02019R1111 — SK — 02.07.2019 — 000.004

Tento text slúži výlučne ako dokumentačný nástroj a nemá žiadny právny účinok. Inštitúcie Únie nenesú nijakú zodpovednosť za jeho obsah. Autentické verzie príslušných aktov vrátane ich preambúl sú tie, ktoré boli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie a ktoré sú dostupné na portáli EUR-Lex. Tieto úradné znenia sú priamo dostupné prostredníctvom odkazov v tomto dokumente

►B NARIADENIE RADY (EÚ) 2019/1111 z 25. júna 2019 o právomoci a uznávaní a výkone rozhodnutí v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností a o medzinárodných únosoch detí (prepracované znenie) (Ú. v. ES L 178 2.7.2019, s. 1)





Opravené a doplnené:









▼B

NARIADENIE RADY (EÚ) 2019/1111

z 25. júna 2019

o právomoci a uznávaní a výkone rozhodnutí v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností a o medzinárodných únosoch detí

(prepracované znenie)







KAPITOLA I

ROZSAH PÔSOBNOSTI A VYMEDZENIE POJMOV

Článok 1

Rozsah pôsobnosti

1. Toto nariadenie sa uplatňuje v týchto občianskych veciach: a) rozvod, rozluka alebo anulovanie manželstva; b) nadobúdanie, výkon, prenesenie, obmedzenie alebo odňatie rodičovských práv a povinností.

2. Veci uvedené v odseku 1 písm. b) môžu zahŕňať najmä: a) opatrovnícke právo a právo styku s dieťaťom; b) poručníctvo, opatrovníctvo a podobné inštitúty; c) ustanovenie a úlohy osôb alebo subjektov, ktoré sú zodpovedné za osobu alebo majetok dieťaťa alebo ktoré dieťa zastupujú alebo mu pomáhajú; d) umiestnenie dieťaťa do ústavnej starostlivosti alebo do pestúnskej starostlivosti; e) opatrenia na ochranu dieťaťa týkajúce sa správy, udržovania majetku dieťaťa alebo nakladania s ním.

3. Kapitoly III a VI tohto nariadenia sa vzťahujú na neoprávnené premiestnenie alebo zadržiavanie dieťaťa týkajúce sa viac ako jedného členského štátu, čím dopĺňajú Haagsky dohovor z roku 1980. Kapitola IV tohto nariadenia sa vzťahuje na rozhodnutia, ktorými sa nariaďuje návrat dieťaťa do iného členského štátu podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktoré sa majú vykonať v inom členskom štáte ako v členskom štáte, v ktorom boli vydané.

4. Toto nariadenie sa nevzťahuje na: a) určenie alebo popretie rodičovstva; b) rozhodnutia o osvojení, na opatrenia predchádzajúce osvojeniu alebo na vyhlásenie osvojenia za neplatné alebo na jeho zrušenie; c) priezvisko a mená dieťaťa; d) nadobudnutie plnej právnej spôsobilosti dieťaťa; e) vyživovaciu povinnosť; f) poručnícke fondy („trusty“) alebo otázky dedenia; g) opatrenia prijaté ako sankcia za trestné činy spáchané deťmi.

Článok 2

Vymedzenie pojmov

1. Na účely tohto nariadenia „rozhodnutie“ je rozhodnutie súdu členského štátu vrátane vyhlásenia, príkazu alebo rozsudku o rozvode, rozluke alebo anulovaní manželstva alebo o rodičovských právach a povinnostiach.

Na účely kapitoly IV „rozhodnutie“ zahŕňa:

a) rozhodnutie vydané v jednom členskom štáte, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa do iného členského štátu podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980 a ktoré sa má vykonať v inom členskom štáte ako v členskom štáte, v ktorom bolo vydané;

b) predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktoré nariadil súd, ktorý má podľa tohto nariadenia právomoc vo veci samej, alebo opatrenia, ktoré boli nariadené v súlade s článkom 27 ods. 5 v spojení s článkom 15.

Na účely kapitoly IV „rozhodnutie“ nezahŕňa predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktoré nariadil takýto súd bez toho, aby odporcu predvolal na pojednávanie, okrem prípadov, keď sa rozhodnutie s týmto opatrením pred výkonom doručí odporcovi.

2. Na účely tohto nariadenia sa tiež uplatňuje toto vymedzenie pojmov: 1) „súd“ je orgán v členskom štáte s právomocou vo veciach, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia; 2) „verejná listina“ je písomnosť, ktorá bola úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná ako verejná listina v členskom štáte vo veciach patriacich do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia a ktorej pravosť: a) súvisí s podpisom a obsahom listiny; a b) potvrdil verejný orgán alebo iný orgán oprávnený na tento účel. Členské štáty oznamujú takéto orgány Komisii v súlade s článkom 103; 3) „dohoda“ je na účely kapitoly IV dokument, ktorý nie je verejnou listinou, uzavreli ho účastníci vo veciach patriacich do pôsobnosti tohto nariadenia a bol zaregistrovaný orgánom verejnej moci, ktorý na tento účel oznámil Komisii členský štát v súlade s článkom 103; 4) „členský štát pôvodu“ je členský štát, v ktorom sa vydalo rozhodnutie, v ktorom bola úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná verejná listina alebo v ktorom bola zaregistrovaná dohoda; 5) „členský štát výkonu“ je členský štát, v ktorom sa žiada o výkon rozhodnutia, verejnej listiny alebo dohody; 6) „dieťa“ je každá osoba mladšia ako 18 rokov; 7) „rodičovské práva a povinnosti“ sú všetky práva a povinnosti týkajúce sa osoby alebo majetku dieťaťa, ktoré nadobudla fyzická osoba alebo právnická osoba rozhodnutím, zo zákona alebo na základe dohody, ktorá má právne účinky, vrátane opatrovníckeho práva a práva styku s dieťaťom; 8) „nositeľ rodičovských práv a povinností“ je každá osoba, inštitúcia alebo iný subjekt, ktorý má rodičovské práva a povinnosti k dieťaťu; 9) „opatrovnícke právo“ zahŕňa práva a povinnosti súvisiace so starostlivosťou o dieťa, najmä právo určiť miesto pobytu dieťaťa; 10) „právo styku“ je právo prístupu k dieťaťu vrátane práva vziať dieťa na obmedzený čas na iné miesto, ako je miesto jeho obvyklého pobytu; 11) „neoprávnené premiestnenie alebo zadržiavanie“ je premiestnenie alebo zadržiavanie dieťaťa, ak: a) takéto premiestnenie alebo zadržiavanie je porušením opatrovníckeho práva nadobudnutého rozhodnutím, zo zákona alebo dohodou, ktorá má právne účinky, podľa práva členského štátu, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred premiestnením alebo zadržaním, a b) v čase premiestnenia alebo zadržania sa toto opatrovnícke právo aj skutočne vykonávalo, buď spoločne, alebo samostatne, alebo by sa bolo takto vykonávalo, ak by nedošlo k premiestneniu alebo zadržaniu.

3. Na účely článkov 3, 6, 10, 12, 13, 51, 59, 75, 94 a 102 sa pojem „štátnej príslušnosti“ pre Írsko a Spojené kráľovstvo nahrádza pojmom „domicil“ a má rovnaký význam ako v právnych systémoch uvedených členských štátov.







KAPITOLA II

PRÁVOMOC V MANŽELSKÝCH VECIACH A VO VECIACH RODIČOVSKÝCH PRÁV A POVINNOSTÍ







ODDIEL 1

Rozvod, rozluka a anulovanie manželstva

Článok 3

Všeobecná právomoc

Vo veciach rozvodu, rozluky alebo anulovania manželstva majú právomoc súdy členského štátu,

a) na ktorého území: i) majú manželia obvyklý pobyt; ii) manželia mali naposledy obvyklý pobyt, pokiaľ tam jeden z manželov stále býva; iii) má odporca obvyklý pobyt; iv) v prípade spoločnej žiadosti má niektorý z manželov obvyklý pobyt; v) má navrhovateľ obvyklý pobyt, ak tam býval najmenej jeden rok bezprostredne pred podaním návrhu, alebo vi) má navrhovateľ obvyklý pobyt, ak tam býval najmenej šesť mesiacov bezprostredne pred podaním návrhu a je štátnym príslušníkom daného členského štátu, alebo

b) ktorého štátnymi príslušníkmi sú obaja manželia.

Článok 4

Vzájomný nárok

Súd, ktorý koná podľa článku 3, má tiež právomoc konať o vzájomnom nároku, ak uvedený vzájomný nárok patrí do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia.

Článok 5

Premena rozluky na rozvod

Bez toho, aby bol dotknutý článok 3, súd členského štátu, ktorý povolil rozluku, má tiež právomoc zmeniť rozluku na rozvod, ak tak ustanovuje právny poriadok tohto členského štátu.

Článok 6

Zostatková právomoc

1. S výhradou odseku 2, ak žiadny súd členského štátu nemá právomoc podľa článku 3, 4 alebo 5, právomoc sa určí v každom členskom štáte podľa právneho poriadku tohto štátu.

2. Manžela, ktorý má obvyklý pobyt na území členského štátu alebo je štátnym príslušníkom členského štátu, možno žalovať v inom členskom štáte iba v súlade s článkami 3, 4 a 5.

3. Proti odporcovi, ktorý nemá obvyklý pobyt v členskom štáte a nie je štátnym príslušníkom členského štátu, môže každý štátny príslušník členského štátu s obvyklým pobytom na území iného členského štátu využiť kritériá právomoci platné v danom štáte rovnako ako štátni príslušníci tohto štátu.







ODDIEL 2

Rodičovské práva a povinnosti

Článok 7

Všeobecná právomoc

1. Súdy členského štátu majú právomoc vo veciach rodičovských práv a povinností k dieťaťu, ktoré má obvyklý pobyt v tomto členskom štáte v čase začatia konania.

2. Odsek 1 tohto článku sa uplatňuje s výhradou článkov 8 až 10.

Článok 8

Zachovanie právomoci vo vzťahu k právu styku

1. Keď sa dieťa oprávnene presťahuje z jedného členského štátu do iného členského štátu a nadobudne tam nový obvyklý pobyt, súdy členského štátu pôvodného obvyklého pobytu dieťaťa si v rámci výnimky z článku 7 ešte tri mesiace po presťahovaní zachovávajú právomoc na zmenu rozhodnutia o práve styku, ktoré bolo vydané v tomto členskom štáte pred tým, ako sa dieťa presťahovalo, ak osoba, ktorej bolo upravené právo styku uvedeným rozhodnutím, má naďalej svoj obvyklý pobyt v členskom štáte pôvodného obvyklého pobytu dieťaťa.

2. Odsek 1 sa neuplatňuje, ak sa nositeľ práva styku, ktorý je uvedený v odseku 1, podrobil právomoci súdov členského štátu nového obvyklého pobytu dieťaťa účasťou na konaní pred týmito súdmi bez toho, aby namietal ich právomoc.

Článok 9

Právomoc vo veciach neoprávneného premiestnenia alebo zadržiavania dieťaťa

Bez toho, aby bol dotknutý článok 10, si v prípade neoprávneného premiestnenia alebo zadržiavania dieťaťa súdy členského štátu, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred jeho neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, zachovávajú právomoc, až kým dieťa nenadobudne obvyklý pobyt v inom členskom štáte, a:

a) každá osoba, inštitúcia alebo iný subjekt, ktorý vykonáva opatrovnícke právo, sa zmieril s premiestnením alebo zadržaním alebo

b) dieťa sa zdržiavalo v tomto inom členskom štáte najmenej jeden rok po tom, ako sa osoba, inštitúcia alebo iný subjekt, ktorý vykonáva opatrovnícke právo, dozvedel, alebo mohol dozvedieť, o mieste pobytu dieťaťa, dieťa sa zžilo s novým prostredím a je splnená najmenej jedna z týchto podmienok: i) do jedného roka odvtedy, ako sa nositeľ opatrovníckeho práva dozvedel alebo mohol dozvedieť o mieste pobytu dieťaťa, sa nepodala žiadosť o návrat dieťaťa na príslušné orgány členského štátu, do ktorého bolo dieťa premiestnené alebo v ktorom je dieťa zadržiavané; ii) nositeľ opatrovníckeho práva vzal späť svoju žiadosť o návrat a v lehote stanovenej v bode i) sa nepodala nová žiadosť; iii) žiadosť o návrat, ktorú podal nositeľ opatrovníckeho práva, zamietol súd členského štátu z iného dôvodu, ako je uvedený v článku 13 ods. 1 písm. b) alebo ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980, a proti rozhodnutiu už nemožno podať riadny opravný prostriedok; iv) žiadny súd nezačal konanie podľa článku 29 ods. 3 a 5 v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním; v) súdy členského štátu, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, vydali rozhodnutie o opatrovníckom práve, z ktorého nevyplýva povinnosť návratu dieťaťa.

Článok 10

Voľba súdu

1. Súdy členského štátu majú právomoc vo veciach rodičovských práv a povinností, ak sú splnené tieto podmienky: a) dieťa má vo vzťahu k tomuto členskému štátu podstatnú väzbu, najmä na základe skutočnosti, že: (i) aspoň jeden z nositeľov rodičovských práv a povinností má obvyklý pobyt v tomto členskom štáte; (ii) dieťa malo predtým v tomto členskom štáte obvyklý pobyt, alebo (iii) dieťa je jeho štátnym príslušníkom; b) účastníci, ako aj každý nositeľ rodičovských práv a povinností: i) sa slobodne dohodli na voľbe právomoci najneskôr v čase začatia konania, alebo ii) výslovne prijali uvedenú právomoc počas daného konania a súd zaistil, že všetci účastníci boli informovaní o svojom práve neprijať právomoc; a c) ak je výkon právomoci v najlepšom záujme dieťaťa.

2. Dohoda o voľbe súdu podľa odseku 1 písm. b) musí mať písomnú formu, musí v nej byť uvedený dátum a musia ju podpísať dotknutí účastníci, alebo sa musí zaznamenať v zápisnici súdu v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi. Každá komunikácia elektronickými prostriedkami, ktorá poskytuje trvalý záznam o dohode, sa považuje za rovnocennú s písomnou formou.

Osoby, ktoré sa stanú účastníkmi konania po jeho začatí, môžu vyjadriť svoj súhlas po začatí konania. Pokiaľ neuplatnia námietku, považuje sa ich súhlas za udelený.

3. Pokiaľ sa účastníci nedohodli inak, právomoc založená podľa odseku 1 zanikne, len čo: a) proti rozhodnutiu vydanom v danom konaní už nemožno podať riadny opravný prostriedok, alebo b) konanie sa skončilo z iného dôvodu.

4. Právomoc založená podľa odseku 1 písm. b) bodu ii) je výlučná.

Článok 11

Právomoc založená na prítomnosti dieťaťa

1. Ak miesto obvyklého pobytu dieťaťa nemožno určiť a právomoc nemožno určiť podľa článku 10, právomoc majú súdy členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza.

2. Právomoc podľa odseku 1 sa uplatní aj na utečenecké deti alebo deti, ktoré boli medzinárodne vysídlené v dôsledku nepokojov v členskom štáte ich obvyklého pobytu.

Článok 12

Postúpenie právomoci súdu iného členského štátu

1. Za výnimočných okolností môže súd členského štátu, ktorý má právomoc vo veci samej, na návrh účastníka alebo bez návrhu, ak sa domnieva, že súd iného členského štátu, ku ktorému má dieťa osobitnú väzbu, je vo vhodnejšej situácii, aby posúdil najlepší záujem dieťaťa v danom konkrétnom prípade prerušiť konanie alebo jeho určitú časť a: a) určiť lehotu pre jedného alebo viacerých účastníkov, aby informovali súd druhého členského štátu o prebiehajúcom konaní a o možnosti prevziať právomoc a podali na tento súd návrh, alebo b) požiadať súd iného členského štátu, aby prevzal právomoc podľa odseku 2.

2. Súd tohto iného členského štátu môže, ak je to s ohľadom na špecifické okolnosti prípadu v najlepšom záujme dieťaťa, prijať právomoc do šiestich týždňov od: a) podania návrhu podľa odseku 1 písm. a) alebo b) prijatia žiadosti podľa odseku 1 písm. b).

Súd, ktorý začal konanie ako druhý alebo ktorý bol požiadaný o prevzatie právomoci, bezodkladne informuje súd, ktorý začal konanie ako prvý. Ak súd prijme právomoc, súd, ktorý začal konanie ako prvý, svoju právomoc odmietne vykonávať.

3. Súd, ktorý začal konanie ako prvý, pokračuje vo výkone svojej právomoci, ak nebol informovaný o prevzatí právomoci súdom iného členského štátu do siedmich týždňov od: a) uplynutia lehoty, v ktorej mali účastníci podať návrh na súd iného členského štátu podľa odseku 1 písm. a), alebo b) doručenia žiadosti tomuto súdu podľa odseku 1 písm. b).

4. Na účely odseku 1 dieťa má osobitnú väzbu k členskému štátu, ak tento členský štát: a) sa stal miestom obvyklého pobytu dieťaťa po tom, ako sa na súde, ktorý je uvedený v odseku 1, začalo konanie; b) je miestom pôvodného obvyklého pobytu dieťaťa, c) je štátom, ktorého štátnu príslušnosť má dieťa; d) je miestom obvyklého pobytu nositeľa rodičovských práv a povinností, alebo e) je miestom, kde sa nachádza majetok dieťaťa, a vec sa týka opatrení na ochranu dieťaťa vo vzťahu k správe, udržiavaniu alebo nakladaniu s týmto majetkom.

5. Ak sa výlučná právomoc súdu podľa článku 10 potvrdila, tento súd nemôže postúpiť právomoc súdu v inom členskom štáte.

Článok 13

Žiadosť súdu členského štátu, ktorý nemá právomoc, o postúpenie právomoci

1. Za výnimočných okolností a bez toho, aby bol dotknutý článok 9, ak sa súd členského štátu, ktorý nemá právomoc podľa tohto nariadenia, ale s ktorým má dieťa osobitnú väzbu podľa článku 12 ods. 4, domnieva, že je vo vhodnejšej situácii na to, aby posúdil najlepší záujem dieťaťa v konkrétnom prípade, môže požiadať súd členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa, aby sa mu postúpila právomoc.

2. Dožiadaný súd môže do šiestich týždňov od doručenia žiadosti podľa odseku 1 súhlasiť s postúpením svojej právomoci, ak sa domnieva, že vzhľadom na konkrétne okolnosti prípadu je takéto postúpenie v najlepšom záujme dieťaťa. Ak dožiadaný súd súhlasí s postúpením právomoci bezodkladne o tom informuje dožadujúci súd. Pokiaľ v tejto lehote nedošlo k takémuto súhlasu, dožadujúci súd nemôže vykonávať právomoc.

Článok 14

Zostatková právomoc

Ak nemá podľa článkov 7 až 11 právomoc súd žiadneho členského štátu, právomoc sa v každom členskom štáte určí podľa právneho poriadku tohto členského štátu.

Článok 15

Predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení v naliehavých prípadoch

1. Aj v situáciách, keď má právomoc vo veci samej súd iného členského štátu, majú v naliehavých prípadoch súdy členského štátu právomoc prijať predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktoré sú dostupné podľa právneho poriadku daného členského štátu, s ohľadom na: a) dieťa, ktoré sa nachádza v danom členskom štáte, alebo b) majetok, ktorý patrí dieťaťu, a ktorý sa nachádza v danom členskom štáte.

2. Ak si to vyžaduje ochrana najlepšieho záujmu dieťaťa, súd, ktorý prijal opatrenia uvedené v odseku 1 tohto článku, bezodkladne informuje súd alebo príslušný orgán členského štátu, ktorý má právomoc podľa článku 7, alebo v relevantnom prípade súd členského štátu, ktorý už koná vo veci samej podľa tohto nariadenia, a to buď priamo podľa článku 86 alebo prostredníctvom ústredných orgánov určených podľa článku 76.

3. Platnosť opatrení prijatých podľa odseku 1 zanikne, len čo súd členského štátu, ktorý má právomoc podľa tohto nariadenia rozhodovať vo veci samej, prijal opatrenia, ktoré považoval za primerané.

V relevantných prípadoch môže tento súd informovať o svojom rozhodnutí súd, ktorý prijal predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, a to buď priamo podľa článku 86 alebo prostredníctvom ústredných orgánov určených podľa článku 76.

Článok 16

Predbežné otázky

1. Ak výsledok konania vo veci, ktorá nepatrí do pôsobnosti tohto nariadenia, pred súdom členského štátu závisí od rozhodnutia o predbežnej otázke týkajúcej sa rodičovských práv a povinností, môže o nej na účely daného konania rozhodnúť súd v uvedenom členskom štáte, aj keď uvedený členský štát nemá právomoc podľa tohto nariadenia.

2. Rozhodnutie o predbežnej otázke podľa odseku 1 má účinky len v konaní, pre ktoré bolo takéto rozhodnutie vydané.

3. Ak sa na platnosť právneho úkonu, ktorý sa urobil alebo sa má urobiť v mene dieťaťa v dedičskom konaní pred súdom členského štátu, vyžaduje povolenie alebo schválenie súdu, tento súd v tomto členskom štáte môže rozhodnúť o povolení alebo schválení takého právneho úkonu, aj keď nemá právomoc podľa tohto nariadenia.

4. Článok 15 ods. 2 sa uplatňuje primerane.







ODDIEL 3

Spoločné ustanovenia

Článok 17

Začatie konania na súde

Konanie na súde sa považuje za začaté:

a) momentom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie, alebo rovnocennej písomnosti na súde, za predpokladu, že navrhovateľ neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil doručenie písomnosti odporcovi,

b) ak sa pred jej podaním na súd musí písomnosť doručiť, momentom jej prevzatia orgánom povereným doručovaním za predpokladu, že navrhovateľ neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil podanie písomnosti na súde, alebo

c) ak súd začal konanie bez návrhu, momentom, keď súd prijme rozhodnutie o začatí konania, alebo ak sa takéto rozhodnutie nevyžaduje, momentom, keď súd zapíše vec do registra.

Článok 18

Skúmanie právomoci

Ak sa začalo konanie na súde členského štátu vo veci, v ktorej podľa tohto nariadenia nemá právomoc konať vo veci samej a ktorá patrí podľa tohto nariadenia do právomoci súdu iného členského štátu, súd aj bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc.

Článok 19

Skúmanie prípustnosti

1. Ak sa odporca s obvyklým pobytom v inom štáte než v členskom štáte, v ktorom bol podaný návrh na začatie konania, nezúčastní konania, súd s právomocou preruší konanie dovtedy, kým sa nepreukáže, že odporca mal možnosť prevziať písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocennú písomnosť v dostatočnom čase, aby si mohol pripraviť svoju obhajobu, alebo sa na tento účel prijali všetky potrebné kroky.

2. Namiesto ustanovení odseku 1 tohto článku sa uplatní článok 19 nariadenia (ES) č. 1393/2007, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela zasielať z jedného členského štátu do iného podľa uvedeného nariadenia.

3. Ak nemožno uplatniť nariadenie (ES) č. 1393/2007, uplatní sa článok 15 Haagskeho dohovoru o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych alebo obchodných veciach v cudzine z 15. novembra 1965, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela zasielať podľa tohto dohovoru.

Článok 20

Prekážka začatej veci a súvisiace konania

1. Ak sa konania týkajúce sa rozvodu, rozluky alebo anulovania manželstva medzi rovnakými účastníkmi začnú na súdoch rôznych členských štátov, súd, ktorý začal konanie ako druhý, preruší bez návrhu konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý začal konanie ako prvý.

2. S výnimkou prípadu, ak sa právomoc jedného zo súdov zakladá výlučne na článku 15, ak sa konania týkajúce sa rodičovských práv a povinností k tomu istému dieťaťu a s rovnakým predmetom konania začnú na súdoch rôznych členských štátov, súd, ktorý začal konanie ako druhý, preruší bez návrhu konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý začal konanie ako prvý.

3. Keď sa potvrdí právomoc súdu, ktorý začal konanie ako prvý, súd, ktorý začal konanie ako druhý, odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech súdu, ktorý začal konanie ako prvý.

V takom prípade účastník, ktorý podal návrh na začatie konania súdu, ktorý začal konanie ako druhý, môže podať svoj návrh na súd, ktorý začal konanie ako prvý.

4. Ak začne konanie súd členského štátu, ktorému bola na základe prijatia právomoci podľa článku 10 udelená výlučná právomoc, akýkoľvek súd iného členského štátu preruší konanie dovtedy, kým súd konajúci na základe dohody alebo prijatia jeho právomoci nevyhlási, že právomoc na základe dohody alebo tohto prijatia nemá.

5. Keď a v rozsahu, v ktorom súd potvrdí svoju výlučnú právomoc získanú prijatím právomoci podľa článku 10, súd iného členského štátu odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech uvedeného súdu.

Článok 21

Právo dieťaťa vyjadriť svoje názory

1. Súdy členských štátov pri výkone svojej právomoci podľa oddielu 2 tejto kapitoly poskytnú v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi dieťaťu, ktoré je schopné sformulovať svoje názory, skutočnú a účinnú príležitosť ich vyjadriť priamo alebo prostredníctvom zástupcu alebo vhodného subjektu.

2. Ak súd v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi poskytne dieťaťu možnosť vyjadriť svoje názory podľa tohto článku, prikladá im patričnú pozornosť zodpovedajúcu veku a vyspelosti dieťaťa.







KAPITOLA III

MEDZINÁRODNÉ ÚNOSY DETÍ

Článok 22

Návrat dieťaťa podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980

Keď osoba, inštitúcia alebo iný subjekt, ktorý sa domnieva, že bolo porušené opatrovnícke právo, podá priamo alebo s pomocou ústredného orgánu na súd členského štátu návrh na vydanie rozhodnutia podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa mladšieho ako 16 rokov, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané v inom členskom štáte ako členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, uplatňujú sa popri Haagskom dohovore z roku 1980 články 23 až 29 a kapitola VI tohto nariadenia.

Článok 23

Doručovanie a vybavovanie žiadostí ústrednými orgánmi

▼C1

1. Dožiadaný ústredný orgán koná pri vybavovaní žiadosti podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980 uvedenej v článku 22 urýchlene.

▼B

2. Ústredný orgán dožiadaného členského štátu potvrdí doručenie žiadosti uvedenej v článku 22 do piatich pracovných dní. Bez zbytočného odkladu informuje ústredný orgán dožadujúceho členského štátu alebo v relevantnom prípade navrhovateľa, aké počiatočné kroky sa prijali alebo prijmú na vybavenie žiadosti, a môže požiadať o prípadné ďalšie písomnosti a informácie.

Článok 24

Zrýchlené súdne konanie

1. Súd, ktorému sa podal návrh na návrat dieťaťa podľa článku 22, koná o návrhu urýchlene a využije pritom zrýchlené konania, ktoré mu sú dostupné podľa vnútroštátneho práva.

2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 1, súd prvého stupňa, okrem prípadov, keď tomu bránia výnimočné okolnosti, vydá rozhodnutie najneskôr do šiestich týždňov od začatia konania.

3. Okrem prípadov, keď tomu bránia výnimočné okolnosti, vydá súd vyššieho stupňa rozhodnutie najneskôr do šiestich týždňov od momentu, keď sa uskutočnili všetky procesné kroky potrebné na to, aby súd mohol na pojednávaní alebo bez nariadenia pojednávania preskúmať opravný prostriedok.

Článok 25

Alternatívne riešenie sporov

Súd čo najskôr a v ktoromkoľvek štádiu konania priamo alebo v relevantných prípadoch za pomoci ústredných orgánov vyzve účastníkov, aby zvážili, či chcú pristúpiť na mediáciu alebo iný spôsob alternatívneho riešenia sporov, pokiaľ to nie je v rozpore s najlepším záujmom dieťaťa, nevhodné v konkrétnej veci, alebo to nespôsobí neúmerné predĺženie konania.

Článok 26

Právo dieťaťa vyjadriť svoje názory v konaní o návrat

Článok 21 toho nariadenia sa vzťahuje aj na konanie o návrat podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980.

Článok 27

Konanie o návrat dieťaťa

1. Súd nesmie odmietnuť návrat dieťaťa, pokiaľ sa osobe, ktorá o tento návrat žiada, nedala možnosť vyjadriť sa.

2. Súd môže v ktoromkoľvek štádiu konania v súlade s článkom 15 preskúmať, či by sa mal upraviť styk medzi dieťaťom a osobou, ktorá žiada o jeho návrat, pričom zohľadní najlepší záujem dieťaťa.

3. Ak súd zvažuje, že odmietne návrat dieťaťa výlučne na základe článku 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980, nesmie odmietnuť návrat dieťaťa, ak účastník žiadajúci návrat dieťaťa dostatočne preukáže súdu alebo ak sa súd inak presvedčí, že boli prijaté primerané opatrenia na ochranu dieťaťa po jeho návrate.

4. Na účely odseku 3 tohto článku môže súd komunikovať s príslušnými orgánmi členského štátu, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržiavaním, a to buď priamo podľa článku 86, alebo prostredníctvom ústredných orgánov.

5. Ak súd nariaďuje návrat dieťaťa môže v relevantných prípadoch prijať predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení podľa článku 15 tohto nariadenia s cieľom ochrániť dieťa pred vážnym nebezpečenstvom uvedeným v článku 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980, ak preskúmanie a prijatie takýchto opatrení nespôsobí neúmerné predlženie konania o návrat.

6. Rozhodnutie o nariadení návratu dieťaťa sa môže vyhlásiť za predbežne vykonateľné, bez ohľadu na možnosť podania prípadného opravného prostriedku, ak je návrat dieťaťa pred vydaním rozhodnutia o opravnom prostriedku v jeho najlepšom záujme.

Článok 28

Výkon rozhodnutia o nariadení návratu dieťaťa

1. Orgán príslušný na výkon, na ktorý sa podal návrh na výkon rozhodnutia o nariadení návratu dieťaťa do iného členského štátu, koná o tomto návrhu urýchlene.

2. Ak sa rozhodnutie uvedené v odseku 1 nevykonalo do šiestich týždňov odo dňa začatia vykonávacieho konania, účastník žiadajúci o výkon alebo ústredný orgán členského štátu výkonu majú právo požiadať orgán príslušný na výkon o odôvodnenie omeškania.

Článok 29

Postup po odmietnutí návratu dieťaťa podľa článku 13 ods. 1 písm. b) a článku 13 ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980

1. Tento článok sa uplatní, keď sa rozhodnutie o odmietnutí návratu dieťaťa do iného členského štátu zakladá výlučne na článku 13 ods. 1 písm. b) alebo ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980.

2. Súd, ktorý vydal rozhodnutie uvedené v odseku 1, vydá bez návrhu osvedčenie na tlačive uvedenom v prílohe I. Osvedčenie sa vyplní a vydá v jazyku rozhodnutia. Osvedčenie sa môže vydať aj v inom úradnom jazyku inštitúcií Európskej únie, ak o to požiada účastník. Týmto nevzniká povinnosť súdu vydávajúceho osvedčenie, aby zabezpečil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu.

3. Ak v čase, keď súd vydá rozhodnutie uvedené v odseku 1, sa o podstate opatrovníckeho práva už koná na súde v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, súd – ak vie o tomto konaní – zašle do jedného mesiaca od dátumu vydania svojho rozhodnutia uvedeného v odseku 1 súdu toho druhého členského štátu buď priamo alebo prostredníctvom ústredných orgánov tieto písomnosti: a) vyhotovenie rozhodnutia uvedeného v odseku 1; b) osvedčenie vydané podľa odseku 2 a c) podľa potreby prepis, súhrn alebo zápisnicu z pojednávania a akékoľvek iné písomnosti, ktoré považuje za relevantné.

4. Súd v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, môže v prípade potreby požadovať, aby účastník predložil podľa článku 91 preklad alebo prepis rozhodnutia uvedeného v odseku 1 a akejkoľvek inej písomnosti, ktorá je pripojená k osvedčeniu podľa odseku 3 písm. c) tohto článku.

5. Ak niektorý z účastníkov v iných prípadoch, ako sú uvedené v odseku 3, do troch mesiacov od doručenia rozhodnutia uvedeného v odseku 1 podá návrh na súd v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, na účely preskúmania rozhodnutia o podstate opatrovníckeho práva, predloží tento účastník súdu tieto písomnosti: a) vyhotovenie rozhodnutia uvedeného v odseku 1; b) osvedčenie vydané podľa odseku 2 a c) podľa potreby prepis, súhrn alebo zápisnicu z pojednávania na súde, ktorý odmietol návrat dieťaťa.

6. Akékoľvek rozhodnutie o podstate opatrovníckeho práva, ktoré bolo vydané v konaní uvedenom v odsekoch 3 a 5 a z ktorého vyplýva návrat dieťaťa, je vykonateľné v inom členskom štáte podľa kapitoly IV bez ohľadu na rozhodnutie o tom, že sa dieťa nevráti, uvedené v odseku 1.







KAPITOLA IV

UZNÁVANIE A VÝKON







ODDIEL 1

Všeobecné ustanovenia o uznávaní a výkone







Pododdiel 1

Uznávanie

Článok 30

Uznanie rozhodnutia

1. Rozhodnutie vydané v členskom štáte sa uznáva v ostatných členských štátoch bez potreby osobitného konania.

2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, sa najmä nevyžaduje osobitné konanie pri aktualizácii záznamov členského štátu o osobnom stave na základe rozhodnutia o rozvode, rozluke alebo anulovaní manželstva, ktoré bolo vydané v inom členskom štáte a proti ktorému už podľa právneho poriadku tohto členského štátu nie je možné podať ďalší opravný prostriedok.

3. Zainteresovaný účastník môže v súlade s postupmi ustanovenými v článkoch 59 až 62 a v relevantných prípadoch v oddiele 5 tejto kapitoly a v kapitole VI navrhnúť vydanie rozhodnutia, že nie sú dôvody na zamietnutie uznania podľa článkov 38 a 39.

4. Miestna príslušnosť súdu, ktorý každý členský štát oznámil Komisii podľa článku 103, sa určí podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa začalo konanie podľa odseku 3 tohto článku.

5. Ak sa otázka uznania rozhodnutia vznesie ako predbežná otázka pred súdom členského štátu, tento súd môže v tejto otázke rozhodnúť.

Článok 31

Písomnosti, ktoré sa majú predložiť na uznanie

1. Účastník, ktorý sa chce v jednom členskom štáte dovolávať rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, predloží: a) vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti; a b) príslušné osvedčenie vydané podľa článku 36.

2. Súd alebo príslušný orgán, pred ktorým sa dovoláva rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, môže v prípade potreby požiadať účastníka, ktorý sa tohto rozhodnutia dovoláva, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčenia uvedeného v odseku 1 písm. b) tohto článku.

3. Súd alebo príslušný orgán, pred ktorým sa dovoláva rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, môže požadovať od účastníka, aby v súlade s článkom 91 okrem prekladu alebo prepisu preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčenia predložil aj preklad alebo prepis rozhodnutia, ak nevie konať bez takéhoto prekladu alebo prepisu.

Článok 32

Absencia písomností

1. Ak sa nepredložia písomnosti uvedené v článku 31 ods. 1, súd alebo príslušný orgán môže určiť lehotu na ich predloženie, prijať rovnocenné písomnosti alebo upustiť od ich predloženia, ak považuje už predložené informácie za postačujúce.

2. Ak súd o to požiada, poskytne sa v súlade s článkom 91 preklad alebo prepis týchto rovnocenných písomností.

Článok 33

Prerušenie konania

Súd, pred ktorým sa dovoláva rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, môže prerušiť konanie úplne alebo čiastočne, ak:

a) sa proti uvedenému rozhodnutiu podal riadny opravný prostriedok v členskom štáte pôvodu, alebo

b) bol podaný návrh na vydanie rozhodnutia, že nie sú dôvody na zamietnutie uznania podľa článkov 38 a 39 alebo na vydanie rozhodnutia, že sa má uznanie zamietnuť na základe niektorého z dôvodov tam uvedených.







Pododdiel 2

Vykonateľnosť a výkon

Článok 34

Vykonateľné rozhodnutia

1. Rozhodnutie vo veciach rodičovských práv a povinností vydané v členskom štáte a vykonateľné v tomto členskom štáte je vykonateľné v iných členských štátoch bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie jeho vykonateľnosti.

2. Na účely výkonu rozhodnutia, ktorým sa upravuje právo styku, v inom členskom štáte, môže súd pôvodu vyhlásiť rozhodnutie za predbežne vykonateľné bez ohľadu na možnosť podania prípadného opravného prostriedku.

Článok 35

Písomnosti, ktoré sa majú predložiť na účely výkonu

1. Na účely výkonu rozhodnutia vydaného v členskom štáte v inom členskom štáte predloží účastník žiadajúci o výkon príslušnému orgánu výkonu: a) vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti; a b) príslušné osvedčenie vydané podľa článku 36.

2. Na účely výkonu rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje predbežné opatrenie vrátane ochranného opatrenia a ktoré bolo vydané v členskom štáte, v inom členskom štáte, predloží účastník žiadajúci o výkon príslušnému orgánu výkonu: a) vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti; b) príslušné osvedčenie vydané podľa článku 36, ktorým sa osvedčuje, že rozhodnutie je vykonateľné v členskom štáte pôvodu a že súd pôvodu: i) má právomoc rozhodovať vo veci samej, alebo ii) nariadil opatrenie v súlade s článkom 27 ods. 5 v spojení s článkom 15 a c) dôkaz o doručení rozhodnutia, ak sa opatrenie nariadilo bez toho, aby bol odporca predvolaný.

3. Orgán príslušný na výkon môže v prípade potreby požiadať účastníka žiadajúceho o výkon, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčenia, v ktorom sa uvádza povinnosť, ktorá sa má vykonať.

4. Orgán príslušný na výkon môže požadovať od účastníka žiadajúceho o výkon, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis rozhodnutia, ak nevie konať bez uvedeného prekladu alebo prepisu.







Pododdiel 3

Osvedčenie

Článok 36

Vydanie osvedčenia

1. Súd členského štátu pôvodu oznámený Komisii podľa článku 103 na návrh účastníka vydá osvedčenie o: a) rozhodnutí v manželských veciach na tlačive uvedenom v prílohe II; b) rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností na tlačive uvedenom v prílohe III; c) rozhodnutí o nariadení návratu dieťaťa uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a), a podľa okolností o predbežných opatreniach vrátane ochranných opatrení vydaných podľa článku 27 ods. 5 spolu s rozhodnutím, na tlačive uvedenom v prílohe IV.

2. Osvedčenie sa vyplní a vydá v jazyku rozhodnutia. Osvedčenie sa môže vydať aj v inom úradnom jazyku inštitúcií Európskej únie, ak o to požiada účastník. Týmto nevzniká povinnosť súdu vydávajúceho osvedčenie, aby zabezpečil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu.

3. Proti vydaniu osvedčenia nie je prípustný žiadny opravný prostriedok.

Článok 37

Oprava osvedčenia

1. Súd členského štátu pôvodu oznámený Komisii podľa článku 103 na návrh opraví a aj bez návrhu môže opraviť osvedčenie, ak z dôvodu vecnej chyby alebo opomenutia existuje rozpor medzi rozhodnutím, ktoré sa má vykonať, a osvedčením.

2. Postup pri oprave osvedčenia sa spravuje právnym poriadkom členského štátu pôvodu.







Pododdiel 4

Zamietnutie uznania a zamietnutie výkonu

Článok 38

Dôvody na zamietnutie uznania rozhodnutí v manželských veciach

Uznanie rozhodnutia o rozvode, rozluke alebo anulovaní manželstva sa zamietne:

a) ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa dovoláva uznania;

b) v prípade, že bolo vydané v konaní v neprítomnosti odporcu, ak sa mu nedoručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom čase a takým spôsobom, aby si mohol zabezpečiť obhajobu, okrem prípadu, že sa zistí, že odporca prijal rozhodnutie bez výhrad;

c) ak je nezlučiteľné s rozhodnutím vydaným v konaní medzi rovnakými účastníkmi v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania, alebo

d) ak je nezlučiteľné so skorším rozhodnutím vydaným v inom členskom štáte alebo v nečlenskom štáte medzi rovnakými účastníkmi, za predpokladu, že skoršie rozhodnutie je možné uznať v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania.

Článok 39

Dôvody na zamietnutie uznania rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností

1. Uznanie rozhodnutia vo veciach rodičovských práv a povinností sa zamietne: a) ak by uznanie bolo s prihliadnutím na najlepší záujem dieťaťa v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa dovoláva uznania; b) v prípade, že bolo vydané v neprítomnosti, ak sa osobe, ktorá sa nezúčastnila konania, nedoručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom časovom predstihu a takým spôsobom, aby si mohla zabezpečiť obhajobu, okrem prípadu, že sa zistí, že táto osoba prijala rozhodnutie bez výhrad; c) na návrh osoby, ktorá tvrdí, že rozhodnutie zasahuje do jej rodičovských práv a povinností, ak bolo takéto rozhodnutie vydané bez toho, aby táto osoba mala možnosť vyjadriť sa; d) ak a v takom rozsahu, v akom je nezlučiteľné s neskorším rozhodnutím týkajúcim sa rodičovských práv a povinností vydaným v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania; e) ak a v takom rozsahu, v akom je nezlučiteľné s neskorším rozhodnutím týkajúcim sa rodičovských práv a povinností a vydaným v inom členskom štáte alebo v nečlenskom štáte obvyklého pobytu dieťaťa za predpokladu, že neskoršie rozhodnutie je možné uznať v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania, alebo f) ak sa nedodržal postup ustanovený v článku 82

2. Uznanie rozhodnutia vo veciach rodičovských práv a povinností možno zamietnuť, ak bolo vydané bez toho, aby sa dieťaťu, ktoré je schopné sformulovať svoje názory, poskytla možnosť ich vyjadriť v súlade s článkom 21, okrem týchto prípadov: a) konanie sa týkalo len majetku dieťaťa a vzhľadom na predmet konania nebolo treba dieťaťu poskytnúť možnosť vyjadriť sa, alebo b) existovali závažné dôvody, najmä v naliehavej veci.

Článok 40

Postup pri zamietnutí uznania

1. Postupy stanovené v článkoch 59 až 62 a podľa okolností veci v oddiele 5 tejto kapitoly a v kapitole VI sa primerane uplatňujú na žiadosť o zamietnutie uznania.

2. Miestna príslušnosť súdu, ktorý každý členský štát oznámil Komisii podľa článku 103, sa určí podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa začalo konanie o zamietnutie uznania.

Článok 41

Dôvody na zamietnutie výkonu rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností

Bez toho, aby bol dotknutý článok 56 ods. 6, sa výkon rozhodnutia vo veciach rodičovských práv a povinností zamietne, ak sa zistí, že existuje niektorý z dôvodov na zamietnutie uznania uvedených v článku 39.







ODDIEL 2

Uznávanie a výkon niektorých privilegovaných rozhodnutí

Článok 42

Rozsah pôsobnosti

1. Tento oddiel sa vzťahuje na nasledujúce rozhodnutia pod podmienkou, že boli osvedčené v členskom štáte pôvodu v súlade s článkom 47: a) rozhodnutia, v rozsahu, v ktorom sa nimi upravuje právo styku a b) rozhodnutia podľa článku 29 ods. 6, z ktorých vyplýva povinnosť návratu dieťaťa.

2. Tento oddiel nebráni účastníkovi, aby žiadal o uznanie a výkon rozhodnutia podľa odseku 1 v súlade s ustanoveniami o uznávaní a výkone uvedenými v oddiele 1 tejto kapitoly.







Pododdiel 1

Uznávanie

Článok 43

Uznanie

1. Rozhodnutie uvedené v článku 42 ods. 1 vydané v členskom štáte sa uznáva v ostatných členských štátoch bez potreby osobitného konania a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu, okrem prípadov a v takom rozsahu, v akom je rozhodnutie nezlučiteľné s rozhodnutím uvedeným v článku 50.

2. Účastník, ktorý sa chce v jednom členskom štáte dovolávať rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 vydaného v inom členskom štáte, predloží: a) vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti; a b) príslušné osvedčenie vydané podľa článku 47.

3. Článok 31 ods. 2 a 3 sa uplatňuje primerane.

Článok 44

Prerušenie konania

Príslušný orgán, pred ktorým sa dovoláva rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 vydané v inom členskom štáte, môže prerušiť konanie úplne alebo čiastočne v týchto prípadoch:

a) bol podaný návrh z dôvodu nezlučiteľnosti uvedeného rozhodnutia s rozhodnutím podľa článku 50, alebo

b) osoba, voči ktorej sa o výkon žiada, v súlade s článkom 48 podala návrh na zrušenie osvedčenia vydaného podľa článku 47.







Pododdiel 2

Vykonateľnosť a výkon

Článok 45

Vykonateľné rozhodnutia

1. Rozhodnutie podľa článku 42 ods. 1 vydané a vykonateľné v členskom štáte je vykonateľné podľa tohto oddielu v iných členských štátoch bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie jeho vykonateľnosti.

2. Na účely výkonu rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 písm. a) v inom členskom štáte môžu súdy členského štátu pôvodu rozhodnutiu priznať predbežnú vykonateľnosť bez ohľadu na možnosť podania prípadného opravného prostriedku.

Článok 46

Písomnosti, ktoré sa majú predložiť na účely výkonu

1. Na účely výkonu rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 vydaného v členskom štáte, v inom členskom štáte, predloží účastník žiadajúci o výkon príslušnému orgánu výkonu: a) vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti; a b) príslušné osvedčenie vydané podľa článku 47.

2. Na účely výkonu rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 písm. a) vydaného v členskom štáte, v inom členskom štáte, môže orgán príslušný na výkon v prípade potreby požiadať navrhovateľa, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčenia, v ktorom sa uvádza povinnosť, ktorá sa má vykonať.

3. Na účely výkonu rozhodnutia podľa článku 42 ods. 1 vydaného v členskom štáte, v inom členskom štáte, môže orgán príslušný na výkon požadovať od navrhovateľa, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis rozhodnutia, ak nevie konať bez uvedeného prekladu alebo prepisu.







Pododdiel 3

Osvedčenie o privilegovaných rozhodnutiach

Článok 47

Vydanie osvedčenia

1. Súd, ktorý vydal rozhodnutie uvedené v článku 42 ods. 1 vydá na návrh účastníka osvedčenie o: a) rozhodnutí, ktorým sa upravuje právo styku, a to na tlačive uvedenom v prílohe V; b) rozhodnutí o podstate opatrovníckeho práva, z ktorého vyplýva návrat dieťaťa, vydanom v súlade s článkom 29 ods. 6, a to na tlačive uvedenom v prílohe VI.

2. Osvedčenie sa vyplní a vydá v jazyku rozhodnutia. Osvedčenie sa môže vydať aj v inom úradnom jazyku inštitúcií Európskej únie, ak o to požiada účastník. Týmto nevzniká povinnosť súdu vydávajúceho osvedčenie, aby zabezpečil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu.

3. Súd vydá osvedčenie, iba ak sú splnené tieto podmienky: a) všetkým účastníkom sa dala možnosť vyjadriť sa; b) dieťaťu sa dala možnosť vyjadriť svoje názory v súlade s článkom 21; c) v prípade, že bolo rozhodnutie vydané v neprítomnosti, ak: (i) sa osobe, ktorá sa nezúčastnila konania, doručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom časovom predstihu a takým spôsobom, aby si mohla zabezpečiť obhajobu, alebo (ii) osoba, ktorá sa nezúčastnila konania, prijala rozhodnutie bez výhrad.

4. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3 tohto článku sa osvedčenie o rozhodnutí uvedenom v článku 42 ods. 1 písm. b) vydá len vtedy, ak súd pri vydaní svojho rozhodnutia zohľadnil dôvody a dôkazy, na ktorých je založené predchádzajúce rozhodnutie vydané v inom členskom štáte podľa článku 13 ods. 1 písm. b) alebo článku 13 ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980.

5. Osvedčenie má právne účinky len v medziach vykonateľnosti rozhodnutia.

6. Proti vydaniu osvedčenia nie sú prípustné iné opravné prostriedky, ako sú uvedené v článku 48.

Článok 48

Oprava a zrušenie osvedčenia

1. Súd členského štátu pôvodu, oznámený Komisii podľa článku 103, na návrh opraví a aj bez návrhu môže opraviť osvedčenie, ak z dôvodu vecnej chyby alebo opomenutia existuje rozpor medzi rozhodnutím a osvedčením.

2. Súd uvedený v odseku 1 tohto článku na návrh alebo bez návrhu zruší osvedčenie, ak so zreteľom na požiadavky stanovené v článku 47 nemalo byť vydané. Článok 49 sa uplatňuje primerane.

3. Postup pri oprave alebo zrušení osvedčenia, vrátane opravných prostriedkov, sa spravuje právnym poriadkom členského štátu pôvodu.

Článok 49

Osvedčenie o nevykonateľnosti alebo o obmedzenej vykonateľnosti

1. Keď a v rozsahu, v ktorom vykonateľnosť rozhodnutia osvedčeného v súlade s článkom 47 zanikla alebo bola pozastavená či obmedzená, na základe návrhu predloženého kedykoľvek súdu členského štátu pôvodu oznámenému Komisii podľa článku 103 sa vydá osvedčenie o nevykonateľnosti alebo obmedzenej vykonateľnosti na vzorovom tlačive uvedenom v prílohe VII.

2. Osvedčenie sa vyplní a vydá v jazyku rozhodnutia. Osvedčenie sa môže vydať aj v inom úradnom jazyku inštitúcií Európskej únie, ak o to požiada účastník. Týmto nevzniká povinnosť súdu vydávajúceho osvedčenie, aby zabezpečil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu.







Pododdiel 4

Zamietnutie uznania a zamietnutie výkonu

Článok 50

Nezlučiteľné rozhodnutia

Uznanie a výkon rozhodnutia uvedeného v článku 42 ods. 1 sa zamietne, ak a v takom rozsahu, v akom je nezlučiteľné s neskorším rozhodnutím týkajúcim sa rodičovských práv a povinností vo vzťahu k tomu istému dieťaťu, ktoré bolo vydané:

a) v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania, alebo

b) v inom členskom štáte alebo v nečlenskom štáte obvyklého pobytu dieťaťa za predpokladu, že neskoršie rozhodnutie je možné uznať v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania.







ODDIEL 3

Spoločné ustanovenia o výkone







Pododdiel 1

Výkon

Článok 51

Vykonávacie konanie

1. Pokiaľ nie je v tomto oddiele ustanovené inak, postup pri výkone rozhodnutí vydaných v inom členskom štáte sa spravuje právnym poriadkom členského štátu výkonu. Bez toho, aby boli dotknuté články 41, 50, 56 a 57, rozhodnutie vydané v niektorom členskom štáte, ktoré je vykonateľné v členskom štáte pôvodu, sa v členskom štáte výkonu vykoná za tých istých podmienok ako rozhodnutie vydané v tomto členskom štáte.

2. Účastník, ktorý žiada o výkon rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, nemusí mať poštovú adresu v členskom štáte výkonu. Tento účastník musí mať splnomocneného zástupcu v členskom štáte výkonu iba vtedy, keď je ustanovenie takéhoto zástupcu povinné podľa právneho poriadku členského štátu výkonu bez ohľadu na štátnu príslušnosť účastníkov.

Článok 52

Orgány príslušné na výkon

Návrh na výkon rozhodnutia sa podáva orgánu príslušnému na výkon podľa právneho poriadku členského štátu výkonu v zmysle oznámenia, ktoré zaslal daný členský štát Komisii podľa článku 103.

Článok 53

Čiastočný výkon

1. Účastník žiadajúci o výkon rozhodnutia môže požiadať o čiastočný výkon rozhodnutia.

2. Ak sa rozhodnutie týka viacerých vecí a výkon bol zamietnutý v jednej alebo viacerých z nich, výkon je napriek tomu možný v častiach rozhodnutia, ktoré nie sú zamietnutím dotknuté.

▼C1

3. Odseky 1 a 2 tohto článku nemožno použiť na výkon rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa bez toho, že sa zároveň nevykonajú predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení prijaté s cieľom ochrániť dieťa pred vážnym nebezpečenstvom uvedeným v článku 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980.

▼B

Článok 54

Opatrenia na výkon práva styku

1. Orgány príslušné na výkon alebo súdy členského štátu výkonu môžu prijímať opatrenia na zabezpečenie výkonu práva styku, ak sa v rozhodnutí vydanom súdmi členského štátu, ktoré mali právomoc rozhodnúť vo veci samej, neprijali potrebné opatrenia alebo prijaté opatrenia nie sú dostatočné, za predpokladu, že sa zachovajú zásadné prvky uvedeného rozhodnutia.

2. Opatrenia prijaté podľa odseku 1 zaniknú na základe neskoršieho rozhodnutia súdov členského štátu, ktoré majú právomoc rozhodnúť vo veci samej.

Článok 55

Doručenie osvedčenia a rozhodnutia

1. Ak sa žiada o výkon rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, doručí sa príslušné osvedčenie vydané podľa článkov 36 alebo 47 osobe, voči ktorej sa výkon žiada, pred prvým opatrením v rámci výkonu rozhodnutia. K osvedčeniu sa pripojí rozhodnutie, ak už nebolo doručené danej osobe, a podľa okolností aj podrobnosti o opatreniach uvedených v článku 54 ods. 1.

2. Ak je potrebné zabezpečiť doručenie v inom členskom štáte než je členský štát pôvodu, osoba, voči ktorej sa o výkon žiada, môže požiadať o preklad alebo prepis: a) rozhodnutia, a to na účely napadnutia jeho výkonu; b) podľa potreby preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčenia vydaného podľa článku 47; ak nie sú v jazyku, ktorému uvedená osoba rozumie, alebo k ním nie je pripojený preklad či prepis do takého jazyka, alebo ak nie sú v úradnom jazyku členského štátu, v ktorom má obvyklý pobyt alebo, ak je v danom členskom štáte viacero úradných jazykov, v úradnom jazyku alebo jednom z úradných jazykov miesta, kde má obvyklý pobyt.

3. Ak sa žiada preklad alebo prepis podľa odseku 2, nesmú sa prijať žiadne iné opatrenia v rámci výkonu rozhodnutia než ochranné opatrenia, kým sa osobe, voči ktorej sa o výkon žiada, neposkytne uvedený preklad alebo prepis.

4. Odseky 2 a 3 sa neuplatňujú v rozsahu v akom sa rozhodnutie, a prípadne aj osvedčenie uvedené v odseku 1, už doručili osobe, voči ktorej sa o výkon žiada, v súlade s požiadavkami na preklad alebo prepis uvedenými v odseku 2.







Pododdiel 2

Prerušenie vykonávacieho konania a zamietnutie výkonu

Článok 56

Prerušenie a zamietnutie

1. Orgán príslušný na výkon alebo súd v členskom štáte výkonu bez návrhu alebo na návrh osoby, voči ktorej sa o výkon žiada, alebo – ak to umožňuje vnútroštátne právo – na návrh dotknutého dieťaťa, preruší vykonávacie konanie, ak bola vykonateľnosť rozhodnutia pozastavená v členskom štáte pôvodu.

2. Orgán príslušný na výkon alebo súd v členskom štáte výkonu môže na návrh osoby, voči ktorej sa o výkon žiada, alebo – ak to umožňuje vnútroštátne právo – na návrh dotknutého dieťaťa, prerušiť vykonávacie konanie úplne alebo čiastočne z jedného z týchto dôvodov: a) proti rozhodnutiu sa podal riadny opravný prostriedok v členskom štáte pôvodu; b) lehota na podanie riadneho opravného prostriedku uvedeného v písmene a) ešte neuplynula, c) bol podaný návrh na zamietnutie výkonu rozhodnutia na základe článku 41, 50 alebo 57, d) osoba, voči ktorej sa o výkon žiada, v súlade s článkom 48 podala návrh na zrušenie osvedčenia vydaného podľa článku 47.

3. Ak orgán príslušný na výkon alebo súd prerušil vykonávacie konanie z dôvodu uvedeného v odseku 2 písm. b), môže určiť lehotu, v rámci ktorej sa má opravný prostriedok podať.

4. Orgán príslušný na výkon alebo súd môžu vo výnimočných prípadoch na návrh osoby, voči ktorej sa o výkon žiada, alebo – ak to umožňuje vnútroštátne právo – na návrh dotknutého dieťaťa alebo akéhokoľvek zainteresovaného účastníka, ktorý koná v najlepšom záujme dieťaťa, prerušiť vykonávacie konanie, ak by bolo dieťa výkonom vystavené vážnemu riziku fyzickej alebo psychickej ujmy z dôvodu dočasných prekážok, ktoré sa vyskytli po vydaní rozhodnutia, alebo z dôvodu akejkoľvek významnej zmeny okolností.

Vo výkone rozhodnutia sa pokračuje hneď, ako vážne riziko fyzickej alebo psychickej ujmy pominie.

5. V prípadoch uvedených v odseku 4 pred zamietnutím výkonu rozhodnutia podľa odseku 6 orgán príslušný na výkon alebo súd prijmú všetky náležité kroky v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi a s najlepším záujmom dieťaťa na to, aby mohlo dôjsť k výkonu rozhodnutia.

6. Ak je vážne riziko uvedené v odseku 4 trvalej povahy, orgán príslušný na výkon alebo súd môže výkon rozhodnutia na návrh zamietnuť.

Článok 57

Dôvody na prerušenie alebo zamietnutie výkonu podľa vnútroštátneho práva

Dôvody na prerušenie alebo zamietnutie výkonu podľa právneho poriadku členského štátu výkonu sa uplatnia, pokiaľ nie sú nezlučiteľné s uplatnením článkov 41, 50 a 56.

Článok 58

Právomoc orgánov alebo súdov príslušných zamietnuť výkon rozhodnutia

1. Návrh na zamietnutie výkonu rozhodnutia na základe článku 39 sa podáva súdu v zmysle oznámenia, ktoré zaslal každý členský štát Komisii podľa článku 103. Návrh na zamietnutie výkonu rozhodnutia na základe iných dôvodov, ktoré sú stanovené alebo sa povoľujú v tomto nariadení, sa podáva orgánu alebo súdu v zmysle oznámenia, ktoré zaslal každý členský štát Komisii podľa článku 103.

2. Miestna príslušnosť orgánu alebo súdu, ktorý každý členský štát oznámil Komisii podľa článku 103, sa určí podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa začalo konanie podľa odseku 1 tohto článku.

Článok 59

Návrh na zamietnutie výkonu

1. Pokiaľ sa na postup pri podávaní návrhu na zamietnutie výkonu rozhodnutia nevzťahuje toto nariadenie, spravuje sa právnym poriadkom členského štátu výkonu.

2. Navrhovateľ predkladá orgánu príslušnému na výkon alebo súdu vyhotovenie rozhodnutia a podľa okolností a ak je to možné, príslušné osvedčenie vydané podľa článku 36 alebo 47.

3. Orgán príslušný na výkon alebo súd môže v prípade potreby požiadať navrhovateľa, aby v súlade s článkom 91 predložil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu príslušného osvedčenia vydaného podľa článku 36 alebo 47, v ktorom sa uvádza povinnosť, ktorá sa má vykonať.

4. Orgán príslušný na výkon alebo súd môže požadovať od navrhovateľa, aby v súlade s článkom 91 predložil takýto preklad alebo prepis rozhodnutia, ak nevie konať bez uvedeného prekladu alebo prepisu.

5. Orgán príslušný na výkon alebo súd môže upustiť od predloženia písomností uvedených v odseku 2, ak: a) ich už má, alebo b) ak dospeje k názoru, že nie je spravodlivé žiadať ich predloženie od navrhovateľa.

V prípade uvedenom v písmene b) prvého pododseku môže orgán príslušný na výkon alebo súd požiadať druhého účastníka, aby predložil tieto písomnosti.

6. Účastník, ktorý žiada o zamietnutie výkonu rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, nemusí mať poštovú adresu v členskom štáte výkonu. Tento účastník musí mať splnomocneného zástupcu v členskom štáte výkonu iba vtedy, keď je ustanovenie takéhoto zástupcu povinné podľa právneho poriadku členského štátu výkonu bez ohľadu na štátnu príslušnosť účastníkov.

Článok 60

Zrýchlené konania

Orgán príslušný na výkon alebo súd konajú o návrhu na zamietnutie výkonu bez zbytočného odkladu.

Článok 61

Opravný prostriedok

1. Proti rozhodnutiu o návrhu na zamietnutie výkonu rozhodnutia môže podať opravný prostriedok každý z účastníkov.

2. Opravný prostriedok sa podáva orgánu alebo súdu, ktorý členský štát výkonu oznámil Komisii podľa článku 103 ako orgán alebo súd, ktorému sa podáva opravný prostriedok.

Článok 62

Ďalší opravný prostriedok

Rozhodnutie vydané v konaní o opravnom prostriedku možno napadnúť opravným prostriedkom, ak dotknutý členský štát oznámil Komisii podľa článku 103 súdy, na ktoré možno podať ďalší opravný prostriedok.

Článok 63

Prerušenie konania

1. Orgán príslušný na výkon alebo súd, na ktorý sa podal návrh na zamietnutie výkonu rozhodnutia alebo ktorý koná o opravnom prostriedku podanom podľa článku 61 alebo 62, môže prerušiť konanie z jedného z nasledujúcich dôvodov: a) proti rozhodnutiu sa podal riadny opravný prostriedok v členskom štáte pôvodu; b) lehota na podanie riadneho opravného prostriedku uvedeného v písmene a) ešte neuplynula, alebo c) osoba, voči ktorej sa o výkon žiada, v súlade s článkom 48 podala návrh na zrušenie osvedčenia vydaného podľa článku 47.

2. Ak orgán príslušný na výkon alebo súd prerušil konanie z dôvodu uvedeného v odseku 1 písm. b), môže určiť lehotu, v rámci ktorej sa má opravný prostriedok podať.







ODDIEL 4

Verejné listiny a dohody

Článok 64

Rozsah pôsobnosti

Tento oddiel sa vo veciach rozvodu, rozluky a rodičovských práv a povinností uplatňuje na verejné listiny, ktoré boli úradne vyhotovené alebo zaregistrované, a na dohody, ktoré boli zaregistrované, v členskom štáte, ktorý má právomoc podľa kapitoly II.

Článok 65

Uznávanie a výkon verejných listín a dohôd

1. Verejné listiny a dohody o rozluke a rozvode, ktoré majú záväzný právny účinok v členskom štáte pôvodu, sa uznávajú v ostatných členských štátoch bez potreby osobitného konania. Pokiaľ nie je v tomto oddiele ustanovené inak, primerane sa uplatňuje oddiel 1 tejto kapitoly.

2. Verejné listiny a dohody vo veciach rodičovských práv a povinností, ktoré majú záväzný právny účinok a sú vykonateľné v členskom štáte pôvodu, sa uznávajú a vykonávajú v ostatných členských štátoch bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie ich vykonateľnosti. Pokiaľ nie je v tomto oddiele ustanovené inak, primerane sa uplatňujú oddiely 1 a 3 tejto kapitoly.

Článok 66

Osvedčenie

1. Súd alebo príslušný orgán členského štátu pôvodu oznámený Komisii podľa článku 103 na návrh účastníka vydá osvedčenie o verejnej listine alebo dohode: a) v manželských veciach na tlačive uvedenom v prílohe VIII; b) vo veciach rodičovských práv a povinností na tlačive uvedenom v prílohe IX.

Osvedčenie uvedené v písmene b) obsahuje zhrnutie vymáhateľnej povinnosti obsiahnutej vo verejnej listine alebo v dohode.

2. Osvedčenie možno vydať len vtedy, ak sú splnené tieto podmienky: a) členský štát, ktorý poveril verejný orgán alebo iný orgán úradným vyhotovením alebo registráciou verejnej listiny alebo registráciou dohody, mal právomoc podľa kapitoly II; a b) verejná listina alebo dohoda má v uvedenom štáte záväzný právny účinok.

3. Bez ohľadu na odsek 2 osvedčenie nie je možné vydať vo veciach rodičovských práv a povinností, ak existuje náznak o tom, že obsah verejnej listiny alebo dohody je proti najlepším záujmom dieťaťa.

4. Osvedčenie sa vyplní v jazyku verejnej listiny alebo dohody. Môže sa vydať aj v inom úradnom jazyku inštitúcií Európskej únie, ak o to požiada účastník. Týmto nevzniká povinnosť súdu alebo príslušného orgánu vydávajúceho osvedčenie, aby predložil preklad alebo prepis preložiteľného obsahu políčok voľného textu.

5. Bez predloženia uvedeného osvedčenia sa verejná listina alebo dohoda v inom členskom štáte neuzná alebo nevykoná.

Článok 67

Oprava a zrušenie osvedčenia

1. Súd alebo príslušný orgán členského štátu pôvodu, oznámený Komisii podľa článku 103, na návrh opraví a aj bez návrhu môže opraviť osvedčenie, ak z dôvodu vecnej chyby alebo opomenutia je rozpor medzi verejnou listinou alebo dohodou a osvedčením.

2. Súd alebo príslušný orgán uvedený v odseku 1 tohto článku na návrh alebo bez návrhu zruší osvedčenie, ak so zreteľom na požiadavky stanovené v článku 66 nemalo byť vydané.

3. Postup pri oprave alebo zrušení osvedčenia, vrátane opravných prostriedkov, sa spravuje právnym poriadkom členského štátu pôvodu.

Článok 68

Dôvody na zamietnutie uznania alebo na zamietnutie výkonu

1. Uznanie verejnej listiny alebo dohody o rozluke alebo rozvode sa odmietne: a) ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa dovoláva uznania; b) ak je nezlučiteľné s rozhodnutím, verejnou listinou alebo dohodou medzi rovnakými účastníkmi v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania, alebo c) ak je nezlučiteľné so skorším rozhodnutím, verejnou listinou alebo dohodou vydanými v inom členskom štáte alebo v nečlenskom štáte medzi rovnakými účastníkmi, za predpokladu, že skoršie rozhodnutie, verejnú listinu alebo dohodu je možné uznať v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania.

2. Uznanie alebo výkon verejnej listiny alebo dohody vo veciach rodičovských práv a povinností sa zamietne: a) ak by uznanie bolo s prihliadnutím na najlepší záujem dieťaťa v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa dovoláva uznania; b) na návrh akejkoľvek osoby, ktorá tvrdí, že verejnou listinou alebo dohodou sa porušujú jej rodičovské práva a povinnosti, ak bola verejná listiny vyhotovená alebo zaregistrovaná alebo ak bola dohoda uzavretá a zaregistrovaná bez zapojenia tejto osoby; c) ak a v takom rozsahu, v akom je nezlučiteľné s neskorším rozhodnutím, verejnou listinou alebo dohodou vo veciach rodičovských práv a povinností vydanými v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania alebo žiada o výkon; d) ak a v takom rozsahu, v akom je nezlučiteľné s neskorším rozhodnutím, verejnou listinou alebo dohodou vo veciach rodičovských práv a povinností vydanými v inom členskom štáte alebo v nečlenskom štáte obvyklého pobytu dieťaťa za predpokladu, že neskoršie rozhodnutie, verejnú listinu alebo dohodu je možné uznať v členskom štáte, v ktorom sa dovoláva uznania alebo žiada o výkon.

3. Uznanie alebo výkon verejnej listiny alebo dohody vo veciach rodičovských práv a povinností sa môže zamietnuť, ak bola verejná listina úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná alebo ak bola dohoda zaregistrovaná bez toho, aby sa dieťaťu, ktoré je schopné sformulovať svoje názory, dala možnosť ich vyjadriť.







ODDIEL 5

Iné ustanovenia

Článok 69

Zákaz skúmania právomoci súdu pôvodu

Právomoc súdu členského štátu pôvodu sa nesmie skúmať. Kritériá, na ktorých sa založila právomoc podľa článkov 3 až 14, sa nesmú skúmať z hľadiska rozporu s verejným poriadkom podľa článku 38 písm. a) a článku 39 písm. a).

Článok 70

Odlišnosti rozhodného práva

Uznanie rozhodnutia v manželských veciach nemožno zamietnuť z dôvodu, že právny poriadok členského štátu, v ktorom sa dovoláva uznania, by za rovnakého skutkového stavu nepripúšťal rozvod, rozluku alebo anulovanie manželstva.

Článok 71

Zákaz preskúmania vo veci samej

Za žiadnych okolností sa nesmie rozhodnutie vydané v inom členskom štáte preskúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej.

Článok 72

Opravný prostriedok v niektorých členských štátoch

V prípade rozhodnutia vydaného v Írsku, na Cypre alebo vo Veľkej Británii sa za riadny opravný prostriedok na účely tejto kapitoly považuje akýkoľvek opravný prostriedok existujúci v členskom štáte pôvodu.

Článok 73

Trovy

Táto kapitola sa vzťahuje aj na určenie výšky trov konania podľa tohto nariadenia a na výkon každého rozhodnutia o takýchto trovách konania.

Článok 74

Právna pomoc

1. Navrhovateľ, ktorému sa v členskom štáte pôvodu poskytla úplná alebo čiastočná bezplatná právna pomoc alebo oslobodenie od platenia trov konania, má v konaní podľa článku 30 ods. 3 a článkov 40 a 59 nárok na poskytnutie najvýhodnejšej právnej pomoci alebo najrozsiahlejšieho oslobodenia od platenia nákladov alebo výdavkov podľa právneho poriadku členského štátu výkonu.

2. Navrhovateľ, ktorý bol v členskom štáte pôvodu oslobodený od trov konania v konaní pred správnym orgánom oznámeným Komisii podľa článku 103, má v akomkoľvek konaní uvedenom v článkoch 30 ods. 3, 40 a 59 nárok na poskytnutie právnej pomoci podľa odseku 1 tohto článku. Na tento účel predloží účastník listinu vyhotovenú príslušným orgánom členského štátu pôvodu, ktorá osvedčuje, že účastník spĺňa majetkové podmienky na získanie úplnej alebo čiastočnej právnej pomoci alebo oslobodenie od platenia trov konania.

Článok 75

Záruka, záloha alebo preddavok

Od účastníka, ktorý v jednom členskom štáte žiada o výkon rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, nemožno požadovať zloženie záruky, zálohy alebo preddavku, bez ohľadu na ich označenie, z dôvodu, že je cudzím štátnym príslušníkom alebo nemá obvyklý pobyt v členskom štáte výkonu.







KAPITOLA V

SPOLUPRÁCA VO VECIACH RODIČOVSKÝCH PRÁV A POVINNOSTÍ

Článok 76

Určenie ústredných orgánov

Každý členský štát určí jeden alebo niekoľko ústredných orgánov na pomoc pri uplatňovaní tohto nariadenia vo veciach rodičovských práv a povinností a vymedzí ich územnú alebo funkčnú právomoc. Ak členský štát určil niekoľko ústredných orgánov, písomný styk sa uskutočňuje priamo s príslušným ústredným orgánom. Ak sa podanie zašle nepríslušnému ústrednému orgánu, tento postúpi podanie príslušnému ústrednému orgánu a informuje o tom odosielateľa.

Článok 77

Všeobecné úlohy ústredných orgánov

1. Ústredné orgány poskytujú informácie o vnútroštátnych právnych predpisoch, praxi a službách dostupných vo veciach rodičovských práv a povinností a prijímajú opatrenia, ktoré považujú za náležité na zlepšenie uplatňovania tohto nariadenia.

2. Ústredné orgány navzájom spolupracujú a podporujú spoluprácu medzi príslušnými orgánmi vo svojich členských štátoch na účely dosiahnutia cieľov tohto nariadenia.

3. Na účely odseku 1 a 2 možno využiť Európsku justičnú sieť pre občianske a obchodné veci.

Článok 78

Žiadosti prostredníctvom ústredných orgánov

1. Ústredné orgány na žiadosť ústredného orgánu iného členského štátu spolupracujú v jednotlivých prípadoch na dosiahnutie cieľov tohto nariadenia.

2. Žiadosti podľa tejto kapitoly môžu podávať súdy alebo príslušné orgány. Žiadosti podľa článku 79 písm. c) a g) a článku 80 ods. 1 písm. c) môžu podať aj nositelia rodičovských práv a povinností.

3. S výnimkou naliehavých prípadov a bez toho, aby bol dotknutý článok 86, sa žiadosti podľa tejto kapitoly podávajú ústrednému orgánu členského štátu dožadujúceho súdu alebo príslušného orgánu, alebo obvyklého pobytu žiadateľa.

4. Tento článok nebráni ústredným orgánom alebo príslušným orgánom, aby uzatvárali alebo zachovali v platnosti dohody alebo dojednania s ústrednými orgánmi alebo príslušnými orgánmi jedného alebo viacerých členských štátov, ktoré umožňujú priamu komunikáciu v ich vzájomných vzťahoch.

5. Táto kapitola nebráni žiadnemu nositeľovi rodičovských práv a povinností, aby sa obrátil priamo na súdy iného členského štátu.

6. Žiadne ustanovenie článkov 79 a 80 neukladá ústrednému orgánu povinnosť vykonávať právomoci, ktoré môžu podľa právneho poriadku dožiadaného členského štátu vykonávať len justičné orgány.

Článok 79

Osobitné úlohy dožiadaných ústredných orgánov

Dožiadané ústredné orgány prijmú priamo alebo prostredníctvom súdov, príslušných inštitúcií alebo iných inštitúcií všetky potrebné kroky s cieľom:

a) poskytnúť v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi pomoc pri zisťovaní miesta pobytu dieťaťa, ak je predpoklad, že by sa dieťa mohlo nachádzať na území dožiadaného členského štátu, a ak sú tieto informácie nevyhnutné na vybavenie návrhu alebo žiadosti podľa tohto nariadenia;

b) zabezpečiť zhromažďovanie a výmenu informácií relevantných pre konania vo veciach rodičovských práv a povinností podľa článku 80;

c) poskytovať informácie a pomoc nositeľom rodičovských práv a povinností, ktorí žiadajú uznanie a výkon rozhodnutí na území dožiadaného ústredného orgánu, najmä tých, ktoré sa týkajú práva styku a návratu dieťaťa, v prípade potreby vrátane informácií o tom, ako získať právnu pomoc;

d) uľahčovať komunikáciu medzi súdmi, príslušnými orgánmi a inými zúčastnenými subjektmi, najmä pri uplatňovaní článku 81;

e) v prípade potreby uľahčovať komunikáciu medzi súdmi, najmä pri uplatňovaní článkov 12, 13, 15 a 20;

f) poskytovať informácie a pomoc, ktoré súdy a príslušné orgány potrebujú na účely uplatňovania článku 82; a

g) uľahčovať dosiahnutie dohody medzi nositeľmi rodičovských práv a povinností mediáciou alebo inými metódami alternatívneho riešenia sporov a uľahčovať cezhraničnú spoluprácu na tento účel.

Článok 80

Spolupráca pri zhromažďovaní a výmene informácií relevantných pre konanie vo veci rodičovských práv a povinností

1. V prípade žiadosti s odôvodnením ústredný orgán členského štátu, v ktorom má alebo malo dieťa obvyklý pobyt alebo v ktorom sa nachádza alebo nachádzalo, priamo alebo prostredníctvom súdov, príslušných orgánov alebo iných subjektov: a) poskytne, ak je k dispozícii, alebo vypracuje a podá správu: i) o situácii dieťaťa; ii) o prebiehajúcich konaniach vo veciach rodičovských práv a povinností viažucich sa k dieťaťu alebo iii) o prijatých rozhodnutiach vo veciach rodičovských práv a povinností viažucich sa k dieťaťu; b) poskytne akékoľvek iné informácie týkajúce sa konania vo veci rodičovských práv a povinností v dožadujúcom členskom štáte, najmä o situácii rodiča, príbuzného, alebo inej osoby, ktorá by mohla byť vhodná na starostlivosť o dieťa, ak si to vyžaduje situácia dieťaťa, alebo c) môže požiadať súd alebo príslušný orgán svojho členského štátu, aby zvážil potrebu prijať opatrenia na ochranu osoby alebo majetku dieťaťa.

2. Vždy, keď je dieťa vystavené vážnemu nebezpečenstvu, súd alebo príslušný orgán, ktorý zvažuje alebo prijal opatrenia na ochranu dieťaťa, ak sa dozvedel, že miesto pobytu dieťaťa sa zmenilo alebo že dieťa sa nachádza v inom členskom štáte, informuje súdy alebo príslušné orgány daného iného členského štátu o nebezpečenstve a opatreniach, ktoré sa prijali alebo zvažujú. Tieto informácie sa môžu zaslať priamo alebo prostredníctvom ústredných orgánov.

3. K žiadostiam uvedeným v odsekoch 1 a 2 a akýmkoľvek ďalším dokumentom sa pripája preklad do úradného jazyka dožiadaného členského štátu, alebo ak je v danom členskom štáte viacero úradných jazykov, do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov miesta, kde sa má žiadosť vybaviť, alebo do akéhokoľvek iného jazyka, ktorý dožiadaný členský štát výslovne označil za prijateľný. Členské štáty oznamujú Komisii prijateľnosť jazykov v súlade s článkom 103.

4. Ak tomu nebránia výnimočné okolnosti, informácie uvedené v odseku 1 sa zašlú dožadujúcemu ústrednému orgánu najneskôr do troch mesiacov od doručenia žiadosti.

Článok 81

Výkony rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností v inom členskom štáte

1. Súd členského štátu môže požiadať súdy alebo príslušné orgány iného členského štátu, aby poskytli súčinnosť pri uplatňovaní rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností vydaných podľa tohto nariadenia, najmä pokiaľ ide o zabezpečenie účinného výkonu práv styku.

2. K žiadosti uvedenej v odseku 1 a akýmkoľvek ďalším dokumentom sa pripája preklad do úradného jazyka dožiadaného členského štátu, alebo ak je v danom členskom štáte viacero úradných jazykov, do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov miesta, kde sa má žiadosť vybaviť, alebo do akéhokoľvek iného jazyka, ktorý dožiadaný členský štát výslovne označil za prijateľný. Členské štáty oznamujú Komisii prijateľnosť jazykov v súlade s článkom 103.

Článok 82

Umiestnenie dieťaťa v inom členskom štáte

1. Keď súd alebo príslušný orgán zvažuje umiestnenie dieťaťa do iného členského štátu, musí najprv získať súhlas príslušného orgánu tohto druhého členského štátu. Na tento účel zašle ústredný orgán dožadujúceho členského štátu ústrednému orgánu dožiadaného členského štátu, do ktorého sa má dieťa umiestniť, žiadosť o súhlas, ktorá zahŕňa správu o dieťati a dôvody navrhovaného umiestnenia alebo poskytovania starostlivosti, informácie o akomkoľvek zvažovanom financovaní a akékoľvek iné informácie, ktoré považuje za relevantné, ako napríklad očakávanú dĺžku umiestnenia.

2. Odsek 1 sa nevzťahuje na prípady, keď sa dieťa umiestňuje do starostlivosti rodiča.

Členské štáty môžu rozhodnúť, že ich súhlas podľa odseku 1 sa popri rodičoch nevyžaduje ani na umiestnenie do starostlivosti určitých kategórií blízkych príbuzných na ich území. Tieto kategórie každý členský štát oznámi Komisii podľa článku 103.

▼C1

3. Ústredný orgán iného členského štátu môže o úzkej väzbe tohto dieťaťa s týmto členským štátom informovať súd alebo príslušný orgán, ktorý zvažuje umiestnenie dieťaťa. Tým nie sú dotknuté vnútroštátne právo a vnútroštátne postupy členského štátu, ktorý zvažuje umiestnenie do starostlivosti.

▼B

4. K žiadosti a akýmkoľvek ďalším dokumentom uvedeným v odseku 1 sa pripája preklad do úradného jazyka dožiadaného členského štátu, alebo ak je v danom členskom štáte viacero úradných jazykov, do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov miesta, kde sa má žiadosť vybaviť, alebo do akéhokoľvek iného jazyka, ktorý dožiadaný členský štát výslovne označil za prijateľný. Členské štáty oznamujú Komisii prijateľnosť jazykov v súlade s článkom 103.

5. Dožadujúci členský štát nariadi alebo zariadi umiestnenie podľa odseku 1 až po tom, čo príslušný orgán dožiadaného členského štátu s takýmto umiestnením vyjadril súhlas.

6. Ak tomu nebránia výnimočné okolnosti, rozhodnutie o udelení alebo zamietnutí súhlasu sa zašle dožadujúcemu ústrednému orgánu najneskôr do troch mesiacov od doručenia žiadosti.

7. Postup na získanie súhlasu sa spravuje vnútroštátnym právom dožiadaného členského štátu.

8. Tento článok nebráni ústredným orgánom alebo príslušným orgánom, aby uzatvárali alebo zachovali v platnosti dohody alebo dojednania s ústrednými orgánmi alebo príslušnými orgánmi jedného alebo viacerých členských štátov, ktorými sa v ich vzájomných vzťahoch zjednodušuje konzultačný postup na získanie súhlasu.

Článok 83

Náklady ústredných orgánov

1. Ústredné orgány poskytujú pomoc podľa tohto nariadenia bezplatne.

2. Každý ústredný orgán znáša vlastné náklady pri uplatňovaní tohto nariadenia.

Článok 84

Zasadnutia ústredných orgánov

1. Na účely uľahčenia uplatňovania tohto nariadenia sa ústredné orgány pravidelne schádzajú.

2. Zasadnutia ústredných orgánov zvoláva najmä Komisia v rámci Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci podľa rozhodnutia 2001/470/ES.







KAPITOLA VI

VŠEOBECNÉ USTANOVENIA

Článok 85

Rozsah pôsobnosti

Táto kapitola sa vzťahuje na vybavovanie žiadostí a návrhov podľa kapitol III až V.

Článok 86

Spolupráca a komunikácia medzi súdmi

1. Na účely tohto nariadenia môžu súdy medzi sebou priamo komunikovať alebo navzájom od seba požadovať informácie, a to za predpokladu, že táto komunikácia rešpektuje procesné práva účastníkov konaní, ako aj dôverný charakter informácií.

2. Spolupráca uvedená v odseku 1 sa môže uskutočniť akýmkoľvek spôsobom, ktorý súd považuje za vhodný. Môže sa to týkať najmä: a) komunikácie na účely článkov 12 a 13; b) informácií podľa článku 15; c) informácií o prebiehajúcich konania na účely článku 20; d) komunikácie na účely kapitol III až V.

Článok 87

Získavanie a zasielanie informácií

1. Dožiadaný ústredný orgán zašle akýkoľvek návrh, žiadosť alebo informácie, ktoré sú v nich uvedené, vo veciach rodičovských práv a povinností alebo medzinárodného únosu detí podľa tohto nariadenia podľa okolností súdu alebo príslušnému orgánu vo svojom členskom štáte alebo sprostredkovateľovi v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi.

2. Ktorýkoľvek sprostredkovateľ, súd alebo príslušný orgán, ktorému boli podľa tohto nariadenia zaslané informácie uvedené v odseku 1, ich môže využiť len na účely tohto nariadenia.

3. Sprostredkovateľ, súd alebo príslušný orgán, ktorý má v držbe alebo je v dožiadanom členskom štáte príslušný získavať informácie potrebné na vybavenie žiadosti alebo návrhu podľa tohto nariadenia, poskytne tieto informácie dožiadanému ústrednému orgánu na jeho žiadosť, ak k týmto informáciám nemá dožiadaný ústredný orgán priamy prístup.

4. Dožiadaný ústredný orgán informácie získané podľa tohto článku zašle podľa potreby dožadujúcemu ústrednému orgánu v súlade s vnútroštátnym právom a vnútroštátnymi postupmi.

Článok 88

Informovanie dotknutej osoby

Ak existuje riziko, že oznámenie môže ovplyvniť faktické vybavenie žiadosti alebo návrhu podľa tohto nariadenia a ku ktorým sa uskutočnil prenos informácií, povinnosť informovať dotknutú osobu podľa článku 14 ods. 1 až 4 nariadenia (EÚ) 2016/679 sa môže odložiť do vybavenia žiadosti alebo návrhu.

Článok 89

Neposkytovanie informácií

1. Ústredný orgán, súd alebo príslušný orgán neposkytne ani nepotvrdí informácie získané alebo zaslané na účely kapitol III až VI, ak dospeje k záveru, že by to mohlo ohroziť zdravie, bezpečnosť alebo slobodu dieťaťa alebo inej osoby.

2. Takýto záver urobený v jednom členskom štáte zohľadnia ústredné orgány, súdy a príslušné orgány v ostatných členských štátoch, a to najmä v prípadoch domáceho násilia.

3. Žiadne ustanovenie tohto článku nebráni v získavaní a zasielaní informácií ústrednými orgánmi, súdmi alebo príslušnými orgánmi a medzi nimi, pokiaľ je potrebné na plnenie povinností podľa kapitol III až VI.

Článok 90

Vyššie overenie alebo podobné formálne náležitosti

V kontexte tohto nariadenia sa nevyžaduje vyššie overenie, ani splnenie inej podobnej formálnej náležitosti.

Článok 91

Jazyky

1. Bez toho, aby bol dotknutý článok 55 ods. 2 písm. a), ak sa na základe tohto nariadenia vyžaduje preklad alebo prepis, takýto preklad alebo prepis by mal byť urobený do úradného jazyka dotknutého členského štátu, alebo ak je v danom členskom štáte viacero úradných jazykov, do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov súdnych konaní v mieste, kde sa dovoláva rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte alebo kde bol podaný návrh v súlade s právnym poriadkom daného členského štátu.

▼C2

2. Preklady alebo prepisy preložiteľného obsahu políčok voľného textu osvedčení uvedených v článkoch 29, 36, 47, 49 a 66 môžu byť urobené do ktoréhokoľvek iného úradného jazyka alebo jazykov inštitúcií Európskej únie, ktorých prijateľnosť dotknutý členský štát oznámil v súlade s článkom 103.

▼B

3. Členské štáty oznámia Komisii úradný jazyk alebo jazyky inštitúcií Európskej únie, iné ako svoj vlastný, ktoré sú prijateľné na komunikáciu s ich ústrednými orgánmi.

4. Každý preklad vyžadovaný na účely kapitol III a IV musí vyhotoviť osoba s kvalifikáciou na vyhotovovanie prekladov v niektorom z členských štátov.







KAPITOLA VII

DELEGOVANÉ AKTY

Článok 92

Zmeny príloh

Komisia je splnomocnená prijať delegované akty v súlade s článkom 93, pokiaľ ide o zmenu príloh I až IX z dôvodu ich aktualizácie alebo vykonania technických zmien v uvedených prílohách.

Článok 93

Vykonávanie delegovania právomoci

1. Komisii sa udeľuje právomoc prijímať delegované akty za podmienok stanovených v tomto článku.

2. Právomoc prijímať delegované akty uvedené v článku 92 sa Komisii udeľuje na neurčité obdobie od 22. júla 2019.

3. Delegovanie právomoci uvedené v článku 92 môže Rada kedykoľvek odvolať. Rozhodnutím o odvolaní sa ukončuje delegovanie právomoci, ktoré sa v ňom uvádza. Rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie alebo k neskoršiemu dátumu, ktorý je v ňom určený. Nie je ním dotknutá platnosť delegovaných aktov, ktoré už nadobudli účinnosť.

4. Komisia pred prijatím delegovaného aktu konzultuje s odborníkmi určenými jednotlivými členskými štátmi v súlade so zásadami stanovenými v Medziinštitucionálnej dohode z 13. apríla 2016 o lepšej tvorbe práva.

5. Komisia oznamuje delegovaný akt hneď po prijatí Rade.

6. Delegovaný akt prijatý podľa článku 92 nadobúda účinnosť, len ak Rada proti nemu nevzniesla námietku v lehote dvoch mesiacov odo dňa oznámenia uvedeného aktu Rade alebo ak pred uplynutím uvedenej lehoty Rada informovala Komisiu o svojom rozhodnutí nevzniesť námietku. Na podnet Rady sa táto lehota predĺži o dva mesiace.

7. Európsky parlament musí byť informovaný o prijatí delegovaných aktov Komisiou, o akýchkoľvek námietkach vznesených proti týmto aktom alebo o odvolaní delegovania právomocí Radou.







KAPITOLA VIII

VZŤAHY K INÝM PRÁVNYM NÁSTROJOM

Článok 94

Vzťahy k iným právnym nástrojom

1. S výhradou ustanovení odseku 2 tohto článku a článkov 95 až 100 toto nariadenie v členských štátoch nahrádza dohovory platné v čase nadobudnutia účinnosti nariadenia (ES) č. 2201/2003, ktoré boli uzavreté medzi dvomi alebo viacerými členskými štátmi a upravujú otázky, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie.

2. Fínsku a Švédsku sa poskytla možnosť vyhlásiť v súlade s článkom 59 ods. 2 nariadenia (ES) č. 2201/2003 a za podmienok stanovených v písmenách b) a c) uvedeného ustanovenia, že Dohovor zo 6. februára 1931 medzi Dánskom, Fínskom, Islandom, Nórskom a Švédskom, obsahujúci ustanovenia medzinárodného práva súkromného o manželstve, osvojení a poručníctve, sa spolu s jeho záverečným protokolom bude v celom rozsahu alebo čiastočne v ich vzájomných vzťahoch uplatňovať namiesto uvedeného nariadenia. Ich jednotlivé vyhlásenia boli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie ako príloha k nariadeniu (ES) č. 2201/2003. Tieto členské štáty ich môžu kedykoľvek úplne alebo čiastočne odvolať.

3. Kritériá právomoci v budúcej dohode dojednanej medzi členskými štátmi uvedenými v odseku 2, ktoré sa týkajú vecí upravených týmto nariadením, musia byť v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.

4. Dodržiava sa zásada nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti medzi občanmi únie.

5. Rozhodnutia vydané v niektorom zo severských štátov, ktoré vydali vyhlásenie uvedené v odseku 2, na základe kritéria právomoci zodpovedajúceho niektorému z kritérií uvedených v kapitole II, sa uznávajú a vykonávajú v ostatných členských štátoch podľa ustanovení kapitoly IV oddielu 1.

6. Členské štáty zašlú Komisii: a) vyhotovenie dohôd uvedených v odseku 3 a jednotných zákonov, ktorými sa tieto dohody vykonávajú; b) každú výpoveď alebo zmenu dohôd uvedených v odseku 2 alebo 3 alebo jednotných zákonov.

Tieto informácie sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie.

Článok 95

Vzťahy k niektorým mnohostranným dohovorom

Vo vzťahoch medzi členskými štátmi má toto nariadenie prednosť pred týmito dohovormi v rozsahu, v ktorom sa týkajú otázok upravených týmto nariadením:

a) Haagsky dohovor o právomoci orgánov a rozhodnom práve vo veciach ochrany maloletých z 5. októbra 1961;

b) Luxemburský dohovor o uznávaní rozhodnutí týkajúcich sa platnosti manželstiev z 8. septembra 1967;

c) Haagsky dohovor o uznávaní rozvodov a zrušení manželského spolužitia z 1. júna 1970;

d) Európsky dohovor o uznávaní a výkone rozhodnutí týkajúcich sa starostlivosti o deti a o obnove starostlivosti o deti z 20. mája 1980.

Článok 96

Vzťah k Haagskemu dohovoru z roku 1980

Ak bolo dieťa neoprávnene premiestnené alebo je neoprávnene zadržiavané v inom členskom štáte, než je členský štát, kde dieťa malo obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržiavaním, uplatňujú sa naďalej ustanovenia Haagskeho dohovoru z roku 1980 doplnené ustanoveniami kapitol III a VI tohto nariadenia. Ak je po neoprávnenom premiestnení alebo neoprávnenom zadržiavaní dieťaťa potrebné uznať a vykonať v inom členskom štáte rozhodnutie, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktoré bolo vydané v členskom štáte, uplatňuje sa kapitola IV.

Článok 97

Vzťah k Haagskemu dohovoru z roku 1996

1. Pokiaľ ide o vzťah k Haagskemu dohovoru z roku 1996, toto nariadenie sa uplatňuje: a) s výhradou odseku 2 tohto článku, keď má dotknuté dieťa svoj obvyklý pobyt na území členského štátu; b) vo veci uznania a výkonu rozhodnutia vydaného súdom členského štátu na území iného členského štátu, aj keď má dotknuté dieťa svoj obvyklý pobyt na území štátu, ktorý je zmluvnou stranou uvedeného dohovoru a v ktorom sa toto nariadenie neuplatňuje.

2. Bez ohľadu na odsek 1: a) ak sa účastníci dohodli na právomoci súdu v štáte, ktorý je zmluvnou stranou Haagskeho dohovoru z roku 1996 a v ktorom sa toto nariadenie neuplatňuje, uplatní sa článok 10 uvedeného dohovoru; b) pokiaľ ide o prenesenie právomoci medzi príslušným súdom v členskom štáte a súdom v štáte, ktorý je zmluvnou stranou Haagskeho dohovoru z roku 1996 a v ktorom sa toto nariadenie neuplatňuje, uplatnia sa články 8 a 9 uvedeného dohovoru; c) ak súd štátu, ktorý je zmluvnou stranou Haagskeho dohovoru z roku 1996 a v ktorom sa toto nariadenie neuplatňuje, už koná vo veci rodičovských práv a povinností v čase, keď sa na súde členského štátu začalo konanie týkajúce sa toho istého dieťaťa s rovnakým predmetom konania, uplatňuje sa článok 13 uvedeného dohovoru.

Článok 98

Rozsah účinkov

1. Dohody a dohovory uvedené v článkoch 94 až 97 zostávajú v platnosti vo vzťahu k veciam, na ktoré sa nevzťahuje toto nariadenie.

2. Dohovory uvedené v článkoch 95 až 97 tohto nariadenia, najmä Haagske dohovory z rokov 1980 a 1996, sú naďalej platné medzi členskými štátmi, ktoré sú ich zmluvnými stranami, v súlade s článkami 95 až 97 tohto nariadenia.

Článok 99

Zmluvy so Svätou stolicou

1. Toto nariadenie sa uplatňuje bez toho, aby bola dotknutá Medzinárodná zmluvu (konkordát) medzi Svätou stolicou a Portugalskom, podpísaná vo Vatikáne 18. mája 2004.

2. Rozhodnutie o neplatnosti manželstva vydané na základe zmluvy uvedenej v odseku 1 sa uznáva v členských štátoch za podmienok uvedených v kapitole IV oddiele 1 pododdiele 1.

3. Ustanovenia odsekov 1 a 2 sa vzťahujú tiež na tieto medzinárodné zmluvy so Svätou stolicou: a) „Concordato lateranense“ z 11. februára 1929 medzi Talianskom a Svätou stolicou, zmenený dohodou a dodatkovým protokolom podpísaným v Ríme 18. februára 1984; b) Dohoda medzi Svätou stolicou a Španielskom v právnych otázkach z 3. januára 1979; c) Dohoda medzi Svätou stolicou a Maltou o uznaní občianskoprávnych účinkov manželstiev uzatvorených podľa cirkevného práva a rozhodnutí cirkevných orgánov a súdov o týchto manželstvách z 3. februára 1993, vrátane protokolu o uplatňovaní z rovnakého dátumu, spolu s tretím dodatkovým protokolom z 27. januára 2014.

4. Uznávanie rozhodnutí uvedených v odseku 2 môže v Španielsku, Taliansku alebo na Malte podliehať rovnakým postupom a preskúmaniu, aké sa uplatňujú na rozhodnutia cirkevných súdov vynesené podľa medzinárodných zmlúv uzavretých so Svätou stolicou, uvedených v odseku 3.

5. Členské štáty zašlú Komisii: a) kópiu zmlúv uvedených v odsekoch 1 a 3; b) každú výpoveď alebo zmenu a doplnenie týchto zmlúv.







KAPITOLA IX

ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA

Článok 100

Prechodné ustanovenia

1. Toto nariadenie sa vzťahuje len na konania začaté, na verejné listiny úradne vyhotovené alebo zaregistrované a na dohody zaregistrované 1. augusta 2022 alebo po tomto dni.

2. Nariadenie (ES) č. 2201/2003 sa naďalej uplatňuje na rozhodnutia vydané v konaniach začatých, na verejné listiny úradne vyhotovené alebo zaregistrované a na dohody, ktoré sa stali vykonateľnými v členskom štáte, v ktorom boli uzatvorené pred 1. augustom 2022 a ktoré patria do rozsahu pôsobnosti uvedeného nariadenia.

Článok 101

Monitorovanie a hodnotenie

1. Do 2. augusta 2032 Komisia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o ex post hodnotení tohto nariadenia na podklade informácií predložených členskými štátmi. K správe sa v podľa potreby pripojí legislatívny návrh.

2. K 2. augustu 2025 členské štáty poskytnú Komisii na požiadanie najmä dostupné informácie relevantné pre hodnotenie vykonávania a uplatňovania tohto nariadenia týkajúce sa týchto oblastí: a) počet rozhodnutí v manželských veciach alebo vo veciach rodičovských práv a povinností, pri ktorých bola právomoc založená na kritériách upravených v tomto nariadení; b) pokiaľ ide o návrhy na výkon rozhodnutia uvedeného v článku 28 ods. 1, počet prípadov, v ktorých k výkonu nedošlo do šiestich týždňov od začatia vykonávacieho konania; c) počet návrhov na zamietnutie uznania rozhodnutia podľa článku 40 a počet prípadov, v ktorých sa návrhu na zamietnutiu uznania vyhovelo; d) počet návrhov na zamietnutie výkonu rozhodnutia podľa článku 58 a počet prípadov, v ktorých sa návrhu na zamietnutie výkonu rozhodnutia vyhovelo; e) počet opravných prostriedkov podaných podľa článku 61 a 62.

Článok 102

Členské štáty s dvoma alebo viacerými právnymi systémami

Vo vzťahu k členskému štátu, ktorý má v otázkach upravených týmto nariadením dva systémy alebo viac systémov práva alebo súborov právnych noriem, ktoré sa uplatňujú na rôznych územných celkoch:

a) každý odkaz na obvyklý pobyt v tomto členskom štáte sa považuje za odkaz na obvyklý pobyt v jeho územnom celku;

b) každý odkaz na štátnu príslušnosť sa považuje za odkaz na územný celok určený právnym poriadkom tohto členského štátu;

c) každý odkaz na orgán členského štátu sa považuje za odkaz na orgán daného územného celku v tomto členskom štáte;

d) každý odkaz na predpisy dožiadaného členského štátu sa považuje za odkaz na predpisy územného celku, v ktorom sa dovoláva uplatnenia právomoci, uznania alebo výkonu.

Článok 103

Informácie ktoré sa majú oznámiť Komisii

1. Členské štáty oznámia Komisii: a) všetky orgány uvedené v článku 2 ods. 2 bode 2) písm. b) a bode 3) a v článku 74 ods. 2; b) súdy a orgány príslušné na vydávanie osvedčení podľa článku 36 ods. 1 a článku 66 a súdy príslušné na opravu osvedčení podľa článku 37 ods. 1, článku 48 ods. 1, článku 49 a článku 66 ods. 3 v spojení s článkom 37 ods. 1; c) súdy uvedené v článku 30 ods. 3, článku 52, článku 40 ods. 1, článku 58 ods. 1 a článku 62, ako aj orgány a súdy uvedené v článku 61 ods. 2; d) orgány príslušné na výkon uvedené v článku 52; e) konania o opravných prostriedkoch uvedené v článkoch 61 a 62; f) názvy a adresy ústredných orgánov určených podľa článku 76 a spôsoby komunikácie s nimi, g) podľa okolností kategórie blízkych príbuzných uvedené v článku 82 ods. 2; h) jazyky prijateľné pre komunikáciu s ústrednými orgánmi podľa článku 91 ods. 3; i) jazyky prijateľné pre preklady podľa článku 80 ods. 3, článku 81 ods. 2, článku 82 ods. 4 a článku 91 ods. 2.

2. Členské štáty oznámia Komisii informácie uvedené v odseku 1 do 23. apríla 2021.

3. Členské štáty oznámia Komisii akékoľvek zmeny informácií uvedených v odseku 1.

4. Komisia zverejní informácie uvedené v odseku 1 vhodnými prostriedkami vrátane Európskeho portálu elektronickej justície.

Článok 104

Zrušenie

1. S výhradou článku 100 ods. 2 tohto nariadenia je nariadenie (ES) č. 2201/2003 zrušené od 1. augusta 2022.

2. Odkazy na zrušené nariadenie sa považujú za odkazy na toto nariadenie a majú sa vykladať podľa tabuľky zhody v prílohe X.

Článok 105

Nadobudnutie účinnosti

1. Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie .

2. Toto nariadenie sa uplatňuje od 1. augusta 2022, s výnimkou článkov 92, 93 a 103, ktoré sa uplatňujú od 22. júla 2019.

Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné v členských štátoch v súlade so zmluvami.









PRÍLOHA I

OSVEDČENIE, KTORÉ SÚD VYDÁ NA ZÁKLADE ROZHODNUTIA O ODMIETNUTÍ NÁVRATU DIEŤAŤA DO INÉHO ČLENSKÉHO ŠTÁTU, KTORÉ SA ZAKLADÁ VÝLUČNE NA ČLÁNKU 13 ODS. 1 PÍSM. B) A/ALEBO ODS. 2 HAAGSKEHO DOHOVORU Z ROKU 1980 ( 1 )

(článok 29 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) 2019/1111 ( 2 ))

Informácie pre osoby, ktorým sa predkladá toto osvedčenie na účely článku 26a ods. 5 nariadenia

Ak ku dňu vydania rozhodnutia o odmietnutí návratu dieťaťa uvedenému v bode 3 sa ešte v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržiavaním, nekoná o podstate opatrovníckeho práva, máte možnosť začať v danom štáte konanie podaním návrhu na úpravu podstaty opatrovníckeho práva podľa článku 29 ods. 5 nariadenia.

Ak súd začne konanie do troch mesiacov od doručenia rozhodnutia o odmietnutí návratu, každé rozhodnutie, ktoré je výsledkom takéhoto konania o podstate opatrovníckeho práva, z ktorého vyplýva návrat dieťaťa do tohto členského štát, je vykonateľné v ktoromkoľvek inom členskom štáte podľa článku 29 ods. 6 nariadenia bez potreby osobitného konania a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu okrem prípadov a v takom rozsahu, v akom je rozhodnutie nezlučiteľné s rozhodnutím uvedeným v článku 50 nariadenia, za predpokladu, že k rozhodnutiu bolo vydané osvedčenie podľa článku 47. Ak súd začal konanie po uplynutí troch mesiacov alebo ak nie sú splnené podmienky na vydanie osvedčenia podľa článku 47 nariadenia, rozhodnutie, ktoré je výsledkom konania o podstate opatrovníckeho práva, sa v iných členských štátoch uzná a vykoná podľa kapitoly IV oddielu 1 nariadenia.

Účastník, ktorý podáva návrh na začatie konania, predloží súdu v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržiavaním, tieto písomnosti:

a) vyhotovenie rozhodnutia o odmietnutí návratu dieťaťa;

b) toto osvedčenie a

c) v relevantných prípadoch prepis, súhrn alebo zápisnicu z pojednávania podľa bodu 4.1.

Informácie pre súd, ktorému sa predkladá toto osvedčenie na účely článku 29 ods. 3 nariadenia ( 3 )

Toto osvedčenie sa vydalo, pretože dieťa (deti) uvedené v bode 5 bolo (boli) neoprávnene premiestnené do členského štátu, ktorého súd vydáva toto osvedčenie, alebo boli v tomto štáte neoprávnene zadržiavané. Návrh na začatie konania o návrat dieťaťa (detí) sa podal podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980, pretože osoba uvedená v bode 6.1 tvrdila, že premiestnenie alebo zadržiavanie dieťaťa (detí) bolo v rozpore s opatrovateľským právom a v čase premiestnenia alebo zadržania sa toto opatrovnícke právo aj skutočne vykonávalo, buď spoločne, alebo samostatne, alebo by sa vykonávalo, ak by nedošlo k premiestneniu alebo zadržaniu podľa Haagskeho dohovoru z roku 1980. Tento súd odmietol návrat jedného alebo viacerých detí, ktorých sa toto konanie týka, výlučne na základe článku 13 ods. 1 písm. b) a/alebo ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980.

Ak v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním, sa už koná o podstate opatrovníckeho práva, keď tento súd vydal rozhodnutie uvedené v bode 3, ktorým sa odmieta návrat dieťaťa výlučne na základe článku 13 ods. 1 písm. b) a/alebo ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980, v článku 29 ods. 3 nariadenia sa ustanovuje, že tento súd – ak vie o uvedenom konaní – do jedného mesiaca od dátumu vydania svojho rozhodnutia zašle súdu, ktorý začal konanie o podstate opatrovníckeho práva, buď priamo alebo prostredníctvom ústredných orgánov tieto písomnosti:

a) vyhotovenie rozhodnutia o odmietnutí návratu dieťaťa;

b) toto osvedčenie a

c) podľa potreby prepis, súhrn alebo zápisnicu z pojednávania uvedené v bode 4.1 a akékoľvek iné písomnosti, ktoré považuje za relevantné, uvedené v bode 4.2.

V prípade potreby môže súd, ktorý začal konanie o podstate opatrovníckeho práva, požadovať od účastníka, aby podľa článku 91 nariadenia predložil preklad alebo prepis rozhodnutia alebo akejkoľvek písomnosti priloženej k tomuto osvedčeniu (článok 29 ods. 4 nariadenia).

1. ČLENSKÝ ŠTÁT PÔVODU ROZHODNUTIA O ODMIETNUTÍ NÁVRATU DIEŤAŤA (DETÍ)* ( 4 )







Belgicko (BE) Bulharsko (BG) Česko (CZ) Nemecko (DE) Estónsko (EE) Írsko (IE) Grécko (EL) Španielsko (ES) Francúzsko (FR) Chorvátsko (HR) Taliansko (IT) Cyprus (CY) Lotyšsko (LV) Litva (LT) Luxembursko (LU) Maďarsko (HU) Malta (MT) Holandsko (NL) Rakúsko (AT) Poľsko (PL) Portugalsko (PT) Rumunsko (RO) Slovinsko (SI) Slovensko (SK) Fínsko (FI) Švédsko (SE) Spojené kráľovstvo (UK)

2. SÚD, KTORÝ VYDAL ROZHODNUTIE A VYDÁVA TOTO OSVEDČENIE*

2.1. Názov*

2.2. Adresa*

2.3. Tel./fax/e-mail*

3. ROZHODNUTIE*

3.1. Dátum (dd/mm/rrrr)*

3.2. Spisová značka*

4. DOPLŇUJÚCE PÍSOMNOSTI (KTORÉ SA MÔŽU POSKYTNÚŤ ÚČASTNÍKOM)*

4.1. Prepis, súhrn alebo zápisnica z pojednávania*

4.1.1. Áno

4.1.2. Nie

4.2. Akékoľvek iné písomnosti, ktoré súd považuje za relevantné* ( 5 )

4.2.1. Áno (spresnite)

4.2.2. Nie

5. DIEŤA (DETI) ( 6 ), KTORÉ SA PODĽA ROZHODNUTIA NEMÁ (NEMAJÚ) VRÁTIŤ*

5.1. Dieťa 1*

5.1.1. Priezvisko(-á)*

5.1.2. Meno(-á)*

5.1.3. Dátum narodenia (dd/mm/rrrr)*

5.1.4. Miesto narodenia (ak je známe)

5.1.5. Identifikačné číslo alebo číslo sociálneho poistenia (v relevantnom prípade a ak je známe)

5.2. Dieťa 2

5.2.1. Priezvisko(-á)

5.2.2. Meno(-á)

5.2.3. Dátum narodenia (dd/mm/rrrr)

5.2.4. Miesto narodenia (ak je známe)

5.2.5. Identifikačné číslo alebo číslo sociálneho poistenia (v relevantnom prípade a ak je známe)

5.3. Dieťa 3

5.3.1. Priezvisko(-á)

5.3.2. Meno(-á)

5.3.3. Dátum narodenia (dd/mm/rrrr)

5.3.4. Miesto narodenia (ak je známe)

5.3.5. Identifikačné číslo alebo číslo sociálneho poistenia (v relevantnom prípade a ak je známe)

6. OSOBY, ( 7 ) KTORÝCH SA KONANIE O NÁVRAT TÝKA*

6.1. Osoba, ktorá žiada o návrat dieťaťa (detí)*

6.1.1. Fyzická osoba

6.1.1.1. Priezvisko(-á)

6.1.1.2. Meno(-á)

6.1.1.3. Dátum narodenia (dd/mm/rrrr)

6.1.1.4. Miesto narodenia (ak je známe)

6.1.1.5. Identifikačné číslo alebo číslo sociálneho poistenia (v relevantnom prípade a ak je známe)

6.1.1.6. Adresa (ak je známa)

6.1.1.6.1. ako sa uvádza v rozhodnutí …

6.1.1.6.2. akékoľvek doplňujúce informácie (napríklad o inej súčasnej adrese) …

6.1.2. Právnická osoba, inštitúcia alebo iný subjekt

6.1.2.1. Úplný názov

6.1.2.2. Identifikačné číslo (v relevantnom prípade a ak je známe)

6.1.2.3. Adresa (ak je známa)

6.2. Odporca*

6.2.1. Fyzická osoba

6.2.1.1. Priezvisko(-á)

6.2.1.2. Meno(-á)

6.2.1.3. Dátum narodenia (dd/mm/rrrr)

6.2.1.4. Miesto narodenia (ak je známe)

6.2.1.5. Identifikačné číslo alebo číslo sociálneho poistenia (v relevantnom prípade a ak je známe)

6.2.1.6. Adresa (ak je známa)

6.2.1.6.1. ako sa uvádza v rozhodnutí …

6.2.1.6.2. akékoľvek doplňujúce informácie (napríklad o inej súčasnej adrese) …

6.2.2. Právnická osoba, inštitúcia alebo iný subjekt

6.2.2.1. Úplný názov

6.2.2.2. Identifikačné číslo (v relevantnom prípade a ak je známe)

6.2.2.3. Adresa (ak je známa)

7. ROZHODNUTIE O ODMIETNUTÍ NÁVRATU DIEŤAŤA (DETÍ) ( 8 ) DO INÉHO ČLENSKÉHO ŠTÁTU SA ZAKLADÁ VÝLUČNE NA JEDNOM ALEBO NA OBOCH TÝCHTO USTANOVENIACH*

7.1. Dieťa 1*

7.1.1. článok 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980

7.1.2. Článok 13 ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980

7.2. Dieťa 2

7.2.1. článok 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980

7.2.2. Článok 13 ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980

7.3. Dieťa 3

7.3.1. článok 13 ods. 1 písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980

7.3.2. Článok 13 ods. 2 Haagskeho dohovoru z roku 1980

8. KU DŇU VYDANIA ROZHODNUTIA UVEDENÉHO V BODE 3 V ČLENSKOM ŠTÁTE, V KTOROM MALO DIEŤA OBVYKLÝ POBYT BEZPROSTREDNE PRED NEOPRÁVNENÝM PREMIESTNENÍM ALEBO ZADRŽANÍM, UŽ PREBIEHALO KONANIE O PODSTATE OPATROVNÍCKEHO PRÁVA*

8.1. Nie

8.2. Súd o tom nemá vedomosť

8.3. Áno

8.3.1. Súd, ktorý začal konanie o podstate opatrovníckeho práva

8.3.1.1. Názov

8.3.1.2. Adresa (ak je známa)

8.3.1.3. Tel./fax/e-mail (ak sú známe)

8.3.2. Spisová značka (ak je známa)

8.3.3. Účastník 1 ( 9 )

8.3.3.1. Fyzická osoba

8.3.3.1.1. Priezvisko(-á)

8.3.3.1.2. Meno(-á)

8.3.3.2. Právnická osoba, inštitúcia alebo iný subjekt

8.3.3.2.1. Úplný názov

8.3.4. Účastník 2

8.3.4.1. Fyzická osoba

8.3.4.1.1. Priezvisko(-á)

8.3.4.1.2. Meno(-á)

8.3.4.2. Právnická osoba, inštitúcia alebo iný subjekt

8.3.4.2.1. Úplný názov

8.3.5. Dotknuté dieťa (deti) ( 10 ) uvedené v bode 5:

8.3.5.1. Dieťa 1

8.3.5.2. Dieťa 2

8.3.5.3. Dieťa 3

9. ROZHODNUTIE O ODMIETNUTÍ NÁVRATU DIEŤAŤA (DETÍ) BOLO DORUČENÉ TÝMTO OSOBÁM*

9.1. Osoba 1 uvedená v bode 6.1*

9.1.1. Nie

9.1.2. Súd o tom nemá vedomosť

9.1.3. Áno

9.1.3.1. Dátum doručenia (dd/mm/rrrr)

9.1.3.2. Rozhodnutie bolo doručené v týchto jazykoch:







BG ES CS DE ET EL EN FR GA HR IT LV LT HU MT NL PL PT RO SK SL FI SV

9.2. Osoba 2 uvedená v bode 6.2*

9.2.1. Nie

9.2.2. Súd o tom nemá vedomosť

9.2.3. Áno

9.2.3.1. Dátum doručenia (dd/mm/rrrr)

9.2.3.2. Rozhodnutie bolo doručené v týchto jazykoch:







BG ES CS DE ET EL EN FR GA HR IT LV LT HU MT NL PL PT RO SK SL FI SV

10. PRE INFORMÁCIU: OPATRENIA, KTORÉ SA PRIJALI PODĽA ČLÁNKU 27 ODS. 2 NARIADENIA NA ÚPRAVU STYKU MEDZI DIEŤAŤOM (DEŤMI) A OSOBOU, KTORÁ ŽIADA O JEHO (ICH) NÁVRAT*

10.1. Nie

10.2. Áno

10.2.1. Ak áno, priložte vyhotovenie alebo súhrn rozhodnutia.

V prípade pripojenia ďalších listov uveďte počet strán: …

V … (dd/mm/rrrr)

Podpis a/alebo odtlačok pečiatky









PRÍLOHA II

OSVEDČENIE K ROZHODNUTIAM V MANŽELSKÝCH VECIACH

(článok 36 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (EÚ) 2019/1111 ( 11