len vtedy, ak majú zmluvné strany spolu silné postavenie vo vzťahu tak k trhu s existujúcimi produktmi, ako aj k aktivitám VV. 46. Ak sa VV týka dôležitého komponentu konečného produktu, na posudzovanie nemusí byť príslušný iba trh s týmto komponentom, ale aj existujúci trh s konečným produktom. Napríklad ak výrobcovia automobilov spolupracujú vo VV týkajúcich sa nového typu motora, táto spolupráca vo VV môže mať dosah na trh áut. Trh s konečnými produktmi je však príslušný na posúdenie iba vtedy, ak je komponent, na ktorý je VV orientovaný, kľúčovým prvkom týchto konečných produktov po technickej alebo ekonomickej stránke, a ak sú zmluvné strany dohody o VV dôležitými konkurentmi vo vzťahu ku konečným produktom. b) Trhy s technológiami 47. Spolupráca vo VV sa nemusí týkať len produktov, ale aj technológií. Keď sa s právami duševného vlastníctva obchoduje na trhu nezávisle od dotknutých produktov, ku ktorým sa vzťahujú, je potrebné definovať aj príslušný trh s technológiami. Trhy s technológiami pozostávajú z duševného vlastníctva, ktoré je predmetom licencie, a jeho blízkych náhrad, t. j. iných technológií, ktoré by spotrebitelia mohli použiť ako náhradu. 48. Metodika definovania trhov s technológiami dodržuje tie isté princípy ako definícia trhov s produktmi [25]. Zavedením novej technológie, s ktorou na trhu obchodujú zmluvné strany, je potrebné identifikovať iné technológie, ku ktorým by spotrebitelia mohli prejsť v reakcii na malý, ale permanentný nárast relatívnych cien. Len čo sú tieto technológie identifikované, možno vypočítať podiely na trhu vydelením príjmu z licencií dosiahnutého zmluvnými stranami celkovým príjmom z licencií všetkých predajcov zastupiteľných technológií. 49. Postavenie zmluvných strán na trhu s existujúcimi technológiami je príslušným kritériom posudzovania v prípadoch, keď sa spolupráca vo VV týka významného zlepšenia súčasných technológií alebo novej technológie, ktorá pravdepodobne nahradí existujúcu technológiu. Iba trhový podiel zmluvných strán však možno brať ako východisko pre túto analýzu. V prípade trhov s technológiami je potrebné klásť osobitný dôraz na potenciálnu súťaž. Ak spoločnosti, ktoré v súčasnosti na svoju technológiu licencie neposkytujú a môžu potenciálne vstúpiť na trh s technológiami, mohli byť obmedziť schopnosť zmluvných strán zvýšiť ceny ich technológií (pozri ďalej uvedený príklad č. 3). Súťaž v inováciách (aktivity VV) 50. Spolupráca vo VV neovplyvní súťaž na existujúcich trhoch alebo nielen túto súťaž, ale aj súťaž v inováciách. K tomu dochádza v takých prípadoch, keď sa spolupráca týka vývoja nových produktov/technológií, ktoré môžu jedného dňa – ak prídu na trh – buď nahradiť existujúce, alebo ktoré sa vyvíjajú s cieľom nového využitia, a preto nenahradia existujúce produkty, ale spĺňajú úplne nové požiadavky. Účinky na súťaž v inovácii sú v týchto situáciách dôležité, ale v niektorých prípadoch nemusia byť dostatočne posúdené analyzovaním skutočnej alebo potenciálnej súťaže na existujúcich trhoch s produktmi/technológiami. V tejto súvislosti možno rozlišovať dva scenáre, v závislosti od povahy inovačného procesu v príslušnom odvetví priemyslu. 51. V prvom scenári, ktorý sa vyskytuje napríklad vo farmaceutickom priemysle, je proces inovácie štruktúrovaný tak, že už na počiatku možno identifikovať hlavné oblasti VV. Hlavnými oblasťami VV sú aktivity VV sústredené na istý nový produkt alebo technológiu a náhrady za tento VV, t. j. VV zameraný na vyvinutie produktov alebo technológií zastupiteľných tie, ktoré sa vyvíjajú v rámci spolupráce, s porovnateľným prístupom k zdrojom, ako aj s podobným časovým rozvrhom. V tomto prípade možno analyzovať, či po uzavretí dohody zostane voľný dostatočný počet hlavných oblastí VV. Východiskom analýzy je výskum a vývoj u zmluvných strán. Potom je potrebné spoľahlivo identifikovať konkurenčných predstaviteľov hlavných oblastí VV. S cieľom spoľahlivo posúdiť schopnosť konkurencie súťažiacich pólov treba brať do úvahy nasledujúce aspekty: povahu, rozsah a veľkosť iných prípadných aktivít VV, prístup k finančným a ľudským zdrojom, know-how/patenty alebo iné špecializované aktíva, ako aj ich časové rozvrhnutie a schopnosť využiť možné výsledky. Určitá oblasť VV sa nepovažuje za konkurenciu, ak ju nemožno považovať za blízku náhradu VV zmluvných strán napríklad z hľadiska dostupných zdrojov alebo času. 52. V druhom scenári nie sú inovačné aktivity v odvetví jasne štruktúrované na to, aby bola možná identifikácia hlavných oblastí VV. V tejto situácii by sa Komisia, pokiaľ by nešlo o výnimočné okolnosti, nepokúšala posúdiť dosah danej spolupráce vo VV na inovácie, ale by svoje posudzovanie obmedzila na trhy s produktmi a/alebo technológiami, ktoré sa príslušnej spolupráce vo VV týkajú. Výpočet trhových podielov 53. Výpočet trhových podielov musí na účely nariadenia o skupinovom vyňatí VV aj o týchto pravidlách brať do úvahy rozlišovanie medzi existujúcimi trhmi a súťažou v inovácii. Na začiatku spolupráce je východiskovým bodom trh s produktmi, ktoré možno inovovať alebo nahradiť vyvíjanými produktmi. Ak je dohoda o spolupráci vo VV zameraná iba na zlepšenie alebo prepracovanie existujúcich produktov, tento trh zahŕňa produkty, ktorých sa VV priamo dotýka. Podiely na trhu vtedy možno počítať na základe predajnej hodnoty existujúcich produktov. Ak je VV zameraný na nahradenie existujúceho produktu, nový produkt sa v prípade úspešnosti stane náhradou existujúcich produktov. Na posúdenie konkurenčného postavenia zmluvných strán opäť možno počítať trhové podiely na základe predajnej hodnoty existujúcich produktov. Následkom toho nariadenie o skupinovom vyňatí VV zakladá výnimku pre tieto situácie na podieloch "na príslušnom trhu s produktmi, ktoré možno zlepšiť alebo nahradiť zmluvnými produktmi". Aby výnimka platila automaticky, tento trhový podiel nesmie prekročiť 25 % [26]. 54. Ak je VV zameraný na vývoj produktu, ktorý bude plniť úplne nové požiadavky, nemožno počítať trhové podiely na základe predaja. V tomto prípade je možná len analýza účinkov dohody na súťaž v inováciách. Následkom toho nariadenie o skupinovom vyňatí VV vyníma tieto dohody bez ohľadu na trhový podiel na obdobie siedmich rokov odvtedy, čo je produkt po prvýkrát umiestni na trhu [27]. Výhodu skupinovej výnimky možno odňať, ak by dohoda vylučovala efektívnu súťaž v inováciách [28]. Po sedemročnom období možno vypočítať trhové podiely na základe predajnej hodnoty a uplatniť 25 % limit podielu na trhu [29]. 2.3. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 1 2.3.1. Povaha dohody 2.3.1.1. D o h o d y, n a k t o r é s a n e v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 55. Na väčšinu dohôd o VV sa nevzťahuje článok 81 ods. 1. V prvom rade to platí v prípade dohôd týkajúcich sa spolupráce vo VV v pomerne teoretickej etape, dosť vzdialenej od využitia možných výsledkov. 56. Okrem toho spolupráca vo VV medzi nekonkurentmi vo všeobecnosti súťaž neobmedzuje [30]. Konkurenčný vzťah medzi zmluvnými stranami je potrebné analyzovať v kontexte ovplyvnených existujúcich trhov a/alebo inovácií. Ak zmluvné strany nie sú schopné nezávisle uskutočniť potrebný VV, nie je tu žiadna súťaž, ktorá by mohla byť obmedzená. To môže platiť napríklad v prípade firiem, ktoré dávajú dohromady dopĺňajúce sa schopnosti, technológie a iné zdroje. Otázku potenciálnej súťaže je potrebné hodnotiť realisticky. Zmluvné strany napríklad nemožno definovať ako potenciálnych konkurentov jednoducho preto, že spolupráca im umožňuje vykonávať aktivity VV. Rozhodujúcou otázkou je to, či má každá strana samostatne potrebné prostriedky, čo sa týka aktív, know-how a iných zdrojov. 57. Spolupráca vo VV vo forme externého využívania VV predtým určeného na vlastnú potrebu sa často uskutočňuje prostredníctvom špecializovaných spoločností, výskumných ústavov alebo akademických inštitúcií, ktoré nie sú aktívne v oblasti využívania výsledkov. Takéto dohody sú obyčajne spojené s prevodom know-how a/alebo doložkou o výhradnej dodávke týkajúcej sa možných výsledkov. Z dôvodu doplnkovej povahy spolupracujúcich strán v týchto scenároch sa článok 81 ods. 1 neuplatňuje. 58. Spolupráca vo VV, ktorá nezahŕňa spoločné využívanie možných výsledkov vo forme poskytovania licencií, výroby a/alebo marketingu, zriedkavo patrí pod článok 81 ods. 1. Tieto "čisté" dohody o VV môžu spôsobiť problém so súťažou iba vtedy, ak je významne obmedzená efektívna súťaž vo vzťahu k inováciám. 2.3.1.2. D o h o d y, n a k t o r é s a t a k m e r v ž d y v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 59. Ak skutočným predmetom dohody nie je VV, ale vytvorenie skrytého kartelu, t. j. inak zakázané určovanie cien, obmedzenie produkcie alebo rozdelenie trhu, patrí pod článok 81 ods. 1. Dohoda o VV, ktorá obsahuje spoločné využívanie možných budúcich výsledkov, nemusí však byť nevyhnutne obmedzením súťaže. 2.3.1.3. D o h o d y, n a k t o r é s a m ô ž e v z ť a h o v a ť č l á n o k 8 1 o d s. 1 60. Na dohody o VV, ktoré nemožno hneď posúdiť ako jednoznačne neobmedzujúce trh, sa môže vzťahovať článok 81 ods. 1 [31] a je potrebné analyzovať ich v ekonomickom kontexte. To sa týka spolupráce vo VV, ktorá vzniká v štádiu pomerne blízkom k zavedeniu na trh a na ktorej sa dohodnú spoločnosti, ktoré sú konkurentmi buď na existujúcich trhoch s produktmi/technológiami, alebo na trhoch s inováciami. 2.3.2. Trhová sila a štruktúry trhu 61. Spolupráca vo VV môže mať negatívne účinky na trh z troch hľadísk: po prvé môže obmedziť inovácie, po druhé môže vyvolať koordináciu správania zmluvných strán na existujúcich trhoch a po tretie na úrovni využitia možných výsledkov sa môžu vyskytnúť problémy so zabránením prístupu. Tieto druhy negatívnych dosahov na trh sa však môžu s pravdepodobnosťou objaviť iba vtedy, pokiaľ zmluvné strany v spolupráci majú významnú silu na existujúcich trhoch a/alebo pokiaľ je súťaž vo vzťahu k inováciám významne obmedzená. Bez trhovej sily nejestvuje žiadna motivácia ku koordinácii správania na existujúcich trhoch ani k zníženiu či spomaleniu inovácií. Problém so zabránením prístupu môže vzniknúť iba v kontexte spolupráce zahŕňajúcej najmenej jedného účastníka so značnou trhovou silou, pokiaľ ide o kľúčovú technológiu a výhradné využitie výsledkov. 62. Nejestvuje absolútny limit podielu na trhu, ktorý by vyjadroval, kedy dohoda o VV vytvára istý stupeň trhovej sily a vzťahuje sa na ňu článok 81 ods. 1. Dohody o VV sú však vyňaté za podmienky, že ich uzatvárajú zmluvné strany, ktorých spoločný trhový podiel nepresahuje 25 %, a pokiaľ sú splnené ostatné podmienky na uplatnenie nariadenia o skupinovom vyňatí VV. Preto v prípade väčšiny dohôd o VV je potrebné preskúmať ich obmedzujúce účinky iba vtedy, keď spoločný trhový podiel zmluvných strán presiahne 25 %. 63. Dohody, na ktoré sa neaplikuje nariadenie o skupinovom vyňatí VV z dôvodu silnejšieho postavenia zmluvných strán na trhu, nemusia nevyhnutne obmedzovať súťaž. Čím je však silnejšie spoločné postavenie zmluvných strán na existujúcich trhoch a/alebo čím viac je súťaž v inováciách obmedzená, tým pravdepodobnejšie je uplatnenie článku 81 ods. 1 a posúdenie si vyžaduje podrobnejšiu analýzu. 64. Ak je VV zameraný na zlepšenie alebo prepracovanie existujúcich produktov/technológií, možné účinky sa týkajú príslušného trhu (trhov) s týmito existujúcimi produktmi/technológiou. Účinky na ceny, produkciu a/alebo inovácie na existujúcich trhoch sú však pravdepodobné iba vtedy, ak majú zmluvné strany spolu silné postavenie, vstup na trh je ťažký a je identifikovateľných málo iných inovačných aktivít. Ak sa okrem toho VV dotýka iba relatívne málo dôležitého vstupu konečného produktu, účinky na súťaž v týchto konečných produktoch sú aj v prípade pravidelnejšieho výskytu veľmi obmedzené. Vo všeobecnosti treba rozlišovať medzi čistými dohodami o VV a komplexnejšou spoluprácou zahŕňajúcou rôzne stupne využívania výsledkov (t. j. poskytovanie licencií, výrobu, marketing). Ako bolo uvedené, na čisté dohody o VV sa vzťahuje článok 81 ods. 1 zriedkavo. Obzvlášť to platí pre VV zameraný na obmedzené zlepšenie existujúcich produktov/technológií. Ak v takomto variante spolupráca vo VV obsahuje spoločné využívanie len vo forme poskytovania licencií, obmedzujúce účinky, ako napríklad problémy so zabránením prístupu, sú nepravdepodobné. Ak však zahŕňa spoločnú výrobu a/alebo marketing mierne zlepšených produktov/technológií, spoluprácu je potrebné preskúmať pozornejšie. Po prvé negatívne účinky na ceny a produkciu na existujúcich trhoch sú pravdepodobnejšie, ak sa takáto situácia týka silných konkurentov. Po druhé spolupráca sa môže približovať k dohode o výrobe, pretože aktivity VV de facto nemusia predstavovať ťažisko takejto spolupráce. 65. Ak je VV orientovaný na úplne nový produkt (alebo technológiu), ktorý si vytvára vlastný trh, účinky na ceny a produkciu na existujúcich trhoch sú dosť nepravdepodobné. Analýza sa musí sústrediť na možné obmedzenia inovácie, týkajúce sa napríklad kvality a rozmanitosti možných budúcich produktov/technológií alebo rýchlosti inovácií. Tieto obmedzujúce účinky sa môžu vyskytnúť vtedy, ak dve alebo viaceré z niekoľkých firiem zapojených do vývoja takéhoto nového produktu začnú spolupracovať v štádiu, keď je každá z nich samostatne pomerne blízko k zavedeniu produktu na trh. V takomto prípade môže byť inovácia obmedzená už aj čistou dohodou o VV. Vo všeobecnosti má však spolupráca vo VV, týkajúca sa úplne nových produktov, charakter podporujúci súťaž. Táto zásada sa významne nemení, ak spolupráca zahŕňa spoločné využitie výsledkov či dokonca spoločný marketing. Otázka spoločného využitia v týchto situáciách je naozaj príslušná len vtedy, pokiaľ má dôležitú úlohu zabránenie prístupu ku kľúčovým technológiám. Tieto problémy však nevznikajú vtedy, keď zmluvné strany poskytujú licencie tretím stranám. 66. Väčšina dohôd o VV sa nachádza niekde medzi dvoma vyššie opísanými situáciami. Môžu mať preto účinky na inovácie, ako aj vplyv na existujúce trhy. Následkom toho môžu byť aj existujúce trhy, aj dosah na inovácie príslušné na posudzovanie vo vzťahu k spoločným pozíciám zmluvných strán, podielom (koeficientom) koncentrácie trhu, počtu účastníkov/inovátorov a k podmienkam vstupu na trh. V niektorých prípadoch môže dôjsť k obmedzujúcim účinkom na ceny/produkciu na existujúcich trhoch a k negatívnemu dosahu na inovácie spomalením rýchlosti rozvoja. Ak napríklad významní konkurenti na existujúcom trhu s technológiami spolupracujú na vývoji novej technológie, ktorá jedného dňa môže nahradiť existujúce produkty, táto spolupráca pravdepodobne bude mať obmedzujúce účinky, ak majú zmluvné strany významnú trhovú silu na existujúcom trhu (čo by im poskytlo podnet na jej využitie) a ak majú silné postavenie tiež vo vzťahu k VV. Podobný účinok sa môže vyskytnúť vtedy, ak dôležitý účastník existujúceho trhu spolupracuje s omnoho menším alebo dokonca potenciálnym konkurentom, ktorý má práve prísť na trh s novým produktom/technológiou, ktorá by mohla ohroziť postavenie držiteľa moci. 67. Dohody sa tiež môžu dostať mimo skupinovej výnimky bez ohľadu na trhovú silu zmluvných strán. Toto platí napríklad v prípade dohôd, ktoré obmedzujú prístup zmluvnej strany k výsledkom práce, pretože spravidla nepodporujú technický a ekonomický rozvoj intenzívnejším šírením technických poznatkov medzi zmluvnými stranami [32]. Skupinová výnimka stanovuje špecifickú výnimku z tohto všeobecného pravidla v prípade akademických orgánov, výskumných regulačných ústavov alebo špecializovaných spoločností, ktoré poskytujú VV ako službu a ktoré nie sú aktívne pri priemyselnom využívaní výsledkov výskumu a vývoja [33]. Napriek tomu si treba povšimnúť, že dohody obsahujúce práva výhradného prístupu môžu, pokiaľ sa na ne vzťahuje článok 81 ods. 1, spĺňať kritériá vyňatia v zmysle článku 81 ods. 3, najmä pokiaľ sú práva výhradného prístupu ekonomicky nevyhnutné z hľadiska trhu, rizík a rozsahu investícií potrebných na využitie výsledkov výskumu a rozvoja. 2.4. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 3 2.4.1. Ekonomické prínosy 68. Väčšina dohôd o VV – či už obsahujú spoločné využívanie možných výsledkov, alebo nie – prináša ekonomické prínosy prostredníctvom úspor nákladov a vzájomného zúrodňovania nápadov a skúseností, čo vedie k tomu, že zlepšené alebo nové produkty a technológie sa vyvíjajú rýchlejšie, ako by to bolo bez nich. Za týchto podmienok sa zdá rozumné stanoviť vyňatie takých dohôd, ktorých výsledkom je obmedzenie súťaže, až do takého limitu trhového podielu, po ktorý sa dá vo všeobecnosti s cieľom aplikácie článku 81 ods. 3 predpokladať, že pozitívne účinky dohôd o výskume a vývoji nadobudnú prevahu nad negatívnymi účinkami na súťaž. Preto nariadenie o skupinovom vyňatí VV povoľuje tie dohody o VV, ktoré spĺňajú isté podmienky (pozri článok 3) a ktoré neobsahujú tvrdé obmedzenia (pozri článok 5), pokiaľ spoločný podiel zmluvných strán na ovplyvnenom existujúcom trhu (trhoch) nepresahuje 25 %. 69. Ak spoluprácou vznikne alebo sa zvýši značná trhová sila, zmluvné strany musia preukázať významné prínosy vykonávania VV, rýchlejšie zavedenie nových produktov/technológií alebo iné zvýšenie efektívnosti. 2.4.2. Nevyhnutnosť 70. Dohodu o VV nemožno povoliť, ak ukladá obmedzenia, ktoré nie sú na získanie vyššie uvedených prínosov nevyhnutné. Jednotlivé klauzuly uvedené v článku 5 nariadenia o skupinovom vyňatí VV nebudú vo väčšine prípadov povolené na základe individuálneho posúdenia, a preto ich možno považovať za dobrú indikáciu obmedzení, ktoré nie sú pre spoluprácu nevyhnutné. 2.4.3. Nevylúčenie súťaže 71. Vyňatie nebude možné, ak zmluvné strany majú možnosť vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov (alebo technológií). V prípade, keď podnik následkom dohody o VV je alebo sa stáva dominantným buď na existujúcich trhoch, alebo vo vzťahu k inováciám, dohoda, ktorá má účinky proti súťaži v zmysle článku 81, v zásade nemôže byť vyňatá. V prípade inovácií sa tak stáva napríklad vtedy, keď dohoda spája jediné dve existujúce oblasti výskumu. Čas posudzovania a trvanie vyňatia 72. Dohody o VV, ktoré zahŕňajú aj spoločnú výrobu a marketing nových produktov/technológií, si vyžadujú osobitnú pozornosť, pokiaľ ide o čas posudzovania. 73. Na začiatku spolupráce vo VV často nie je známa jej úspešnosť ani faktory, ako je budúce postavenie zmluvných strán na trhu a vývoj trhov s budúcimi produktmi alebo technológiami. Následkom toho je posudzovanie spolupráce v momente jej formovania limitované (v tom čase) na existujúce trhy s produktmi alebo technológiami a/alebo trhy s inováciami podľa opisu v tejto kapitole. Ak na základe tejto analýzy nie je vylúčenie súťaže pravdepodobné, dohoda o VV sa môže schváliť. To sa bude obyčajne vzťahovať na trvanie etapy VV a ďalšej etapy možného zavedenia na trh do tej miery, do akej ide o spoločnú výrobu alebo marketing možných výsledkov. Dôvod tejto ďalšej vyňatej etapy spočíva v tom, že prvé spoločnosti, ktoré prichádzajú na trh s novým produktom/technológiou, často získajú veľmi vysoké počiatočné trhové podiely a úspešný VV je tiež často odmenený ochranou duševného vlastníctva. Silné postavenie na trhu z dôvodu tejto "výhody prvého ťahu" obyčajne nemožno interpretovať ako vylúčenie súťaže. Preto sa skupinové vyňatie aplikuje na dohody o VV na ďalšie obdobie siedmich rokov (t. j. okrem etapy VV) bez ohľadu na to, či zmluvné strany počas tohto obdobia získajú s novým produktom/technológiou vysoký podiel na trhu, alebo nie. To sa tiež vzťahuje na individuálne posúdenie prípadov patriacich mimo skupinovej výnimky, pokiaľ sú splnené kritériá článku 81 ods. 3 vo vzťahu k iným aspektom dohody. To nevylučuje možnosť, že aj obdobie viac ako 7 rokov bude spĺňať kritériá článku 81 ods. 3, ak možno preukázať, že je to minimálny čas potrebný na zaručenie primeranej návratnosti vynaložených investícií. 74. Ak sa po tomto období uskutoční nové posúdenie spolupráce vo VV – napríklad na základe sťažnosti – analýza musí vychádzať (v tom čase) z existujúcej situácie na trhu. Skupinové vyňatie bude naďalej platiť, ak podiel zmluvných strán (v tom čase) na príslušnom trhu nepresahuje 25 %. Článok 81 ods. 3 sa podobne bude naďalej aplikovať na dohody o VV nepatriace pod skupinovú výnimku, pokiaľ spĺňajú kritériá vyňatia. 2.5. Príklady 75. Príklad 1 Situácia: Na európskom trhu sú dve veľké spoločnosti, ktoré vyrábajú existujúce elektronické súčiastky: A (30 %) a B (30 %). Obe investovali veľký objem prostriedkov do VV potrebného na vývoj miniaturizovaných elektronických súčiastok a vyvinuli prvé prototypy. Teraz sa dohodli na spoločnom vykonávaní aktivít VV založením spoločného podniku na dokončenie VV a výrobu súčiastok, ktoré podnik bude spätne predávať materským firmám, ktoré s nimi budú obchodovať samostatne. Zvyšok trhu tvoria malé firmy bez dostatočných prostriedkov na uskutočnenie potrebných investícií. Analýza: Miniatúrne elektronické súčiastky, ktoré budú pravdepodobne súťažiť s existujúcimi súčiastkami v niektorých oblastiach, sú v podstate novou technológiou, je teda potrebné vykonať analýzu hlavných oblastí výskumu orientovaného na budúci trh. Ak bude spoločný podnik aktívne napredovať, potom bude jestvovať len jedna cesta k potrebnej výrobnej technológii, hoci sa zdá pravdepodobné, že A a B by sa mohli dostať na trh individuálne so samostatnými produktmi. Hoci by dohoda mohla mať výhody vzhľadom na rýchlejšie zavádzanie novej technológie, súčasne obmedzuje rozmanitosť a vytvára spoločné zdieľanie nákladov medzi zmluvnými stranami. Okrem toho treba brať do úvahy možnosť, že zmluvné strany využijú svoje silné postavenie na existujúcom trhu. Keďže na úrovni VV nebudú čeliť žiadnej súťaži, ich motivácia k rýchlemu zavádzaniu novej technológie by bola značne obmedzená. Hoci niektoré z týchto otázok by bolo možné vyriešiť požiadavkou na zmluvné strany, aby za primeraných podmienok poskytovali licencie na kľúčový know-how na výrobu miniatúrnych súčiastok tretím stranám, vyriešenie všetkých sporných otázok a splnenie všetkých podmienok na udelenie výnimky nie je možné. 76. Príklad 2 Situácia: Malá výskumná spoločnosť A, ktorá nemá vlastnú marketingovú organizáciu, objavila a patentovala si farmaceutickú látku založenú na novej technológii, ktorá bude znamenať významný prelom v liečbe istej choroby. Spoločnosť A uzavrela dohodu o VV s veľkým farmaceutickým výrobcom B, ktorý vyrába výrobky používané na liečbu tejto choroby doteraz. Spoločnosť B nemá žiadny podobný program VV. Pokiaľ ide o existujúce produkty, trhový podiel spoločnosti B je približne 75 % vo všetkých členských štátoch, ale patentom uplynie platnosť v období nasledujúcich piatich rokov. Sú tu aj ďalšie dve hlavné oblasti výskumu v približne rovnakej fáze vývoja, používajúce tú istú základnú novú technológiu. Spoločnosť B zabezpečí značné finančné prostriedky a know-how na vývoj produktu, ako aj budúci prístup na trh. Spoločnosť B dostane licenciu na výhradnú výrobu a distribúciu výsledného produktu počas platnosti patentu. Očakáva sa, že zmluvné strany by mohli spoločne zaviesť výrobok na trh za päť až sedem rokov. Analýza: Produkt pravdepodobne bude patriť na nový príslušný trh. Zmluvné strany do spolupráce prinášajú dopĺňajúce sa zdroje a schopnosti a pravdepodobnosť zavedenia produktu na trh sa podstatne zvyšuje. Hoci spoločnosť B bude pravdepodobne mať značnú trhovú silu na existujúcom trhu, táto sila sa zakrátko bude znižovať a existencia ďalších hlavných oblastí výskumu pravdepodobne vylúči akúkoľvek motiváciu k obmedzeniu aktivít VV. Práva na využitie počas zostávajúcej platnosti patentu budú pre spoločnosť B pravdepodobne nevyhnutné na to, aby naďalej vynakladala potrebný veľký objem investícií, a spoločnosť A nemá vlastné marketingové zdroje. Je preto nepravdepodobné, že by dohoda obmedzila súťaž. 77. Príklad 3 Situácia: Dve strojárske spoločnosti, ktoré vyrábajú automobilové súčiastky, sa dohodli na založení spoločného podniku na spojenie svojich aktivít v oblasti VV s cieľom zlepšiť výrobu a výkonnosť existujúcej súčiastky. Taktiež spájajú svoju činnosť z hľadiska poskytovania licencií na svoje existujúce technológie v tejto oblasti, ale naďalej budú vyrábať samostatne. Obe spoločnosti majú trhové podiely v Európe 15 % a 20 % na trhu výrobcov pôvodných zariadení (OEM). Na trhu sú ďalší dvaja veľkí konkurenti a viacerí veľkí výrobcovia vozidiel majú vlastné výskumné programy. Na celosvetovom trhu s licenciami technológií majú podiely 20 % a 25 %, merané z hľadiska nadobudnutých výnosov, a jestvujú tu dve ďalšie významné technológie. Životný cyklus výrobku pre každú súčiastku je obyčajne dva až tri roky. V každom z posledných piatich rokov niektorá z väčších firiem zaviedla na trh novú verziu alebo aktualizáciu. Analýza: Keďže aktivity VV ani jednej spoločnosti nie sú orientované na úplne nový produkt, trhmi, ktoré treba brať do úvahy, sú trhy s existujúcimi súčiastkami a s licenciami príslušných technológií. Hoci ich súčasné programy VV sa do veľkej miery prekrývajú, menšia duplikácia nákladov z dôvodu spolupráce by im umožnila vynakladať na VV viac prostriedkov ako jednotlivo. Existuje niekoľko ďalších technológií a spoločný trhový podiel zmluvných strán na trhu výrobcov pôvodných zariadení (OEM) ich neuvádza do dominantnej pozície. Hoci ich 45 % podiel na trhu s technológiami je veľmi vysoký, sú tu aj konkurenčné technológie. Okrem toho výrobcovia vozidiel, ktorí v súčasnosti neposkytujú licencie na svoje technológie, sú tiež potenciálnymi novými účastníkmi trhu, čo v tom prípade obmedzuje schopnosť zmluvných strán zvyšovať ceny. Na základe tohto opisu by sa výnimka spoločnému podniku pravdepodobne udelila. 3. DOHODY O VÝROBE (VRÁTANE DÔHOD O ŠPECIALIZÁCII) 3.1. Definícia 78. Dohody o výrobe sa môžu líšiť formou a rozsahom. Môžu mať podobu spoločnej výroby prostredníctvom spoločného podniku [34], t. j. spoločne kontrolovanej spoločnosti, ktorá prevádzkuje jedno alebo viacero výrobných zariadení, alebo môže byť vykonávaná prostredníctvom dohôd o špecializácii alebo subdodávkach, kde jedna zo zmluvných strán pristúpi na výrobu istého produktu. 79. Vo všeobecnosti možno rozlišovať tri kategórie dohôd o výrobe: dohody o spoločnej výrobe, kde sa zmluvné strany dohodnú vyrábať isté produkty spoločne, dohody o špecializácii (jednostranné alebo recipročné), kde sa strany dohodnú na jednostrannom alebo recipročnom zastavení výroby produktu a na jeho nákupe od druhej zmluvnej strany, a subdodávateľské dohody, kde jedna zmluvná strana ("dodávateľ") poverí druhú zmluvnú stranu ("subdodávateľa") výrobou tohto produktu. 80. Subdodávateľské dohody sú vertikálnymi dohodami. Preto sa na ne do tej miery, do akej obsahujú obmedzenia súťaže, vzťahuje nariadenie o skupinovom vyňatí a o pravidlách vertikálnych obmedzení. Sú však dve výnimky z tohto pravidla: subdodávateľské dohody medzi konkurentmi [35] a subdodávateľské dohody medzi nekonkurentmi, zahŕňajúce prevod know-how subdodávateľovi [36]. 81. Na subdodávateľské dohody medzi konkurentmi sa uplatňujú tieto smernice [37]. Pravidlá posudzovania subdodávateľských dohôd medzi nekonkurentmi zahŕňajúcimi prevod know-how subdodávateľovi sú obsiahnuté v samostatnom oznámení [38]. 3.2. Príslušné trhy 82. S cieľom posúdenia konkurenčného vzťahu medzi spolupracujúcimi stranami je najskôr potrebné definovať príslušný geografický trh (trhy) s produktmi, ktorého sa spolupráca priamo dotýka [t. j. trh (trhy), na ktoré patria produkty ako predmet spolupráce]. Po druhé výrobná dohoda na jednom trhu môže tiež mať vplyv na konkurenčné správanie zmluvných strán na trhu, ktorý pôsobí smerom k spotrebiteľom alebo k výrobcom, alebo na susednom trhu úzko spojenom s trhom, ktorého sa spolupráca priamo dotýka [39] (tzv. prelievajúce sa trhy – "spill-over markets"). Prelievajúce sa účinky sa však vyskytujú len vtedy, ak spolupráca na jednom trhu nevyhnutne vedie ku koordinácii súťažného správania na inom trhu, t. j. ak sú trhy vzájomne prepojené a navzájom závislé a ak majú zmluvné strany silné postavenie na prelievajúcom sa trhu. 3.3. Posúdenie podľa článku 81 ods. 1 3.3.1. Povaha dohody 83. Hlavným zdrojom problémov so súťažou, ktoré môžu vyplynúť z dohôd o výrobe, je koordinácia súťažného správania zmluvných strán ako dodávateľov. Tento druh problémov so súťažou vzniká vtedy, keď sú spolupracujúce strany skutočnými alebo potenciálnymi konkurentmi aspoň na jednom z týchto príslušných trhov, t. j. na trhoch priamo dotknutých spoluprácou a/alebo na prípadných prelievajúcich sa trhoch. 84. Skutočnosť, že zmluvné strany sú konkurentmi, nevedie automaticky ku koordinácii ich správania. Okrem toho zmluvné strany obyčajne potrebujú spolupracovať vo vzťahu k významnej časti ich aktivít s cieľom dosiahnuť podstatný stupeň zdieľania nákladov. Čím vyšší je stupeň zdieľania nákladov, tým väčší je potenciál pre obmedzenie cenovej súťaže, najmä v prípade homogénnych produktov. 85. Okrem znepokojenia z koordinácie môžu výrobné dohody tiež vyvolávať problémy so zabránením prístupu na trh a môžu mať iné negatívne účinky voči tretím stranám. Tieto nie sú spôsobené konkurenčným vzťahom medzi zmluvnými stranami, ale silným postavením na trhu aspoň jednej zo zmluvných strán (napríklad na dodávateľskom trhu s kľúčovým komponentom, ktorý umožní zmluvným stranám zvýšiť náklady ich rivalov na trhu smerom k spotrebiteľom) v kontexte vertikálnejšieho alebo doplnkového vzťahu medzi spolupracujúcimi stranami. Preto je potrebné preskúmať možnosť zabránenia prístupu predovšetkým v prípade spoločnej výroby dôležitého komponentu a v prípade subdodávateľských dohôd (pozri ďalej). 3.3.1.1. D o h o d y, n a k t o r é s a n e v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 86. Pokiaľ nedôjde k problémom so zabránením prístupu na trh, na výrobné dohody medzi nekonkurentmi sa obyčajne článok 81 ods. 1 nevzťahuje. To tiež platí pre dohody, kde spoločnosť nakupuje vstupy alebo komponenty dosiaľ vyrábané na vlastnú spotrebu od tretej strany prostredníctvom subdodávateľského vzťahu alebo jednostrannej špecializácie, pokiaľ sa v takom prípade nevyskytujú náznaky, že takáto spoločnosť, ktorá dosiaľ vyrábala na vlastnú spotrebu, by mohla vstúpiť na obchodný trh s cieľom predaja tretím stranám bez vynaloženia významných dodatočných nákladov alebo podstúpenia rizík v reakcii na malé, permanentné zmeny v relatívnych trhových cenách. 87. Ani dohody o výrobe medzi konkurentmi nemusia nevyhnutne patriť pod článok 81 ods. 1. Po prvé spolupráca medzi firmami, ktoré sú si konkurentmi na trhoch úzko súvisiacich s trhom, ktorého sa spolupráca priamo dotýka, nemôže byť definovaná ako obmedzenie súťaže, ak je spolupráca jediným komerčne opodstatneným možným spôsobom vstupu na nový trh, zavedenia nového produktu alebo služby alebo uskutočnenia špecifického projektu. 88. Po druhé, účinok na súťažné správanie zmluvných strán ako dodávateľov na trh je vysoko nepravdepodobný, pokiaľ majú zmluvné strany spoločnú len malú časť celkových nákladov. Nízky stupeň spoločného zdieľania celkových nákladov možno predpokladať napríklad tam, kde sa dve alebo viac spoločností dohodnú na špecializácii/spoločnej výrobe medziproduktu, ktorý predstavuje len malú časť výrobných nákladov na konečný produkt, a v tom prípade aj celkových nákladov. To isté platí pre subdodávateľskú zmluvu medzi konkurentmi, kde vstup, ktorý jeden konkurent kupuje od druhého, predstavuje iba malú časť výrobných nákladov na konečný produkt. Nízky stupeň spoločného zdieľania nákladov možnoé predpokladať aj tam, kde zmluvné strany spolu vyrábajú konečný produkt, táto spoločná výroba však predstavuje len malý podiel celkovej produkcie konečného produktu. Dokonca aj keď spolu vyrábajú významnú časť, stupeň spoločného zdieľania celkových nákladov môže byť napriek tomu nízky alebo mierny, ak sa spolupráca týka heterogénnych produktov, ktoré si vyžadujú nákladný marketing. 89. Po tretie na subdodávateľské dohody medzi konkurentmi sa nevzťahuje článok 81 ods. 1, pokiaľ sú obmedzené na jednotlivý predaj a nákup na obchodnom trhu bez akýchkoľvek ďalších povinností a bez toho, aby tvorili súčasť širšieho komerčného vzťahu medzi zmluvnými stranami [40]. 3.3.1.2. D o h o d y, n a k t o r é s a t a k m e r v ž d y v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 90. Dohody, ktoré určujú ceny dodávok zmluvných strán na trh, obmedzujú produkciu, alebo rozdeľujú trh alebo spotrebiteľské skupiny, majú za cieľ obmedziť súťaž a takmer vždy sa na ne vzťahuje článok 81 ods. 1. To však neplatí v prípadoch: - keď sa zmluvné strany dohodnú na produkcii, ktorej sa dohoda o výrobe priamo dotýka (napríklad kapacita a objem výroby spoločného podniku alebo dohodnuté množstvo externých produktov), alebo - keď výrobný spoločný podnik, ktorý tiež vykonáva distribúciu vyrábaných produktov, určuje predajné ceny týchto produktov, pokiaľ je určovanie cien spoločným podnikom následkom integrácie rôznych funkcií [41]. V oboch scenároch sa nebude dohoda o produkcii alebo cenách posudzovať samostatne, ale vo vzťahu k celkovým účinkom spoločného podniku na trh s cieľom zistiť uplatniteľnosť článku 81 ods. 1. 3.3.1.3. D o h o d y, n a k t o r é s a m ô ž e v z ť a h o v a ť č l á n o k 8 1 o d s. 1 91. Na dohody o výrobe, ktoré na základe vyššie uvedených faktorov nie je možné charakterizovať ako jednoznačne obmedzujúce alebo neobmedzujúce súťaž, sa môže vzťahovať článok 81 ods. 1 [42], a preto je ich nutné analyzovať v ich hospodárskom kontexte. To platí pre dohody o spolupráci medzi konkurentmi, ktoré vytvárajú významný stupeň spoločného zdieľania nákladov, ale neobsahujú tvrdé obmedzenia, ako sme už uviedli. 3.3.2. Trhová sila a štruktúry trhu 92. Východiskom pre analýzu je postavenie zmluvných strán na príslušnom trhu (trhoch). To vyplýva zo skutočnosti, že bez trhovej sily zmluvné strany dohody o výrobe nemajú motiváciu koordinovať svoje súťažné správanie ako dodávatelia. Po druhé bez trhovej sily strán nevzniká žiadny účinok na súťaž na trhu, aj keby strany koordinovali svoje správanie. 93. Nejestvuje absolútny limit podielu na trhu, ktorý by vyjadroval, kedy dohoda o výrobe vytvára istý stupeň trhovej sily, a teda sa na ňu nevzťahuje článok 81 ods. 1. Dohody týkajúce sa jednostrannej alebo recipročnej špecializácie, ako aj spoločnej výroby sú však skupinovo vyňaté za podmienky, že ich uzatvárajú zmluvné strany, ktorých spoločný trhový podiel nepresahuje 20 % na príslušnom trhu (trhoch), a pokiaľ sú splnené ostatné podmienky nariadenia o skupinovom vyňatí špecializácií. Preto dohody, na ktoré sa skupinové vyňatie vzťahuje, je potrebné analyzovať len vtedy, ak spoločný trhový podiel zmluvných strán presiahne 20 %. 94. Dohody, na ktoré sa skupinové vyňatie nevzťahuje, si vyžadujú podrobnejšiu analýzu. Východiskom je postavenie zmluvných strán na trhu. Potom bude obyčajne nasledovať podiel (koeficient) koncentrácie trhu a počet účastníkov, ako aj iné faktory uvedené v kapitole 1. 95. Analýza sa bude obyčajne týkať iba príslušného trhu (trhov), ktorého sa spolupráca priamo dotýka. Za istých okolností, napríklad ak majú zmluvné strany veľmi silné spoločné postavenie na horných alebo dolných trhoch alebo na trhoch inak úzko prepojených s trhmi, ktorých sa spolupráca priamo dotýka, bude možno potrebné analyzovať aj tieto prelievajúce sa trhy. To platí obzvlášť pre spoluprácu na trhoch smerom k dodávateľom medzi firmami, ktoré využívajú tiež silné spoločné postavenie na trhu smerom k spotrebiteľom. Podobne možno bude potrebné preskúmať aj problémy so zabránením prístupu na trh, ak majú zmluvné strany individuálne silné postavenie buď ako dodávatelia, alebo nákupcovia nejakého vstupu. Trhové postavenie zmluvných strán, koeficient koncentrácie trhu, počet účastníkov a iné štrukturálne faktory 96. Ak je spoločný trhový podiel zmluvných strán vyšší ako 20 %, je nutné posúdiť pravdepodobný dosah výrobnej dohody na trh. Z tohto hľadiska budú dôležitými faktormi koncentrácia trhu, ako aj podiely na trhu. Čím vyšší je spoločný trhový podiel zmluvných strán, tým vyššia je koncentrácia na príslušnom trhu. Napriek tomu mierne vyšší trhový podiel, než ako umožňuje skupinová výnimka, neznamená nutne vysoký koeficient koncentrácie trhu. Ďaleko naliehavejšie sa spoločný trhový podiel zmluvných strán mierne vyšší ako 20 % môže vyskytnúť na trhu s miernou koncentráciou (index HHI menej ako 1800). V takomto scenári je obmedzujúci účinok nepravdepodobný. Napriek tomu na koncentrovanejšom trhu môže trhový podiel vyšší ako 20 % viesť spolu s inými prvkami k obmedzeniu súťaže (pozri tiež príklad 1, ktorý sa uvádza ďalej). Obraz sa však napriek tomu môže zmeniť, pokiaľ ide o veľmi dynamický trh, kde vstupujú noví účastníci a kde sa často mení postavenie účastníkov. 97. V prípade spoločnej výroby môžu mať dôležitú úlohu aj sieťové účinky, t. j. prepojenia medzi významným počtom konkurentov. Na koncentrovanom trhu môže vytvorenie ďalšieho prepojenia porušiť rovnováhu a zvýšiť pravdepodobnosť tajnej dohody na tomto trhu, dokonca aj vtedy, ak by zmluvné strany mali významný, ale stále mierny spoločný podiel na trhu (pozri príklad 2 v tejto kapitole). 98. Za špecifických okolností môže problémy so súťažou vyvolať aj spolupráca medzi potenciálnymi konkurentmi. Toto sa však obmedzuje na prípady, keď silný účastník na jednom trhu spolupracuje s reálnym potenciálnym novým účastníkom, napríklad so silným dodávateľom toho istého produktu alebo služby na geograficky susediacom trhu. Obmedzenie potenciálnej súťaže vytvára osobitné problémy, ak je skutočná konkurencia už slabá a hrozba vstupu je hlavným zdrojom súťaže. Spolupráca na trhoch smerom hore 99. Spoločná výroba dôležitého komponentu alebo iného vstupu do konečného produktu zmluvných strán môže mať negatívne trhové účinky za istých okolností: - problémy so zabránením prístupu na trh (pozri príklad 3 nižšie) za podmienky, že zmluvné strany majú silné postavenie na príslušnom trhu vstupov (iné využitie ako na vlastnú potrebu) a že k prechodu medzi nevyužívaním a využívaním na vlastnú spotrebu by nedošlo v prítomnosti malého, ale permanentného nárastu relatívnych cien dotknutého produktu, - účinky prelievania (pozri príklad 4 nižšie) za podmienky, že vstup je dôležitou súčasťou nákladov a že strany majú silné postavenie na trhu odberateľov s konečným produktom. Subdodávateľské dohody medzi konkurentmi 100. Podobné problémy môžu vzniknúť, ak konkurent uzavrie dohodu o subdodávkach dôležitého komponentu alebo iného vstupu pre svoj konečný produkt so svojím konkurentom. To môže tiež viesť k: - problémom so zabránením prístupu na trh, ak by zmluvné strany mali silné postavenie buď ako dodávatelia, alebo nákupcovia na príslušnom trhu so vstupom (využitie okrem vlastnej spotreby). Subdodávateľský vzťah by potom mohol viesť tiež k tomu, že iní konkurenti by neboli schopní získať tento vstup za konkurenčné ceny alebo že by iní dodávatelia nemohli dodávať tento vstup za konkurencieschopných podmienok, ak by strácali veľkú časť svojho dopytu, - účinkom prelievania, ak by vstup tvoril dôležitú súčasť nákladov a ak by strany mali silné postavenie na trhu spotrebiteľov s konečným produktom. Dohody o špecializácii 101. Na recipročné dohody o špecializácii s trhovými podielmi presahujúcimi limit pre skupinovú výnimku sa bude takmer vždy vzťahovať článok 81 ods. 1 a bude ich potrebné dôkladne preskúmať z dôvodu rizika rozdelenia trhu (pozri príklad 5 nižšie). 3.4. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 3 3.4.1. Ekonomické prínosy 102. Pri najbežnejších typoch dohôd o výrobe možno predpokladať, že budú viesť k istým ekonomickým výhodám vo forme úspor z rozsahu alebo zo sortimentu alebo lepších výrobných technológií, pokiaľ nie sú nástrojom určenia cien, obmedzenia produkcie alebo rozdelenia trhu alebo spotrebiteľov. V týchto podmienkach sa zdá rozumné stanoviť vyňatie dohôd obmedzujúcich súťaž až do takého limitu trhového podielu, po ktorý sa dá vo všeobecnosti s cieľom uplatnenia článku 81 ods. 3 predpokladať, že pozitívne účinky dohôd o výrobe prevážia akékoľvek negatívne účinky na súťaž. Preto sú dohody týkajúce sa jednostrannej alebo recipročnej špecializácie, ako aj spoločnej výroby skupinovo vyňaté (nariadenie o skupinovom vyňatí špecializácií) za podmienky, že neobsahujú tvrdé obmedzenia (pozri článok 5) a pokiaľ ich uzavreli zmluvné strany, ktorých spoločný trhový podiel nepresahuje 20 % na príslušnom trhu (trhoch). 103. Pri dohodách, na ktoré sa nevzťahuje skupinové vyňatie, musia zmluvné strany preukázať zlepšenie výroby, alebo iné zvýšenie efektívnosti. Dôsledky dohody, ktoré sú v prospech iba zmluvných strán, alebo úspory nákladov, ktoré sú spôsobené obmedzením produkcie alebo rozdelením trhu, nemožno brať do úvahy. 3.4.2. Nevyhnutnosť 104. Obmedzenia, ktoré prekračujú hranicu toho, čo je potrebné na dosiahnutie vyššie uvedených ekonomických výhod, sa nebudú akceptovať. Zmluvné strany by napríklad nemali byť obmedzené vo svojom súťažnom správaní, pokiaľ ide o produkciu mimo rámca spolupráce. 3.4.3. Nevylúčenie súťaže 105. Vyňatie nebude možné, pokiaľ strany majú možnosť vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov. V prípadoch, keď následkom dohody o výrobe podnik je alebo sa stáva dominantným, takáto dohoda, ktorá má účinky proti súťaži v zmysle článku 81 ods. 1, zo zásady nemôže byť vyňatá. Je potrebné preskúmať to na príslušnom trhu, ku ktorému patria produkty, na ktoré sa vzťahuje spolupráca, a na prípadných prelievajúcich sa trhoch. 3.5. Príklady Spoločná výroba 106. Nasledujúce dva príklady sa týkajú hypotetických prípadov spôsobujúcich problémy so súťažou na príslušnom trhu, na ktorý patria spoločne vyrábané produkty. 107. Príklad 1 Situácia: Dvaja dodávatelia, A a B, základného chemického produktu X sa rozhodnú vybudovať nový výrobný závod, kontrolovaný spoločným podnikom. Tento závod bude vyrábať zhruba 50 % ich celkovej produkcie. X je homogénny produkt a nie je nahraditeľný inými produktmi, t. j. predstavuje príslušný trh sám osebe. Trh pomerne stagnuje. Zmluvné strany nezvýšia významným spôsobom celkovú produkciu, ale zavrú dve staré továrne a presunú kapacity do nového závodu. Obidvaja, A aj B, majú trhové podiely 20 %. Na trhu sú ďalší traja dôležití dodávatelia, z ktorých každý má 10 – 15 % trhový podiel a niekoľko menších účastníkov. Analýza: Je pravdepodobné, že tento spoločný podnik bude mať dosah na súťažné správanie zmluvných strán, pretože koordinácia im poskytne značnú trhovú silu, ak nie dokonca dominantné postavenie. Je tu pravdepodobných niekoľko vážnych obmedzujúcich účinkov na trh. Vysoké zvýšenie efektívnosti, ktoré by tieto účinky mohlo prevážiť, je nepravdepodobné pri takom scenári, kde nemožno očakávať značný nárast produkcie. 108. Príklad 2 Situácia: Dvaja dodávatelia, A a B, vytvoria spoločný výrobný podnik na tom istom príslušnom trhu ako v príklade 1. Spoločný podnik tiež vyrába 50 % celkovej produkcie zmluvných strán. A aj B majú obidvaja 15 % trhový podiel. Na trhu sú ďalší traja účastníci: C s trhovým podielom 30 %, D s trhovým podielom 25 % a E s 15 %. B už má spoločný výrobný závod s E. Analýza: V tomto prípade je trh charakterizovaný veľmi malým počtom účastníkov a pomerne symetrickými štruktúrami. Spoločný podnik vytvára ďalšie prepojenie medzi účastníkmi. Koordinácia medzi A a B by preto de facto ešte viac zvýšila koncentráciu a tiež by prepojila E s A a B. Táto spolupráca pravdepodobne bude mať vážne obmedzujúce účinky a ako v prípade 1 nemožno očakávať vysoké zvýšenie efektívnosti. 109. Príklad 3 sa tiež týka príslušného trhu, na ktorý patria spoločne vyrábané produkty, ale ukazuje dôležitosť iných kritérií, ako je trhový podiel (tu: prechod medzi výrobou na vlastnú spotrebu a pre iných). 110. Príklad 3 Situácia: A a B založia spoločný výrobný podnik na medziprodukt X reštrukturalizáciou súčasných závodov. Spoločný podnik predáva X výhradne A a B. Vyrába 40 % celkovej produkcie produktu X spoločnosti A a 50 % celkovej produkcie B. A aj B používajú X na vlastnú potrebu a sú tiež dodávateľmi pre iných. Podiel A na celkovej produkcii výstupu odvetvia X je 10 %, podiel B dosahuje 20 % a podiel spoločného podniku 14 %. Napriek tomu na trhu pre iných odberateľov majú A a B 25 % a 35 % trhový podiel. Analýza: Napriek silnému postaveniu zmluvných strán na trhu pre iných odberateľov spolupráca nemusí vylučovať efektívnu súťaž na trhu s produktom X, ak sú náklady na prechod medzi využitím pre seba a pre iných malé. Napriek tomu iba veľmi rýchly prechod by pôsobil proti vysokému trhovému podielu dosahujúcemu 60 %. Iným slovom, toto spojenie v produkčnej oblasti vyvoláva vážne obavy o zachovanie súťaže, ktoré neprevážia dokonca ani značné ekonomické výhody. 111. Príklad 4 sa zaoberá spoluprácou týkajúcou sa dôležitého medziproduktu s účinkami prelievania sa na trh odberateľov. 112. Príklad 4 Situácia: A aj B založia spoločný výrobný podnik pre medziprodukt X. Zatvoria vlastné továrne, ktoré vyrábali produkt X, a pokryjú svoju potreby produktu X výhradne zo spoločného podniku. Medziprodukt predstavuje 50 % celkových nákladov na konečný produkt Y. A aj B majú na trhu s produktom Y 20 % podiel. Na trhu sú aj ďalší dvaja významní dodávatelia produktu Y, z ktorých každý má 15 % trhový podiel, a niekoľko menších konkurentov. Analýza: Spoločné zdieľanie nákladov je v tomto prípade vysoké; okrem toho by zmluvné strany získali trhovú silu koordináciou svojho správania na trhu s produktom Y. Prípad vyvoláva problémy so súťažou a posudzovanie je takmer identické ako v príklade 1, hoci tu sa spolupráca odohráva na trhu dodávateľov. Recipročná špecializácia 113. Príklad 5 Situácia: A aj B, každý samostatne, vyrábajú a dodávajú homogénne produkty X a Y, ktoré patria na rôzne trhy. Podiel A na trhu s X je 28 % a s Y 10 %. Podiel B na trhu je v prípade X 10 % a 30 % u Y. Z úsporných dôvodov uzavreli dohodu o recipročnej špecializácii, podľa ktorej bude A v budúcnosti vyrábať iba produkt X a B bude vyrábať iba produkt Y. Obe firmy sa dohodli na vzájomných dodávkach, takže obe zostávajú na trhu ako dodávatelia. Z dôvodu homogénnej povahy produktov nie sú distribučné náklady vysoké. Na trhu sú aj dvaja výrobcovia – dodávatelia produktov X a Y s trhovými podielmi približne 15 % u každého, zostávajúci dodávatelia majú 5 – 10 % podiely. Analýza: Stupeň spoločného zdieľania nákladov je mimoriadne vysoký, oddelené zostávajú len relatívne malé distribučné náklady. Následne tu zostáva veľmi málo priestoru pre súťaž. Zmluvné strany by získali trhovú silu prostredníctvom koordinácie svojho správania na trhoch s produktmi X a Y. Okrem toho je pravdepodobné, že dodávky produktu Y na trh firmou A a produktu X firmou B sa budú časom zmenšovať. Prípad vyvoláva problémy so súťažou, ktoré úspory pravdepodobne neprevážia. Scenár sa môže zmeniť, pokiaľ by X a Y boli heterogénne produkty s veľmi vysokým podielom marketingových a distribučných nákladov (napríklad 65 – 70 % celkových nákladov). Okrem toho, ak by ponuka kompletného radu diferencovaných produktov bola podmienkou úspešného konkurovania, odchod jednej alebo viacerých zmluvných strán ako dodávateľov produktu X a/alebo Y z trhu by bol nepravdepodobný. V takomto scenári by napriek vysokým podielom na trhu kritériá na vyňatie mohli byť splnené (za podmienky, že úspory sú významné). Subdodávateľský vzťah medzi konkurentmi 114. Príklad 6 Situácia: A aj B sú konkurenti na trhu s konečným produktom X. A má trhový podiel 15 %, B 20 %. Obaja vyrábajú aj medziprodukt Y, ktorý je tiež vstupom do výroby X, ale používa sa aj na výrobu iných produktov. Predstavuje 10 % nákladov na produkt X. A vyrába Y iba na vnútornú spotrebu, kým B predáva Y aj spotrebiteľom – tretím stranám. Jeho trhový podiel s produktom Y je 10 %. A aj B uzavrú subdodávateľskú dohodu, na základe ktorej bude A nakupovať 60 % svojej potreby produktu Y od spoločnosti B. Naďalej bude vyrábať 40 % svojich potrieb interne, aby nestratil know-how k produktu Y. Analýza: Keďže A vyrába produkt Y iba na vnútornú spotrebu, najskôr je potrebné analyzovať, či môže A reálne potenciálne vstúpiť na obchodný trh, pokiaľ ide o predaj produktu Y tretím stranám. Ak to tak nie je, potom dohoda z hľadiska produktu Y súťaž neobmedzuje. Účinky prelievania sa na trh s produktom X sú tiež nepravdepodobné vzhľadom na nízky stupeň spoločného zdieľania nákladov, ktorý dohodou vzniká. Ak by bolo možné považovať A za reálneho potenciálneho nového účastníka obchodného trhu s predajom produktu Y tretím stranám, do úvahy by bolo treba brať postavenie B na trhu s produktom Y. Keďže trhový podiel B je pomerne nízky, výsledok analýzy by sa nezmenil. 4. DOHODY O NÁKUPE 4.1. Definícia 115. Táto kapitola sa zameriava na dohody týkajúce sa spoločného nákupu produktov. Spoločný nákup možno uskutočňovať spoločne kontrolovaným podnikom, spoločnosťou, v ktorej má svoj malý podiel veľa firiem, zmluvnou dohodou alebo aj voľnejšou formou spolupráce. 116. Nákupné dohody často uzatvárajú malé a stredné podniky s cieľom dosiahnuť objemy a diskonty podobné väčším konkurentom. Tieto dohody medzi malými a strednými podnikmi majú preto obyčajne prosúťažný charakter. Aj keď vznikne mierny stupeň trhovej sily, môžu ho prevážiť úspory z rozsahu za podmienky, že zmluvné strany v skutočnosti naakumulujú vyšší objem. 117. Spoločný nákup môže byť obsiahnutý v horizontálnych aj vertikálnych dohodách. V týchto prípadoch je potrebná dvojfázová analýza. Po prvé horizontálne dohody treba posudzovať podľa zásad uvedených v týchto pravidlách. Ak toto posudzovanie vedie k záveru, že spolupráca medzi konkurentmi v oblasti nákupu je prijateľná, bude potrebné ďalšie posudzovanie s cieľom posúdenia vertikálnych dohôd uzavretých s dodávateľmi alebo jednotlivými predajcami. Toto posudzovanie sa bude riadiť nariadením o skupinovom vyňatí a Pravidlách vertikálnych obmedzení [43]. 118. Príkladom je združenie vytvorené skupinou maloobchodníkov s cieľom spoločného nákupu produktov. Horizontálne dohody uzavreté medzi členmi združenia alebo rozhodnutia prijaté združením sa musia posúdiť najskôr ako horizontálna dohoda podľa týchto pravidiel. Iba ak je toto posúdenie pozitívne, začína byť príslušné posúdenie výsledných vertikálnych dohôd medzi združením a individuálnym členom alebo medzi združením a dodávateľmi. Na tieto dohody sa vzťahuje – do istého limitu – skupinová výnimka pre vertikálne obmedzenia [44]. Dohody, ktoré idú mimo rámca vertikálnej skupinovej výnimky, sa nebudú považovať za ilegálne, ale možno bude potrebné ich individuálne preskúmať. 4.2. Príslušné trhy 119. Sú dva trhy, na ktoré môže mať dosah spoločné nakupovanie: po prvé ide o trh (trhy), ktorého sa spolupráca priamo dotýka, t. j. príslušný trh (trhy) nákupu. Po druhé je to trh (trhy) predaja, t. j. trh smerom dolu, kde sú účastníci dohôd o spoločnom nákupe aktívni ako predajcovia. 120. Definícia príslušných trhov nákupu sa riadi zásadami stanovenými v oznámení Komisie o definícii príslušných trhov a je založená na pojme zastupiteľnosti s cieľom identifikácie obmedzení súťaže. Jediný rozdiel oproti definícii "trhov predaja" spočíva v tom, že zastupiteľnosť musí byť definovaná z hľadiska ponuky, a nie z hľadiska dopytu. Inými slovami, pri zisťovaní súťažných obmedzení voči nákupcom sú rozhodujúce alternatívy dodávateľov. Tieto možno analyzovať napríklad preskúmaním reakcie dodávateľov na malý, ale trvalý pokles cien. Následne po definovaní trhu možno vypočítať trhové podiely ako percento, ktoré predstavujú nákupy dotknutými zmluvnými stranami z celkového predaja nakupovaného produktu alebo služby na príslušnom trhu. 121. Príklad 1 Skupina výrobcov automobilov sa dohodne na spoločnom nákupe produktu X. Ich spoločné nákupy produktu X predstavujú 15 jednotiek. Všetok predaj produktu X výrobcom automobilov predstavuje 50 jednotiek. Napriek tomu sa X predáva aj výrobcom iných produktov, ako sú autá. Celkový predaj produktu X predstavuje 100 jednotiek. Trhový (nákupný) podiel skupiny je preto 15 %. 122. Ak sú zmluvné strany navyše konkurentmi na jednom alebo viacerých trhoch predaja, tieto trhy sú na posudzovanie tiež príslušné. Obmedzenia súťaže na týchto trhoch sú pravdepodobnejšie, pokiaľ zmluvné strany získajú trhovú silu koordináciou svojho správania a pokiaľ majú spoločnú významnú časť svojich celkových nákladov. To je napríklad v prípade, keď maloobchodníci, ktorí sú aktívni na tom istom trhu (trhoch) maloobchodu, spoločne nakupujú významnú časť produktov, ktoré ďalej ponúkajú na predaj. Môže k tomu dôjsť aj v prípade, keď konkurujúci výrobcovia a predajcovia konečného produktu spoločne nakupujú veľkú časť svojich vstupov. Trhy predaja je potrebné definovať použitím metodiky uvedenej v oznámení Komisie o definícii príslušných trhov. 4.3. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 1 4.3.1. Povaha dohody 4.3.1.1. D o h o d y, n a k t o r é s a n e v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 123. Na základe ich samotnej povahy budú dohody o spoločnom nákupe uzatvárať medzi sebou spoločnosti, ktoré sú konkurentmi prinajmenšom na nákupných trhoch. Ak však spolupracujú takí konkurujúci si nákupcovia, ktorí nie sú aktívni na tom istom príslušnom trhu smerom ďalej dolu (napríklad maloobchodníci, ktorí sú aktívni na rôznych geografických trhoch a nemožno ich považovať za reálnych potenciálnych konkurentov), článok 81 ods. 1 sa bude uplatňovať zriedkavo – pokiaľ zmluvné strany nebudú mať veľmi silné postavenie na trhoch nákupu, ktoré by mohlo byť zneužité na poškodenie súťažného postavenia iných účastníkov na ich príslušných trhoch predaja. 4.3.1.2. D o h o d y, n a k t o r é s a t a k m e r v ž d y v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 124. Na dohody o nákupe sa nevzťahuje článok 81(1) svojou povahou len vtedy, ak sa spolupráca netýka v skutočnosti spoločného nákupu, ale slúži ako nástroj na zapojenie sa do skrytého kartelu, t. j. inak zakázaného určovania cien, obmedzovania produkcie alebo rozdelenia trhu. 4.3.1.3. D o h o d y, n a k t o r é s a v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 125. Väčšinu dohôd o nákupe treba analyzovať v ich právnom a ekonomickom kontexte. Analýza sa má vzťahovať tak na trhy nákupu, ako aj na trhy predaja. 4.3.2. Trhová sila a trhové štruktúry 126. Východiskom pre analýzu je preskúmanie nákupnej sily zmluvných strán. Nákupnú silu možno predpokladať vtedy, ak dohoda o nákupe predstavuje dostatočne veľký podiel celkového objemu trhu nákupu, takže možno tlačiť ceny dolu pod konkurencieschopnú úroveň alebo možno brániť konkurenčným nákupcom v prístupe na trh. Vysoký stupeň nákupnej sily nad dodávateľmi na trhu môže vyvolať neefektívnosť, ako napríklad zníženie kvality, nižšiu mieru aktivít v oblasti inovácií alebo nakoniec neoptimálne zásobenie. Napriek tomu primárnymi obavami v kontexte nákupnej sily je to, že prospech z nižších cien sa nemusí dostať k zákazníkom smerom dolu a že nákupná sila môže spôsobiť nárast nákladov pre nákupných konkurentov na predajných trhoch, pretože buď sa dodávatelia budú snažiť pokryť si zníženie cien pre jednu skupinu zákazníkov zvýšením cien pre iných zákazníkov, alebo konkurenti budú mať horší prístup k efektívnym dodávateľom. Následkom toho sú trhy nákupu a predaja charakterizované vzájomnými prepojeniami, ako je uvedené v nasledujúcich odsekoch. Vzájomné prepojenia medzi trhom (trhmi) nákupu a predaja 127. Spolupráca medzi konkurenčnými nákupcami môže vytvorením nákupnej sily značne obmedziť súťaž. Kým vytvorenie nákupnej sily môže viesť k nižším cenám pre spotrebiteľov, nákupná sila nemá vždy prosúťažný charakter a za istých okolností môže mať dokonca vážne negatívne dôsledky na súťaž. 128. Po prvé nižšie nákupné náklady vyplývajúce z uplatňovania nákupnej sily nemožno vnímať ako podporujúce súťaž, pokiaľ nákupcovia majú spolu moc na trhoch predaja. V tomto prípade sa úspora nákladov pravdepodobne neprenesie na spotrebiteľov. Čím vyššia je spoločná sila, ktorú majú zmluvné strany na svojich trhoch predaja, tým vyššia je motivácia zmluvných strán koordinovať svoje správanie ako predávajúcich. K tomu môže prispieť aj situácia, keď strany spoločným nakupovaním dosiahnu vysoký stupeň spoločného zdieľania nákladov. Napríklad ak skupina veľkých maloobchodníkov kupuje veľkú časť svojich produktov spolu, budú mať spoločnú aj veľkú časť svojich celkových nákladov. Negatívne účinky spoločného nákupu sa preto môžu dosť podobať spoločnej výrobe. 129. Po druhé moc na trhoch predaja môže vzniknúť alebo sa zvýšiť nákupnou silou, ktorá by sa použila na zabránenie prístupu konkurentov alebo na zvýšenie nákladov konkurentov. Značná nákupná sila jednej skupiny zákazníkov môže viesť k zabráneniu prístupu konkurenčných nákupcov limitovaním ich prístupu k efektívnym dodávateľom. Tiež môže spôsobiť zvýšenie nákladov pre konkurentov, pretože dodávatelia sa budú usilovať o pokrytie zníženia cien pre jednu skupinu zákazníkov zvýšením cien pre iných zákazníkov (napríklad rabatová diskriminácia maloobchodníkov dodávateľmi). To je možné len vtedy, ak dodávatelia na trhy nákupu majú aj istý stupeň trhovej sily. V oboch prípadoch môže byť súťaž na trhoch predaja ďalej obmedzená nákupnou silou. 130. Nejestvuje absolútny limit, ktorý by vyjadroval, kedy dohoda o nákupe vytvára istý stupeň trhovej sily, a v tom prípade sa naň vzťahuje článok 81 ods. 1. Napriek tomu vo väčšine prípadov je nepravdepodobné, že by trhová sila existovala, pokiaľ je spoločný podiel zmluvných strán dohody nižší ako 15 % na trhu (trhoch) nákupu a tiež nižší ako 15 % na trhu (trhoch) predaja. V každom prípade je pri tejto úrovni trhového podielu pravdepodobné, že dotknutá dohoda bude spĺňať podmienky článku 81 ods. 3, čo je vysvetlené ďalej. 131. Trhový podiel prekračujúci tento limit neznamená automaticky, že spolupráca má negatívny dosah na trh, ale vyžaduje si detailnejšie posúdenie dosahu dohody o spoločnom nákupe na trh vrátane takých faktorov, ako je koncentrácia trhu a možná protichodná sila silných dodávateľov. Dohoda o spoločnom nákupe, ktorú uzavreli zmluvné strany so spoločným trhovým podielom významne presahujúcim limit 15 % na koncentrovanom trhu, bude pravdepodobne patriť pod článok 81 ods. 1 a zmluvné strany musia preukázať zvýšenie efektívnosti, ktoré by mohlo prevážiť obmedzujúci účinok. 4.4. Posudzovanie podľa článku 81 ods. 3 4.4.1. Ekonomické prínosy 132. Dohody o nákupe môžu priniesť ekonomické prínosy ako napríklad úspory z rozsahu pri objednávaní alebo doprave, ktoré môžu prevážiť obmedzujúce účinky. Ak zmluvné strany majú spolu významnú nákupnú alebo predajnú silu, otázku efektívnosti treba preskúmať dôkladne. Úspory nákladov, ktoré spôsobuje samotné uplatňovanie sily a ktoré nie sú v prospech spotrebiteľov, nemožno brať do úvahy. 4.4.2. Nevyhnutnosť 133. Nákupné dohody nemožno vyňať, ak ukladajú obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na získanie vyššie uvedených výhod. Zaviazanie sa na výhradný nákup prostredníctvom spolupráce môže byť v niektorých prípadoch nevyhnutné na dosiahnutie objemu potrebného pre úspory z rozsahu. Napriek tomu takýto záväzok je potrebné preskúmať v kontexte jednotlivých prípadov. 4.4.3. Nevylúčenie súťaže 134. Vyňatie nebude možné, ak majú zmluvné strany možnosť vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov. Toto posúdenie sa musí týkať trhov nákupu a predaja. Za východisko možno považovať spoločné trhové podiely zmluvných strán. Potom je potrebné zhodnotiť, či tieto trhové podiely znamenajú dominantné postavenie a či jestvujú nejaké zmierňujúce faktory, ako napríklad protichodná sila dodávateľov na trhoch nákupu alebo potenciál vstupu na trhy predaja. V prípadoch, keď následkom dohody o nákupe podnik je alebo sa stáva dominantným buď na trhu nákupu, alebo predaja, takáto dohoda vytvárajúca účinky proti súťaži v zmysle článku 81 v zásade nemôže byť vyňatá. 4.5. Príklady 135. Príklad 2 Situácia: Dvaja výrobcovia, A a B, sa rozhodli spoločne kupovať komponent X. Sú konkurentmi na trhu predaja. Spolu ich nákup predstavuje 35 % celkového predaja X v EHP, ktorý sa považuje za ich príslušný geografický trh. Sú tu aj ďalší šiesti výrobcovia (konkurenti výrobcov A a B na ich trhu predaja), ktorých podiely predstavujú zvyšných 65 % trhu nákupu; jeden z nich má 25 %, ostatní podstatne menej. Strana ponuky je pomerne koncentrovaná, je tam 6 dodávateľov komponentu X, dvaja z nich majú po 30 % podiele na trhu a zvyšok 10 až 15 % (HHI 2300 – 2500). Na ich trhu predaja dosahujú A a B spoločný trhový podiel 35 %. Analýza: Z dôvodu trhovej sily zmluvných strán na ich trhu predaja nemusí prospech z možnej úspory nákladov prejsť na konečných spotrebiteľov. Spoločný nákup okrem toho pravdepodobne zvýši náklady menších konkurentov zmluvných strán, pretože dvaja silní dodávatelia si pravdepodobne pokryjú zníženie cien pre túto skupinu zvýšením cien pre menších zákazníkov. To môže viesť k zvýšeniu koncentrácie na dolnom trhu. Okrem toho spolupráca môže viesť k ďalšej koncentrácii medzi dodávateľmi, pretože tí menší, ktorí už teraz môžu fungovať blízko minimálneho optimálneho rozsahu alebo dokonca pod ním, môžu byť vytlačení z trhu, ak nebudú môcť ďalej znižovať ceny. Takýto prípad by pravdepodobne spôsobil značné obmedzenie súťaže, ktoré by nemohlo byť prevážené možným zvýšením efektívnosti z akumulácie objemu. 136. Príklad 3 Situácia: 150 malých maloobchodníkov uzavrie dohodu o vytvorení organizácie pre spoločný nákup. Sú povinní kúpiť minimálny objem prostredníctvom organizácie, čo predstavuje zhruba 50 % celkových nákladov každého maloobchodníka. Obchodníci môžu prostredníctvom organizácie kúpiť viac ako minimálny objem a môžu tiež nakupovať mimo spolupráce. Majú spoločný trhový podiel 20 % na trhu (trhoch) nákupu a predaja. A a B sú ich dvaja veľkí konkurenti, A má podiel 25 % na oboch príslušných trhoch, B 35 %. Zvyšní malí konkurenti tiež vytvorili nákupnú skupinu. 150 maloobchodníkov dosahuje úspory naakumulovaním značného objemu a nákupných úloh. Analýza: Maloobchodníci môžu dosiahnuť značný stupeň spoločného zdieľania nákladov, ak budú v konečnom dôsledku spolu nakupovať viac, ako je dohodnutý minimálny objem. Napriek tomu spolu majú len mierne trhové postavenie na trhu nákupu a predaja. Okrem toho spolupráca prináša isté úspory z rozsahu. Táto spolupráca pravdepodobne bude vyňatá. 137. Príklad 4 Situácia: Dva reťazce supermarketov uzavrú dohodu o spoločnom nákupe produktov, ktorá predstavuje zhruba 50 % ich celkových nákladov. Na príslušných trhoch nákupu s rôznymi kategóriami produktov majú zmluvné strany trhové podiely od 25 % do 40 %, na príslušnom trhu predaja (za predpokladu, že je len jeden dotknutý geografický trh) dosahujú 40 %. Na trhu je ďalších päť veľkých maloobchodníkov, každý z nich má trhový podiel 10 – 15 %. Vstup na trh nie je pravdepodobný. Analýza: Je pravdepodobné, že táto dohoda o spoločnom nákupe by mala účinok na súťažné správanie zmluvných strán, pretože koordinácia by im poskytla značný stupeň trhovej sily. To obzvlášť platí v prípade, keď je vstup na trh slabý. Motivácia koordinovať svoje správanie je vyššia, pokiaľ sú náklady podobné. Podobné marže zmluvných strán by pridali ďalší motív k tomu, aby si zjednotili ceny. Dokonca aj keby spolupráca viedla k zvýšeniu efektívnosti, jej vyňatie nie je pravdepodobné pre vysoký stupeň trhovej sily. 138. Príklad 5 Situácia: Malé družstvá uzavreli dohodu o vytvorení organizácie pre spoločný nákup. Sú zaviazané na nákup minimálneho objemu cez organizáciu. Zmluvné strany môžu cez organizáciu kúpiť viac ako minimálny objem a môžu tiež nakupovať mimo spolupráce. Každá zo zmluvných strán má celkový podiel 5 % na trhu nákupu aj predaja, čo im poskytuje spoločný trhový podiel 25 %. Na trhu sú aj ďalší dvaja veľkí maloobchodníci, z ktorých každý má 20 – 25 % trhový podiel, a viacero menších maloobchodníkov s trhovými podielmi nepresahujúcimi 5 %. Analýza: Vytvorenie spoločnej nákupnej organizácie pravdepodobne poskytne zmluvným stranám postavenie na trhoch nákupu a predaja takého stupňa, ktorý im umožní konkurovať dvom najväčším obchodníkom. Okrem toho prítomnosť týchto dvoch ostatných účastníkov s podobnou úrovňou postavenia na trhu pravdepodobne spôsobí to, že zvýšenie efektívnosti prejde na spotrebiteľov. V takomto scenári je vyňatie dohody pravdepodobné. 5. DOHODY O KOMERCIALIZÁCII 5.1. Definícia 139. Dohody, na ktoré sa vzťahuje táto časť, zahŕňajú spoluprácu medzi konkurentmi pri predaji, distribúcii alebo propagácii ich produktov. Rozmanitosť týchto dohôd je veľmi široká v závislosti od marketingových funkcií, na ktoré sa má spolupráca vzťahovať. Na jednej strane spektra je spoločný predaj, ktorý vedie k spoločnému určovaniu všetkých komerčných aspektov súvisiacich s predajom produktu vrátane ceny. Na druhom konci sú dohody limitovanejšieho charakteru, ktoré sa týkajú len jednej marketingovej funkcie, ako napríklad distribúcie, služieb alebo reklamy. 140. Najdôležitejšími z týchto limitovanejších dohôd sú dohody o distribúcii. Na tieto dohody sa obyčajne vzťahuje nariadenie o skupinovom vyňatí a o Pravidlách vertikálnych obmedzení, pokiaľ zmluvné strany nie sú skutočnými alebo potenciálnymi konkurentmi. V takomto prípade sa nariadenie o skupinovom vyňatí vzťahuje len na nerecipročné vertikálne dohody medzi konkurentmi, pokiaľ: a) ročný obrat nákupcu, spolu s jeho prepojenými podnikmi, nepresahuje 100 miliónov EUR alebo b) dodávateľ je výrobcom a distribútorom produktov a nákupca je distribútorom, ktorý nie je zároveň výrobcom produktov konkurujúcich zmluvným produktom, alebo c) dodávateľ je poskytovateľom služieb na rôznych úrovniach obchodu, kým nákupca neposkytuje konkurenčné služby na tej úrovni obchodu, na ktorej nakupuje zmluvné služby [45]. Ak sa konkurenti dohodnú na recipročnej distribúcii svojich produktov, je tu v istých prípadoch možnosť, že dohody budú mať za cieľ alebo ich následkom bude rozdelenie trhov medzi zmluvné strany, alebo že budú viesť k tajnej dohode. To isté platí pre nerecipročné dohody medzi konkurentmi presahujúcimi istú veľkosť. Tieto dohody preto treba najskôr posudzovať podľa ďalej uvedených princípov. Ak toto posudzovanie povedie k záveru, že spolupráca medzi konkurentmi v oblasti distribúcie by bola v zásade akceptovateľná, bude potrebné ďalšie posúdenie, ktorým sa preskúmajú vertikálne obmedzenia obsiahnuté v takýchto dohodách. Toto hodnotenie by malo byť založené na zásadách stanovených v Pravidlách vertikálnych obmedzení. 141. Ďalej je potrebné rozlišovať dohody, keď sa zmluvné strany dohodnú len na spoločnej komercializácii, a dohody, keď sa komercializácia týka inej spolupráce. Tou môže byť napríklad spoločná výroba alebo spoločný nákup. Tieto dohody sa budú posudzovať rovnako ako pri posudzovaní tých druhov spolupráce. 5.2. Príslušné trhy 142. S cieľom posúdenia konkurenčného vzťahu medzi spolupracujúcimi stranami je potrebné najskôr definovať produktový a geografický príslušný trh (trhy), ktorého sa spolupráca priamo dotýka, (t. j. trhy, na ktoré patria produkty podliehajúce dohode). Po druhé dohoda o komercializácii na jednom trhu môže mať tiež vplyv na súťažné správanie zmluvných strán na susednom trhu, ktorý má úzky vzťah k trhu priamo dotknutému spoluprácou. 5.3. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 1 5.3.1. Povaha dohody 5.3.1.1. D o h o d y, n a k t o r é s a n e v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 143. Dohody o komercializácii, na ktoré sa vzťahuje táto časť, sa predpismi o ochrane hospodárskej súťaže riadia len vtedy, pokiaľ sú zmluvné strany spolupráce konkurentmi. Ak nie sú zmluvné strany jednoznačnými konkurentmi, čo sa týka produktov alebo služieb, na ktoré sa dohoda vzťahuje, spolupráca nemôže vyvolať problémy so súťažou horizontálnej povahy. Napriek tomu dohoda môže patriť pod článok 81 ods. 1, ak obsahuje vertikálne obmedzenia, ako napríklad obmedzenia pasívneho predaja, zachovanie maloobchodnej ceny atď. To tiež platí, ak je spolupráca pri komercializácii objektívne potrebná na to, aby jednej strane umožnila vstúpiť na trh, ak nemôže vstúpiť na trh individuálne, napríklad z dôvodu potrebných nákladov. Konkrétnym uplatnením tejto zásady sú dohody o konzorciách, ktoré umožňujú zainteresovaným spoločnostiam vyhlásiť dôveryhodný tender pre projekty, ktoré by neboli schopné uskutočniť, alebo o ktoré by sa neuchádzali individuálne. Keďže preto nie sú potenciálnymi konkurentmi pre tender, nedochádza tu k obmedzeniu súťaže. 5.3.1.2. D o h o d y, n a k t o r é s a t a k m e r v ž d y v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 144. Hlavnou obavou z hľadiska obmedzenia súťaže, týkajúcou sa dohôd o komercializácii medzi konkurentmi, je určovanie cien. Dohody limitované na spoločný predaj majú spravidla za cieľ koordináciu cenovej politiky konkurujúcich si výrobcov, čo býva ich následkom. V takomto prípade nielen vylučujú cenovú súťaž medzi zmluvnými stranami, ale taktiež obmedzujú objem produktov, ktoré majú účastníci doručiť v rámci systému rozdelenia objednávok. Preto obmedzujú súťaž medzi zmluvnými stranami na strane ponuky, obmedzujú výber nákupcov, a tak sa na ne vzťahuje článok 81 ods. 1. 145. Toto posúdenie sa nemení v prípade nevýhradnej dohody. Článok 81 ods. 1 sa naďalej uplatní, dokonca aj keď majú zmluvné strany voľnosť predávať mimo dohody, pokiaľ možno predpokladať, že dohoda povedie k celkovej koordinácii cien stanovených zmluvnými stranami. 5.3.1.3. D o h o d y, n a k t o r é s a v z ť a h u j e č l á n o k 8 1 o d s. 1 146. Pre dohody o komercializácii, ktoré nezahŕňajú spoločný predaj, prichádzajú do úvahy dve veľké obavy. Prvá z nich sa týka toho, že spoločná komercializácia poskytuje jednoznačnú príležitosť na výmenu citlivých komerčných informácií týkajúcich sa najmä marketingovej stratégie a cenovej politiky. Druhou je to, že v závislosti od nákladovej štruktúry komercializácie môže byť významná časť vstupu do konečných nákladov zmluvných strán spoločná. Následkom toho môže byť obmedzený skutočný priestor pre cenovú konkurenciu na úrovni konečného predaja. Na dohody o spoločnej komercializácii sa preto môže vzťahovať článok 81 ods. 1, ak buď umožňujú výmenu citlivých komerčných informácií, alebo ak ovplyvňujú významnú časť konečných nákladov zmluvných strán. 147. Špecifickou otázkou týkajúcou sa distribučných dohôd medzi konkurentmi, aktívnymi na rôznych geografických trhoch, je to, či môže viesť k rozdeleniu trhu, alebo byť jeho nástrojom. V prípade recipročných dohôd o vzájomnej distribúcii produktov si zmluvné strany dohody rozdeľujú trhy alebo zákazníkov a vylučujú súťaž medzi sebou. Kľúčovou otázkou pri posudzovaní dohody tohto druhu je to, či je príslušná dohoda objektívne potrebná na to, aby si strany mohli vzájomne vstúpiť na trh. Ak to tak je, dohoda nevyvoláva problémy so súťažou horizontálnej povahy. Napriek tomu dohoda o distribúcii môže patriť pod článok 81 ods. 1, ak obsahuje vertikálne obmedzenia, ako napríklad obmedzenia pasívneho predaja, zachovanie maloobchodnej ceny atď. Ak dohoda nie je objektívne potrebná na to, aby zmluvné strany vstúpili jedna druhej na trh, patrí pod článok 81 ods. 1. Ak nie je dohoda recipročná, riziko delenia trhu je menej výrazné. Je však potrebné posúdiť, či nerecipročná dohoda nevytvára základ vzájomnej dohody o nevstupovaní na trh druhej strany alebo či nie je prostriedkom na kontrolovanie prístupu na trh dovozu, alebo konkurenciu na ňom. 5.3.2. Trhová sila a štruktúra trhu 148. Ako sa uvádza vyššie, na dohody, ktoré obsahujú určovanie cien, sa bude vždy vzťahovať článok 81 ods. 1 bez ohľadu na trhovú silu strán. Je však možné vyňať ich v zmysle článku 81 ods. 3 za ďalej uvedených podmienok. 149. Dohody o komercializácii medzi konkurentmi, ktoré nezahŕňajú určovanie cien, podliehajú článku 81 ods. 1 len vtedy, ak majú zmluvné strany dohody istý stupeň trhovej sily. Vo väčšine prípadov je nepravdepodobné, že existuje trhová sila, pokiaľ je spoločný trhový podiel účastníkov dohody nižší ako 15 %. V každom prípade je na tejto úrovni trhového podielu pravdepodobné, že dotknutá dohoda spĺňa ďalej uvedené podmienky článku 81 ods. 3. 150. Ak je trhový podiel zmluvných strán vyšší ako 15 %, je potrebné posúdiť pravdepodobný vplyv dohody o spoločnej komercializácii na trh. Z tohto hľadiska budú dôležitými faktormi koncentrácia trhu a trhové podiely. Čím je trh koncentrovanejší, tým sú informácie o cenách alebo marketingovej stratégii užitočnejšie pre zníženie neistoty a tým je väčšia motivácia zmluvných strán vymieňať si takéto informácie [46]. 5.4. Posudzovanie v zmysle článku 81 ods. 3 5.4.1. Ekonomické prínosy 151. Zvýšenie efektívnosti, ktoré treba brať do úvahy pri posudzovaní, či dohodu o spoločnej komercializácii možno vyňať, bude závisieť od povahy činnosti. Určovanie cien vo všeobecnosti nemôže byť opodstatnené, pokiaľ nie je nevyhnutné pre integráciu iných marketingových funkcií a pokiaľ táto integrácia nebude mať za následok významné zvýšenie efektívnosti. Veľkosť dosiahnutého zvýšenia efektívnosti záleží okrem iného na dôležitosti spoločných marketingových aktivít pre celkovú nákladovú štruktúru dotknutého produktu. Spoločná distribúcia preto s vyššou pravdepodobnosťou povedie k významnému zvýšeniu efektívnosti skôr u výrobcov široko distribuovaných spotrebiteľských produktov než u výrobcov priemyselných produktov, ktoré nakupuje len obmedzený počet užívateľov. 152. Okrem toho by uvádzané zvýšenie efektívnosti nemalo byť takým druhom úspor, ktoré môžu vzniknúť iba na základe vylúčenia nákladov, ktoré sú základnou súčasťou súťaže, ale tieto úspory musia byť výsledkom integrácie ekonomických aktivít. Zníženie nákladov na dopravu, ktoré je iba výsledkom rozdelenia si zákazníkov bez akejkoľvek integrácie logistického systému, nemožno preto považovať za zvýšenie efektívnosti, na základe ktorého by bolo možné dohodu vyňať. 153. Uvádzané prínosy zo zvýšenia efektívnosti je potrebné preukázať. Dôležitým prvkom je z tohto hľadiska príspevok oboch strán k významným kapitálovým, technologickým alebo iným aktívam. Úspory nákladov na základe obmedzenia duplikácie zdrojov a vybavenia je tiež možné akceptovať. Ak je na druhej strane spoločná komercializácia len obchodnou agentúrou bez investícií, pôjde pravdepodobne o skrytý kartel a dohoda ako taká nemôže spĺňať podmienky článku 81 ods. 3. 5.4.2. Nevyhnutnosť 154. Dohodu o komercializácii nemožno vyňať, pokiaľ ukladá obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na získanie vyššie uvedených výhod. Ako bolo uvedené vyššie, otázka nevyhnutnosti je obzvlášť dôležitá v prípade dohôd, ktoré zahŕňajú určovanie cien alebo rozdelenie trhov. 5.4.3. Nevylúčenie súťaže 155. Vyňatie nebude možné, ak majú zmluvné strany možnosť vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutých produktov. Pri tomto posudzovaní treba za východisko považovať spoločné trhové podiely zmluvných strán. Potom je potrebné posúdiť, či tieto trhové podiely znamenajú dominantné postavenie a či existujú zmierňujúce faktory, ako napríklad potenciál vstupu na trh. V prípadoch, keď následkom dohody o komercializácii podnik je alebo sa stáva dominantným, takúto dohodu vytvárajúcu účinky proti súťaži v zmysle článku 81 v zásade nemožno vyňať. 5.5. Príklady 156. Príklad 1 Situácia: Päť malých výrobcov potravín, z ktorých každý má trhový podiel na celkovom trhu potravín 2 %, sa dohodne, že spoja svoje distribučné systémy, budú uvádzať výrobky na trh a obchodovať s nimi pod spoločným názvom značky a že budú predávať svoje produkty za spoločné ceny. To si vyžaduje