ODPORÚČANIE KOMISIE

z 18. júna 2007

o usmerneniach týkajúcich sa umiestnenia zvierat používaných na pokusné a iné vedecké účely a starostlivosti o ne

[oznámené pod číslom K(2007) 2525]

(Text s významom pre EHP)

(2007/526/ES)

KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,

so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä jej článok 211 druhú zarážku,

keďže:

TÝMTO ODPORÚČA:

Členské štáty by mali do 15. júna 2008 informovať Komisiu o krokoch vykonaných uskutočnenie tohto odporúčania.

(1) Ú. v. ES L 358, 18.12.1986, s. 1. Smernica naposledy zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/65/ES (Ú. v. EÚ L 230, 16.9.2003. s. 32).

(2) Ú. v. ES L 222, 24.8.1999, s. 29.

(3) Ú. v. ES L 221, 8.8.1998, s. 23. Smernica zmenená a doplnená nariadením (ES) č. 806/2003 (Ú. v. EÚ L 122 16.5.2003, s. 1).

(4) Ú. v. EÚ L 3, 5.1.2005, s. 1.

PRÍLOHA

o usmerneniach týkajúcich sa umiestnenia zvierat používaných na pokusné a iné vedecké účely a starostlivosti o ne

OBSAH

Úvod

Vymedzenie pojmov

VŠEOBECNÁ ČASŤ

1. Priestory zariadenia

1.1. Funkcie a všeobecná koncepcia

1.2. Chovné priestory

1.3. Laboratóriá a pokusné priestory na bežné a špeciálne pokusy

1.4. Pomocné priestory

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

2.2. Teplota

2.3. Vlhkosť

2.4. Osvetlenie

2.5. Hluk

2.6. Výstražné systémy

3. Vzdelávanie a odborná príprava

4. Starostlivosť

4.1. Zdravie

4.2. Odchyt z voľnej prírody

4.3. Preprava zvierat

4.4. Karanténa, aklimatizácia a izolácia

4.5. Umiestnenie a obohatenie prostredia

4.6. Kŕmenie

4.7. Napájanie

4.8. Podlaha, substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

4.9. Čistenie

4.10. Manipulácia

4.11. Humánne usmrcovanie

4.12. Záznamy

4.13. Označovanie

ČASŤ VENOVANÁ ŠPECIFICKÝM DRUHOM

A. Špecifické usmernenia pre hlodavce

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

B. Špecifické usmernenia pre králiky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

C. Špecifické usmernenia pre mačky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

D. Špecifické usmernenia pre psy

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

E. Špecifické usmernenia pre fretky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

F. Špecifické usmernenia pre primáty okrem človeka

a) Všeobecné poznámky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Odborná príprava personálu

6. Preprava

b) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie kosmáčov a tamarínov a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Odborná príprava personálu

6. Preprava

c) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie kotúlov vevericových a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Odborná príprava personálu

6. Preprava

d) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie makakov a mačiakov a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Odborná príprava personálu

6. Preprava

e) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie paviánov a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Odborná príprava personálu

6. Preprava

G. Špecifické usmernenia pre ustajnenie hospodárskych zvierat a miniprasiatok a starostlivosť o ne

a) Všeobecné poznámky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Ustajnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

b) Doplňujúce usmernenia pre ustajnenie dobytka a starostlivosť oň

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Ustajnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

c) Doplňujúce usmernenia pre ustajnenie oviec a kôz a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Ustajnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

d) Doplňujúce usmernenia pre ustajnenie ošípaných a miniprasiatok a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Ustajnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

e) Doplňujúce usmernenia pre ustajnenie koňovitých vrátane koní, poníkov, oslov a mulov a starostlivosť o ne

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Ustajnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

H. Špecifické usmernenia pre vtáky

a) Všeobecné poznámky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

b) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie kury domácej v zásobe a počas pokusov a starostlivosti o ňu

c) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie moriek v zásobe a počas pokusov a starostlivosť o ne

d) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie jarabíc v zásobe a počas pokusov a starostlivosť o ne

e) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie kačíc a husí v zásobe a počas pokusov a starostlivosť o ne

f) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie holubov v zásobe a počas pokusov a starostlivosť o ne

g) Doplňujúce usmernenia pre umiestnenie zebričiek austrálskych v zásobe a počas pokusov a starostlivosť o ne

I. Špecifické usmernenia pre obojživelníky

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Preprava

J. Špecifické usmernenia pre plazy

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Preprava

K. Špecifické usmernenia pre ryby

1. Úvod

2. Prostredie a jeho regulácia

3. Zdravie

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

5. Preprava

ÚVOD

1. Jedným z cieľov smernice 86/609/EHS je chrániť zvieratá používané na pokusné a iné vedecké účely s cieľom zabezpečiť minimalizáciu akejkoľvek možnej bolesti, utrpenia, stresu alebo trvalého poškodenia, ktoré môžu spôsobiť pokusy na nich vykonávané.

2. Niektoré pokusy sa uskutočňujú v prírodných podmienkach na voľne žijúcich a na človeku nezávislých divých zvieratách, ale takýchto pokusov je pomerne málo. Veľká väčšina zvierat využívaných na pokusy je umiestnených v zariadeniach, od nekrytých vonkajších priestorov až po klietky pre drobné zvieratá v laboratórnom zverinci. V takejto situácii často dochádza k stretu protichodných záujmov medzi vedeckými požiadavkami a potrebami zvierat. Pri tomto strete záujmov by sa mali základné fyziologické a etologické potreby zvierat (voľnosť pohybu, spoločenský kontakt, zmysluplná aktivita, výživa, voda) obmedziť len na taký čas a v takej miere, ako je nevyhnutné. Takéto obmedzenia by mali ešte pred vykonávaním pokusov preskúmať vedci, zootechnici a príslušné osoby, ktoré pôsobia v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat, aby sa zabezpečilo, že miera ohrozenia blaha zvierat bola minimalizovaná na úroveň, ktorá zároveň zodpovedá vedeckým cieľom štúdie.

3. Táto príloha obsahuje usmernenia na umiestňovanie zvierat a starostlivosť o ne na základe súčasných poznatkov a osvedčených postupov. Vysvetľuje a dopĺňa základné zásady prijaté v článku 5 smernice 86/609/EHS. Cieľom tejto prílohy je teda pomáhať orgánom, inštitúciám a jednotlivcom pri napĺňaní cieľov smernice 86/609/EHS v tejto záležitosti.

4. Všeobecná časť obsahuje usmernenia o umiestňovaní zvierat a starostlivosti, ktoré sa týkajú všetkých zvierat používaných na pokusné a iné vedecké účely. Doplňujúce usmernenie týkajúce sa bežne využívaných druhov je uvedené v častiach venovaných špecifickým druhom. V prípade, že tieto špecifické časti neobsahujú žiadne informácie, sú usmernenia súčasťou všeobecnej časti. Časti venované špecifickým druhom sú založené na návrhoch vypracovaných expertnými skupinami o hlodavcoch, králikoch, psoch, mačkách, fretkách, primátoch okrem človeka, hospodárskych zvieratách, miniprasiatkach, vtákoch, obojživelníkoch, plazoch a rybách. Okrem toho expertné skupiny predložili k týmto návrhom aj základné širšie informácie na podporu svojich návrhov založených navedeckých dôkazoch a praktických skúsenostiach. Tieto základné informácie poskytujú iba príslušné expertné skupiny a sú k dispozícii samostatne. Pre niektoré skupiny druhov, a to obojživelníky, plazy a ryby, tieto vysvetľujúce dokumenty taktiež poskytujú informácie o menej bežne využívaných druhoch, ktoré nie sú uvedené v usmerneniach pre špecifické druhy. Pokiaľ by sa vyskytli behaviorálne alebo chovné problémy alebo pokiaľ by sa vyžadovali ďalšie informácie o špecifických požiadavkách pre iné druhy, treba požiadať o radu expertov, ktorí sa špecializujú na dotknuté druhy, a ošetrujúci personál, aby sa zabezpečilo primerané riešenie potrieb akékoľvek konkrétneho druhu.

5. Starostlivosť je slovo, ktoré v súvislosti so zvieratami určenými na využitie alebo skutočne používanými na pokusy alebo v súvislosti s laboratórnymi zvieratami držanými na chovné účely, pokrýva všetky aspekty vzťahu medzi zvieratami a človekom. Jeho podstatou je súhrn materiálnych a nemateriálnych zdrojov mobilizovaných človekom, aby zviera nadobudol a udržiaval ho v takom fyzickom a duševnom stave, pri ktorom slúži vede a pritom čo najmenej trpí. Začína v okamihu, keď je zviera určené na využívanie v pokusoch, vrátane chovu a držania na tento účel, a pokračuje až do doby, keď bude ohľaduplným spôsobom usmrtené alebo inak zlikvidované zariadením v súlade s článkom 9 smernice 86/609/EHS po ukončení pokusu.

6. Príloha obsahuje rady o riešení vhodných zariadení pre zvieratá a poskytuje odporúčania a návod, ako sa dajú splniť usmernenia o blahu zvierat uvedené v smernici 86/609/EHS. Avšak odporúčané normy na priestor predstavujú minimálne parametre. Tieto normy sa môžu za určitých okolností zvýšiť, keďže požiadavky životného prostredia pre jednotlivé zvieratá sa môžu meniť napríklad podľa druhu, veku, fyziologických podmienok, hustoty osadenia, ako aj podľa toho, či sú zvieratá držané do zásoby, na chovné účely alebo na pokusy, či už dlhodobého alebo krátkodobého zamerania. Aj obohatenie prostredia je dôležitým faktorom blaha zvierat.

7. Existujúce priestory a vybavenie by sa mali upravovať alebo vymieňať s prihliadnutím na tieto usmernenia, najmä s prihliadnutím na blaho zvierat a finančné a praktické otázky. Až do realizácie takejto výmeny alebo úpravy je potrebné upraviť počty a veľkosti zvierat v existujúcich priestoroch v snahe dodržať tieto usmernenia v čo najväčšej možnej miere.

VYMEDZENIE POJMOV

Na účely týchto usmernení:

1. Pod pojmom „priestory pre zvieratá“ sa rozumie primárne umiestnenie, v ktorom sú zvieratá umiestnené, ako sú: a) „klietka“ – trvalo upevnený alebo mobilný kontajner, ktorý je uzavretý pevnými stenami a aspoň na jednej strane mrežami alebo drôteným pletivom alebo podľa potreby sieťami, a v ktorom je držané alebo prepravované jedno alebo viac zvierat, v závislosti od počtu zvierat a veľkosti kontajnera je voľnosť pohybu zvierat relatívne obmedzená; b) „koterec“ – plocha uzavretá napríklad stenami, mrežami alebo drôteným pletivom, v ktorej je držané jedno alebo viac zvierat; v závislosti od veľkosti koterca a počtu zvierat je voľnosť pohybu zvierat obvykle menej obmedzená ako v klietke; c) „výbeh“ – priestor uzavretý napríklad plotmi, stenami, mrežami alebo drôteným pletivom a často umiestnený vonku pri pevnej stavbe, v ktorom sa zvieratá bežne držané v klietke alebo v koterci môžu voľne pohybovať v určitom čase, v súlade s ich etologickými a fyziologickými potrebami, ku ktorým patrí napríklad pohyb; d) „stojisko“ – malá ohrada uzavretá z troch strán, obvykle kŕmidlo a bočné prepážky, v ktorom sa môže držať uviazané jedno alebo dve zvieratá.

2. Sekundárne umiestnenie, v ktorom sa môžu nachádzať priestory pre zvieratá, je označované ako „chovné priestory“. Príkladmi „chovných priestorov“ sú: a) priestory, kde sú zvieratá bežne umiestnené, buď na chov a do zásoby, alebo počas prebiehajúcich pokusov; b) „uzavreté systémy“, ako sú napríklad izolátory, oddelené priestory s laminárnym prúdením a systémy klietok so samostatným vetraním.

VŠEOBECNÁ ČASŤ

1. PRIESTORY ZARIADENIA

1.1. Funkcie a všeobecná koncepcia

1.1.1. Všetky zariadenia by mali byť konštruované tak, aby poskytovali vhodné prostredie pre držané druhy s prihliadnutím na ich fyziologické a etologické potreby. Zariadenia by mali byť taktiež navrhnuté a vedené tak, aby sa predišlo vstupu nepovolaných osôb a úniku zvierat. Zariadenia, ktoré sú súčasťou väčšieho komplexu budov, by mali byť chránené aj vhodnými bezpečnostnými a stavebnými opatreniami a úpravami, ktorými sa obmedzí počet vstupov.

1.1.2. Mal by existovať program údržby s cieľom zamedzovať závadám a odstraňovať závady na budovách alebo zariadení.

1.2. Chovné priestory

1.2.1. Mali by sa vykonať všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie pravidelného a účinného čistenia priestorov a udržiavania uspokojivého hygienického štandardu. Strop a steny by mali byť odolné voči poškodeniu a mali by mať hladký, nepriepustný a ľahko umývateľný povrch. Osobitná pozornosť by sa mala venovať spojom, vrátane spojov s dverami, kanálmi, potrubiami a káblami. Podľa potreby možno dvere vybaviť kontrolným okienkom. Podlahy by mali byť hladké, nepriepustné, ľahko umývateľné a s protišmykovou úpravou a mali by bez poškodenia udržať hmotnosť kŕmidiel a iných ťažkých zariadení. Ak sú prítomné odtokové žľaby, mali vy byť vhodne prekryté a opatrené zábranou, ktorá zabráni prístupu škodcov alebo úniku zvierat.

1.2.2. Priestory, v ktorých sa zvieratá môžu voľne pohybovať, by mali mať steny a podlahy s povrchom zo zvlášť odolných materiálov, aby vydržali ťažké opotrebovanie spôsobované zvieratami a čistiacimi procesmi. Materiál by nemal byť škodlivý zdraviu zvierat a mal by byť taký, aby nemohol spôsobiť poranenie zvierat. Zariadenie a inventár by mali byť doplnkovo chránené tak, aby ich zvieratá nemohli poškodiť alebo aby sa zvieratá samy nemohli nimi poraniť.

1.2.3. Druhy, ktoré sa neznášajú, napríklad dravec a korisť, alebo zvieratá, ktoré si vyžadujú rozdielne prostredie, sa nesmú umiestniť v rovnakej miestnosti, a v prípade dravca a koristi v takej vzdialenosti, aby sa nevideli, necítili ani nepočuli.

1.2.4. Chovné priestory by mali byť v potrebných prípadoch vybavené zariadením na uskutočňovanie menších pokusov a zákrokov.

1.3. Laboratóriá a pokusné priestory na bežné a špeciálne pokusy

1.3.1. V chovných a dodávateľských zariadeniach by malo byť k dispozícii vhodné vybavenie na prípravu odoslania zvierat.

1.3.2. Všetky zariadenia by mali mať k dispozícii aspoň laboratórne vybavenie na vykonávanie jednoduchých diagnostických testov, pitiev, a/alebo odberov vzoriek, ktoré sa majú podrobiť rozsiahlejšiemu laboratórnemu vyšetreniu na inom mieste.

1.3.3. Malo by byť k dispozícií vybavenie, ktoré umožňuje novozískané zvieratá izolovať, kým sa nezistí ich zdravotný stav, a posúdiť a minimalizovať potenciálne zdravotné riziko pre už zabývané zvieratá.

1.3.4. Na bežné a špeciálne pokusy by mali byť k dispozícii operačné pokusné priestory pre prípady, keď nie je žiaduce uskutočňovať pokusy alebo pozorovania v chovných priestoroch.

1.3.5. Tam, kde to pripadá do úvahy, mala by sa zabezpečiť jedna alebo niekoľko operačných miestností vhodne vybavených na chirurgické výkony v aseptických podmienkach. Mali by byť k dispozícii priestory na pooperačné zotavenie, kde sa budú zvieratá zotavovať.

1.3.6. V prípade potreby by mali byť k dispozícii priestory pre choré alebo poranené zvieratá.

1.4. Pomocné priestory

1.4.1. Skladovacie priestory by mali byť navrhnuté, používané a udržiavané tak, aby sa zabezpečila kvalita krmiva a podstielky. Tieto priestory by mali byť zabezpečené proti škodcom a hmyzu. Ostatné materiály, ktoré môžu byť kontaminované, alebo predstavujú nebezpečenstvo pre zvieratá alebo personál, by sa mali skladovať oddelene.

1.4.2. Mali by byť zabezpečené oddelené skladovacie priestory pre čisté klietky, nástroje a vybavenie.

1.4.3. Miestnosti na čistenie a umývanie by mali byť dostatočne veľké, aby sa do nich mohli umiestniť zariadenia na dekontamináciu a čistenie použitého náradia. Čistiaci proces by mal byť organizovaný tak, aby oddeľoval obeh čistého a špinavého zariadenia a zamedzoval tak kontaminácii práve očisteného zariadenia. Steny a podlahy by mali byť pokryté vhodným trvanlivým povrchovým materiálom a ventilačný systém by mal mať dostatočnú kapacitu na odvod nadmerného tepla a vlhkosti.

1.4.4. Malo by sa zabezpečiť hygienické ukladanie a odstraňovanie tiel uhynutých zvierat a živočíšneho odpadu. Ak spálenie na mieste nie je možné alebo potrebné, mali by sa prijať vhodné opatrenia na bezpečnú likvidáciu takéhoto materiálu podľa vnútroštátnych a miestnych predpisov a iných právnych predpisov. Keď ide toxický, rádioaktívny alebo infekčný odpad, by sa mali vykonať osobitné preventívne opatrenia.

1.4.5. Celkový návrh a konštrukcia plôch vnútorných komunikácií by mali zodpovedať normám chovných priestorov. Chodby by mali byť dostatočne široké a mali by umožňovať jednoduchý presun prenosného vybavenia.

2. PROSTREDIE A JEHO REGULÁCIA

2.1. Vetranie

2.1.1. V chovných priestoroch a v priestoroch pre zvieratá by sa malo zabezpečiť primerané vetranie, aby sa vyhovelo potrebám umiestnených zvierat. Účelom ventilačného systému je zabezpečovať dostatočný prívod čerstvého vzduchu primeranej kvality a odvádzanie pachov, škodlivých plynov, prachu a pôvodcov nákaz každého druhu. Zabezpečuje tiež odvod prebytočného tepla a vlhkosti.

2.1.2. Vzduch v miestnosti by sa mal často vymieňať. Za bežných okolností je primeraná intenzita vetrania 15 – 20 výmen vzduchu za hodinu. Za určitých okolností, napríklad ak je držaný malý počet zvierat, však 8 – 10 výmen vzduchu za hodinu môže stačiť. V niektorých prípadoch stačí prirodzené vetranie dostatočné a mechanické vetranie nie je potrebné. Malo by sa zamedziť recirkulácii neošetreného vzduchu. Treba však zdôrazniť, že ani ten najvýkonnejší ventilačný systém nemôže kompenzovať zlé čistenie alebo nedbalosť.

2.1.3. Ventilačný systém by mal byť navrhnutý tak, aby sa zamedzovalo vzniku škodlivého prievanu a rušeniu hlukom.

2.1.4. V miestnostiach, kde sú zvieratá, by malo byť zakázané fajčenie.

2.2. Teplota

2.2.1. V častiach venovaným špecifickým druhom je uvedený rozsah teplôt, ktorý by sa mal dodržiavať. Treba tiež zdôrazniť, že údaje uvedené v týchto častiach sa týkajú iba bežných dospelých zvierat. Novonarodené zvieratá a mladé zvieratá bez srsti, alebo čerstvo operované, choré alebo poranené zvieratá, si časti vyžadujú vyššiu teplotu. Teplota v priestoroch by sa mala regulovať v závislosti od zmien termoregulácie zvierat, ktorá môže závisieť od zvláštnych fyziologických podmienok alebo od účinkov pokusov. Teplota v chovných priestoroch by sa mala denne merať a zaznamenávať.

2.2.2. Môže byť potrebné zabezpečiť ventilačný sytém, ktorý bude schopná privádzaný vzduch ohrievať aj chladiť.

2.2.3. V zariadeniach sa môže vyžadovať presná regulácia teploty v chovných priestoroch, keďže teplota prostredia je fyzikálny faktor, ktorý má vážny vplyv na metabolizmus a správanie zvierat, a preto má vplyv na výpovednú hodnotu niektorých vedeckých výsledkov.

2.2.4. Vonkajšie priestory, ktoré zvieratám zabezpečujú potrebu pohybu a vzájomnej interakcie, nemôžu mať striktnú reguláciu teploty. Zvieratá by nemali byť v týchto priestoroch držané v klimatických podmienkach, ktoré by im mohli spôsobiť problémy.

2.3. Vlhkosť

Pre niektoré druhy, ako sú potkany a gerbily, si môžu vyžadovať reguláciu relatívnej vlhkosti v dosť obmedzenom rozsahu, aby sa minimalizovali prípadné problémy týkajúce sa zdravia a blaha, kým iné druhy, ako napríklad psy, znášajú dobre značné výkyvy vlhkosti.

2.4. Osvetlenie

Tam, kde prirodzené svetlo neposkytuje vhodný cyklus svetlo/tma, je nevyhnutné zabezpečiť vhodné osvetlenie na uspokojenie biologických požiadaviek zvierat, aj na vytvorenie vyhovujúceho pracovného prostredia. Zvieratá by sa nemali vystavovať ostrému svetlu a v priestoroch by mali byť k dispozícii tmavé priestory na utiahnutie sa. Primerané osvetlenie by sa malo zabezpečiť aj pre prácu personálu a kontrolu zvierat. Mali by sa zabezpečiť pravidelné fotoperiódy a intenzita osvetlenia vhodná pre dané druhy a treba zabrániť ich výpadkom. Pri chove albínov treba brať do úvahy ich citlivosť na svetlo. Treba zvážiť zabudovanie okien do chovných priestorov, vzhľadom na to, že sú zdrojom prirodzeného svetla a dokážu zabezpečiť obohatenie prostredia pre určité druhy, najmä primáty okrem človeka, psy, mačky, niektoré hospodárske zvieratá a iné veľké cicavce.

2.5. Hluk

Hluk môže pre zvieratá predstavovať rušivý faktor. Vysoké hladiny hluku a náhle zvuky môžu spôsobiť stres, ktorý okrem následkov na blaho zvierat môže ovplyvňovať aj experimentálne údaje. Hladiny hluku počuteľné pre zvieratá, v niektorých prípadoch vrátane ultrazvuku, t. j. zvukové vlny nad hranicou ľudskej počuteľnosti, za ktoré sa bežne považujú zvuky s kmitočtom presahujúcim 20 kHz, by mali byť minimalizované najmä v čase odpočinku zvierat. Poplašné systémy by mali byť nastavené na frekvencie mimo pásma, na ktoré sú zvieratá citlivé, ale zároveň musia byť počuteľné ľudským uchom. Usporiadanie miestností a chodieb môže byť významným faktorom ovplyvňujúcim akusticku prostredia, ktorý je potrebné zohľadniť pri ich navrhovaní. Chovné priestory by mali byť vybavené primeranou izoláciou proti hluku a pohlcujúcimi tlmiacimi materiálmi.

2.6. Výstražné systémy

Technologicky vybavené zariadenie pre zvieratá má svoje slabiny. Dôrazne odporúčame, aby takéto zariadenia boli primerané chránené s cieľom odhaliť nebezpečenstvá ako požiare, vniknutie nepovolaných osôb a poruchy hlavného vybavenia, ako sú ventilátory, klimatizačné a zvlhčovacie zariadenia.

Zariadenia pre zvieratá vybavené elektrickým alebo mechanickým zariadením na kontrolu a ochranu prostredia by mali mať záložný systém, aby sa udržali v chode základné služby a núdzové osvetlenie a prevádzka samotných výstražných systémov.

Vykurovacie a ventilačné systémy by mali byť vybavené monitorovacími zariadeniami a výstražnými zariadeniami, aby sa zabezpečila rýchla identifikácia a okamžité odstránenie akejkoľvek poruchy.

Jasné inštrukcie pre postup v prípade nepredvídaných udalostí by mali byť viditeľne umiestnené. Pre vodné nádrže s rybami a pre ostatné vodné živočíchy v prípade výpadu dodávky vody alebo vzduchu sa odporúčajú výstražné systémy. Treba dbať na to, aby prevádzka poplašného systému rušila zvieratá čo možno najmenej.

3. VZDELÁVANIE A ODBORNÁ PRÍPRAVA

Všetky osoby zapojené do starostlivosti o zvieratá, ktoré sú chované, držané alebo využívané na pokusné alebo iné vedecké účely, by mali mať za sebou primerané vzdelanie alebo odbornú prípravu podľa normy odporúčanej v Rezolúcii o vzdelávaní a odbornej príprave osôb pracujúcich s laboratórnymi zvieratami prijatou 3. decembra 1993 na multilaterálnej konzultácii strán Dohovoru Rady Európy ETS č. 123.

4. STAROSTLIVOSŤ

4.1. Zdravie

4.1.1. Zvieratá sú v zariadení pre zvieratá celkom závislé od ľudí, pokiaľ ide o ich zdravie a blaho. Fyzický a fyziologický stav zvierat ovplyvňuje miestne prostredie, potrava, voda a starostlivosť a pozornosť zo strany ošetrovateľov. Vo všetkých zariadeniach by sa mala realizovať stratégia, ktorou sa zabezpečí udržiavanie vhodného zdravotného stavu, čím sa zabezpečí blaho zvierat a splnia vedecké požiadavky. Táto stratégia by mala zahŕňať program mikrobiologického sledovania, plány na riešenie porúch zdravia a mala by definovať zdravotné parametre a postupy na umiestnenie nových zvierat.

4.1.2. Osoba zodpovedná za zariadenie by mala zabezpečiť pravidelné prehliadky zvierat a dohľad nad umiestnením a starostlivosťou veterinárnym lekárom alebo inou spôsobilou osobou. Prehliadku zvierat by mala vykonávať minimálne raz za deň osoba zaškolená v súlade s odsekom 3 všeobecnej časti, aby sa zabezpečila identifikácia všetkých chorých alebo poranených zvierat a vykonanie príslušných opatrení. Mala by sa vykonávať pravidelná kontrola zdravotného stavu zvierat.

4.1.3. Z dôvodu potenciálneho rizika kontaminácie zvierat a personálu pri manipulácii so zvieratami je potrebné venovať mimoriadnu pozornosť zavedeniu hygienických postupov a zdravotným kontrolám personálu.

4.2. Odchyt z voľnej prírody

4.2.1. Odchyt zvierat by mali humánnym spôsobom vykonávať osoby, ktoré sú na to spôsobilé. Dopad postupov odchytu na ostatné divé zvieratá a ich biotopy by sa mal minimalizovať.

4.2.2. Každé zviera, v prípade ktorého sa pri odchyte alebo po ňom zistí, že je poranené alebo v zlom zdravotnom stave, by mala čo najskôr vyšetriť príslušná odborne spôsobilá osoba, ktorá by mala vykonať príslušné opatrenia. To si môže vyžadovať konziliárne ošetrenie od veterinárneho lekára, alebo v prípade závažného poranenia usmrtenie zvieraťa humánnym spôsobom v súlade s princípmi uvedenými v odporúčaniach Európskej Komisie pre eutanáziu pokusných zvierat (časť 1 a časť 2). V miestach odchytu by mali byť k dispozícii vhodné a dostatočné prepravné kontajnery a prepravné prostriedky pre prípad, že bude potrebné zvieratá premiestňovať na účely vyšetrenia alebo ošetrenia.

4.2.3. Mimoriadnu pozornosť treba venovať aklimatizácii, karanténe, umiestneniu, šetrnému zaobchádzaniu a starostlivosti o divé odchytené zvieratá. Pred začatím prác je potrebné primerane zvážiť prípadný osud divých odchytených zvierat po ukončení vedeckých pokusov, aby sa zabezpečilo riešenie praktických problémov a otázok spojených s ich následným vypustením do voľnej prírody.

4.3. Preprava zvierat

4.3.1. Pre zvieratá predstavuje preprava stresujúci zážitok, ktorý je potrebné čo možno najviac zmierniť. Nasledujúce princípy by sa mali uplatňovať na každé premiestnenie zvierat od krátkych ciest na motorovom vozidle v rámci vedeckých priestorov až po medzinárodnú prepravu. Ak sa uplatňuje nariadenie Rady 1/2005 (1), je potrebné brať zreteľ na Rezolúciu o získavaní a preprave laboratórnych zvierat prijatú v máji 1997 multilaterálnou konzultáciou strán Dohovoru Rady Európy (ETS č. 123).

4.3.2. Odosielateľ aj príjemca by mali dohodnúť podmienky prepravy, čas odchodu a príchodu, aby sa mohli vykonať všetky prípravy na príchod zvierat. Odosielateľ by mal zabezpečiť, aby boli zvieratá ešte pred umiestnením do prepravného kontajnera vyšetrené a prehlásené za spôsobilé na prepravu.

4.3.3. Choré alebo poranené zvieratá sa nesmú považovať za spôsobilé na prepravu, okrem ľahko poranených alebo chorých zvierat, ktorým preprava nespôsobí ďalšie utrpenie, alebo vtedy, keď sa preprava realizuje pod veterinárnym dohľadom na účely veterinárneho ošetrenia alebo po veterinárnom ošetrení. Choré alebo poranené zvieratá sa môžu taktiež prepravovať na pokusné alebo iné vedecké účely schválené relevantným príslušným orgánom, pokiaľ je takáto choroba alebo poranenie súčasťou výskumného programu. Preprava takýchto zvierat nesmie predstavovať ďalšie utrpenie a je potrebné venovať mimoriadnu pozornosť akejkoľvek ďalšej starostlivosti, ktorá môže byť potrebná. Príslušná osoba by mala potvrdiť spôsobilosť zvierat na plánovanú cestu.

4.3.4. Osoba zodpovedná za prepravu zvierat riadi celú organizáciu, realizáciu a ukončenie prepravy bez ohľadu na to, či boli povinnosti počas prepravy prenesené na iný subjekt.

4.3.5. Osoba zodpovedná za blaho zvierat počas prepravy má priamu zodpovednosť za starostlivosť o zvieratá. Takáto osoba môže byť sprievodcom alebo vodičom vozidla a môže plniť rovnakú úlohu. Osoba zodpovedná za blaho prepravovaných zvierat by si mala byť vedomá osobitných potrieb laboratórnych zvierat, ktoré im boli zverené do starostlivosti.

4.3.6. V záujme obmedzenia stresu a utrpenia zvierat by trasa mala byť naplánovaná tak, aby preprava prebiehala efektívne v čo najkratšom čase od nakládky po vykládku a bez zbytočných zdržaní. Malo by sa dbať na zabezpečenie vhodného prostredia pre jednotlivé druhy zvierat a prijatia opatrení na minimalizáciu prudkých pohybov, nadmerného hluku alebo vibrácií počas prepravy.

4.3.7. V prípade potreby by sa mal kontajner navrhnúť tak, aby sa zamedzilo alebo obmedzilo prenikaniu alebo šíreniu mikroorganizmov. Mal by umožňovať vizuálnu kontrolu zvierat bez toho, aby to ohrozilo ich mikrobiologický stav.

4.3.8. Po príchode na miesto určenia by zvieratá mali byť čo najrýchlejšie vyložené z prepravných kontajnerov a vyšetrené príslušnou osobou. Zvieratá, ktoré sú choré, poranené alebo v zlom telesnom stave, by sa mali prísne sledovať a umiestniť oddelene od ostatných zvierat. Zvieratá by mali v prípade potreby ošetrené veterinárom a v prípade, že sa to považuje za nevyhnutné, by mali byť okamžite usmrtené humánnym spôsobom.

4.4. Karanténa, aklimatizácia a izolácia

Karanténa a izolácia majú za cieľ:

a) ochrániť ostatné zvieratá v zariadení;

b) ochrániť ľudí pred zoonózami;

c) spolu s aklimatizáciou podporovať osvedčenú vedeckú prax.

Ich dĺžka sa môže podľa okolností líšiť a určia ju buď vnútroštátne predpisy členského štátu, alebo príslušná osoba, ktorou je obvykle veterinárny lekár vymenovaný zariadením.

Karanténa

Za karanténu sa považuje obdobie umiestnenia novozískaných zvierat alebo navrátených zvierat oddelene od ostatných zvierat v zariadení. Jej cieľom je určiť zdravotný stav zvierat a zamedziť zavlečeniu choroby. Takéto obdobie sa odporúča v prípade, ak nie je známy zdravotný stav zvieraťa.

Aklimatizácia

Aklimatizácia je potrebná, aby sa zvieratá zotavili zo stresu spôsobeného prepravou, zvykli si na nové prostredie a na postupy šetrného zaobchádzania a starostlivosti. Dokonca aj vtedy, keď sa zvieratá javia byť v dobrom zdravotnom stave, je potrebné, aby sa pred využívaním na určitý pokus podrobili aklimatizácii. Potrebný čas závisí od niekoľkých faktorov, ako napríklad stres, ktorému boli zvieratá vystavené, čo zasa závisí od niekoľkých faktorov, ako je dĺžka trvania prepravy, vek zvierat a zmena sociálneho prostredia. Treba brať do úvahy aj to, že medzinárodná preprava si môže vyžiadať predĺženú dobu aklimatizácie v dôsledku narušenia denného režimu zvierat.

Izolácia

Izolácia je určená na zníženie rizika infekcie iných zvierat alebo ľudí. Akékoľvek zviera, v prípade ktorého existuje podozrenie, že predstavuje takéto riziko, by malo byť umiestnené v samostatnom zariadení.

4.5. Umiestnenie a obohatenie prostredia

4.5.1. Úvod

Všetkým zvieratám treba poskytnúť primeraný priestor na to, aby mohli uspokojovať všetky svoje etologické potreby. Zvieratá by sa mali umiestniť pokiaľ možno v sociálne harmonických skupinách a malo byť pre ne v priestoroch zabezpečené primerané prostredie, ktoré im umožní normálne sa prejavovať. Obmedzené prostredie môže viesť k poruchám správania a fyziologickým abnormalitám a tým ovplyvňovať platnosť vedeckých údajov.

Je potrebné zvážiť potenciálny dopad spôsobu umiestnenia a programov prostredia a sociálneho obohatenia prostredia na výsledky vedeckých štúdií, aby nedochádzalo k plytvaniu zvieratami v dôsledku neplatných vedeckých údajov.

Stratégie umiestnenia a obohatenia prostredia využívané v chovných, dodávateľských a užívateľských zariadeniach by mali byť navrhnuté tak, aby uspokojovali potreby umiestneného druhu a zabezpečovali, že zvieratá budú môcť využívať čo najvhodnejšie priestor, ktorý majú k dispozícii. Ich návrh by mal zohľadňovať aj potrebu pozorovať zvieratá bez toho, aby boli vyrušované a uľahčovať manipuláciu. Navrhované minimálne veľkosti priestorov pre zvieratá a priestorové požiadavky sú zahrnuté v častiach venovaným špecifickým druhom.

Pokiaľ nie je stanovené inak, mali by byť okrem odporúčaných minimálnej plochy podlahy zabezpečené ďalšie plochy, ako napríklad police.

4.5.2. Umiestnenie

Okrem zvierat, ktoré sú od prírody samotármi, by zvieratá mali byť umiestnené v stálych skupinách, ktoré pozostávajú z jedincov, ktorí sa znášajú. K samostatnému umiestneniu by malo dochádzať iba v prípade, ak je to opodstatnené z veterinárnych dôvodov alebo z dôvodu blaha. Samostatné umiestnenie z dôvodov pokusu by sa malo stanoviť po konzultáciách so zootechnikom a s príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat. Za takýchto okolností je potrebné prideliť ďalšie zdroje na zabezpečenie blaha týchto zvierat a starostlivosti o ne. V takýchto prípadoch je potrebné obmedziť dobu umiestnenia na minimum, a ak je to možné, udržiavať zrakový, sluchový, čuchový a hmatový kontakt. Umiestnenie alebo navrátenie zvierat do vytvorených skupín by mal dôkladne monitorovať riadne vyškolený personál, aby sa predišlo problémom s neznášanlivosťou a s narušeniu sociálnych vzťahov. pri získavaní zvierat stádovitých druhov. Pri získavaní zvierat stádovitých druhov by mala byť možnosť ich umiestnenia v sociálne stabilných skupinách podporovaná nákupom jedincov, ktoré sa navzájom znášajú.

4.5.3. Obohatenie prostredia

Všetkým zvieratám je potrebné zabezpečiť dostatočný priestor a rozmanité prostredie, aby sa mohli prirodzene správať. Mal by sa im poskytnúť určitý stupeň kontroly a výberu prostredia, aby sa zamedzilo prejavom správania vyvolaným stresom. To sa dá dosiahnuť používaním vhodných techník obohacovania, ktoré rozširujú okruh možných činností zvierat a umožňujú im zvládať danú situáciu. Okrem sociálnych činností sa dá prostredie podľa jednotlivých druhov obohatiť umožnením a podporovaním fyzického cvičenia, hľadania potravy, manipulatívnych a kognitívnych činností. Odporúča sa, aby zvieratá mali fyzický pohyb pri každej možnej príležitosti. Obohatenie prostredia v priestoroch pre zvieratá by malo zodpovedať špecifickým a individuálnym potrebám jednotlivých druhov dotknutých zvierat. Obohatenie prostredia by sa malo dať prispôsobiť inováciám založeným na nových poznatkoch. Program obohacovania by sa mal pravidelne skúmať a aktualizovať. Pracovníci zodpovední za starostlivosť o zvieratá by mali poznať prirodzené správanie a biológiu každého druhu tak, aby sa z hľadiska obohacovania prostredia mohli rozhodovať citlivo a informovane. Mali by si byť vedomí skutočnosti, že nie všetky iniciatívy obohacovania prostredia sú prospešné pre zvieratá a preto sledovať ich účinky sledovať a prípadne program upravovať.

4.5.4. Priestory pre zvieratá

Priestory pre zvieratá by nemali byť vyrobené z materiálov, ktoré sú škodlivé pre zdravie zvierat. Mali by byť navrhnuté a skonštruované tak, aby sa zvieratá nemohli poraniť. Pokiaľ nie sú určené na jednorazové použitie, mali by byť vyrobené z odolných materiálov, ktorým neškodia čistiace a dekontaminačné techniky. Pozornosť treba venovať najmä prevedeniu podláh priestorov pre zvieratá, ktoré by mali byť vhodné pre daný druh a vek zvierat a navrhnuté tak, aby uľahčovali odstraňovanie výkalov.

4.6. Kŕmenie

4.6.1. Forma, obsah a podávanie krmiva by mali zodpovedať nutričným a behaviorálnym potrebám zvierat. Niektorým druhom by sa mala poskytnúť možnosť hľadania potravy. Veľmi dôležitú súčasť potravy pre niektoré druhy zvierat, ako aj prostriedok na uspokojovanie niektorých etologických potrieb predstavuje vláknina.

4.6.2. Krmivo by malo byť chutné a nekontaminované. Pri výbere surovín, výrobe a príprave a podávaní krmiva by sa mali vykonať preventívne opatrenia, aby sa minimalizovala chemická, fyzická a mikrobiologická kontamináciu. Krmivo by sa malo baliť vo vreciach, ktoré sú označené informáciami o pôvode výrobku a o dátume jeho výroby. Výrobca by mal jasne uviesť dátum expirácie, ktorý je potrebné dodržiavať. Krmivo by sa malo baliť, dopravovať a skladovať tak, aby sa zabránilo kontaminácii, zhoršeniu akosti alebo zničeniu. Skladovacie priestory by mali byť chladné, tmavé, suché a odolné proti škodcom a hmyzu. Rýchlo sa kaziace krmivá, ako je listová a ostatná zelenina, ovocie, mäso, ryby, sa majú uskladňovať v chladiarňach, chladničkách alebo mrazničkách. Všetky násypky, kŕmne žľaby a iné nádoby používané na kŕmenie by sa mali pravidelne čistiť a v prípade potreby sterilizovať. Denné čistenie je potrebné, ak sa používa vlhké krmivo, alebo ak je krmivo ľahko kontaminovateľné napríklad vodou alebo močom.

4.6.3. Každé zviera by malo mať prístup ku krmivu a dostatočný priestor na kŕmenie, aby sa obmedzilo súperenie. Za určitých okolností môže byť potrebné príjem potravy regulovať s cieľom zamedziť obezite.

4.7. Napájanie

4.7.1. Všetky zvieratá by mali mať stály prístup k nekontaminovanej pitnej vode. Voda však je nositeľom mikroorganizmov a jej prísun by preto mal byť vyriešený tak, aby sa minimalizovalo riziko kontaminácie.

4.7.2. Napájacie systémy by mali byť navrhnuté a používané tak, aby zabezpečovali primerané množstvo vody vhodnej kvality. Malo by byť k dispozícii dostatočné množstvo napájačiek. Ak sa používajú automatické napájacie systémy, mali by sa pravidelne kontrolovať, udržiavať a preplachovať, aby sa zamedzilo nehodám ako sú upchanie, unikanie vody a šírenie infekcií. Ak sa používajú klietky s pevnou podlahou, treba dbať na minimalizovanie rizika zaplavenia vodou.

4.7.3. V prípade rýb, obojživelníkov a plazov sa v závislosti od druhu veľmi líši tolerancia voči kyseline, chlóru a mnohým iným chemikáliám. Preto by sa malo zásobovanie akvárií a nádrží vodou prispôsobiť potrebám a limitom tolerancie jednotlivých druhov.

4.8. Podlaha, substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

4.8.1. Pre zvieratá by mala byť vždy zabezpečený vhodná podstielka alebo možnosti na spanie, ako aj vhodný materiál na stavanie hniezd alebo konštrukcie pre gravidné zvieratá. Do priestorov pre zvieratá sa bežne dávajú rôzne materiály, ktoré plnia tieto funkcie: absorbovať moč a výkaly a tak uľahčovať čistenie, umožniť zvieratám prejavovať určité druhovo špecifické správanie, ako je hľadanie potravy, rytie alebo hrabanie, poskytnúť pohodlný, poddajný povrch alebo bezpečný priestor na spánok, umožniť, aby si zvieratá budovali hniezda na účely rozmnožovania. Niektoré materiály neslúžia na všetky tieto účely, preto je mimoriadne dôležité používať vhodné a primerané materiály. Všetky takéto materiály by mali byť suché, sajúce, neprašné, netoxické a bez pôvodcov infekcií, hmyzu alebo iných foriem kontaminácie. Treba sa vyhýbať materiálom z dreva, ktoré bolo chemicky ošetrené a ktoré obsahuje toxické prírodné látky, ako aj výrobkom, ktoré sa nedajú presne definovať a štandardizovať.

4.8.2. Vo vnútri priestorov by podlaha mala poskytovať pre všetky zvieratá pevný, pohodlný priestor na odpočinok. Všetky priestory určené na spánok by sa mali udržiavať v čistom a suchom stave.

4.9. Čistenie

4.9.1. Úroveň zariadenia vrátane dobrých chovateľských postupov veľmi závisí od dobrej hygieny. Aj chovné, umývacie a skladovacie priestory by sa mali udržiavať v maximálnej čistote a poriadku. Mali by sa zaviesť a vykonávať primerané postupy čistenia, umývania, dekontaminácie a v prípade potreby priestorov, príslušenstva, fliaš a ostatného inventára.

4.9.2. Tieto postupy čistenia a dezinfekcie nesmú byť škodlivé pre zdravie a blaho zvierat. Pre výmenu materiálu podstielky by v priestoroch pre zvieratá mali existovať presné prevádzkové postupy vrátane vedenia záznamov.

4.9.3. Priestory pre zvieratá by sa mali pravidelne čistiť a ich podlahová krytina by sa mala podľa potreby obnovovať, aby sa predišlo vzniku zdroja nákazy a zamorenia parazitmi.

4.9.4. Pachové značkovanie je dôležitým prejavom správania určitých druhov a čistenie môže v tomto ohľade spôsobiť určité sociálne narušenie. Režimy čistenia by mali brať do úvahy takéto behaviorálne potreby. Rozhodnutia o intervaloch čistenia by mali vychádzať z typu priestorov pre zvieratá, typu zvieraťa, hustoty osadenia a od schopnosti ventilačného systému udržiavať dobrú kvalitu vzduchu.

4.10. Manipulácia

Kvalita starostlivosti o zvieratá v laboratóriu môže ovplyvniť nielen rozmnožovanie, rast a blaho zvierat, ale aj kvalitu a výsledok pokusov. Privykanie zvierat na profesionálne zaobchádzanie v rámci bežných chovateľských postupov a pokusov znižuje stres zvierat aj personálu. V prípade niektorých druhov, napríklad psov a primátov okrem človeka, môže byť pre zvieratá, ošetrovateľov zvierat aj vedecký program prospešný výcvik zvierat na spoluprácu pri pokusoch. Pre určité druhy by mal byť sociálny kontakt s ľuďmi prioritou.

V niektorých prípadoch je potrebné manipuláciu zamedziť. Môže to byť najmä prípad divých zvierat a je to jeden z dôvodov, prečo môžu byť tieto zvieratá menej vhodné na pokusy. Od personálu, ktorý sa stará o zvieratá, sa za každých okolností očakáva starostlivý a ohľaduplný prístup ku zvieratám, ktoré má v starostlivosti, a profesionálny postup pri manipulácii so zvieratami a pri ich upokojovaní.

V prípade potreby by si mal personál nájsť čas na rozprávanie so zvieratami, manipuláciu s nimi, ich výcvik a česanie.

4.11. Humánne usmrcovanie

4.11.1. Všetky humánne spôsoby usmrcovania zvierat si vyžadujú odborné znalosti, ktoré možno nadobudnúť len primeranou odbornou prípravou a praxou. Zvieratá by sa mali usmrcovať spôsobom, ktorý dodržiava princípy stanovené odporúčaniami Európskej komisie pre eutanáziu pokusných zvierat (časť 1 a časť 2).

4.11.2. Zviera v hlbokom bezvedomí možno nechať vykrvácať, ale látky, ktoré paralyzujú svalstvo pred nástupom bezvedomia, látky, ktoré majú účinky podobné kurare, ako aj a usmrcovanie elektrickým prúdom, pri ktorom prúd neprechádza mozgom, by sa nemali používať bez predchádzajúcej anestézie. Odstránenie mŕtveho zvieraťa by sa nemalo povoliť skôr, ako je smrť potvrdená.

4.12. Záznamy

Záznamy o zdroji, používaní a spôsoboch naloženia so zvieratami po pokusoch v prípade všetkých chovaných zvierat, zvierat držaných na chov alebo na ich následné použitie pri vedeckých pokusoch by sa mali používať nielen na štatistické účely, ale spolu so záznamami o zdravotnom stave zvierat a o chove aj ako ukazovatele blaha zvierat a na účely chovateľstva a plánovania.

4.13. Označovanie

V niektorých prípadoch je v záujme vedenia presných záznamov potrebné, aby boli zvieratá označené individuálnou značkou, napríklad vtedy, keď sa používajú na chovné účely alebo vedecké pokusy. Vybraná metóda by mala byť spoľahlivá a spôsobovať zvieratám minimálnu bolesť a minimálne utrpenie. V prípade potreby by sa mali používať sedatíva alebo lokálne anestetiká a analgetiká. Personál by mal byť zaškolený na vykonávanie označovania a značkovania.

ČASŤ VENOVANÁ ŠPECIFICKÝM DRUHOM

A. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE HLODAVCE

1. Úvod

Myši

Myš laboratórna bola vyšľachtená z divej myši domácej (Mus musculus), ktorá je prevažne nočným hrabavým a šplhavým zvieraťom, ktoré si buduje hniezda na reguláciu mikroprostredia, ako úkryt a na účely rozmnožovania. Myši sa obratne šplhajú. Nerady križujú otvorené priestranstvá, radšej držia v blízkosti stien a iných objektov. V závislosti od hustoty populácie sa pozoroval celý rad sociálnych organizácií a u reprodukčne aktívnych samcov bola pozorovaná intenzívna teritorialita. Gravidné a dojčiace samice môžu byť pri obrane hniezda agresívne. Keďže myši, a to najmä albinotické kmene, majú slabý zrak, mimoriadne sa spoliehajú na svoj čuch a svoje územie značkujú močom. Myši majú taktiež výborný sluch a sú citlivé na ultrazvuk. Existujú veľké rozdiely v etologických prejavoch jednotlivých kmeňov a ich intenzite.

Potkany

Potkan laboratórny bol vyšľachtený z divého potkana hnedého (Rattus norvegicus) a je vysoko spoločenským zvieraťom. Potkany sa vyhýbajú otvoreným priestorom, a na označenie teritória používajú moč. Majú vysoko vyvinutý čuch a sluch a sú mimoriadne citlivé na ultrazvuk. Denné videnie je slabé, avšak u niektorých pigmentovaných kmeňov je účinné za šera. Albinotické potkany sa vyhýbajú oblastiam s intenzitou svetla vyššou ako je 25 luxov. Aktivita je vyššia počas tmy. Mladé zvieratá sú veľmi hravé a často sa spolu hrajú.

Gerbily

Gerbil alebo gerbil mongolský (Meriones sp.) je spoločenským, prevažne nočným zvieraťom, hoci v laboratóriu je aktívny aj počas denného svetla. V divej prírode si gerbily budujú nory s tunelovými vstupmi na ochranu pred dravcami a v laboratóriu, pokiaľ nie sú umiestnené v primeranom zariadení, sa u nich často vyvinie stereotypné hrabanie.

Škrečky

Diví predkovia (Mesocricetus sp.) škrečka laboratórneho sú mimoriadne samotárske zvieratá. Samice škrečkov sú väčšie a agresívnejšie ako samce a svojmu druhovi môžu spôsobiť vážne poranenie. Škrečky si často vybudujú latrínový priestor v rámci klietky, priestory označkujú výlučkami z bočnej žľazy, a samice často selektívne redukujú veľkosť svojho vlastného vrhu mláďat požieraním mláďat.

Morčatá

Divé morčatá (Cavia porcellus) sú spoločenské, na beh uspôsobené hlodavce, ktoré nehrabú, ale žijú pod zemou a môžu využívať nory, ktoré vyhrabali iné zvieratá. Dospelé samce môžu byť voči sebe agresívne, vo všeobecnosti je však agresivita zriedkavá. Morčatá majú tendenciu pri neočakávaných zvukoch znehybnieť a pri náhlom neočakávanom pohybe sa môžu dať skupinovo na útek. Morčatá sú mimoriadne citlivé na premiestňovanie a v jeho dôsledku môžu znehybnieť na tridsať minút alebo aj na dlhšie.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

Teplota v priestoroch pre hlodavce by sa mala udržiavať v rozmedzí 20 oC až 24 oC. Miestne teploty medzi skupinami hlodavcov v klietkach s pevnou podlahou budú často vyššie ako teploty v miestnosti. Dokonca aj v prípade primeraného vetrania môžu byť teploty v klietkach až o 6 oC vyššie ako teploty v miestnosti. Materiál na stavanie hniezd/hniezdne boxy poskytujú zvieratám možnosť regulácie vlastnej mikroklímy. Mimoriadnu pozornosť treba venovať teplote v uzavretých systémoch, ako aj teplote bezsrstých zvierat.

2.3. Vlhkosť

Relatívna vlhkosť v zariadeniach pre hlodavce by sa mala udržiavať na úrovni 45 až 65 %. Výnimkou sú gerbily, v prípade ktorých by sa relatívna vlhkosť mala udržiavať v rozmedzí 35 až 55 %.

2.4. Osvetlenie

Intenzita osvetlenia v klietke by mala byť nízka. Všetky klietky by mali mať horné časti zatienené, aby sa znížilo riziko degenerácie sietnice. To je mimoriadne dôležité v prípade albinotických zvierat.

Za tmy môže byť užitočné červené svetlo s frekvenciou, ktorú hlodavce nevnímajú, aby personál mohol sledovať hlodavce počas ich aktívnej fázy.

2.5. Hluk

Vzhľadom na to, že hlodavce sú veľmi citlivé na ultrazvuk a využívajú ho na komunikáciu, je dôležité tento vonkajší hluk minimalizovať. Ultrazvuk (viac ako 20 kHz), ktorý môže vydávať bežné laboratórne vybavenie vrátane kvapkajúcich kohútikov, koliesok vozíkov, obrazoviek počítača, môže spôsobiť abnormálne správanie a abnormálne rozmnožovacie cykly. Odporúča sa monitorovať akustické prostredie v širokom pásme frekvencií a v predĺžených intervaloch.

2.6. Výstražné systémy

(Pozri bod 2.6 všeobecnej časti.)

3. Zdravie

(Pozri body 4.1 a 4.4 všeobecnej časti.)

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

4.1. Umiestnenie

Stádovité druhy by sa mali umiestňovať skupinovo, kým je skupina stála a harmonická. Takéto skupiny sa dajú vytvoriť, hoci je to ťažké v prípade samcov myší, dospelých škrečkov alebo gerbilov, keďže môže dochádzať k vážnej agresivite medzi jedincami rovnakého druhu.

Ak v prípade skupinového umiestnenia hrozí riziko nepriaznivého dopadu alebo poškodenia, zvieratá by sa mali umiestniť samostatne. Rušenie vytvorených stálych a harmonických skupín je potrebné minimalizovať, keďže to môže byť pre zvieratá veľmi stresujúce.

4.2. Obohatenie prostredia

Priestory a obohatenie prostredia v nich by mali umožniť zvieratám normálne prejavy správania a primerane znížiť súperenie medzi jedincami rovnakého druhu.

Podstielka a materiál na stavanie hniezd a úkrytov sú pre hlodavce počas obdobia gravidity, v zásobe aj počas pokusu mimoriadne dôležité a mali by sa im poskytovať, pokiaľ to nie je nežiaduce z veterinárnych dôvodov alebo z dôvodov blaha zvierat. Neprítomnosť takýchto materiálov z dôvodov pokusu by sa mala dohodnúť so zootechnikom a s príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat. Materiál na stavanie hniezd by mal hlodavcom umožňovať manipuláciu s materiálom a stavanie hniezd. Ak zvieratá nemajú k dispozícii dostatočné množstvo materiálu na stavanie úplného zakrytého hniezda, mali by sa zabezpečiť hniezdne boxy. Podstielka by mala absorbovať moč a hlodavce ju môžu používať na značkovanie močom. Materiál na stavanie hniezd je dôležitý pre potkany, myši, škrečky a gerbily, pretože im umožňuje vytvárať vhodné mikroprostredie na odpočinok a rozmnožovanie. Hniezdne boxy alebo iné prístrešia sú dôležité pre morčatá, škrečky a potkany.

Morčatá by mali mať stály prístup k manipulovateľným materiálom ako je seno, a to na žuvanie a ukrývanie.

Drevené paličky na žuvanie a obhrýzanie sa môže považovať sa obohatenie prostredia v prípade všetkých druhov hlodavcov.

Mnohé druhy hlodavcov sa pokúšajú rozdeliť plochu svojich priestorov na časť na kŕmenie, odpočinok, močenie a skladovanie potravy. Toto rozdelenie je založené skôr na pachových značkách ako na fyzickom rozdelení, umiestnenie čiastočných prepážok však môže pomôcť zvieratám nadviazať kontakt s ostatnými členmi skupiny alebo sa mu vyhnúť. Na zvýšenie rozmanitosti prostredia sa dôrazne odporúča niektorá z foriem obohatenia prostredia klietky. Rúrky, krabice a preliezky sú príkladmi vybavenia, ktoré sa môžu v prípade hlodavcov úspešne používať a ktoré zároveň prispieva k zväčšeniu využiteľnej podlahovej plochy.

Gerbily potrebujú relatívne viac priestoru ako ostatné druhy hlodavcov, aby mohli stavať a/alebo využívať dostatočne veľké nory. Gerbily si vyžadujú hrubú vrstvu podstielky na hrabanie a stavanie hniezda alebo náhradnú noru, ktorá by mala byť aspoň 20 cm dlhá.

Malo by sa zvážiť používanie priehľadných alebo tónovaných materiálov na klietky a prepážky, keďže umožňujú dobré pozorovanie zvierat bez toho, aby boli rušené.

Rovnaké princípy týkajúce sa kvality a množstva priestoru, obohatenia priestoru a ďalšie faktory uvedené v tomto dokumente by sa mali uplatňovať na uzavreté systémy, ako sú samostatne vetrané klietky (IVCs), hoci vzhľadom na konštrukciu tohto systému sa môže vyžadovať odlišný prístup.

4.3. Priestory – rozmery a podlaha

Priestory by mali byť vyrobené z ľahko umývateľného materiálu a ich konštrukcia by mala umožňovať riadnu kontrolu zvierat bez toho, aby boli rušené.

Akonáhle sa mladé zvieratá stanú aktívnymi, vyžadujú si proporcionálne viac priestoru ako dospelé zvieratá.

4.3.1. Rozmery

V tejto tabuľke a nasledujúcich tabuľkách obsahujúcich odporúčania pre hlodavce sa pod pojmom „výška priestoru“ rozumie vertikálna vzdialenosť medzi podlahou stropom priestorov. Táto výška by mala platiť pre viac ako 50 % minimálnej plochy podlahy klietky pred obohatením prostredia.

Pri navrhovaní pokusu by sa mal zvážiť potenciálny rast zvierat, aby sa zabezpečil primeraný priestor (ako je podrobne uvedené v tabuľkách A.1 až A.5) počas celého trvania pokusu.

Tabuľka A.1

Myši: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Telesná hmotnosť (g) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška priestorov (cm) V zásobe a počas pokusov do 20 330 60 12 nad 20 až 25 330 70 12 nad 25 až 30 330 80 12 nad 30 330 100 12 Rozmnožovanie 330 Pre monogamný párik (mimodruhovo/druhovo krížený) alebo trojicu druhovo kríženú. Pre každú ďalšiu samicu treba pridať podstielku 180 cm2 12 Chovné zvieratá (2) Veľkosť klietky 950 cm2 menej ako 20 950 40 12 Veľkosť klietky 1 500 cm2 menej ako 20 1 500 30 12





Tabuľka A.2

Potkany: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Telesná hmotnosť (g) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška priestorov (cm) V zásobe a počas pokusov (3) do 200 800 200 18 nad 200 až 300 800 250 18 nad 300 až 400 800 350 18 nad 400 až 600 800 450 18 nad 600 1 500 600 18 Rozmnožovanie 800 Matka s vrhom mláďat. Pre každé dospelé zviera umiestnené natrvalo do klietky sa pridá 400 cm2 18 Chovné zvieratá (4) do 50 1 500 100 18 nad 50 až 100 1 500 125 18 Veľkosť klietky 1 500 cm2 nad 100 až 150 1 500 150 18 nad 150 až 200 1 500 175 18 Chovné zvieratá (4) do 100 2 500 100 18 nad 100 až 150 2 500 125 18 Veľkosť klietky 2 500 cm2 nad 150 až 200 2 500 150 18





Tabuľka A.3

Gerbily: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Telesná hmotnosť (g) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška priestorov (cm) V zásobe a počas pokusov do 40 1 200 150 18 nad 40 1 200 250 18 Rozmnožovanie 1 200 18 Monogamný párik alebo trojica s mláďaťom





Tabuľka A.4

Škrečky: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Telesná hmotnosť (g) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška priestorov (cm) V zásobe a počas pokusov do 60 800 150 14 nad 60 až 100 800 200 14 nad 100 800 250 14 Rozmnožovanie 800 Matka alebo monogamný párik s mláďaťom 14 Chovné zvieratá (5) menej ako 60 1 500 100 14





Tabuľka A.5

Morčatá: Minimálne rozmery priestorov alebo priestorové podmienky

Telesná hmotnosť (g) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška priestorov (cm) V zásobe a počas pokusov do 200 1 800 200 23 nad 200 až 300 1 800 350 23 nad 300 až 450 1 800 500 23 nad 450 až 700 2 500 700 23 nad 700 2 500 900 23 Rozmnožovanie 2 500 Párik s vrhom mláďat. Pre každú ďalšiu samicu chovanú na rozmnožovanie treba pridať 1 000 cm2 23

4.3.2. Podlaha

Pevné podlahy s podstielkou alebo perforované podlahy sú vhodnejšie ako mriežkové podlahy alebo podlahy z drôteného pletiva. Ak sa používajú mriežky alebo drôtené pletivo, malo by sa zabezpečiť, aby zvieratá mali na odpočinok k dispozícii pevnú podlahu alebo podlahu s podstielkou alebo v prípade morčiat podlahu z latiek, pokiaľ to nie je nežiaduce zo špecifických podmienok pokusu. Od podkladu možno upustiť ako súčasť praxe v prípade načasovaného (termínovaného) párenia.

Keďže podlahy z drôteného pletiva môžu spôsobiť ťažké poranenia, mali by sa podlahy dôkladne kontrolovať a udržiavať, či z nich nevystupujú voľné alebo ostré časti.

Počas pokročilého štádia gravidity, pri pôrode a počas laktácie by mali byť samice umiestnené iba na pevných podlahách s podstielkou.

4.4. Kŕmenie

(Pozri bod 4.6 všeobecnej časti.)

4.5. Napájanie

(Pozri bod 4.7 všeobecnej časti.)

4.6. Substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

(Pozri bod 4.8 všeobecnej časti).

4.7. Čistenie

Aj keď by sa mali dodržiavať vysoké hygienické normy, odporúča sa ponechať určité pachové stopy po zvieratách. Treba sa vystríhať príliš častej zmene priestorov, najmä v prípade gravidných zvierat a samíc s vrhom mláďat, keďže takéto vyrušenia môžu viesť k opusteniu mláďat alebo kanibalizmu.

Pri rozhodnutiach o intervaloch čistenia by sa preto malo vychádzať z typu priestorov, typu zvieraťa, hustoty osadenia a schopnosti ventilačného systému udržiavať dobrú kvalitu vzduchu.

4.8. Manipulácia

Pri manipulácii je potrebné dbať na to, aby boli zvieratá čo najmenej rušené a aby zásahy do ich prostredia v priestoroch boli minimálne. To dôležité najmä v prípade škrečkov.

4.9. Humánne usmrcovanie

(Pozri bod 4.11 všeobecnej časti.)

4.10. Záznamy

(Pozri bod 4.12 všeobecnej časti.)

4.11. Označovanie

(Pozri bod 4.13 všeobecnej časti.)

B. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE KRÁLIKY

1. Úvod

Králik (Oryctolagus cuniculi) je prirodzene stádovitým druhom. Králiky by mali mať k dispozícii primeraný priestor a obohatené prostredie, v opačnom prípade môže dôjsť k zníženiu pohyblivosti a zmenám kostnej štruktúry.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

Teplota v priestoroch pre králiky by sa mala udržiavať v rozmedzí 15 oC až 21 oC. Miestne teploty medzi skupinami králikov v priestoroch s pevnou podlahou budú často vyššie ako teploty v miestnosti. Dokonca aj v prípade primeraného vetrania môžu byť teploty v priestoroch až o 6 oC vyššie ako teploty v miestnosti.

Materiál na stavanie hniezd/hniezdne boxy poskytujú zvieratám možnosť regulácie vlastnej mikroklímy. Mimoriadnu pozornosť treba venovať teplote v uzavretých systémoch.

2.3. Vlhkosť

Relatívna vlhkosť v zariadeniach pre králiky by nemala byť nižšia ako 45 %.

2.4. Osvetlenie

(Pozri bod 2.4 všeobecnej časti.)

2.5. Hluk

(Pozri bod 2.5 všeobecnej časti.)

2.6. Výstražné systémy

(Pozri bod 2.6 všeobecnej časti.)

3. Zdravie

(Pozri body 4.1 a 4.4 všeobecnej časti)

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

4.1. Umiestnenie

Mladé králiky a samice králika by sa mali umiestňovať v sociálne harmonických skupinách. K samostatnému umiestneniu by malo dochádzať iba v prípade, ak je to opodstatnené z veterinárnych dôvodov alebo z dôvodov blaha. O samostatnom umiestnení z dôvodov pokusu by sa malo rozhodnúť po konzultácii so zootechnikom a s príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat. Dospelé nevykastrované samce môžu prejavovať teritoriálne správanie a nesmú byť umiestnené spolu s inými nevykastrovanými samcami. Na umiestnenie mladých králikov a dospelých samcov králika sa úspešne používajú koterce s obohatenou podlahou, hoci skupiny je potrebné starostlivo kontrolovať, aby sa zamedzilo agresivite. V ideálnom prípade sú králiky umiestnené v skupine so súrodencami z rovnakého vrhu, s ktorými boli držané spolu od odstavenia. V prípade, že jednotlivci nemôžu byť umiestnení v skupine, mali by sa umiestniť tak, aby na seba dobre videli.

4.2. Obohatenie prostredia

K vhodným prostriedkom na obohatenie prostredia patrí vláknina, seno alebo žuvacie tyčinky, ako aj priestor na utiahnutie sa. Koterce s podlahou pre skupinové umiestnenie by mali byť vybavené vizuálnymi zábranami a konštrukciami, ktoré zvieratám umožnia ukryť sa a vyzerať z nich. Chovné samice by mali mať k dispozícii aj materiál na stavanie hniezda a hniezdny box.

4.3. Priestory – rozmery a podlaha

Priestory pre králiky by mali byť pravouhlé a mala by sa v nich nachádzať vyvýšená plošina, ktorá umožní zvieratám ležať a sedieť a malo by sa dať pod ňou ľahko pohybovať. Nemala by zaberať viac ako 40 % plochy podlahy. Priestory by mali byť dostatočne vysoké, aby králik mohol sedieť v vzpriamenej polohe bez toho, aby sa ušami dotýkal stropu. V prípade plošiny nie je takáto výška potrebná. Ak z vedeckých alebo veterinárnych dôvodov nie je možné použiť plošinu, mal by byť priestor väčší o 33 % v prípade jedného králika a o 60 % v prípade dvoch králikov. Pokiaľ je to možné, králiky by mali byť umiestnené v kotercoch.

4.3.1. Rozmery

Tabuľka B.1

Králiky staršie ako 10 týždňov: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Konečná telesná hmotnosť (kg) Minimálna plocha podlahy pre jedno alebo dve sociálne harmonické zvieratá (cm2) Minimálna výška (cm) menej ako 3 3 500 45 od 3 do 5 4 200 45 nad 5 5 400 60

Tabuľku treba používať pre klietky aj koterce. V klietkach by mala byť vyvýšená plošina (pozri tabuľku B.4). Priestor kotercov by mal byť rozdelený prepážkami, ktoré zvieratám umožnia nadväzovať sociálny kontakt alebo sa mu vyhnúť. Pre tretieho, štvrtého, piateho a šiesteho králika sa pridáva 3 000 cm2 ďalšej plocha podlahy na jedného králika a pre každého ďalšieho králika je to 2 500 cm2.

Tabuľka B.2

Samica a vrh mláďat: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Hmotnosť samice (kg) Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Dodatočný priestor na hniezdne boxy (cm2) Minimálna výška (cm) menej ako 3 3 500 1 000 45 od 3 do 5 4 200 1 200 45 nad 5 5 400 1 400 60

Aspoň tri až štyri dni pred pôrodom by sa samica mala umiestniť do zvláštneho priestoru alebo hniezdneho boxu, aby si mohla postaviť hniezdo. Hniezdny box by mal byť pokiaľ možno mimo plochy priestorov. Samica by mala mať k dispozícii slamu alebo iný materiál na stavanie hniezda. Priestor by mal byť navrhnutý tak, aby sa potom, čo mláďatá opustia hniezdo, mohla samica od nich vzdialiť do inej časti priestoru alebo na vyvýšenú plošinu. Po odstavení by súrodenci z rovnakého vrhu mali čo možno najdlhšie zostať spolu vo svojej chovnej klietke alebo koterci. V chovnej klietke alebo koterci môže od odstavenia do veku sedem týždňov ostať najviac osem súrodencov z rovnakého vrhu, vo veku osem až desať týždňov sa na minimálnej podlahovej ploche môže držať päť súrodencov z rovnakého vrhu.

Tabuľka B.3

Králiky mladšie ako 10 týždňov: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Vek Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Minimálna plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška (cm) od odstavenia do siedmeho týždňa života 4 000 800 40 od 7 do 10 týždňov 4 000 1 200 40

Tabuľku treba používať pre klietky aj koterce. Priestor kotercov by mal byť rozdelený prepážkami, ktoré zvieratám umožnia nadväzovať sociálny kontakt alebo sa mu vyhnúť. Po odstavení by súrodenci z rovnakého vrhu mali čo možno najdlhšie ostať spolu vo svojej chovnej klietke alebo koterci.

Tabuľka B.4

Králiky: Optimálne rozmery pre vyvýšené plošiny v priestoroch s rozmermi uvedenými v tabuľke B.1.

Vek (v týždňoch) Konečná telesná hmotnosť (kg) Optimálna veľkosť (cm × cm) Optimálna výška od podlahy priestorov (cm) menej ako 3 55 × 25 25 od 3 do 5 55 × 30 25 nad 10 nad 5 60 × 35 30

Na riadne využívanie vyvýšenej plošiny a priestorov ako celku sú optimálne vyššie uvedené rozmery pre veľkosť a výšku vyvýšenej plošiny, pričom minimálne a maximálne hodnoty sa veľmi nelíšia (+/– 10 % z optimálnej veľkosti). Ak z vedeckých alebo veterinárnych dôvodov nie je možné plošinu použiť, plocha podlahy by mala byť väčšia o 33 % v prípade jedného králika a o 60 % v prípade dvoch králikov, aby mohli mať voľnosť pohybu a možnosť uniknúť pred dominantnejším zvieraťom.

Ak majú vyvýšenú plošinu k dispozícii králiky mladšie ako 10 týždňov, optimálna veľkosť tejto plošiny je 55 × 25 cm a mala by byť umiestnená v takej výške od podlahy, aby ju zvieratá mohli využívať.

4.3.2. Podlaha

Podlahy z drôteného pletiva by sa nemali používať bez toho, aby sa poskytla dostatočná plocha na odpočinok, na ktorú naraz zmestia všetky králiky. Pevné podlahy s podstielkou alebo perforované podlahy sú vhodnejšie ako mriežkové podlahy alebo podlahy z drôteného pletiva.

4.4. Kŕmenie

(Pozri bod 4.6 všeobecnej časti.)

4.5. Napájanie

(Pozri bod 4.7 všeobecnej časti.)

4.6. Substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

(Pozri bod 4.8 všeobecnej časti.)

4.7. Čistenie

(Pozri bod 4.9 všeobecnej časti.)

4.8. Manipulácia

(Pozri bod 4.10 všeobecnej časti.)

4.9. Humánne usmrcovanie

(Pozri bod 4.11 všeobecnej časti.)

4.10. Záznamy

(Pozri bod 4.12 všeobecnej časti.)

4.11. Označovanie

(Pozri bod 4.13 všeobecnej časti.)

C. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE MAČKY

1. Úvod

Mačka domáca pochádza zo samotárskej africkej mačky divej (Felis silvestris libyca), má však silný sklon naučiť sa sociálnemu správaniu. Ak sa so socializáciou začne v mladom veku, dokáže takéto správanie dokáže prejavovať voči jedincom rovnakého druhu a aj voči človeku.

Dobrá sociálna interakcia s ľuďmi podporuje rozvoj charakterových rysov vhodných pre následné štúdie. Keďže však mačky postrádajú zmysel pre vytváranie hierarchických štruktúr a podľa všetkého aj mechanizmy na uzmierovanie po konfliktoch, môže byť pre ne vytváranie sociálnych vzťahov stresujúce. V prípade mačiek sa viditeľné príznaky stresu nedajú interpretovať tak jednoznačne ako v prípade psov.

Keďže mačky majú potrebu brániť svoje územie a sú naň viazané, je pravdepodobné, že premiestnenie im spôsobí stres. Mačky sa vynikajúco šplhajú a intenzívne využívajú vyvýšené konštrukcie (napríklad police), jednak preto, aby zaujali výhodnú pozíciu, a jednak preto, aby si v prípade skupinového umiestnenia udržiavali odstup od ostatných mačiek.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

V priestoroch pre mačky sa teplota môže pohybovať vo veľom rozsahu za predpokladu, že nie je ohrozené ich blaho. V prípade potreby presnej regulácie teploty miestnosti pre mačky podrobené pokusu by sa mal udržiavať rozsah teploty 15 oC až 21 oC (pozri bod 2.2.3 všeobecnej časti).

Vzhľadom na to, že mačiatka majú počas prvých desiatich dní života obmedzenú termoreguláciu, počas tohto obdobia by sa malo zabezpečiť prídavné miestne vyhrievanie.

2.3. Vlhkosť

Považuje sa za zbytočné regulovať relatívnu vlhkosť, pretože mačky znášajú aj veľké výkyvy relatívnej vlhkosti prostredia bez negatívnych dôsledkov.

2.4. Osvetlenie

Umiestnenie mačiek s prirodzeným 24-hodinovým cyklom svetla a tmy je prijateľné. V prípade, že svetelnú časť fotoperiódy zabezpečuje umelé osvetlenie, mala by byť dĺžka denného svetla desať až dvanásť hodín denne.

Ak je prirodzené svetlo úplne vylúčené, je potrebné zabezpečiť nočné osvetlenie s nízkou intenzitou (5 až 10 luxov), aby mačky aspoň čiastočne videli a mohli využiť svoj reflex ľakavosti.

2.5. Hluk

(Pozri bod 2.5 všeobecnej časti.)

2.6. Výstražné systémy

(Pozri bod 2.6 všeobecnej časti.)

3. Zdravie

(Pozri body 4.1 a 4.4 všeobecnej časti.)

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

4.1. Umiestnenie

Samice mačiek a vykastrované mačky obidvoch pohlaví sú spravidla spoločenské a bežne sa držia v skupinách až po dvanásť. Vytváranie skupín dvoch alebo viacerých takýchto mačiek si však vyžaduje dôkladné sledovanie znášanlivosti všetkých jedincov v skupine. Mimoriadnu opatrnosť treba prejaviť pri preskupovaní mačiek, uvedení neznámej mačky do skupiny, umiestňovaní nevykastrovaných samcov do skupiny alebo udržiavaní mačiek vo veľkých skupinách.

Tam, kde sú mačky obvykle umiestňované v skupine, môže byť samostatné umiestnenie stresovým faktorom. Preto by mačky nemali byť samostatne umiestňované dlhšie ako na 24 hodín, pokiaľ to nie je opodstatnené z veterinárnych dôvodov alebo z dôvodov blaha. O samostatnom umiestnení z dôvodov pokusu, ktoré trvá dlhšie ako 24 hodín, by sa malo rozhodnúť po konzultácii so zootechnikom a s príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat.

Mačky, ktoré sú opakovane agresívne voči ostatným mačkám, môžu byť umiestnené samostatne iba vtedy, ak sa nedá nájsť vhodný spoločník. Sociálny stres u všetkých párovo alebo skupinovo umiestnených jedincov by sa mal sledovať aspoň raz týždenne pomocou zavedeného systému bodovania behaviorálneho a/alebo fyziologického stresu. To je dôležité najmä v prípade nevykastrovaných samcov.

Samice s mačiatkami mladšími ako štyri týždne alebo v posledných dvoch týždňoch gravidity sa môžu umiestniť samostatne. Počas tohto obdobia by sa mal samiciam, ktoré sú obvykle umiestnené skupinovo, umožniť prístup do ich skupiny, napríklad prepojením priestorov pre mačiatka s priestormi skupinovo umiestnených zvierat.

Vývoj sociálneho správania mačiek je mimoriadne ovplyvnený sociálnymi skúsenosťami získanými vo veku dvoch až ôsmich týždňov. Počas tohto obdobia je mimoriadne dôležité, aby mačka nadväzovala sociálny kontakt s inými mačkami (napríklad so súrodencami z rovnakého vrhu) a s ľuďmi a aby sa oboznámila s podmienkami prostredia, s ktorými sa pravdepodobne bude stretávať počas nasledovného obdobia. Každodenná manipulácia počas tohto citlivého štádia vývoja je nevyhnutným predpokladom pre sociálne správanie dospelej mačky a potvrdilo sa, že krátka doba manipulácie dokonca už prvý deň po narodení je dôležitá, keďže mladé zvieratá sú už schopné reagovať na pachové a dotykové podnety.

Všetky mačky by mali mať denne čas na hranie a čas na sociálnu interakciu s ľuďmi, ako aj ďalší čas na pravidelné ískanie. Mimoriadnu pozornosť treba venovať sociálnemu obohateniu prostredia pre samostatne umiestnené mačky zabezpečením ďalšieho kontaktu s človekom.

4.2. Obohatenie prostredia

V priestoroch pre mačky by mali byť vyvýšené, čiastočne uzavreté konštrukcie (napríklad lôžko s tromi stenami a so strechou na polici vo výške približne 1 meter od podlahy), aby mali mačky výhľad na okolie a aby si v prípade, že sú umiestnené párovo alebo skupinovo, mohli zachovávať si potrebný odstup od ostatných mačiek. Počet týchto konštrukcií by mal byť dostatočný na to, aby sa minimalizovala súťaživosť medzi zvieratami. Konštrukcie by mali byť rozložené v celom priestore, aby ho mohli zvieratá plne využívať.

Mačky by mali mať aj možnosť utiahnuť sa vo vyhradenom priestore do úkrytu alebo do súkromia, najmä z dohľadu mačiek v iných priestoroch. Mali by mať k dispozícii vertikálne drevené plochy, ktoré umožnia brúsenie pazúrov a pachové značkovanie.

Výbehy poskytujú možnosť obohateného prostredia pre mačky v chovných aj užívateľských zariadeniach a pokiaľ je to možné, mali by byť zabezpečené.

Mali by sa podporovať prejavy dravého a hravého správania mačiek. Mali by mať k dispozícii rôzne hračky, ktoré by sa mali pravidelne meniť, aby neklesala ich stimulácia a aby už známe hračky neznižovali motiváciu hrať sa.

4.3. Priestory – rozmery a podlaha

Priestory vrátane prepážok medzi nimi by mali mačkám poskytovať pevné a ľahko čistiteľné prostredie. Ich usporiadenie a konštrukcia by mali zabezpečovať priestorné a svetlé prostredie, ktoré mačkám umožní úplný výhľad na prostredie okolo priestorov.

4.3.1. Rozmery

Tabuľka C.1

Mačky: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Podlaha (6) (m2) Police (m2) Výška: (m) Minimum pre jedno dospelé zviera 1,5 0,5 2 Dodatočný priestor pre každé ďalšie zviera 0,75 0,25 —

Minimálny priestor na chov chovnej samice a vrhu mláďat je priestor pre jednu mačku, ktorý by sa mal postupne zväčšovať tak, aby sa vo veku štyroch mesiacov mláďatá premiestnili do priestorov, ktoré zodpovedajú priestorovým požiadavkám pre dospelé zvieratá. Obvyklý vek odstavenia je sedem až deväť týždňov.

Mačky sa nesmú nikdy nútiť stráviť celý svoj život vonku a mali by mať vždy prístup do priestorov, ktoré spĺňajú všetky normy vrátane minimálnych rozmerov podrobne uvedených v týchto usmerneniach.

Plocha na kŕmenie a plocha na nádobu na výkaly by mali byť od seba vzdialené najmenej 0,5 m a nemali by sa zamieňať.

Obmedzenie priestoru pod vyššie uvedené požiadavky, ku ktorým patrí napríklad metabolická klietka alebo akýkoľvek podobný typ umiestnenia na vedecké účely, môže mimoriadne ohrozovať blaho zvierat. Takéto obmedzenie by sa malo obmedziť na čo najkratší čas a priestor by mal čo najviac zodpovedaťvyššie uvedeným požiadavkám a mal by byť aspoň taký, aby sa zviera mohlo natiahnuť v celej dĺžke vodorovne aj zvisle, ľahnúť si a otočiť sa.

4.3.2. Podlaha

Pre mačky je najvhodnejšia pevná, súvislá podlaha s hladkým povrchom a protišmykovou úpravou. Ďalšie vybavenie priestorov by malo všetkým mačkám zabezpečiť pohodlné miesto na odpočinok.

Systémy s otvorenou podlahou, ako sú mriežkové podlahy alebo podlahy z drôteného pletiva, by by sa v prípade mačiek nemali používať. V prípade, že je takáto podlaha opodstatnená, treba mimoriadnu pozornosť venovať jej usporiadaniu a konštrukcii, aby nebola chôdza pre zviera bolestivá, aby nedochádzalo k poraneniam alebo chorobám a aby mali zvieratá možnosť správať sa normálne. Praktické skúsenosti potvrdzujú, že metabolické klietky nie sú vždy potrebné, keďže moč a výkaly mačiek sa dajú odoberať priamo z nádob na výkaly.

Kvalita a povrchová úprava podlahy vonkajšieho výbehu nemusí spĺňať normy pre podlahu vnútorného priestoru, ale mala by musí sa dať ľahko čistiť a mačkám nesmie hroziť zranenie.

4.4. Kŕmenie

(Pozri bod 4.6 všeobecnej časti.)

4.5. Napájanie

(Pozri bod 4.7 všeobecnej časti.)

4.6. Substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

Pre každé dve mačiek by mala byť k dispozícii aspoň jedna nádoba na výkaly s minimálnymi rozmermi 300 × 400 mm, ktorá by mala obsahovať vhodnú podstielku alebo substrát, ktoré sú absorpčné a netoxické, prijateľné pre mačky a ktoré mačky používajú. Ak mačky pravidelne močia a zanechávajú výkaly mimo nádob, mali by sa zabezpečiť ďalšie nádoby s obsahom iných substrátov. Ak toto opatrenie nie je účinné v prípade párovo alebo skupinovo umiestnených mačiek, svedčí to o sociálnej neznášanlivosti a mačky sa by sa mali po jednej odstraňovať zo skupiny, až kým sa problém nevyrieši.

Pre všetky mačky by sa mal zabezpečiť dostatočný počet lôžok z vhodného a ľahko čistiteľného materiálu. Tieto lôžka by mali byť vystlané polyesterovou vlnou alebo podobnou podstielkou.

4.7. Čistenie

Každý priestor by sa mal čistiť aspoň raz denne. Nádoby na výkaly by sa mali vyprázdňovať denne a rovnako často by sa malo vymieňať stelivo.

Pri čistení priestorov by sa mačky nemali namočiť. Ak sa priestory vystriekavajú hadicou, mačky by sa mali premiestniť na suché miesto a do priestorov vrátiť, až keď primerane vyschnú.

4.8. Manipulácia

Pre mačky, a najmä tie, ktoré sú umiestnené samostatne, je veľmi dôležitý úzky kontakt s osobami, ktoré sa o ne starajú.

4.9. Humánne usmrcovanie

(Pozri bod 4.11 všeobecnej časti.)

4.10. Záznamy

(Pozri bod 4.12 všeobecnej časti.)

4.11. Označovanie

(Pozri bod 4.13 všeobecnej časti.)

D. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE PSY

1. Úvod

Pes domáci (Canis familiaris) je zvedavé a vysoko spoločenské zviera, ktoré aktívne pátra po informáciách o svojom okolí. Jeho správanie odzrkadľuje správanie jeho predkov z čeľade vlkov. Hoci pes trávi väčšinu dňa odpočívaním, v aktívnej fáze vyžaduje komplexné fyzické a sociálne prostredie.

Feny sa pred pôrodom a pri odchove mláďat uchyľujú na tiché miesto.

Vzhľadom na vysoké riziko agresivity je potrebné držať psy v sociálne harmonických skupinách. Uvedené odporúčania sa týkajú bíglov, čo je najčastejšie používané plemeno. Ak sa používajú iné plemená, je potrebné brať do úvahy charakteristické črty daného plemena.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

V priestoroch pre psy sa teplota môže pohybovať vo veľom rozsahu za predpokladu, že nie je ohrozené ich blaho. V prípade potreby presnej regulácie teploty miestnosti pre psy podrobené pokusu by sa mal udržiavať rozsah teploty 15 oC až 21 oC (pozri bod 2.2.3 všeobecnej časti).

Vzhľadom na to, že šteniatka majú počas prvých desiatich dní života obmedzenú termoreguláciu, počas tohto obdobia by sa malo zabezpečiť prídavné miestne vyhrievanie.

2.3. Vlhkosť

Považuje sa za zbytočné regulovať relatívnu vlhkosť, keďže psy môžu byť vystavené veľkým výkyvom relatívnej vlhkosti okolia bez negatívnych účinkov.

2.4. Osvetlenie

Umiestnenie psov s prirodzeným 24-hodinovým cyklom svetla a tmy je prijateľné. V prípade, že svetelnú časť fotoperiódy zabezpečuje umelé osvetlenie, mala by byť dĺžka denného svetla desať až dvanásť hodín denne.

Ak je prirodzené svetlo úplne vylúčené, je potrebné zabezpečiť nočné osvetlenie s nízkou intenzitou (5 až 10 luxov), aby psy aspoň čiastočne videli a mohli využiť svoj reflex ľakavosti.

2.5. Hluk

Hluk v psích búdach môže dosahovať vysoké hladiny, ktoré sú preukázateľne škodlivé pre ľudský sluch a ktoré môžu ovplyvňovať zdravotný stav alebo fyziologické funkcie psov. Z týchto dôvodov je dôležité v zariadeniach pre psy zvážiť spôsoby znižovania hluku. Pri zohľadňovaní behaviorálnych potrieb psov by sa pri navrhovaní zariadení pre psy mala znížiť hladina hluku. Väčšinu hluku vydávajú psy samotné, ale môže k nemu prispievať aj prevádzka v danom zariadení, prípadne môže prenikať aj z vonkajších zdrojov. Preto by sa mal obmedziť akýkoľvek zdroj hluku, ktorý by mohol vyprovokovať štekot psov. Prenikanie hluku zvonka sa dá znížiť vhodným umiestnením zariadenia a jeho vhodným architektonickým riešením. Hluk, ktorý vzniká v zariadení, sa dá znížiť pomocou materiálov, ktoré pohlcujú zvuk. Priestory pre psy by sa mali navrhovať a ich prípadné úpravy by sa mali vykonávať na základe rady odborníka o spôsoboch zníženia hluku.

2.6. Výstražné systémy

(Pozri bod 2.6 všeobecnej časti.)

3. Zdravie

(Pozri body 4.1 a 4.4 všeobecnej časti)

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

4.1. Umiestnenie

Psy by mali byť umiestnené v sociálne harmonických skupinách, pokiaľ tomu nebránia vedecké pokusy alebo požiadavky na blaho zvierat. Mimoriadnu pozornosť treba venovať preskupovaniu psov alebo privedeniu neznámeho psa do skupiny. V každom prípade by sa skupiny mali priebežne sledovať z hľadiska sociálnej znášanlivosti.

Výbehy poskytujú možnosť obohateného prostredia pre psy v chovných aj užívateľských zariadeniach a pokiaľ je to možné, mali by byť zabezpečené.

Aj krátkodobé samostatné umiestnenie psov môže byť významným stresovým faktorom. Preto by psy nemali byť samostatne umiestňované dlhšie ako na štyri hodiny, pokiaľ to nie je opodstatnené z veterinárnych dôvodov alebo z dôvodov blaha. O samostatnom umiestnení z dôvodov pokusu, ktoré trvá dlhšie ako štyri hodiny, by sa malo rozhodnúť po konzultácii so zootechnikom a príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat.

Za takýchto okolností by sa mali na blaho psov a starostlivosť o ne vyčleniť ďalšie zdroje. Všetkým samostatne umiestneným zvieratám by ošetrovatelia mali venovať viac času a zvieratá by mali mať každodenný zrakový, zvukový a pokiaľ možno taktilný kontakt s ostatnými psami.

Pokiaľ to neznemožňujú vedecké dôvody, mal by sa samostatne umiestneným psom denne umožniť pohyb v oddelenom priestore pokiaľ možno s ostatnými psami, a to pod dohľadom a za aktívnej účasti personálu.

Chovné psy by mali byť pokiaľ možno umiestnené v sociálne harmonických pároch alebo skupinách, alebo spolu s fenami. Feny by sa jeden až dva týždne pred očakávaným pôrodom mali premiestniť do pôrodného koterca. V čase, ktorý strávia v pôrodnom koterci, by mali byť denne v častom kontakte s človekom.

Sociálne správanie psov sa vyvíja vo veku medzi štvrtým a dvadsiatym týždňom. Počas tohto obdobia je mimoriadne dôležité, aby mal pes sociálny kontakt so súrodencami z rovnakého vrhu, dospelými psami (napríklad s fenou) a ľuďmi, a aby sa oboznámil s podmienkami prostredia, s ktorými sa pravdepodobne bude stretávať počas nasledovného obdobia. Každodenná manipulácia počas tohto citlivého štádia vývoja je nevyhnutným predpokladom pre sociálne správanie dospelého psa a je dokázané, že krátka doba manipulácie dokonca už od prvého dňa po narodení je dôležitá, pretože mladé zvieratá sú už schopné reagovať na pachové a dotykové podnety.

4.2. Obohatenie prostredia

Konštrukčné riešenie vnútorných a vonkajších priestorov by malo psom zaručovať určité súkromie a umožňovať im vytvárať si sociálne vzťahy.

Na rôzne aktivity by mali byť vyčlenené samostatné plochy. To sa dá dosiahnuť napríklad použitím vyvýšených plošín a rozdelením výbehu.

Pochúťky a hračky pre psy zvyšujú blaho zvierat, pokiaľ sa používajú v rozumnej miere a pod kontrolou. Vzhľadom na to, že žuvanie patrí k dôležitým prejavom správania psov, mali by sa zabezpečiť predmety uspokojujúce túto potrebu.

Hlavným prínosom telesného cvičenia je to, že poskytuje psom ďalšie príležitosti využiť obohatené a rozmanité prostredie a byť v styku s ostatnými psami a ľuďmi. To je dôležité najmä v prípade, keď sa sa tieto potreby nedajú v plnej miere uspokojiť v rámci priestorov. Preto, pokiaľ to neznemožňujú vedecké alebo veterinárne dôvody, by psy mali byť v ideálnom prípade denne premiestnené do zvláštneho priestoru a mal by im byť umožnený pohyb pokiaľ možno s ostatnými psami, pod dohľadom a za aktívnej účasti personálu.

4.3. Priestory – rozmery a podlaha

Priestory pre zvieratá vrátane prepážok medzi nimi by mali psom poskytovať pevné, odolné a ľahko čistiteľné prostredie. Ich usporiadenie a konštrukcia by mali zabezpečovať priestorné a svetlé prostredie, ktoré psom umožní úplný výhľad na ostatné psy a personál okolo priestorov.

4.3.1. Rozmery

Tieto usmernenia sú určené na podporu umiestnenia psov v sociálne stabilných skupinách a na zabezpečenie primerane obohateného prostredia. Treba zdôrazniť, že v rámci tejto koncepcie a stratégie sa podporuje chov psov vo veľkých a sociálne harmonických skupinách, jednak v záujme zväčšenia dostupnej plochy podlahy a jednak v záujme zvýšenia príležitostí na sociálny kontakt.

Psy by nemali byť nútené tráviť celý svoj život vonku a mali by mať stále prístup do vnútorných priestorov, ktoré spĺňajú všetky stavebné normy a normy pre prostredie uvedené podrobne v týchto usmerneniach. Vnútorné priestory by mali predstavovať najmenej 50 % minimálneho priestoru vyhradeného pre psy podľa nižšie uvedenej tabuľky D.1.

Nižšie uvedené parametre priestorov vychádzajú z potrieb bíglov, treba však poznamenať, že veľké plemená, ako bernardíny alebo írske vlčiaky, si môžu vyžadovať značne väčšie priestory. V prípade iných plemien ako je laboratórny bígl by sa o parametroch priestorov malo rozhodnúť po konzultácii s veterinárom a príslušným orgánom.

Tabuľka D.1

Psy: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Hmotnosť (kg) Minimálna veľkosť priestorov (m2) Minimálna plocha podlahy pre jedno alebo dve zvieratá (m2) Dodatočný priestor pre každé ďalšie zviera (m2) Minimálna výška (m) do 20 4 4 2 2 nad 20 4 8 4 2

Priestory pre psov, ktoré sú umiestnené párovo alebo skupinovo, sa môžu obmedziť na polovicu celkovo pridelenej plochy (2 m2 pre psa do 20 kg, 4 m2 pre psa nad 20 kg) v čase, keď sa podrobujú pokusom podľa smernice 86/609/EHS, ak je takéto oddelenie dôležité na vedecké účely. Trvanie tohto obmedzenia by sa malo minimalizovať a v žiadnom prípade by nemalo prekročiť štyri hodiny. Toto opatrenie bolo prijaté na podporu párového umiestnenia (najmä pri toxikologických štúdiách), pričom súčasne umožňuje potrebnú kontrolu príjmu potravy a vykonávanie pozorovania po aplikácii dávok skúmaných látok.

Každé ďalšie sociálne alebo fyzické obmedzenie, napríklad v metabolickej klietke alebo fyzické obmedzenie v slučke môže závažne ohrozovať blaho zvierat. Obmedzenie v metabolickej klietke alebo v každom podobnom type umiestnenia na vedecké účely by mal byť čo najviac zodpovedať vyššie uvedeným požiadavkám a aspoň taký, aby sa zviera mohlo natiahnuť v celej dĺžke, ľahnúť si a otočiť sa.

4.3.2. Dojčiace feny a vrh mláďat, šteniatka do hmotnosti 7,5 kg

Dojčiaca fena a vrh mláďat by mali mať rovnaké priestorové podmienky ako jedna fena rovnakej hmotnosti. Pôrodný koterec by mal byť navrhnutý tak, aby sa fena mohla vzdialiť od šteniatok do ďalšieho oddeleného priestoru alebo na vyvýšenú plošinu.

Obvyklý vek odstavenia šteniatok je šesť až deväť týždňov.

Tabuľka D.2

Psy: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky pre odstavené šteniatka

Hmotnosť psa (kg) Minimálna veľkosť priestorov (m2) Minimálna plocha podlahy na jedno zviera (m2) Minimálna výška (m) do 5 4 0,5 2 nad 5 až 10 4 1,0 2 nad 10 až 15 4 1,5 2 nad 15 až 20 4 2 2 nad 20 8 4 2

4.3.3. Podlaha

Pre psy je najvhodnejšia pevná, súvislá podlaha s hladkým povrchom a protišmykovou úpravou. Pre všetky psy by sa mala zabezpečiť pevná plocha na odpočinok, napríklad použitím vybavenia priestoru, ku ktorému patria vyvýšené lôžka alebo plošiny.

Systémy s otvorenou podlahou, ako sú mriežkové podlahy alebo podlahy z drôteného pletiva, by by sa v prípade psov nemali používať. V prípade, že je takáto podlaha opodstatnená, treba mimoriadnu pozornosť venovať jej usporiadaniu a konštrukcii, aby nebola chôdza pre zviera bolestivá, aby nedochádzalo k poraneniam alebo chorobám a aby mali zvieratá možnosť správať sa normálne. Pokiaľ sa v súvislosti s podlahou vyskytnú akékoľvek problémy ohrozujúce blaho zvierat, je potrebné požiadať o radu veterinára a v prípade potreby by sa psy mali premiestniť na pevnú podlahu.

Šteniatka pred odstavením, feny v poslednom štádiu gravidity a dojčiace feny by sa nemali držať na otvorenej podlahe.

Kvalita a povrchová úprava podlahy vonkajšieho výbehu nemusí spĺňať normy pre podlahu vnútorného priestoru, ale musí sa dať ľahko čistiť a psom nesmie hroziť zranenie.

4.4. Kŕmenie

(Pozri bod 4.6 všeobecnej časti.)

4.5. Napájanie

(Pozri bod 4.7 všeobecnej časti.)

4.6. Substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

Pri chove psov na pevných podlahách stelivo alebo substrát uľahčujú čistenie a minimalizujú potrebu pravidelného umývania alebo striekania hadicou.

Feny v poslednom štádiu gravidity a dojčiace feny by mali mať k dispozícii lôžkom s podstielkou, ktorá napomáha vrhu a dojčeniu šteniatok. V prípade niektorých plemien, ku ktorým patrí napríklad chrt, je podstielka užitočná aj pre šteniatka.

4.7. Čistenie

Každý obsadený priestor by sa mal čistiť aspoň raz denne. Všetky výkaly a znečistené materiály by sa mali odstrániť zo všetkých priestorov, v ktorých sa psy zdržiavajú aspoň raz denne, a v prípade potreby aj častejšie.

Čistenie za mokra by sa malo vykonávať podľa potreby, ale psy by sa pri ňom nemali namočiť. Ak sa priestor vystriekava hadicou, psy by sa mali z priestoru premiestniť na suché miesto a vrátiť sa, až keď primerane vyschne.

4.8. Manipulácia

(Pozri bod 4.1 vyššie a bod 4.10 všeobecnej časti.)

4.9. Humánne usmrcovanie

(Pozri bod 4.11 všeobecnej časti.)

4.10. Záznamy

(Pozri bod 4.12 všeobecnej časti.)

4.11. Označovanie

(Pozri bod 4.13 všeobecnej časti.)

E. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE FRETKY

1. Úvod

Fretky (Mustela putorius furo) sú mäsožravce, ktoré v prírodných podmienkach požierajú malé cicavce, vtáky, ryby a stavovce. Fretka je veľmi zdatný lovec. Rada si robí zásoby, ale skazenú potravu neje.

Hoci vo voľnej prírode sú fretka spravidla samotárskymi zvieratami, zdá sa že ich umiestnenie v sociálne harmonických skupinách v zajatí prispieva ich blahu. Fretky bežne žijú v norách, a tak v zajatí ocenia poskytnutie takých materiálov ako sú trúbky, ktorými môžu preliezať a hrať sa v nich.

Fretky obvykle prinášajú na svet mladé raz do roka, pričom sa pária na jar. Samce sú v období rozmnožovania dosť nepriateľské a bojujú s ostatnými neznámymi samcami. V dôsledku toho sa môže ukázať v tomto čase potrebným samostatné umiestňovanie samcov.

Fretka je inteligentné, zvedavé, hravé a čulé zviera, čo by sa malo zobrať do úvahy pri navrhovaní umiestnenia a pri manipulácii. Fretky si vyžadujú komplexné prostredie na zabezpečenie proti úniku, kde môžu dostatočne uspokojovať svoje etologické potreby.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

V priestoroch pre fretky by sa teplota mala udržiavať v rozsahu 15 oC až 24 oC.

Nakoľko fretky nemajú dobre vyvinuté potné žľazy, v záujme zamedziť vyčerpaniu teplom by sa nemali vystavovať vysokým teplotám.

2.3. Vlhkosť

Považuje sa za zbytočné regulovať relatívnu vlhkosť, keďže fretky môžu byť vystavené veľkým výkyvom relatívnej vlhkosti okolia bez negatívnych účinkov.

2.4. Osvetlenie

Zdroj a typ svetla by nemal byť pre zvieratá nepríjemný. Mmoriadnu pozornosť treba venovať fretkám umiestneným v hornom rade viacstupňového klietkového systému, a to najmä albinotickým zvieratám.

Umiestnenie fretiek s prirodzeným 24 hodinovým cyklom svetla a tmy je prijateľné.

V prípade, že svetelnú časť fotoperiódy zabezpečuje umelé osvetlenie, mala by byť dĺžka denného svetla minimálne osem hodín denne a nemala by presiahnuť šestnásť hodín denne.

Treba však upozorniť, že v prípade manipulovania s reprodukčným cyklom je nevyhnutná zmena v cykloch svetla a tmy (napríklad dĺžka svetlej časti fotoperiódy sa môže v rozmedzí od šesť do šestnásť hodín).

Ak je prirodzené svetlo úplne vylúčené, je potrebné zabezpečiť nočné osvetlenie s nízkou intenzitou, aby fretky aspoň čiastočne videli a mohli využiť svoj reflex ľakavosti.

2.5. Hluk

Nedostatok zvukov alebo sluchových podnetov môže byť škodlivý a môže fretky znervózňovať. Bolo však zistené, že hlasný neznámy hluk a vibrácie spôsobujú u fretiek poruchy súvisiace so stresom a treba sa ich vyvarovať. Je dôležité zvážiť spôsoby znižovania náhleho alebo neznámeho hluku v zariadeniach pre fretky, vrátane hluku spôsobovaného prevádzkou daného zariadenia, ako aj hluku prenikajúceho z vonkajších zdrojov. Prenikanie hluku zvonka sa dá znížiť vhodným umiestnením zariadenia a jeho vhodným architektonickým riešením. Hluk, ktorý vzniká v zariadení, sa dá znížiť pomocou materiálov, ktoré pohlcujú zvuk. Priestory pre psy by sa mali navrhovať a ich prípadné úpravy by sa mali vykonávať na základe rady odborníka o spôsoboch zníženia hluku

2.6. Výstražné systémy

(Pozri bod 2.6 všeobecnej časti.)

3. Zdravie

(Pozri body 4.1 a 4.4 všeobecnej časti.)

4. Umiestnenie, obohatenie prostredia a starostlivosť

4.1. Umiestnenie

Zvieratá by mali byť umiestnené v sociálne harmonických skupinách, pokiaľ vedecké pokusy alebo požiadavky na blaho nevyžadujú samostatné umiestnenie.

V období rozmnožovania môže byť umiestniť dospelé samce samostatne, aby nedochádzalo k potýčkam a zraneniam. V iných obdobiach sa samce môžu úspešne držať v skupinách.

Gravidné samice by mali byť umiestnené samostatne iba počas posledného štádia gravidity, maximálne dva týždne pred pôrodom.

Oddelenie zvierat, ktoré sú bežne umiestnené v skupinách, môže byť významným stresovým faktorom. Pokiaľ oddelenie trvá dlhšie ako 24 hodín, malo by sa to považovať za mimoriadne zhoršenie blaha zvierat. Preto by bez opodstatnených veterinárnych dôvodov alebo dôvodov súvisiacich s blahom nemali byť fretky umiestňované samostatne dlhšie ako na 24 hodín. O samostatnom umiestnení na pokusné účely trvajúce dlhšie ako 24 hodín by sa malo rozhodnúť po konzultácii so zootechnikom a príslušnou osobou pôsobiacou v oblasti poradenstva týkajúceho sa blaha zvierat.

Ak sú zvieratá umiestnené samostatne, či už z vedeckých dôvodov alebo z dôvodov blaha, mali by sa na blaho fretiek a starostlivosť o ne vyčleniť ďalšie zdroje. Všetkým samostatne umiestneným zvieratám by ošetrovatelia mali venovať viac času a zvieratá by mali mať každodenný zrakový, zvukový a pokiaľ možno taktilný kontakt s ostatnými fretkami.

Sociálne správanie fretiek by sa malo zohľadniť zabezpečením pravidelného kontaktu s ostatnými fretkami, a to skupinovým umiestením a pravidelnou manipuláciou. Zdá sa, že fretky majú spravidla z takéhoto pravidelného a dôverného zaobchádzania radosť a toto zaobchádzanie by sa malo podporovať, keďže prispieva k vývoju kvalitnejších a spoločenskejších zvierat.

Sociálne správanie fretiek sa vyvíja v mladom veku a je dôležité, aby mladé fretky mali sociálny kontakt s ostatnými fretkami (napríklad so súrodencami z rovnakého vrhu) a s ľuďmi (napríklad s ošetrovateľmi). Každodenná manipulácia počas tohto citlivého štádia vývoja je nevyhnutným predpokladom sociálneho správania dospelej fretky. Bolo dokázané, že čím je kontakt častejší, tým pokojnejšie sú zvieratá, a tento kontakt by sa mal udržiavať až do dospelosti.

4.2. Obohatenie prostredia

Usporiadenie priestoru pre fretky by malo spĺňať špecifické požiadavky týchto zvierat a požiadavky na ich chov. Malo by sa dať prispôsobiť inováciám založeným na nových poznatkoch.

Konštrukčné riešenie priestorov by malo fretkám zaručovať určité súkromie a malo by im umožňovať vytvárať si sociálne vzťahy.

Okrem minimálnej plochy podlahy by na rôzne aktivity mali byť vyčlenené samostatné plochy. To sa dá dosiahnuť napríklad použitím vyvýšených plošín a rozdelením priestorov. V prípade, že sú k dispozícii hniezdne boxy, mali by byť navrhnuté tak, aby sa do nich zmestili mladé fretky z hniezda.

Zvedavé a hravé správanie podporujú rôzne nádoby a trúbky z lepenky alebo pevného plastu a papierové sáčky. Fretky veľmi rady využívajú vane alebo misky s vodou.

4.3. Priestory – rozmery a podlaha

Tieto usmernenia sú určené na podporu umiestnenia fretiek v sociálne stabilných skupinách a zabezpečenie primerane obohateného prostredia. Treba zdôrazniť, že v rámci tejto koncepcie a stratégie sa podporuje chov fretiek vo veľkých a sociálne harmonických skupinách, jednak v záujme zväčšenia dostupnej plochy podlahy a jednak v záujme zvýšenia príležitostí na sociálny kontakt.

Priestory pre zvieratá vrátane prepážok medzi nimi by mali fretkám poskytovať pevné, odolné a ľahko čistiteľné prostredie. Ich usporiadenie a konštrukcia by mali zabezpečovať priestorné a svetlé prostredie, ktoré fretkám umožní úplný výhľad na ostatné fretky a personál okolo priestoru. V rámci priestoru by mali byť zabezpečené miesta, kam sa môžu fretky uchýliť do súkromia z dohľadu ostatných fretiek.

Keďže fretky sa vyznačujú pozoruhodnou schopnosťou uniknúť, konštrukčné prevedenie priestorov by malo byť také, aby zviera nebolo schopné uniknúť, ani sa poraniť pri pokuse o únik.

Odporúčaná minimálna výška priestoru by mala byť 50 cm. Fretky sa rady šplhajú a táto výška primerane obohacuje prostredie. Plocha podlahy by mala zabezpečiť primeraný priestor na pohyb a poskytovať zvieraťu možnosť vybrať si plochu na spanie, jedenie a vylučovanie. Na zabezpečenie dostatočne rozmanitého prostredia by priestor nemal byť menší ako 4 500 cm2. Minimálne požiadavky na priestor pre každú fretku sú uvedené nižšie:

Tabuľka E.1

Fretky: Minimálne rozmery priestorov a priestorové podmienky

Minimálna veľkosť priestorov (cm2) Minimálna plocha podlahy na jedno zviera (cm2) Minimálna výška (cm) zvieratá až do 600 g 4 500 1 500 50 zvieratá nad 600 g 4 500 3 000 50 dospelé samce 6 000 6 000 50 fretka a vrh mláďat 5 400 5 400 50

Na uľahčenie pohybu by priestory pre zvieratá mali mať obdĺžnikový a nie štvorcový tvar.

Obmedzenie priestorov na hodnoty nižšie ako parametre uvedené vo vyššie uvedených priestorových podmienkach, napríklad v metabolickej klietke, môže mimoriadne ohroziť blaho zvierat.

4.3.3. Podlaha

Podlaha v priestoroch pre fretky by mala byť pevná a súvislá, s hladkým povrchom a protišmykovou úpravou. Ďalšie vybavenie priestoru napríklad lôžkami alebo vyvýšenými plošinami by malo všetkým fretkám zabezpečovať teplé a pohodlné miesto na odpočinok.

Systémy s otvorenou podlahou, ako sú mriežkové podlahy alebo podlahy z drôteného pletiva, by sa v prípade fretiek nemali používať.

4.4. Kŕmenie

(Pozri bod 4.6 všeobecnej časti.)

4.5. Napájanie

(Pozri bod 4.7 všeobecnej časti.)

4.6. Substrát, stelivo, podstielka a materiál na stavanie hniezd

Všetkým fretkám je potrebné zabezpečiť podstielku. Okrem toho by mal byť k dispozícii materiál na stavanie hniezd, ako napríklad seno, slama alebo papier. K obohateniu prostredia prispieva hlboká podstielka.

Je osvedčenou praxou používať podstielku alebo substrát aspoň na uľahčenie čistenia a minimalizovanie potreby pravidelného umývania/vystriekania hadicou.

4.7. Čistenie

Pri čistení priestorov za mokra by sa fretky nemali namočiť. Ak sa priestor vystriekava hadicou, fretky by sa mali z priestoru premiestniť na suché miesto a vrátiť sa, až keď primerane vyschne.

Fretky majú sklon zanechávať výkaly na stene na jednom mieste priestoru. Preto je vhodné umiestniť do priestoru nádobu na výkaly, čím sa zníži potreba čistenia zvyšného priestoru.

Všetky výkaly a znečistený materiál by sa mali z nádob na výkaly a/alebo všetkých ostatných plôch, ktoré zvieratá používajú na vylučovanie, odstraňovať aspoň raz denne a v prípade potreby aj častejšie.

Frekvencia čistenia zvyšnej časti priestoru by sa mala stanoviť na základe rôznych faktorov, ku ktorým patrí hustota osadenia, konštrukčné riešenie priestoru a štádium rozmnožovania, napríklad obdobie krátko pred pôrodom.

4.8. Manipulácia

(Pozri bod 4.10 všeobecnej časti.)

4.9. Humánne usmrcovanie

(Pozri bod 4.11 všeobecnej časti.)

4.10. Záznamy

(Pozri bod 4.12 všeobecnej časti.)

4.11. Označovanie

(Pozri bod 4.13 všeobecnej časti.)

F. ŠPECIFICKÉ USMERNENIA PRE PRIMÁTY OKREM ČLOVEKA

a) Všeobecné poznámky

1. Úvod

Držanie primátov okrem človeka v laboratóriu vytvára rad problémov, ktoré sa obyvkle nevyskytujú v prípade iných bežne využívaných laboratórnych cicavcov. Primáty okrem človeka nie sú domestikované. Sú to divé zvieratá; väčšina z nich žije na stromoch. Keďže sú to voľne žijúce zvieratá, sú ostražitejšie ako domestikované druhy, okamžite reagujú na každý neznámy alebo znepokojivý podnet. Na rozdiel od domestikovaných druhov neboli vybrané pre svoj priateľský vzťah k ľuďom a nízku agresivitu. Vďaka včasnému priateľskému kontaktu medzi mláďaťom a ošetrovateľmi sa zviera stáva menej bojazlivým, keďže zvieratá sa naučia, že známi ľudia nepredstavujú ohrozenie. Zvieratá si však zachovajú väčšinu atribútov svojich divých súkmeňovcov. Na rozdiel od laboratórnych cicavcov, ktoré nežijú na stromoch, unikajú tieto primáty pred suchozemskými dravcami do výšky, a nie po zemi. Dokonca aj tie druhy, ktoré nežijú prevažne na stromoch, vyhľadávajú útočisko na stromoch alebo na strmých zrázoch. Tomu by sa mala prispôsobiť výška priestorov, ktorá by mala zvieraťu umožniť usadiť sa v dostatočnej výške na to, aby sa citilo v bezpečí. V priestoroch pre primáty je veľmi dôležité konštrukčné rozdelenie priestoru. Je veľmi dôležité, aby zvieratá mohli využívať čo možno najväčší objem priestorov, keďže vzhľadom na to, že žijú na stromoch, obývajú trojrozmerný priestor. Preto by v priestoroch mali byť vyvýšené miesta a konštrukcie na šplhanie.

Okrem svojho divokého naturelu a potreby šplhať majú primáty okrem človeka rozvinuté poznávacie schopnosti a potravinové a sociálne správanie. Preto si vyžadujú rozmanito obohatené prostredie, ktoré im umožní normálne sa prejavovať. Zloženie skupiny by však malo byť také, aby znižovalo na minimum bežné prejavy strachu alebo bolesti, alebo správanie, ktoré môže mať za následok zranenie.

Primáty okrem človeka využívané na vedecký výskum by sa mali odchovať v zajatí a pokiaľ možno priamo na mieste, aby sa vylúčil stres pri preprave. U zvierat odchovaných v zajatí je známy vek, rodičia a zdravotný stav a boli odchované pomocou štandardných chovateľských postupov. Pokiaľ sa majú byť primáty okrem človeka dovážať, mali by sa pokiaľ možno získať ako mláďatá zo zavedených chovných kolónií s vysokými štandardmi blaha a starostlivosti. Nemali by mať žiadne zoonózy. Zvieratá odchytené z voľnej prírody sa môžu využívať iba za výnimočných okolnosti, pretože predstavujú zdravotné riziko pre personál, majú neznámu históriu a je pravdepodobné, že sa budú viac báť ľudí. V niektorých prípadoch sa u zvierat môže vyskytovať vysoká úmrtnosť v mieste odchytu a počas prepravy do chovnej lokality pôvodnej krajiny.

Pre bežne chované a používané laboratórne druhy uvádzame ďalšie podrobné údaje. Ďalšie informácie o požiadavkách pre ostatné druhy (alebo v prípade výskytu behaviorálnych alebo chovných problémov) je potrebné vyžiadať od skúsených primatológov a ošetrovateľov, aby sa zabezpečilo primerané uspokojenie všetkých potrieb daného druhu.

2. Prostredie a jeho regulácia

2.1. Vetranie

(Pozri bod 2.1 všeobecnej časti.)

2.2. Teplota

Vzhľadom na to, že v zajatí majú zvieratá obmedzené možnosti prirodzene sa vysporadúvať s klimatickými zmenami, nemusí rozsah teplôt určený pre laboratórne zvieratá vždy zodpovedať rozsahu teplôt v prírode. Spravidla sa bude udržiavať taký rozsah, aký je optimálny pre zvieratá a príjemný pre personál. Ak sa používajú vonkajšie priestory, je potrebné zabezpečiť pre všetky jedince prístrešie pred zlým počasím a stály prístup k primerane vyhrievaných vnútorných priestorov. To je dôležité najmä v prípade chovných kolónií s veľkými vonkajšími priestormi, aby sa znížilo riziko omrzlín a úhynu novonarodených mláďat v zimných mesiacoch.

2.3. Vlhkosť

Hoci niektoré primáty žijú v tropických dažďových lesoch, kde je vysoká vlhkosť, a iné v suchých vyprahnutých regiónoch, v prípade zavedených kolónií nie je potrebné tieto podmienky kopírovať v laboratórnom prostredí. Spravidla je pre zvieratá aj personál príjemná relatívna vlhkosť 40 až 70 %. Treba dbať na to (pozri konkrétne druhy), aby zvieratá neboli vystavované príliš nízkej vlhkosti, a treba sa vystríhať dlhodobému vystaveniu vlhkosti mimo uvedeného rozsahu, najmä v prípade opíc nového sveta, ktoré sú náchylné na problémy s dýchacími cestami.

2.4. Osvetlenie

Väčšina laboratórnych primátov by mala mať 12-hodinový cyklus striedania svetla a tmy. Pre niektoré druhy môže byť prospešné simulované osvetlenie za úsvitu a súmraku. Pre nočné druhy, ako je Aotus trivirgatus, by mal byť cyklus upravený tak, aby sa počas bežného pracovného dňa používalo tlmené červené svetlo, ktoré umožňuje pozorovať zvieratá počas ich aktívnej fázy, ako aj bezpečný výkon bežnej práce ošetrovateľov. Vo všetkých prípadoch, keď je to možné, by prie