—

Tieto pôvodné znenia: v špecifikácii: „Takto vymedzená oblasť údolia Baux de Provence sa vyznačuje osobitnými geologickými a klimatickými znakmi.“ a v súhrne: „Vyznačuje sa osobitnými geologickými a klimatickými znakmi“, ako aj toto pôvodné znenie len v špecifikácii: „V kopcovitej oblasti sú pôdy vápenaté, málo zafarbené a kamenisté, s vysokou výhrevnosťou, prevzdušnením a veľmi dobrou priepustnosťou. Podnebie je stredomorského typu s horúcimi a suchými letami, častým dažďom na jeseň a na jar a typickým výskytom mistrálu (severný vietor). Odrodové zloženie údolia Baux je osobitne prispôsobené fungovaniu týchto pôd. Údolie Baux de Provence je vďaka pohoriu Alpilles oveľa menej vystavené vetru a jarným mrazom, ale predovšetkým hmle, ktoré škodia správnemu nasadzovaniu kvetov olivovníka a podporujú rozvoj niektorých kryptogamických chorôb.“ sa menia a dopĺňajú s cieľom lepšie vysvetliť špecifické vlastnosti zemepisnej oblasti. Časť tohto znenia je zahrnutá do opisu „príčinnej súvislosti“, ale časť týkajúca sa opisu podnebia, pôdy a odrodového zloženia sa vypúšťa a nahrádza sa týmito prvkami (doplnenia v jednotnom dokumente a špecifikácii): „Zemepisná oblasť má tieto osobitné klimatické vlastnosti: — podnebie stredomorského typu, — vysoká sezónna a ročná variabilita teplotných a zrážkových režimov, — zrážky vyznačujúce sa krátkymi, ale intenzívnymi búrkami, ktoré sa sústreďujú najmä na jeseň a na jar. Zrážky 700 mm ročne sú koncentrované do 50 dní, — obdobie sucha vyznačujúce sa suchými a horúcimi až extrémne horúcimi letami s častým nedostatkom vlahy najmä v júli, — mierne zimy, pričom najchladnejší mesiac je január, — priemerné teploty 13,6 °C s poklesom o 1 až 2 °C na severných svahoch Alpilles a riziko jarných mrazov, — počas viac ako 100 dní v roku výskyt silných vetrov, ktoré prichádzajú hlavne zo severu (mistrál) alebo zo západu (tramontána), — pomerne výnimočný slnečný svit s celkovým trvaním viac ako 2 800 hodín ročne. Pôdy typické pre danú zemepisnú oblasť sú kamenisté (40 až 80 % kamenistých prvkov), vápencové s piesčito-hlinitou alebo piesčito-hlinito-ílovitou štruktúrou na masíve Alpilles a jeho koluviálnych okrajoch. Severný výbežok starobylej planiny Crau nazývanej aj ‚Crau d’Eyguières‘ sa vyznačuje veľmi kamenistými červenými fersialitickými pôdami (30 až 60 cm plaveného kremičitého štrku na povrchu) obohatenými o vápencové kolúviá pochádzajúce z erózie južných svahov Alpilles. Olivové háje masívu Alpilles sa nachádzajú hlavne na kamenistých vápencových pôdach, ktoré sa vyvinuli na podhorských svahoch, na zvrstvenej drvine vápencových úlomkov, na viac či menej hrubých kolúviách vypĺňajúcich úžľabiny. Štruktúra jemnej frakcie je všeobecne piesčito-hlinitá, zriedkavejšie piesčito-hlinito-ílovitá. Celkový podiel vápenca v priemere od 20 do 30 % môže dosiahnuť až 40 % a podiel aktívneho vápenca málokedy prekračuje 8 %. Hodnota pH pôd sa pohybuje medzi 8 a 8,5.“ Okrem toho sa iba v špecifikácii dopĺňajú tieto dodatočné opisné prvky týkajúce sa podnebia, geológie a vegetácie špecifickej pre danú zemepisnú oblasť: „Západná časť masívu podliehajúca vplyvu údolia rieky Rhône sa vyznačuje významnejšími zrážkami a miernejšími, v zime a na jar menej mrazivými teplotami. Južné podhorie s väčším množstvom slnka a chránené pred studeným vetrom, ako je mistrál, umožňuje skorší zber. Na severný svah spadne väčšie množstvo zrážok. Mikroklimatické podmienky v kotlinách a na spodkoch dolín (menší vplyv slnka a úkryt pred vetrom) zabezpečujú v lete určitú sviežosť. Tieto vlastnosti sú v rámci stredomorského bio-podnebia určujúce pre výskyt konkrétnej flóry a fauny, najmä pre ich prispôsobenie sa dlhému obdobiu nedostatku vody. Zemepisná oblasť zodpovedá erodovanému masívu s malebným reliéfom, ktorého kostru tvoria prevažne vápencové a slieňovité útvary spodnej kriedy, ako aj dolomitické vápence z obdobia jury v južnej časti. Treťohorné usadeniny riečno-jazerného pôvodu a veľmi heterogénnej povahy (vápence, zlepence, pieskovce, sliene, piesky) vystupujú zreteľne na povrch v rámci synklinál západo-východnej osi. Významnú úlohu zohrala v pohorí Alpilles štvrtohorná kongelifrakcia, ktorej výsledkom sú kamenné usadeniny alebo vápencová drvina siahajúce pod nedávne koluviálne alebo aluviálne nánosy. Južné svahy masívu Alpilles sú ohraničené okrajom starobylej planiny Crau s typickými alúviami tvorenými vápencovými a kremencových okruhliakmi z obdobia villafranchienu, ktoré doniesla rieka Durance prekonávajúca prielom Saint Pierre de Vence. Podnebie v kombinácii s geomorfológiou lokality do značnej miery vysvetľuje prítomnosť rôznych druhov vegetácie mediteránnej etáže, pre ktorú je typická borovica halepská [Pinus halepensis] a dub cezmínový [Quercus ilex]. Územie zásadne ovplyvnené mezo-stredomorským podnebím je ako skutočná biogeografická križovatka domovom 960 rastlinných druhov, z toho 50 na okraji areálu výskytu, ktoré sa prispôsobili suchu a vápencovým pôdam.“