1994L0019 — SK — 16.03.2009 — 002.001

Tento dokument slúži čisto na potrebu dokumentácie a inštitúcie nenesú nijakú zodpovednosť za jeho obsah

Zmenené a doplnené:

▼B

SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 94/19/ES

z 30. mája 1994

o systémoch ochrany vkladov

EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na prvú a tretiu vetu jej článku 57 ods. 2,

so zreteľom na návrh Komisie ( 1 ),

so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru ( 2 ),

konajúc v súlade s postupom uvedeným v článku 189b zmluvy ( 3 ),

keďže v súlade cieľmi tejto zmluvy treba napomáhať zosúladený rozvoj činnosti úverových inštitúcií v celom spoločenstve odstraňovaním všetkých obmedzení práva ustanovovania a slobody poskytovania služieb, zvyšujúc súčasne stabilitu bankového systému a ochranu vkladateľov;

keďže po odstránení obmedzení činnosti úverových inštitúcií bude potrebné zaoberať sa situáciou, ktorá by mohla vzniknúť, keby vklady v úverovej inštitúcii s pobočkami v iných členských štátoch prestali byť dostupné; keďže je nevyhnutné zabezpečiť zosúladenú minimálnu úroveň ochrany vkladov, kdekoľvek sú v spoločenstve umiestnené; keďže takáto ochrana vkladov je rovnako podstatná ako prezieravé zákony na dobudovanie jednotného bankového trhu;

keďže v prípade zatvorenia insolventnej úverovej inštitúcie vkladatelia ktorejkoľvek pobočky umiestnenej inom v členskom štáte, než je ten, v ktorom má táto úverová inštitúcia svoje ústredie, musia byť chránení rovnakým systémom ochrany ako ostatní vkladatelia tejto inštitúcie;

keďže náklady úverovej inštitúcie spojené s účasťou v systéme ochrany neznesú nijaké porovnanie s nákladmi, ktoré by mohli vyplynúť z hromadného výberu bankových vkladov nielen z tých úverových inštitúcií, ktoré majú ťažkosti, ale aj zo zdravých inštitúcií, v dôsledku straty dôvery vkladateľov vo funkčnosť bankového systému;

keďže opatrenia členských štátov uskutočnené v ohlase na odporúčanie Komisie 87/63/EHS z 22. decembra 1986 týkajúce sa zavádzania systémov ochrany vkladov v spoločenstve ( 4 ) nedosiahli v plnom rozsahu požadované výsledky; keďže táto situácia sa môže ukázať ako predurčujúca pre správne fungovanie vnútorného trhu;

keďže druhá smernica Rady 89/646/EHS z 15. decembra 1989 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa začatia a výkonu podnikania úverových inštitúcií a o zmene a doplnení smernice 77/780/EHS ( 5 ) ustanovuje systém jednoduchých oprávnení každej úverovej inštitúcie a ich kontroly úradmi jej domovského členského štátu, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 1993;

keďže pre pobočku sa už nevyžaduje oprávnenie v žiadnom hostiteľskom členskom štáte, pretože jednoduché oprávnenie je platné v celom spoločenstve a jej platobná schopnosť bude sledovaná príslušnými orgánmi jej domovského členského štátu; keďže táto situácia odôvodňuje pokrytie všetkých pobočiek tej istej úverovej inštitúcie sídliacich v spoločenstve jedným systémom ochrany; keďže to môže byť len ten systém, ktorý existuje pre túto kategóriu inštitúcií v štáte, v ktorom je umiestnené ústredie tejto inštitúcie, zvlášť z dôvodu prepojenia, ktoré existuje medzi kontrolou platobnej schopnosti pobočky a jej členstvom v systéme ochrany vkladov;

keďže zosúladenie sa musí obmedziť na hlavné prvky systému ochrany vkladov a zaručiť výplatu náhrady vypočítanej na základe zosúladenej minimálnej úrovne počas veľmi krátkeho obdobia;

keďže systémy ochrany vkladov musia zasiahnuť, len čo vklady prestanú byť dostupné;

keďže je vhodné vylúčiť z krytia zvlášť vklady uskutočnené úverovými inštitúciami v ich vlastnom záujme a na ich vlastný účet; keďže by to nemalo ovplyvniť právo systému ochrany prijať opatrenia potrebné na záchranu úverovej inštitúcie, ktorá sa ocitla v ťažkostiach;

keďže zosúladenie systémov ochrany vkladov v rámci spoločenstva samo osebe nespochybňuje existenciu prevádzkovaných systémov určených na ochranu úverových inštitúcií, zvlášť zaručením ich platobnej schopnosti a likvidity tak, aby vklady v týchto úverových inštitúciách, vrátane ich pobočiek založených v iných členských štátoch, neprestali byť dostupné; keďže za istých podmienok sa môžu príslušné orgány domnievať, že takéto alternatívne systémy, slúžiace rozličným ochranným účelom, spĺňajú ciele tejto smernice; keďže bude úlohou týchto príslušných orgánov overiť súhlas s predmetnými podmienkami;

keďže v niektorých členských štátoch sú systémy ochrany vkladov na zodpovednosti profesionálnych organizácií, iné členské štáty majú systémy ustanovené a riadené na základe štatútu a niektoré systémy, aj keď ustanovené na zmluvnom základe, sú čiastočne riadené štatútom; keďže táto rozmanitosť štatútov predstavuje problém len vzhľadom na povinné členstvo v systéme a vylúčenie z neho; keďže je preto potrebné uskutočniť opatrenia na obmedzenie vplyvu systémov v tejto oblasti;

keďže zachovanie systémov zabezpečujúcich krytie vkladov v spoločenstve, ktoré je vyššie než zosúladené minimum, môže v rámci toho istého územia viesť k nezrovnalostiam v kompenzácii a nerovnakým podmienkam v súťažení medzi národnými inštitúciami a pobočkami inštitúcií z iných členských štátov; keďže kvôli odstráneniu týchto nevýhod pobočky by mali byť oprávnené pripojiť sa k systému ich hostiteľských krajín tak, aby mohli ponúknuť svojim vkladateľom rovnaké záruky, aké ponúkajú systémy krajín, v ktorých sú umiestnené; keďže je vhodné, aby Komisia po rokoch mohla referovať o rozsahu, v akom pobočky využili túto možnosť, a o ťažkostiach, s ktorými sa mohli stretnúť ony alebo systémy ochrany pri realizácii týchto opatrení; keďže nie je vylúčené, aby domáce systémy členského štátu mohli samy ponúknuť takéto doplnkové krytie podľa podmienok, aké môžu stanoviť tieto systémy;

keďže poruchy trhu by mohli byť spôsobené pobočkami úverových inštitúcií, ktoré ponúkajú úrovne krytia vyššie než úverové inštitúcie povolené v hostiteľských krajinách; keďže nie je vhodné, aby sa úroveň rozsahu krytia ponúkaná systémami ochrany stala nástrojom súťaže; keďže je preto potrebné, prinajmenšom v počiatočnom období, stanoviť, aby úroveň a rozsah krytia ponúkaná systémom domáceho členského štátu vkladateľom v pobočkách umiestnených v inom členskom štáte neprevyšovala maximálnu úroveň a rozsah ponúkaný príslušným systémom hostiteľského členského štátu; keďže možné poruchy trhu by mali byť posúdené po rokoch na základe získaných skúseností a so zreteľom na rozvoj v oblasti bankovníctva;

keďže v podstate táto smernica vyžaduje od každej úverovej inštitúcie pripojiť sa k systému ochrany vkladov; keďže smernice riadiace prijatie akejkoľvek úverovej inštitúcie, ktorá má svoje ústredie v nečlenskej krajine, a zvlášť prvá smernica Rady (77/780/EHS) z 12. decembra 1977 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa začatia a výkonu činnosti úverových inštitúcií ( 6 ), umožňujú členským štátom rozhodnúť sa, či povoliť a za akých podmienok pobočkám takých úverových inštitúcií pôsobiť v rámci ich územia; keďže takéto pobočky nebudú využívať slobodu poskytovania služieb podľa druhého odseku článku 59 zmluvy ani právo založenia v iných členských štátoch než v tých, v ktorých už založené sú; keďže podľa toho členský štát odmietajúci také pobočky by mal rozhodnúť, ako uplatniť princípy tejto smernice na také pobočky v súlade s článkom 9 ods. 1 smernice 77/780/EHS a s nutnosťou chrániť vkladateľov a udržiavať celistvosť finančného systému; keďže je podstatné, aby si vkladatelia v takých pobočkách boli vedomí úprav ochrany, ktoré sa ich týkajú;

keďže na jednej strane minimálna úroveň ochrany predpísaná v tejto smernici by nemala ponechať príliš veľkú časť vkladov bez ochrany v záujme ochrany spotrebiteľa, ako aj stability finančného systému; keďže na strane druhej by nebolo vhodné vnucovať v celom spoločenstve úroveň ochrany, ktorá by mohla v určitých prípadoch podnietiť nespoľahlivé spravovanie úverových inštitúcií; keďže by bolo treba brať do úvahy náklady na financovanie systémov; keďže by sa javilo primeraným stanoviť zosúladenú minimálnu úroveň náhrad na 20 000 ECU; keďže by mohli byť potrebné obmedzené prechodné úpravy, aby sa umožnilo systémom dodržať túto čiastku;

keďže niektoré členské štáty ponúkajú vkladateľom vyššie krytie ich vkladov, než je zosúladená minimálna úroveň ochrany stanovená v tejto smernici; keďže sa nezdá byť vhodným požadovať, aby takéto systémy, z ktorých určité boli zavedené len nedávno v dôsledku odporúčania 87/63/EHS, boli zmenené a doplnené vzhľadom na tento bod;

keďže členský štát musí byť schopný vylúčiť určité kategórie zvlášť uvádzaných vkladov alebo vkladateľov, ak sa nenazdáva, že potrebujú zvláštnu ochranu, z ochrany poskytovanej systémami ochrany vkladov;

keďže v určitých členských štátoch s cieľom povzbudiť vkladateľov k starostlivému overeniu si kvality úverových inštitúcií nedostupné vklady nie sú plne nahrádzané; keďže takéto praktiky by mali byť obmedzené s ohľadom na vklady znižujúce sa pod minimálnu zosúladenú úroveň;

keďže sa ponecháva princíp zosúladenej minimálnej hranice radšej na vkladateľa než na vklad; keďže je z tohto dôvodu vhodné brať do úvahy vklady uskutočnené vkladateľmi, ktorí buď nie sú uvedení ako držitelia účtu, alebo nie sú jedinými držiteľmi; keďže táto hranica musí byť preto použitá pre každého identifikovateľného vkladateľa; keďže toto by sa nemalo uplatňovať na podniky spoločného investovania, ktoré sú predmetom zvláštnych ochranných zásad, ktoré neplatia pre vyššie uvedené vklady;

keďže informácie sú podstatným prvkom ochrany vkladateľa a musia byť preto tiež predmetom minimálneho počtu záväzných opatrení; keďže však neregulované odvolávanie sa na množstvo a rozsah systémov ochrany vkladov v reklame by mohlo ovplyvniť stabilitu bankového systému alebo dôveru vkladateľov; keďže členské štáty by mali z tohto dôvodu stanoviť pravidlá obmedzenia takýchto odkazov;

keďže vo zvláštnych prípadoch v určitých členských štátoch, v ktorých nie sú nijaké systémy ochrany vkladov pre určité druhy úverových inštitúcií, ktoré predstavujú len veľmi malú časť vkladov, zavedenie takéhoto systému môže v niektorých prípadoch trvať dlhšie ako lehotu stanovenú na vykonávanie smernice v praxi; keďže v takých prípadoch môže byť odôvodnené prechodné oslabenie požiadavky na zaradenie sa do systému ochrany vkladov; keďže, ak však takéto úverové inštitúcie majú pôsobiť v zahraničí, členský štát má byť oprávnený požadovať ich účasť v systéme ochrany vkladov, ktorý ustanovil;

keďže nie je nevyhnutné v tejto smernici zosúladiť metódy financovania systémov zaručujúcich vklady alebo vlastné úverové inštitúcie, dané na jednej strane tým, že náklady financovania takýchto systémov musia znášať v zásade samotné úverové inštitúcie a na strane druhej, že finančný objem takýchto systémov musí byť úmerný k ich finančným záväzkom; keďže však toto nesmie ohroziť stabilitu bankového systému v danom členskom štáte;

keďže táto smernica nemôže viesť k tomu, že členské štáty alebo ich príslušné orgány budú niesť zodpovednosť vzhľadom na vkladateľov, ak zabezpečili, že jeden alebo viac systémov ochraňujúcich vklady alebo vlastné úverové inštitúcie a zaručujúcich odškodnenie alebo ochranu vkladateľov za podmienok predpísaných v tejto smernici, budú zavedené a oficiálne uznané;

keďže ochrana vkladu je podstatným prvkom v dotvorení vnútorného trhu a nepostrádateľným doplnkom systému dohľadu nad úverovými inštitúciami z dôvodu solidarity, ktorú vytvára medzi všetkými inštitúciami na danom finančnom trhu v prípade zlyhania ktorejkoľvek z nich,

PRIJALI TÚTO SMERNICU: