RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 144/169

Versiune publică (1)

DECIZIA NR. 291/12/COL A AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

din 11 iulie 2012

privind ajutorul de restructurare acordat în favoarea Arion Bank (Islanda)

Autoritatea AELS de Supraveghere („Autoritatea”),

AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolul 61 alineatul (3) litera (b) și Protocolul 26 la acesta,

AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție („Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”), în special articolul 24,

AVÂND ÎN VEDERE Protocolul 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție („Protocolul 3”), în special articolul 1 alineatul (3) din partea I, articolul 7 alineatul (3) din partea II și articolul 13 din partea II,

întrucât:

I. DATE FACTUALE

1. PROCEDURĂ

(1) În urma corespondenței neoficiale din octombrie 2008 și a adoptării de către Parlamentul Islandei (Althingi) la 6 octombrie a Legii nr. 125/2008 privind Autoritatea pentru rambursările de trezorerie ca urmare a unor situații neobișnuite pe piețele financiare (denumită în continuare „ordonanța de urgență”), prin care statului islandez i s-au conferit competențe extinse de intervenție în sectorul bancar, președintele Autorității a trimis autorităților islandeze la 10 octombrie 2008 o scrisoare prin care le solicita acestora să notifice Autorității măsurile privind ajutoarele de stat adoptate în temeiul ordonanței de urgență. Au urmat contacte și schimburi de corespondență periodice, inclusiv o scrisoare trimisă de către Autoritate la 18 iunie 2009 prin care aceasta reamintea autorităților islandeze necesitatea de a verifica măsurile privind ajutoarele de stat și clauza de statu-quo prevăzută la articolul 3 din Protocolul 3. Ca urmare a corespondenței și a reuniunilor ulterioare, ajutorul de stat acordat pentru restaurarea anumitor operațiuni ale (fostei) Kaupthing Bank și pentru înființarea și capitalizarea New Kaupthing Bank (redenumită Arion Bank începând cu 21 noiembrie 2009) a fost în cele din urmă notificat retrospectiv de către autoritățile islandeze la 20 septembrie 2010.

(2) Prin scrisoarea din 15 decembrie 2010 (2), Autoritatea AELS de Supraveghere („Autoritatea”) a informat autoritățile islandeze cu privire la decizia de deschidere a procedurii de investigare prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din partea I a Protocolului 3 referitor la măsurile adoptate de către statul islandez pentru restaurarea anumitor operațiuni ale (fostei) Kaupthing Bank hf și pentru înființarea și capitalizarea New Kaupthing Bank hf, redenumită Arion Bank (decizia de deschidere a procedurii de investigare) (3). De asemenea, Autoritatea a solicitat prezentarea unui plan de restructurare detaliat cu privire la Arion Bank în termen de șase luni.

(3) Prin scrisoarea din 24 martie 2011 (4), Autoritatea a primit de la părțile interesate o observație, care a fost transmisă autorităților islandeze la 25 mai 2011. Autoritățile islandeze nu au răspuns observației respective.

(4) Prin scrisoarea din 31 martie 2011, autoritățile islandeze au prezentat un plan de restructurare cu privire la Arion Bank. Un plan de restructurare actualizat a fost prezentat prin e-mail-ul din 30 aprilie 2012.

(5) Autoritatea a solicitat informații cu privire la planul de restructurare la 11 iulie 2011 și 13 februarie 2012. Autoritățile islandeze au răspuns solicitării la 26 octombrie 2011, 16 aprilie 2012, 30 aprilie 2012, 21 mai 2012 și 6 iulie 2012. Versiunile finale ale angajamentelor făcute de către autoritățile islandeze și Arion Bank au fost prezentate la 3 iulie 2012 (5).

(6) În plus, reprezentanții Autorității s-au întâlnit cu autoritățile islandeze și cu reprezentanții Arion Bank la 7 iunie 2011 și la 27-28 februarie 2012.

2. CONTEXT

(7) În prezenta secțiune autoritatea va descrie evenimentele, faptele, evoluțiile economice, politice și în materie de reglementare legate de prăbușirea și reconstrucția sistemului financiar islandez din octombrie 2008 până în prezent care apar drept necesare pentru stabilirea contextului în care s-a realizat evaluarea măsurilor privind ajutoarele de stat în cazul de față. Înainte de aceasta, se vor reaminti, de asemenea, etapele prăbușirii Kaupthing Bank, în ordine cronologică.

2.1. Prăbușirea Kaupthing Bank

(8) În septembrie 2008, o serie de instituții financiare importante la nivel global au început să experimenteze dificultăți grave. În timpul turbulențelor survenite pe piețele financiare globale, cele mai importante trei bănci comerciale din Islanda, care înregistraseră o creștere economică extraordinară în ultimii ani, s-au confruntat cu dificultăți în ceea ce privește refinanțarea datoriei pe termen scurt și cu retrageri masive ale depozitelor. Lehman Brothers a solicitat protecție împotriva riscului de insolvență la 15 septembrie, iar în aceeași zi s-a anunțat că Bank of America urma să preia controlul asupra Merrill Lynch. În paralel, una dintre cele mai importante bănci din Regatul Unit, HBOS, a trebuit să fie preluată de către Lloyds TSB.

(9) Problemele din sectorul financiar islandez au devenit mai evidente la 29 septembrie 2008, când guvernul Islandei a anunțat că a ajuns la un acord cu Glitnir Bank, căreia urma să îi injecteze un capital de 600 milioane EUR în schimbul a 75 % din acțiunile acesteia. Cu toate acestea, planul de preluare a Glitnir Bank de către guvern nu a oferit siguranță piețelor, fiind ulterior abandonat. Prețurile acțiunilor celor trei bănci comerciale au scăzut, ratingurile de credit fiind coborâte.

(10) Retragerile masive ale depozitelor din sucursalele din străinătate ale Landsbanki și Kaupthing au crescut dramatic, sucursalele de la nivel național confruntându-se, în egală măsură, cu retrageri masive de numerar. În primul weekend din luna octombrie a devenit clar faptul că încă una dintre cele mai importante trei bănci islandeze, Landsbanki, se afla în mare dificultate. Glitnir Bank și Landsbanki au fost preluate de către FME la 7 octombrie 2008. Pentru o anumită perioadă de timp, s-a sperat că Kaupthing Bank poate evita aceeași soartă, la 6 octombrie 2008 CBI acordând Kaupthing un împrumut în valoare de 500 de milioane EUR în schimbul garanțiilor privind filiala daneză a Kaupthing, FIH Erhvervsbanken. Cu toate acestea, acordurile de împrumut și titlurile de creanță ale Kaupthing Bank conțineau în general o clauză conform căreia, în eventualitatea în care una dintre principalele filiale ale băncii nu își onorează obligațiile, aceasta constituie o nerespectare a obligațiilor din partea Kaupthing Bank care poate conduce la scadența creditelor acordate băncii. La 8 octombrie 2008, autoritățile britanice au pus filiala Kaupthing din Regatul Unit, Kaupthing Singer & Friedlander (KSF), în încetare de plăți. În ziua următoare, FME a preluat controlul asupra băncii prin exercitarea competențelor care i-au fost conferite în temeiul ordonanței de urgență.

2.2. Criza financiară și principalele cauze ale nerespectării obligațiilor de către băncile islandeze

(11) În notificarea privind ajutorul acordat în favoarea Arion Bank, autoritățile islandeze au explicat că motivele prăbușirii sectorului bancar din Islanda și necesitatea de a interveni au fost prezentate în detaliu într-un raport elaborat de o Comisie specială de investigație („CSI”) înființată de parlamentul islandez (6), ale cărei obligații constau în investigarea și analizarea proceselor care au condus la prăbușirea principalelor trei bănci în cauză. Autoritatea sintetizează în continuare concluziile comisiei privind cele mai relevante cauze ale prăbușirii Kaupthing Bank. Informațiile au fost preluate din capitolele 2 (Rezumat) și 21 (Cauzele prăbușirii băncilor islandeze — Responsabilitate, greșeli și neglijență) din raportul CSI.

(12) Reducerea lichidităților pe piețele financiare globale, care a început în 2007, a condus în cele din urmă la prăbușirea celor mai importante trei bănci islandeze, ale căror operațiuni comerciale au devenit din ce în ce mai dependente de finanțarea de pe piețele internaționale. Cu toate acestea, cauzele prăbușirii băncilor islandeze au fost complexe și numeroase. CSI a analizat faptele care au condus la prăbușirea celor mai importante bănci din Islanda, notând faptul că majoritatea concluziilor erau aplicabile tuturor celor trei bănci, multe dintre acestea fiind interconectate. Cauzele prăbușirii legate de activitățile băncilor sunt sintetizate pe scurt în cele ce urmează.

Expansiunea excesivă și nedurabilă

(13) CSI a concluzionat că, pe parcursul exercițiilor financiare anterioare prăbușirii, băncile și-au extins bilanțurile și portofoliile de credite dincolo de propria capacitate operațională și de gestiune. Activele combinate ale celor trei bănci au înregistrat o creștere exponențială de la 1,4 trilioane ISK (7) în 2003 la 14,4 trilioane ISK la sfârșitul celui de-al doilea trimestru al anului 2008. Cea mai mare parte a creșterii înregistrate de cele trei bănci a constat în credite acordate părților străine, care au crescut semnificativ pe parcursul anului 2007 (8), în special după debutul crizei internaționale de lichidități. Aceasta a determinat CSI să concluzioneze că o mare parte din creșterea respectivă a creditării a rezultat din creditele acordate întreprinderilor cărora li se refuzase creditarea în altă parte. De asemenea, raportul a concluzionat că investițiile bancare cu un grad de risc inerent mai ridicat au devenit o caracteristică tot mai des întâlnită a activităților bancare, creșterea creditelor contribuind la problemele respective.

Reducerea finanțelor disponibile pe piețele internaționale

(14) Cea mai mare parte a creșterii băncilor a fost facilitată de accesul pe piețele financiare internaționale, de capitalizarea pe baza ratingurilor de credite bune și de accesul pe piețele europene prin intermediul Acordului privind SEE. Băncile islandeze au împrumutat 14 miliarde EUR pe piețele străine ale titlurilor de creanță în 2005 în condiții relativ favorabile. Atunci când accesul pe piețele europene ale titlurilor de creanță a devenit și mai limitat, băncile și-au finanțat activitățile pe piețele americane, titlurile de creanță islandeze transformându-se în obligațiuni garantate prin creanțe. În perioada anterioară prăbușirii, băncile depindeau tot mai mult de creditele pe termen scurt, ceea ce a condus la riscuri de refinanțare majore și, potrivit CSI, previzibile.

Orientarea proprietarilor băncilor

(15) În cazul fiecărei bănci islandeze importante, principalii proprietari se numărau printre cei mai mari debitori (9). CSI a considerat că anumiți acționari beneficiau de un acces excesiv de facil la creditele furnizate de băncile pe care le conduceau în calitate de proprietari. Acționarul majoritar al Kaupthing Bank era Exista hf., cu o cotă care depășea doar cu puțin 20 %. Exista hf. era, în egală măsură, unul dintre cei mai mari debitori ai băncii. În perioada 2005-2008, totalul creditelor acordate în favoarea Exista hf. și a părților afiliate (10) de către Kaupthing a crescut constant de la 400 500 de milioane EUR la 1 400-1 700 de milioane EUR, pe parcursul perioadei 2007–2008, creditele fiind aproape egale cu baza de capital a băncii. Creșterea respectivă a creditelor acordate principalilor acționari a avut loc în pofida faptului că Kaupthing începea să se confrunte cu probleme în materie de lichidități și de refinanțare. De asemenea, creditele au fost adeseori acordate părților afiliate în lipsa unor garanții specifice (11). Fondul de piață monetară al Kaupthing era cel mai mare fond al întreprinderii de administrare a activelor Kaupthing Bank, în 2007 fondul investind semnificativ în obligațiunile emise de Exista hf.. La sfârșitul anului, aceasta deținea titluri în valoare de aproximativ 14 miliarde ISK, echivalentul a aproximativ 20 % din totalul activelor fondului la momentul respectiv. Robert Tchenguiz deținea participațiuni în Kaupthing Bank și Exista hf., făcând parte și din consiliul de administrație al Exista hf.. De asemenea, Robert Tchenguiz a primit importante facilități de împrumut din partea Kaupthing Bank din Islanda, Kaupthing Bank din Luxemburg și Kaupthing Singer & Friedlander (KSF). În total, facilitățile de împrumut primite de către Robert Tchenguiz și părțile afiliate din partea întreprinderii-mamă Kaupthing Bank la momentul prăbușirii băncii se ridicau la aproximativ 2 miliarde EUR (12).

Concentrarea riscurilor

(16) În ceea ce privește problema expunerii anormale a acționarilor majoritari, CSI a concluzionat că portofoliile de active ale băncilor nu erau suficient de diversificate. Potrivit CSI, normele europene privind expunerea semnificativă erau interpretate în sens restrâns, în special în cazul acționarilor băncile încercând să evite normele respective.

Capitalul propriu scăzut

(17) Deși rata de capital a Kaupthing și a celorlalte două bănci islandeze importante era raportată întotdeauna ca fiind ușor mai ridicată decât valoarea minimă statutară, CSI a concluzionat că ratele de capital nu reflectau cu exactitate puterea financiară a băncilor. Aceasta se datora expunerii la risc a acțiunilor proprii ale băncilor prin intermediul garanțiilor primare și al contractelor la termen privind acțiunile. Capitalul social finanțat de întreprinderi și denumit de CSI „capital propriu scăzut” (13) reprezenta peste 25 % din bazele de capital ale băncilor (sau peste 50 % la momentul evaluării în raport cu componenta de bază a capitalului, și anume capitalul propriu al acționarilor minus activele necorporale). La aceasta se adăugau problemele cauzate de riscul de expunere a băncilor prin deținerea de acțiuni una în cadrul celeilalte. La mijlocul anului 2008, finanțarea directă de către bănci a propriilor acțiuni, precum și finanțarea încrucișată a acțiunilor celorlalte două bănci se ridicau la aproximativ 400 de miliarde ISK, reprezentând aproape 70 % din componenta de bază a capitalului. Potrivit CSI, amploarea finanțării capitalului propriu al acționarilor prin creditele obținute din partea sistemului însuși era atât de mare încât amenința stabilitatea sistemului. Băncile ofereau o parte semnificativă din acțiuni drept garanții de împrumut, prin urmare, scăderea prețurilor acțiunilor aducea cu sine scăderea calității portofoliilor lor de credite. Aceasta a afectat performanța băncilor, exercitând presiuni suplimentare asupra prețurilor acțiunilor; în consecință (CSI a presupus pe baza informațiilor deținute că), băncile au încercat să creeze în mod artificial o cerere excesivă pentru propriile acțiuni.

Dimensiunea băncilor

(18) În 2001, bilanțurile celor mai importante trei bănci însumau (împreună) puțin peste produsul intern brut (PIB) al Islandei. Până la sfârșitul anului 2007, băncile au devenit internaționale, deținând active cu o valoare de nouă ori mai mare decât cea a PIB-ului islandez. Conform raportului CSI, în anul 2006 observatorii au declarat că sistemul bancar depășise capacitatea Băncii Centrale a Islandei (CBI), îndoindu-se că aceasta putea să îndeplinească rolul de creditor de ultimă instanță. Până la sfârșitul anului 2007, datoriile pe termen scurt ale Islandei (suportate în principal din cauza finanțării băncilor) erau de cincisprezece ori mai mari decât rezervele de schimb valutar, depozitele în monedă străină ale celor trei bănci fiind, de asemenea, de opt ori mai mari decât rezervele de schimb valutar. Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor deținea resurse minime în comparație cu depozitele bancare pe care trebuia să le garanteze. Potrivit CSI, factorii în cauză au făcut Islanda susceptibilă de retrageri masive ale depozitelor din băncile naționale.

Creșterea bruscă a băncilor în comparație cu infrastructura financiară și de reglementare

(19) CSI a concluzionat că organismele relevante de supraveghere din Islanda nu beneficiau de credibilitatea necesară în lipsa unui creditor de ultimă instanță care să dispună de suficiente resurse. Conform raportului, FME și CBI nu dețineau expertiza și experiența necesare pentru a reglementa băncile într-o perioadă economică dificilă, însă puteau adopta măsuri de reducere a nivelului riscurilor la care erau expuse băncile. De exemplu, FME nu a crescut proporțional cu băncile, iar practicile organismului de reglementare nu au ținut pasul cu evoluțiile rapide din domeniul operațiunilor bancare. De asemenea, raportul este critic la adresa guvernului, concluzionând că autoritățile ar fi trebuit să adopte măsuri de reducere a impactului potențial al băncilor asupra economiei prin reducerea dimensiunii acestora sau prin obligarea uneia sau a mai multor bănci să își mute sediul central în străinătate (14).

Dezechilibrul și expansiunea excesivă a economiei islandeze ca întreg

(20) Raportul CSI face trimitere la evenimentele privind economia ca întreg, care au avut, de asemenea, un impact asupra creșterii economice rapide a băncilor, contribuind la un dezechilibru în materie de dimensiune și de influență între sectorul serviciilor financiare și restul economiei. Raportul a concluzionat că politicile guvernamentale (în special politica fiscală) au contribuit cel mai probabil la expansiunea excesivă și la dezechilibrul economiei islandeze, politica monetară a CBI nefiind suficient de restrictivă. De asemenea, raportul face trimitere la relaxarea normelor privind creditele care guvernează Fondul islandez de finanțare a locuințelor (HFF), pe care o consideră drept „una dintre cele mai mari greșeli ale gestiunii monetare și fiscale din perioada premergătoare prăbușirii băncilor” (15). În egală măsură, raportul critică ușurința cu care băncile au putut să se împrumute de la CBI, stocul de credite garantate pe termen scurt ale CBI crescând de la 30 de miliarde ISK în toamna anului 2005 la 500 de miliarde ISK la începutul lui octombrie 2008.

Coroana islandeză (króna), dezechilibrele externe și marjele swap-ului pe riscul de credit

(21) Raportul menționează că în 2006 valoarea coroanei islandeze (króna) a fost extrem de ridicată, deficitul de cont curent al Islandei depășind 16 % din PIB, pasivele exprimate în valută minus activele atingând PIB-ul anual total. Condițiile prealabile unei crize financiare se instalaseră deja. Până la sfârșitul anului 2007, valoarea coroanei islandeze (króna) s-a depreciat, marjele swap-ului pe riscul de credit (CDS) ale Islandei și ale băncilor înregistrând o creștere exponențială.

2.3. Măsurile adoptate pentru reconstrucția sectorului bancar

(22) În urma prăbușirii celor mai importante trei bănci comerciale în octombrie 2008 (inclusiv Kaupthing), autoritățile islandeze s-au confruntat cu provocarea fără precedent de salvgardare a operațiunilor bancare continue în Islanda (16). Politica urmărită de guvernul islandez este prevăzută, în principal, de ordonanța de urgență (17) adoptată de parlamentul islandez la 6 octombrie 2008. Aceasta conferă FME competențe extraordinare de a prelua controlului asupra întreprinderilor financiare și de a dispune de activele și pasivele în consecință. Ministerul de Finanțe era autorizat, în numele Trezoreriei, să elibereze fonduri pentru înființarea de noi întreprinderi financiare. Mai mult, în procedurile de insolvență ale întreprinderilor financiare, depozitele erau prioritare în raport cu alte creanțe. Guvernul a declarat că depozitele din băncile comerciale și de economii naționale și sucursalele acestora situate pe teritoriul Islandei vor fi protejate în totalitate.

(23) Prioritățile politice se concentrau inițial pe asigurarea funcționării de bază a sistemelor bancare, de plăți și de decontări de la nivel național. În primele săptămâni ulterioare prăbușirii, guvernul Islandei a pregătit, de asemenea, un program economic în colaborare cu Fondul Monetar Internațional („FMI”), care a condus la aprobarea, la 20 noiembrie 2008, a solicitării Islandei privind un acord stand-by cu o durată de doi ani care includea un împrumut în valoare de 2,1 miliarde USD din partea FMI și care viza să consolideze rezervele valutare ale Islandei. Credite suplimentare de până la 3 miliarde USD au fost garantate de alte țări nordice, precum și de anumiți parteneri comerciali. Din împrumutul FMI, 827 de milioane USD au fost puse imediat la dispoziție, în timp ce restul sumei a fost acordată în opt tranșe egale, sub rezerva evaluărilor trimestriale ale programului.

(24) Programul FMI a fost un program de stabilizare la scară largă axat pe trei obiective-cheie. În primul rând, stabilizarea și restaurarea încrederii în moneda națională (króna) cu scopul de a limita impactul negativ al crizei asupra economiei. Măsurile respective au inclus introducerea unor controale asupra capitalului menite să pună capăt scurgerilor de capital. În al doilea rând, programul a inclus o strategie cuprinzătoare de restructurare a băncilor, care viza în cele din urmă să reconstruiască un sistem financiar viabil în Islanda, precum și să salvgardeze relațiile financiare internaționale ale țării. Printre obiectivele secundare se numărau asigurarea unei evaluări echitabile a activelor băncilor, maximizarea recuperării activelor și consolidarea practicilor de supraveghere. În al treilea rând, programul viza să garanteze existența unor finanțe publice durabile prin limitarea socializării pierderilor în cadrul băncilor care s-au prăbușit, precum și prin punerea în aplicare a unui program de consolidare fiscală pe termen scurt.

(25) Autoritățile islandeze au subliniat faptul că, din cauza circumstanțelor excepționale referitoare la dimensiunea considerabilă a sistemului bancar în raport cu capacitatea financiară a Trezoreriei, opțiunile de politică de care dispuneau autoritățile erau limitate. Soluțiile pe care se bazau acestea erau, prin urmare, extrem de diferite de măsurile adoptate de guvernele altor țări care se confruntau cu amenințări la adresa stabilității financiare.

(26) În temeiul ordonanței de urgență, cele trei bănci comerciale importante, Glitnir Bank, Landsbanki Íslands și Kaupthing Bank, au fost împărțite în bănci „vechi” și bănci „noi”. Ministerul de Finanțe a identificat trei întreprinderi cu răspundere limitată care au preluat operațiunile interne ale vechilor bănci, numind pentru fiecare dintre acestea un consiliu de administrație. FME a preluat controlul asupra vechilor bănci, alocând în principiu activele și pasivele interne (depozitele) ale acestora noilor bănci care continuau operațiunile bancare pe teritoriul Islandei, în timp ce vechile bănci erau supravegheate de comitetele de administrare provizorii (18). Activele și pasivele în valută au fost plasate în principal în vechile bănci, care au făcut apoi obiectul procedurilor de lichidare și încheierii ulterioare a tuturor operațiunilor în străinătate (19).

(27) În bilanțurile de deschidere provizorii ale celor trei bănci noi la 14 noiembrie 2008 s-a estimat că totalul activelor combinate ale băncilor s-ar ridica la 2 886 de miliarde ISK, capitalul propriu în valoare de 385 de miliarde ISK urmând să fie furnizat de către stat. Valoarea totală a obligațiunilor care urmau să fie emise de către noile bănci în favoarea vechilor bănci în schimbul activelor transferate în afara pasivelor era estimată la 1 153 de miliarde ISK. FME a solicitat Deloitte LLP să evalueze valoarea activelor și a pasivelor transferate. În cursul procesului s-a constatat că evaluarea independentă nu ar furniza valori fixe ale activelor nete transferate, ci valori variabile. De asemenea, a reieșit că creditorii băncilor și-au manifestat dezacordul cu privire la procesul de evaluare, pe care nu îl considerau a fi imparțial, plângându-se că nu își puteau proteja interesele. Complicațiile respective au condus la modificarea politicii de stabilire a conturilor între vechile și noile bănci, implicând faptul că, în loc să se bazeze pe evaluările unui expert independent, părțile au încercat să negocieze o serie de acorduri cu privire la valoarea activelor nete transferate.

(28) Era evident faptul că urma să fie dificil pentru părți să încheie acorduri privind evaluările deoarece acestea făceau în mod evident obiectul unor ipoteze diferite asupra cărora era posibil să nu cadă de acord. Statul urmărea să încheie acorduri privind evaluările principale care să ofere o bază solidă pentru capitalizarea inițială a noilor bănci. Nivelul prețurilor activelor peste evaluarea de bază putea fi atribuit creditorilor sub forma obligațiunilor condiționale sau a creșterilor valorii capitalului social al băncilor, întrucât rezulta din negocieri că comitetele de administrare ale Glitnir și ale Kaupthing și majoritatea creditorilor acestora puteau fi interesați de achiziționarea de participațiuni în noile bănci, ceea ce le-ar fi permis să beneficieze de potențialele creșteri ale valorii activelor transferate.

(29) Capitalizarea totală a celor trei bănci noi și temeiul acordurilor încheiate cu creditorii băncilor vechi au fost anunțate la 20 iulie 2009. Guvernul, în calitate de unic proprietar al celor trei bănci noi, a încheiat acorduri-cadru cu comitetele de administrare ale vechilor bănci în legătură cu modul în care urma să fie stabilită și plătită compensația pentru transferul activelor nete către noile bănci. În ceea ce privește două dintre băncile noi, Íslandsbanki și Arion Bank, aceasta includea acorduri condiționale pentru vechile bănci de subscriere a participațiilor majoritare în capitalurile proprii ale noilor bănci.

(30) În baza proiectelor de acord menționate mai sus, comitetele de administrare ale vechilor bănci au hotărât în octombrie 2009 (Glitnir) și în decembrie 2009 (Kaupthing Bank și Landsbanki Islands) să exercite opțiunile negociate și să subscrie participațiile în capitalurile noilor bănci. La 18 decembrie 2009, guvernul a anunțat că reconstrucția băncii a fost finalizată și că au fost încheiate acorduri între autoritățile islandeze și băncile noi, pe de o parte, și comitetele de administrare ale Glitnir Bank, Landsbanki Íslands și Kaupthing Bank, în numele creditorilor acestora, pe de altă parte, cu privire la soluțiile privind activele care au fost transferate de la vechile bănci către cele noi, precum și faptul că noile bănci erau finanțate integral la momentul respectiv.

(31) Astfel după cum s-a dovedit ulterior, contribuția Trezoreriei la capitalul propriu al băncilor noi a fost redusă în mod semnificativ, de la 385 de miliarde ISK, cum era prevăzut inițial, la 135 de miliarde ISK sub formă de capital social, iar în cazul a două dintre cele trei bănci, Íslandsbanki și Arion Bank, la aproximativ 55 de miliarde ISK din capitalul de rangul 2 sub formă de credite subordonate sau la un total de 190 de miliarde ISK. În plus, Trezoreria a pus la dispoziția Íslandsbanki și a Arion Bank anumite facilități de lichiditate. Capitalul social furnizat de vechile bănci băncilor noi s-a ridicat în total la aproximativ 156 de miliarde ISK. Prin urmare, capitalizarea totală a noilor bănci a fost de aproximativ 346 de miliarde ISK. În loc să păstreze controlul absolut asupra celor trei bănci, acordurile implicau faptul că participațiile statului urmau să fie reduse la aproximativ 5 % în cazul Íslandsbanki, la 13 % în cazul Arion Bank și la 81 % în cazul Landsbankinn.

(32) În timp ce preluarea a două dintre cele trei bănci de către creditorii vechilor bănci soluționa probleme majore în ceea ce privește reconstrucția sectorului financiar și consolidarea unui capital mai ferm pentru băncile noi, rămâneau nesoluționate numeroase puncte slabe care trebuiau remediate. Începând cu toamna anului 2009, băncile și-au concentrat eforturile în principal pe problemele interne, stabilind strategia globală a operațiunilor, în special restructurarea portofoliilor lor de credite, care reprezentau cel mai important factor de risc la adresa operațiunilor și a viabilității pe termen lung. Procesul de restructurare a fost unul complex din cauza diferiților factori agravanți, inclusiv hotărârile Curții Supreme privind ilegalitatea creditelor acordate în ISK, dar indexate în funcție de cursul valutar. În ceea ce privește Arion Bank, în măsura în care acestea sunt relevante pentru restructurarea băncii, problemele respective sunt analizate mai jos.

2.4. Mediul macroeconomic

(33) Prăbușirea sistemului bancar în octombrie 2008 a adus cu sine turbulențe majore pe plan economic. Dificultățile cu care se confrunta sistemul financiar islandez erau combinate cu pierderea încrederii în moneda națională. Coroana islandeză (króna) s-a depreciat semnificativ în primul trimestru al anului 2008, apoi în toamnă, înainte și după prăbușirea celor trei bănci comerciale importante. În pofida controalelor asupra capitalului, impuse în toamna anului 2008, volatilitatea monedei naționale s-a accentuat pe parcursul anului 2009 (20). Turbulențele respective au condus la o recesiune gravă a economiei Islandei, cu o scădere a PIB-ului cu 6,8 % în 2009 și cu 4 % în 2010.

(34) Printre implicațiile crizei economice s-au numărat o creștere bruscă a șomajului de la 1,6 % în 2008 la 8 % în 2009, creșterea inflației și scăderea salariilor reale. Mai mult, s-a înregistrat o creștere semnificativă a gradului de îndatorare a întreprinderilor și gospodăriilor, a creditelor neperformante în portofoliile de credite ale băncilor, precum și o preluare la scară largă de către băncile noi a afacerilor care se confruntau cu dificultăți financiare. În același timp, costul fiscal ridicat al restructurării sistemului bancar a condus la o creștere semnificativă a deficitului fiscal și la o sporire semnificativă a datoriei publice.

(35) În urma recesiunii economice grave, datele provizorii furnizate de Statisticile Islandei au indicat un moment de cotitură în cea de-a doua jumătate a anului 2011 și o creștere de 3,1 % a PIB-ului pentru întregul an în comparație cu anul anterior.

(36) Creșterea economică din 2011 s-a datorat în cea mai mare parte creșterii cererii interne, în special unei creșteri cu 4 % a consumului gospodăriilor în sectorul privat. La aceasta s-au adăugat creșteri ale salariilor și ale beneficiilor sociale, precum și anumite inițiative de politică adoptate în vederea înlesnirii sarcinii achitării datoriilor gospodăriilor, inclusiv subvenționarea temporară a ratei dobânzii, înghețarea plății creditelor și rambursarea anuală a economiilor de pensii private. De asemenea, datele provizorii pentru 2011 au indicat o creștere ușoară a investițiilor, însă de la un nivel destul de scăzut (21). Consumul public a rămas scăzut pe parcursul ultimilor trei ani.

(37) Datele macroeconomice generale maschează diferențe semnificative între sectoare. Pe lângă prăbușirea sectorului financiar, sectorul construcțiilor și numeroase activități de producție și de prestare de servicii de la nivel național au înregistrat o scădere. Pe de altă parte, anumite sectoare de export au înregistrat o creștere economică. Datorită ratei scăzute de schimb valutar a coroanei islandeze și prețurilor relativ stabile în monedă străină pentru produsele marine și de aluminiu, veniturile obținute din exporturi au crescut după declanșarea crizei economice, precum și cele din turism și alte exporturi de servicii. În același timp, importurile au scăzut în mod semnificativ, balanța comercială (22) înregistrând un surplus temporar de aproximativ 10 % din PIB în 2010. Cu toate acestea, având în vedere creșterea internă din 2011, importurile au crescut din nou, conducând la un surplus comercial general mai mic de 8,2 % din PIB.

(38) Conform previziunilor Statisticilor Islandei pentru perioada 2012-2017, redresarea economică treptată va înregistra o creștere de 2,6 % în 2012. Se preconizează o rată similară a creșterii economice pentru aceeași perioadă. Cu toate acestea, previziunile respective nu sunt lipsite de anumite incertitudini. Investițiile industriale planificate la scară largă pot înregistra întârzieri. Termenii comerciali ai Islandei ar fi afectați în mod negativ de o recesiune prelungită în principalele țări cu care Islanda efectuează schimburi comerciale, implicând o rată mai scăzută a creșterii economice în Islanda. Un progres mai redus decât s-a anticipat inițial în legătură cu abordarea gradului de îndatorare a întreprinderilor și gospodăriilor ar restrânge ulterior cererea internă și perspectivele de creștere ale economiei. De asemenea, creșterea economică ar putea fi amenințată de instabilitatea continuă a prețurilor legată de volatilitatea monedei naționale în contextul eliminării controalelor asupra capitalului.

2.5. Supravegherea financiară și îmbunătățirile cadrului de reglementare

(39) În urma lucrărilor inițiale ale FME legate de înființarea noilor bănci și de evaluarea valorii activelor nete transferate de la vechile bănci, FME a efectuat în primăvara anului 2009 un audit al băncilor noi și al planurilor de afaceri, al capacității financiare și al cerințelor de capital ale acestora în cadrul unui așa-numit proiect de aprobare. Auditul a fost realizat cu asistența firmei internaționale de consultanță în domeniul managementului Oliver Wyman.

(40) După finalizarea procesului menționat mai sus, FME a acordat băncilor autorizații de funcționare în schimbul anumitor condiții. Având în vedere calitatea portofoliilor de active și incertitudinea economică anticipată, s-a considerat necesară impunerea unor cerințe de capital mai ridicate față de valoarea minimă statutară pentru cele trei bănci. Prin urmare, FME a stabilit o rată minimă de adecvare a capitalului (CAD) de 16 %, din care minimum 12 % pentru rata capitalului de rangul 1. Cerințele respective erau aplicabile timp de cel puțin 3 ani, sub rezerva revizuirii de către FME. De asemenea, au fost specificate condiții de lichiditate conform cărora fondurile de lichiditate disponibile trebuiau să însumeze cel puțin 20 % din depozite, iar numerarul sau echivalentele de numerar, cel puțin 5 % din depozite. Mai mult, au fost elaborate cerințe cu privire la alte aspecte precum restructurarea portofoliilor de credite, evaluarea riscurilor, guvernanța corporativă și proprietatea. FME a introdus cerințe de capital similare referitoare la alte întreprinderi financiare.

(41) Programul de stabilizare economică elaborat în colaborare cu FMI a prevăzut o evaluare a întregului cadru de reglementare a serviciilor financiare și de supraveghere pentru îmbunătățirea protecției împotriva unei viitoare crize financiare. Guvernul l-a invitat pe fostul director general al Autorității finlandeze de supraveghere financiară, Kaarlo Jännäri, să desfășoare o evaluare a cadrului de reglementare și a practicilor de supraveghere existente. Printre îmbunătățirile propuse de către domnul Jännäri se număra înființarea unui registru național de credite în cadrul FME în vederea diminuării riscurilor de credit în sistem. De asemenea, raportul acestuia a propus elaborarea unor norme și practici mai stricte privind expunerile la scară largă și creditele aferente, precum și creșterea numărului de inspecții la fața locului cu scopul de a verifica supravegherea și rapoartele externe, în special în ceea ce privește riscul de credit, riscul de lichiditate și riscul de schimb valutar. De asemenea, raportul a recomandat revizuirea și îmbunătățirea sistemului de garantare a depozitelor urmărind îndeaproape evoluțiile din cadrul UE.

(42) Guvernul a înaintat ulterior Althingi un proiect de lege bazat, printre altele, pe propunerile domnului Jännäri, precum și pe modificările aduse legislației SEE privind activitățile financiare din 2009 și până în prezent, care a fost adoptat și a intrat în vigoare la 1 iulie 2010 drept Legea nr. 75/2010. În temeiul noii legi, Legea privind întreprinderile financiare a fost modificată în mod semnificativ. Ulterior au fost introduse o serie de modificări suplimentare la Legea privind întreprinderile financiare, precum și cu privire la reglementarea și supravegherea serviciilor financiare. Modificările respective în materie de reglementare sunt prezentate în detaliu în anexă.

2.6. Principalele provocări viitoare (23)

(43) În pofida realizărilor majore înregistrate în ceea ce privește reconstrucția sectorului financiar, Islanda se confruntă în continuare cu repercusiunile crizei financiare și monetare din toamna anului 2008. Criza financiară a dezvăluit diferite deficiențe ale sistemului financiar care trebuie soluționate dacă se dorește recâștigarea încrederii publice. Pare evident faptul că Islanda — la fel ca majoritatea celorlalte țări afectate din plin de criza financiară — se confruntă cu numeroase provocări în ceea ce privește adaptarea mediului juridic și de operare al serviciilor financiare în vederea susținerii unui sistem financiar viabil și eficient în viitor și reducerea, pe cât de mult posibil, a riscului de reapariție a unor șocuri sistemice ulterioare.

(44) Provocările imediate cu care se confruntă în prezent întreprinderile financiare islandeze sunt legate de faptul că băncile operează într-un mediu protejat de controalele asupra capitalului și de o garanție globală a depozitelor. Băncile trebuie în prezent să se pregătească să opereze într-un mediu cu un grad mai ridicat de expunere la riscuri în momentul eliminării controalelor asupra capitalului și al revenirii la garanțiile privind depozitele prevăzute în directivele UE/SEE relevante (24). Autoritățile islandeze au subliniat că introducerea de noi norme în acest sens trebuie efectuată cu prudență extremă.

(45) O altă provocare semnificativă constă în necesitatea adaptării suplimentare la cadrul juridic și de reglementare în vederea susținerii unui sistem financiar solid și eficient care să fie, de asemenea, coerent cu evoluțiile legislației SEE și ale celei internaționale (25).

2.7. Situația concurenței în sectorul financiar islandez

(46) Conform informațiilor primite recent din partea autorităților islandeze (26), concurența existentă pe piața financiară s-a modificat semnificativ în urma prăbușirii sistemului bancar. Numărul întreprinderilor financiare a scăzut deoarece anumite bănci de economii, bănci comerciale și creditori specializați fie au făcut obiectul unei proceduri de lichidare, fie au fuzionat cu alte întreprinderi (27). Numărul întreprinderilor financiare continuă să scadă, în special în urma fuziunii dintre Landsbankinn și SpKef în martie 2011, dintre Íslandsbanki și Byr în decembrie 2011 și dintre Landsbankinn și Svarfdaelir Savings Bank, aprobată de către Autoritate la 20 iunie 2012. În urma reducerii numărului de întreprinderi financiare și după ce băncile mai mari au preluat depozitele băncilor aflate în insolvență, concentrările economice de pe piața internă au crescut. Prezența generală a băncilor noi pe piețele financiare din cadrul SEE este, pe de altă parte, cu mult mai redusă decât cea a predecesoarelor acestora, întrucât operațiunile bancare internaționale au fost încetate.

(47) În plus, piața internă a cunoscut o diminuare semnificativă odată cu dispariția sau micșorarea anumitor subpiețe. Dispariția apropiată a pieței bursiere și introducerea controalelor asupra capitalului au redus operațiunile pe piețele bursiere și valutare, conducând la posibilități limitate de efectuare a investițiilor. Având în vedere nivelul extrem de scăzut al investițiilor în sectorul economic și gradul de îndatorare în general extrem de ridicat al gospodăriilor și întreprinderilor, cererea de creditare este scăzută. Din momentul prăbușirii, băncile și-au concentrat eforturile pe problemele interne și pe restructurarea portofoliilor de credite, precum și pe restructurarea unora dintre cei mai importanți clienți.

(48) Înainte de criza financiară, băncile de economii însumau o cotă de piață de aproximativ 20-25 % în depozite. Aceasta a scăzut în prezent la aproximativ 2-4 %. Cotele de piață pierdute de către băncile de economii și băncile comerciale care au ieșit de pe piață au fost preluate de cele mai importante trei bănci comerciale, Arion Bank, Íslandsbanki și Landsbanki. În prezent, cele trei bănci însumează o cotă de piață de aproximativ 90-95 % în loc de 60-75 % în trecut, cota de piață a Landsbankinn fiind cea mai ridicată. În afară de cele 10 bănci de economii regionale, care însumează în prezent o cotă de piață de aproximativ 2-4 %, singurul actor concurent pe piață este MP Bank restructurată (28), cu o cotă de piață de aproximativ 1-5 %.

(49) Prin urmare, piața financiară islandeză are în mod clar o structură de oligopol, cele mai importante trei întreprinderi putând dobândi împreună o poziție dominantă pe piață. Potrivit Autorității islandeze în materie de concurență (ICA), căreia Autoritatea i-a solicitat opiniile cu privire la situația concurenței în Islanda și la potențialele măsuri corective, există obstacole semnificative în calea intrării pe piața bancară islandeză. Această situație are efecte negative asupra concurenței. De asemenea, există anumite impedimente pentru consumatorii care doresc să schimbe băncile. În plus, autoritățile islandeze au recunoscut că riscurile privind cursurile de schimb asociate cu moneda națională mică și necomercializată a Islandei (króna) au restricționat în mod suplimentar concurența, împiedicând băncile și întreprinderile străine să intre pe piața islandeză.

(50) ICA s-a concentrat recent pe o problemă specifică privind infrastructura informatică pentru operațiunile băncilor și cooperarea în acest scop. Aceasta are legătură cu furnizorul de servicii informatice deținut în comun de instituțiile financiare Reiknistofa bankanna (Centrul de date al băncilor din Islanda, RB). Acest aspect este relevant pentru evaluarea cazului de față, numărându-se printre problemele discutate de către Autoritate cu autoritățile islandeze și cu băncile.

(51) RB este deținut în comun de către cele mai importante trei bănci islandeze, două bănci de economii, Asociația islandeză a băncilor de economii și principalii trei procesatori de carduri de plată din Islanda. Landsbankinn deține 36,84 % din acțiunile RB, Íslandsbanki 29,48 %, iar Arion Bank 18,7 %. Prin urmare, cele trei bănci comerciale dețin împreună 85,02 % din acțiunile RB. Clienții RB sunt proprietarii, Banca Centrală a Islandei și alte instituții financiare, precum și alte entități publice. Cooperarea băncilor în domeniu este intensivă, întrucât RB a elaborat sistemul de compensare și plată din Islanda. De asemenea, acesta furnizează o serie de soluții bancare de bază care sunt soluții multiple utilizate de majoritatea băncilor islandeze. În plus, RB operează un sistem de facturare și plată electronică pentru întreprinderi și clienți.

(52) Potrivit ICA, prăbușirea băncilor în 2008 a făcut deosebit de vulnerabile băncile mai mici și băncile de economii. În ceea ce privește întreprinderile financiare mai mici, serviciile informatice solicitate erau extrem de importante deoarece acestea pot fi considerate drept unul dintre obstacolele în calea intrării pe piață a noilor participanți. Platforma de servicii informatice a fost furnizată în mare parte de către RB în cazul întreprinderilor financiare mai mari, iar în cazul băncilor de economii și al actorilor mai mici de pe piață, de către Teris. În urma închiderii majorității întreprinderilor financiare mai mici în ultimii ani, Teris a pierdut o cotă semnificativă din venituri, ceea ce a condus în ianuarie 2012 la vânzarea unei părți din soluțiile sale informatice către RB. Potrivit RB și Teris, tranzacția respectivă a vizat, printre altele, să asigure furnizarea continuă de servicii informatice întreprinderilor financiare mai mici.

(53) ICA a investigat două cazuri în care a fost implicată RB. În primul rând, aceasta a evaluat dacă dreptul de proprietate în comun și cooperarea dintre bănci și alte întreprinderi financiare în cadrul forumului RB ar trebui considerate o încălcare a interdicției privind practicile restrictive în temeiul articolului 10 din Legea islandeză privind concurența. În al doilea rând, compatibilitatea achiziției principalelor active ale Teris de către RB este evaluată în temeiul dispozițiilor privind concentrările economice prevăzute de aceeași lege. Cu toate acestea, în mai 2012, cele două cazuri au fost soluționate printr-o înțelegere încheiată între RB și proprietarii săi, pe de o parte, și ICA, pe de altă parte (29).

(54) În afară de preocupările menționate anterior, care se referă în mod direct la piața financiară islandeză, ICA a evidențiat în special necesitatea vânzării și restructurării societăților de exploatare (30) fără întârzieri nejustificate. Numeroase societăți de exploatare au fost preluate de către bănci (sau de către creditorii întreprinderilor respective) din cauza îndatorării excesive ulterioare crizei economice din 2008. Potrivit ICA, se poate crea un conflict de interese în momentul în care băncile furnizează servicii financiare întreprinderilor pe care le dețin, în același timp, în proprietate. ICA consideră că deținerea directă și indirectă de către bănci (31) este problema cea mai larg răspândită și gravă în materie de concurență ca urmare a crizei financiare, întrucât aceasta afectează aproximativ toate întreprinderile și industriile din Islanda. În opinia ICA, o restructurare mai rapidă a întreprinderilor ar îmbunătăți concurența pe piața financiară. În momentul în care implicarea băncilor în restructurarea clienților lor corporativi a făcut obiectul cerințelor de notificare în temeiul controalelor privind concentrările economice la nivel național, ICA a stabilit adeseori în acest sens condiții referitoare la deținerea de către bănci. Cu toate acestea, o soluție cuprinzătoare a problemei pare a fi dificilă, întrucât aceasta este legată în principal de gradul puternic de îndatorare a sectorului de afaceri din Islanda.

(55) În observațiile prezentate Autorității, cele trei bănci comerciale, Arion Bank, Íslandsbanki și Landsbankinn, au considerat toate că începând cu toamna anului 2008 pe piața financiară islandeză nu au avut loc modificări majore ale condițiilor de concurență care să prezinte motive de îngrijorare. Piața era în continuare caracterizată de o concurență efectivă, fără a exista indicii de înțelegeri secrete între cei mai importanți trei actori. În momentul examinării condițiilor de concurență de pe piață, ICA a trecut cu vederea anumiți factori esențiali. Băncile străine, deși nu erau prezente pe piața din Islanda, au concurat cu băncile islandeze pentru o lungă perioadă de timp și continuă să facă acest lucru în mod activ cu privire la furnizarea de credite întreprinderilor și de alte servicii financiare celor mai importanți clienți, cum ar fi întreprinderile care desfășoară activități bazate pe export (activități de pescuit, industriile mari consumatoare de energie etc.), precum și activități de stat și municipale.

(56) Cu toate acestea, opinia acestora contravine opiniei exprimate în informațiile prezentate de autoritățile islandeze, astfel cum sunt prezentate în raportul ministrului afacerilor economice către Althingi, menționat anterior, precum și opiniilor ICA. Mai mult, după cum se va sublinia mai jos, Arion Bank a hotărât, în pofida anumitor rezerve privind analiza condițiilor de concurență, să ofere o serie de angajamente menite să limiteze denaturarea concurenței legată de măsurile de ajutor vizate. Angajamentele respective sunt prezentate în anexă.

3. DESCRIEREA MĂSURILOR

3.1. Beneficiarul

(57) Astfel cum s-a descris mai sus, Kaupthing Bank s-a prăbușit în 2008, la fel ca celelalte două bănci comerciale islandeze importante. Pentru a asigura funcționarea continuă a sectorului bancar național, autoritățile islandeze au adoptat o serie de măsuri de restaurare a anumitor operațiuni ale (fostei) Kaupthing Bank hf, inclusiv înființarea și capitalizarea New Kaupthing Bank hf (redenumită în prezent Arion Bank).

3.1.1. Kaupthing Bank

(58) Înainte de criza financiară din 2008, Kaupthing Bank era cea mai importantă bancă din Islanda. La sfârșitul anului 2007, bilanțul său se ridica la 5 347 de miliarde ISK (58,3 miliarde EUR). Kaupthing era în primul rând o bancă europeană nordică care opera în treisprezece țări. Kaupthing oferea servicii financiare integrate întreprinderilor, investitorilor instituționali și persoanelor fizice, care erau împărțiți în cinci segmente de afaceri: servicii bancare pentru persoane fizice și întreprinderi, piețe de capital, trezorerie, investiții, gestionarea activelor și servicii bancare private. În plus, banca opera o rețea de sucursale care prestau servicii bancare pentru persoane fizice, în Islanda, unde își avea sediul central, și într-o măsură mai mică în Norvegia și Suedia. Kaupthing deținea autorizații de funcționare prin intermediul filialelor din Danemarca, Suedia, Luxemburg și Regatul Unit și al sucursalelor din Finlanda, Norvegia și Insula Man. Principalele filiale ale Kaupthing erau Kaupthing Singer & Friedlander (Regatul Unit) și FIH Erhvervsbank (Danemarca), însă banca gestiona șaisprezece alte filiale și sucursale în diferite țări din Europa, America de Nord, Asia și Orientul Mijlociu. La sfârșitul anului 2007, banca avea un personal de 3 334 de angajați. Acțiunile băncii erau cotate la bursa nordică OMX din Reykjavík și Stockholm.

3.1.2. Arion Bank

(59) Succesoarea Kaupthing, Arion Bank, este o bancă islandeză care oferă servicii financiare universale întreprinderilor, investitorilor instituționali și persoanelor fizice. Banca urmărește să fie o bancă axată pe întreprinderile mai mari și pe persoanele fizice aflate în căutarea unei game variate de soluții financiare.

(60) Arion Bank Group este formată din întreprinderea-mamă și opt filiale principale care fac parte integrantă din operațiunile băncii (32).

(61) În ceea ce privește restructurarea recentă și continuă a portofoliilor sale de credite, banca a preluat activele clasificate ca fiind de vânzare sau, în cazul nefinalizării lucrărilor de redresare, operațiunile temporare. Potrivit băncii, aceasta se obligă în orice caz să vândă activele respective fără întârzieri nejustificate (33).

(62) Aceasta deține alte participații esențiale în Auðkenni (o societate holding care gestionează cheile de securitate pentru serviciile bancare online; 20 %) și în Reiknistofa bankanna (centrul de date al băncilor din Islanda; RB; 18,05 %). Arion Bank a închis sau se află în proces de închidere a 15 întreprinderi în care banca a deținut participații în capitalul propriu. Întreprinderile respective fie se află în lichidare, fie nu dețin active sau nu efectuează operațiuni.

(63) Principalele produse bancare ale acesteia pot fi clasificate în patru categorii: administrarea activelor, investiții, servicii bancare pentru întreprinderi și servicii bancare pentru persoane fizice, prezentate mai jos.

Administrarea activelor

(64) Această divizie cuprinde vânzări și servicii, servicii bancare private și administrarea de active pentru instituții. Filiala băncii, Stefnir Asset Management Company, operează afacerea de administrare a fondului, iar Arion Bank Asset Management este principalul distribuitor al fondului. Divizia este principalul participant de pe piața islandeză cu active administrate de Arion Bank și de filialele acesteia, în valoare de peste 659 de miliarde ISK la sfârșitul anului 2011.

(65) Divizia răspunde de gestionarea activelor în numele clienților săi, inclusiv investitori instituționali, corporații, clienți cu disponibilități financiare ridicate și investitori din sectorul vânzării cu amănuntul. Aceasta deservește clienții cu obiective diferite în materie de investiții, oferind o gamă variată de servicii. Pe lângă o varietate de fonduri comune, mijloace de investiții alternative și scheme de pensii, divizia oferă strategii personalizate de alocare a activelor și conturi gestionate. De asemenea, divizia oferă fonduri din partea altor întreprinderi importante de gestionare a fondurilor la nivel global.

Investiții

(66) Divizia de servicii bancare de investiții furnizează diferite servicii clienților corporativi în patru domenii principale: — servicii de consultanță în materie de fuziuni și achiziții; — tranzacții pe piața de capital; — achiziții și finanțare cu efect de levier; — investiții principale.

(67) Divizia vizează să combine serviciile de consultanță cu capacitățile de finanțare ale băncii, creând o soluție integrată pentru clienți în strânsă cooperare cu alte divizii ale băncii, în special serviciile bancare destinate piețelor de capital și serviciile bancare destinate întreprinderilor.

Serviciile bancare pentru întreprinderi

(68) Divizia de servicii bancare destinate întreprinderilor este organizată în 7 departamente: credite destinate întreprinderilor; credite specializate; servicii juridice și de documentație; servicii de gestionare a portofoliilor; servicii destinate întreprinderilor; servicii de recuperare; și servicii de factoring. Divizia de servicii bancare destinate întreprinderilor oferă o gamă variată de servicii financiare și de produse clienților săi corporativi, de la întreprinderile mijlocii până la întreprinderile mari. Principalul obiectiv al diviziei constă în menținerea relațiilor pe termen lung cu clienții, precum și în furnizarea de soluții și servicii personalizate.

(69) Arion Bank se consideră în prim-planul soluționării problemelor întreprinderilor legate de datorii, înregistrând o evoluție semnificativă în ceea ce privește restructurarea întreprinderilor. Unitatea de recuperare din cadrul diviziei de servicii bancare destinate întreprinderilor răspunde de recuperarea datoriilor băncii, și anume de restructurarea întreprinderilor care se confruntă cu dificultăți de plată. Activitățile au avansat considerabil, fiind aproape de finalizare.

Serviciile bancare pentru persoanele fizice

(70) Divizia de servicii bancare pentru persoanele fizice deține o cotă de piață de 30 % în Islanda. Există 24 de sucursale pe întreg teritoriul Islandei cu peste 100 000 de clienți. Sucursalele furnizează o gamă variată de servicii, inclusiv consultanță privind depozitele și creditele, cardurile de plată, economiile pentru pensii, asigurările, fondurile și titlurile de valoare.

(71) Rețeaua de sucursale este împărțită în șapte departamente, fiecare fiind condusă de propriul director comercial. Sucursalele mai mici capitalizează puterea unităților mai mari din fiecare grup. Se transferă sucursalelor o competență și o responsabilitate executivă mai accentuată care le apropie astfel de client. Potrivit băncii, structura respectivă contribuie la coordonarea procedurilor și la exploatarea în întregime a expertizei din interiorul sucursalelor. Patru dintre directorii comerciali respectivi lucrează în Reykjavík, iar trei în zone urbane de mari dimensiuni. Structura este menită să reconsolideze legăturile dintre sucursalele situate în aceeași parte a țării.

Indicații privind cotele de piață

(72) Conform calculelor Arion Bank, cota de piață a acesteia la depozite, bazată pe rapoartele anuale ale băncilor islandeze și ale băncilor de economii, este de [> 30] % sau mai scăzută decât cotele Landsbankinn ([> 30 %]) și ale Íslandsbanki ([> 30 %]). Alți actori mai puțin importanți de pe piață sunt MP Bank ([< 5 %]) și băncile de economii (care însumează [< 5 %]).

(73) Cota de piață a Arion Bank la credite acordate clienților este de aproximativ [15-25] % sau similară cu cea a Íslandsbanki și ușor mai scăzută decât cea a Landsbankinn. Fondul de finanțare a locuințelor deține cea mai mare cotă pe piața respectivă, [> 25] %. Calculate împreună, fondurile de pensii dețin, de asemenea, o cotă semnificativă pe piața respectivă sau egală cu [5-10] %, în timp ce participațiile altor actori de pe piață sunt nesemnificative.

(74) Cota de piață a Arion Bank în schimburile comerciale de pe piața bursieră islandeză măsurată pe baza cifrei de afaceri în primele 14 săptămâni din 2012 era de [10-20] %, în timp ce acțiunile fiecăreia dintre celelalte bănci comerciale, Íslandsbanki, Landsbankinn și MP Bank, erau de [20-25] %.

3.2. Comparație între vechea bancă și noua bancă

(75) O comparație indicativă a datelor financiare esențiale din bilanțurile vechii bănci cu cele din bilanțurile noii bănci, prezentată în tabelul 1, indică o diferență semnificativă între dimensiunea și obiectivul operațiunilor celor două (34). Totalul activelor deținute de către Arion Bank la sfârșitul anului 2009 era de doar 11,5 % din activele deținute de către Kaupthing Bank la mijlocul anului 2008. Portofoliul de credite este cea mai mare categorie unică de active. Valoarea contabilă a portofoliului de credite al Kaupthing Bank la sfârșitul lui iunie 2008 era de 4 169 de miliarde ISK în comparație cu portofoliul de credite al Arion Bank în valoare de 358 de miliarde ISK la sfârșitul anului 2009, reprezentând 8,6 % din valoarea contabilă a Kaupthing. De asemenea, există o diferență semnificativă între participațiile sub formă de credite ale Arion Bank în comparație cu cele ale Kaupthing Bank. Acțiunile și instrumentele financiare derivate sunt reduse cu 96-100 %. Reducerea este mai mică în ceea ce privește obligațiunile, întrucât obligațiunile deținute de Arion Bank se ridicau la 25,7 % din acțiunile Kaupthing Bank. Tabelul 1 Comparație între bilanțurile Arion Bank și Kaupthing Bank, exprimate în miliarde ISK Kaupthing 30.6.2008 Arion 31.12.2009 Arion ca % din Kaupthing Total active 6 603 757 11,5 — Credite și creanțe pentru clienți 4 169 358 8,6 — Obligațiuni și instrumente de îndatorare 676 173 25,7 — Acțiuni și instrumente de capital propriu 172 7 4,1 Total pasive 6 166 667 10,8 — Depozite 1 848 495 26,8 Total capital propriu 438 90 20,6

(76) Declarațiile de venituri ale celor două entități indică o diferență similară în ceea ce privește dimensiunea și obiectivul. Comparând Arion Bank în 2009 și Kaupthing Bank în 2007, venitul net din dobânzi al Arion Bank se ridică la 15,2 % din cel al Kaupthing, impozitul net și venitul obținut din comisioane al Arion fiind de 10,7 % din cel al Kaupthing. Arion Bank avea un personal angajat de 1 057 de persoane la sfârșitul anului 2009 (inclusiv personal din filiale) în comparație cu Kaupthing Bank, care angaja 3 334 de persoane la sfârșitul anului 2007. Prin urmare, numărul total de angajați ai Arion era de 32 % din totalul corespunzător Kaupthing (35). comparând operațiunile efectuate de cele două bănci islandeze, Kaupthing angaja 1 133 de persoane pentru operațiunile islandeze (exceptând angajații din filiale) la sfârșitul lui iunie 2008, în timp ce Arion Bank angaja doar 952 de persoane (exceptând filialele) la sfârșitul anului 2009. Tabelul 2 Comparație între declarațiile de venituri ale Arion Bank și Kaupthing Bank, exprimate în miliarde ISK Kaupthing 2007 Arion 2009 Arion ca % din Kaupthing Venit net din dobânzi 80 12 15,2 Impozit net și venit din comisioane 55 6 10,7 Venit din exploatare 166 50 29,9 Câștiguri înainte de impozitare 81 15 19,0

3.3. Temeiul juridic național

(77) Temeiul juridic național al măsurilor de ajutor este următorul: — Legea nr. 125/2008 privind Autoritatea pentru rambursările de trezorerie ca urmare a unor situații neobișnuite pe piețele financiare, cunoscută de regulă sub denumirea de „ordonanță de urgență” Ordonanța de urgență a autorizat FME să intervină „în circumstanțe extreme” și să exercite anumite competențe în cadrul adunărilor acționarilor și al consiliilor de administrație ale instituțiilor financiare, precum și să ia decizii cu privire la cedarea activelor și a pasivelor acestora. De asemenea, FME a fost însărcinată cu numirea comitetelor de administrație pentru întreprinderile financiare preluate, care dețineau competențe în cadrul adunărilor acționarilor. Pe parcursul lichidării instituțiilor, legea acordă prioritate solicitărilor titularilor de depozite și schemelor de garantare a depozitelor. De asemenea, legea autorizează Ministerul de Finanțe din Islanda să înființeze bănci noi. Ordonanța de urgență include modificări ale Legii nr. 161/2002 privind întreprinderile financiare, ale Legii nr. 87/1998 privind supravegherea oficială a activităților financiare, ale Legii nr. 98/1999 privind schema de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor, precum și ale Legii nr. 44/1998 privind locuințele. — Legea suplimentară privind bugetul de stat pentru 2008 (articolul 4) — Legea privind bugetul de stat pentru 2009 (articolul 6)

3.4. Măsurile de ajutor

(78) Intervenția autorităților islandeze în urma prăbușirii Kaupthing Bank a fost descrisă mai sus, fiind prezentată mai detaliat în decizia de deschidere a procedurii de investigare. În principiu, intervenția poate fi sintetizată după cum urmează: Autoritatea de supraveghere financiară din Islanda (FME) a preluat controlul asupra Kaupthing la 9 octombrie 2008, pasivele interne și (majoritatea) activelor interne fiind transferate către New Kaupthing. Creditele imobiliare ale vechii bănci urmau să fie compensate în cadrul transferului respectiv prin intermediul unei sume de bani reprezentând diferența dintre active și pasive. Întrucât stabilirea diferenței s-a dovedit a fi dificilă și îndelungată, statul a furnizat o parte din capitalul inițial, angajându-se să contribuie suplimentar în caz de necesitate. A urmat capitalizarea băncii înainte de încheierea unui acord între stat și vechea bancă la 1 decembrie 2009, care a condus la reducerea controlului statului de la 100 % la 13 % (36). Autoritatea consideră că data respectivă — 1 decembrie 2009 — marchează începutul perioadei de restructurare de 5 ani care va dura, prin urmare, până la 1 decembrie 2014.

(79) Următoarea secțiune se limitează la descrierea aspectelor intervenției statului care constituie măsuri relevante în vederea evaluării în temeiul articolului 61 din Acordul privind SEE.

3.4.1. Capitalul de rangul 1

(80) Statul a furnizat de două ori capital de rangul 1 — o dată atunci când a fost înființată New Kaupthing, iar a doua oară când a capitalizat banca în întregime (și retroactiv); a urmat un acord încheiat cu vechea bancă în numele creditorilor acesteia, conform căruia statul reținea 13 % din capitalul social al băncii.

3.4.1.1. Capitalul inițial

(81) În urma înființării New Kaupthing Bank în octombrie 2008, statul a furnizat 775 de milioane ISK (37) (5 milioane EUR) în numerar drept capital inițial pentru noua bancă, emițând în plus un angajament de contribuție cu 75 de miliarde ISK drept capital de risc de rangul 1 pentru noua bancă în schimbul capitalului propriu integral al acesteia. Prima sumă corespunde capitalului minim necesar în temeiul legislației islandeze pentru înființarea unei bănci. Cea de-a doua sumă a fost calculată drept 10 % dintr-o evaluare inițială a dimensiunii probabile a totalului activelor ponderate în funcție de risc ale băncii. Creditele pentru suma respectivă au fost incluse în mod oficial în bugetul de stat pentru anul 2009 drept alocare de fonduri guvernamentale în vederea abordării circumstanțelor extraordinare de pe piețele financiare. Alocarea capitalului în cauză era menită să furnizeze o garanție corespunzătoare pentru operabilitatea băncii până când aspectele referitoare la recapitalizarea finală a acesteia puteau fi soluționate, inclusiv dimensiunea bilanțurilor de deschidere și o evaluare a compensațiilor plătite vechii băncii pentru activele transferate.

3.4.1.2. Injecția de capital și reținerea a 13 % din capitalul social ca parte din înțelegerea cu creditorii vechii bănci

(82) La 20 iulie 2009, guvernul islandez a anunțat că a încheiat acorduri-cadru cu comitetul de administrare al Kaupthing cu privire la capitalizarea inițială a New Kaupthing Bank (redenumită Arion Bank începând cu 21 noiembrie 2009) și la baza compensației plătite între cele două părți. Guvernul a stabilit în mod condiționat cu comitetul de administrare al Kaupthing faptul că, prin intermediul comitetului, creditorii ar trebui să aibă posibilitatea de a obține o participație majoritară în capitalul Arion Bank cu scopul de a facilita dezvoltarea independentă a băncii. Aceasta ar implica practic faptul că vechea bancă furnizează cea mai mare parte a capitalului Arion Bank ca parte din acordul de compensare. În cazul în care Kaupthing Bank nu ar încheia subscrierea de acțiuni în cadrul Arion Bank, guvernul ar urma să păstreze controlul absolut asupra băncii.

(83) La 14 august 2009, guvernul a anunțat că s-a angajat să capitalizeze Arion Bank cu 72 de miliarde ISK din capitalul de rangul 1 sub forma obligațiunilor guvernamentale, oferind băncii o rată a capitalului de bază de rangul 1 de aproximativ 12 %. Capitalizarea Arion Bank de către guvern a avut loc la 9 octombrie 2009, implicând o injecție de capital de 71 225 de milioane ISK în cadrul băncii, care datează din 22 octombrie 2008, pe lângă capitalul inițial de 775 de milioane ISK în numerar. Prin urmare, capitalul social total injectat de guvern s-a ridicat la 72 de miliarde ISK. În plus, dobânda acumulată în obligațiuni guvernamentale a fost de 9,2 miliarde ISK.

(84) La 4 septembrie 2009, guvernul a anunțat că au fost încheiate acorduri definitive privind capitalizarea Arion Bank și baza compensației. În conformitate cu acordurile-cadru din 20 iulie 2009, acordul conținea în principal dispoziții pentru două acorduri alternative: capitalizarea în proprietatea vechii bănci (creditorul) (Acordul privind capitalizarea în comun) sau capitalizarea în proprietatea guvernului (Acordul privind capitalizarea alternativă) (38). În temeiul primului acord, creditorii Kaupthing aveau posibilitatea de a obține (prin intermediul comitetului de administrare) controlul asupra Arion Bank prin subscrierea noului capital social. Având în vedere că valoarea pasivelor transferate către Arion Bank a depășit valoarea activelor transferate, Kaupthing urma să plătească noul capital social din activele vechii bănci. Valoarea compensației respective a fost calculată la 38 de miliarde ISK, însă trebuia reevaluată în mod periodic pe baza performanței viitoare a unui anume portofoliu de credite. Guvernul urma să dețină capitalul social minoritar ordinar în valoare de 13 % în cadrul Arion Bank. Pentru a respecta cerința FME de validare a supravegherii pentru un procent suplimentar de 4 % din capitalul de rangul 2, guvernul urma să contribuie, de asemenea, la capitalul Arion Bank sub forma unui împrumut subordonat în valoare de 24 miliarde ISK.

(85) La 1 decembrie 2009, a fost încheiat un acord între guvern și Arion Bank, pe de o parte, și comitetul de administrare al Kaupthing, pe de altă parte, pentru soluționarea problemei privind activele și pasivele transferate de la Kaupthing către noua bancă. În aceeași zi, comitetul de administrare al Kaupthing a hotărât să apeleze la posibilitatea prevăzută în Acordul privind capitalizarea în comun de preluare a 87 % din capitalul social al Arion Bank. Guvernul urma să păstreze restul de capital de rangul 1 în procent de 13 %.

(86) Kaupthing a plătit pentru preluarea respectivă prin transferarea activelor din creditele sale imobiliare evaluate la 66 de miliarde ISK către Arion Bank. În acest scop, Kaupthing a utilizat o combinație de numerar, credite corporative islandeze aferente și un portofoliu de credite ipotecare și credite destinate entităților afiliate guvernului islandez. Capitalizarea guvernamentală din 9 octombrie 2009 a fost ulterior inversată, iar Arion Bank a restituit guvernului 32,6 miliarde ISK în obligațiuni guvernamentale, emițând o obligațiune subordonată în favoarea guvernului în valoare de 29,5 miliarde ISK.

(87) În acest context, au rezultat probleme în legătură cu cerința privind nivelul de adecvare a 12 % din capitalul de rangul 1 și a 4 % din capitalul suplimentar de rangul 2, întrucât transferul activelor fără risc către Arion Bank implica o creștere a bazei activelor ponderate în funcție de risc ale băncii. Având în vedere că Arion Bank a fost recapitalizată prin intermediul unei tranzacții care implica o creștere semnificativă a activelor ponderate în funcție de risc, în temeiul Acordului privind capitalizarea în comun era necesar un capital mai ridicat decât în cazul capitalizării guvernamentale, care a fost finanțată exclusiv prin intermediul obligațiunilor guvernamentale. O pondere mai ridicată a fondurilor restituite guvernului a trebuit să ia forma unei obligațiuni de rangul 2, lucru care nu ar fi avut loc în mod normal. Din același motiv, Kaupthing a plătit 66 de miliarde ISK pentru 87 % din acțiuni în loc de 62,6 miliarde ISK, care era suma prevăzută inițial (și anume 87 % din 72 de miliarde ISK). Guvernul a plătit 12,2 miliarde ISK pentru 13 % din capitalul social al Arion.

3.4.2. Contribuția capitalului de rangul 2

(88) De asemenea, statul a furnizat noii bănci două credite subordonate cu scopul de a consolida poziția acesteia în ceea ce privește capitalul propriu și lichiditățile. Instrumentul A, exprimat în valută externă, avea la momentul respectiv valoarea de 29,5 miliarde ISK. Împrumutul a fost acordat sub forma unui instrument de capital care permitea Arion Bank să emită note subordonate nesecurizate. Instrumentul B avea valoarea de 6,5 miliarde ISK, fiind utilizat de către Arion Bank pentru plata către stat a veniturilor reținute (dividende) pe parcursul perioadei în cauză, până în momentul încheierii Acordului privind capitalizarea în comun. Instrumentele de rangul 2 furnizate de guvern se bazau pe necesitatea de asigurare a unei structuri de capital solide, fiind conforme cu cerințele FME.

(89) Scadența instrumentului A este de zece ani începând cu 30 decembrie 2009. Acesta conține stimulente de ieșire integrate sub forma clauzei de „step-up” privind dobânda pentru o perioadă de cinci ani. Rata dobânzii pe an pentru primii cinci ani este de 400 de puncte de bază peste EURIBOR, iar în perioada care urmează celor cinci ani rata dobânzii este de 500 de puncte de bază peste EURIBOR. Scadența instrumentului B este aceeași, cu excepția faptului că în primii trei ani rata dobânzii este de 300 de puncte de bază peste EURIBOR.

3.4.3. Garantarea depozitelor

(90) Pentru a respecta Directiva 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 martie 1997 privind sistemele de compensare pentru investitori (39) și Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor (40), Islanda a adoptat Legea nr. 98/1999 privind sistemul de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor, înființând, prin urmare, așa-numitul Fond de garantare a depunătorilor și investitorilor („TIF”), care a fost finanțat prin intermediul contribuțiilor anuale din partea băncilor, calculate în funcție de depozitele totale ale băncilor respective.

(91) Potrivit autorităților islandeze, pentru a furniza un plus de asigurare și liniște publicului larg cu privire la securitatea depozitelor la debutul crizei, măsurile de salvare a băncii stabilite de guvernul islandez în toamna anului 2008 au implicat, de asemenea, o consolidare suplimentară a depozitelor de către stat în cadrul băncilor comerciale și de economii naționale în afara domeniului de aplicare a Legii nr. 98/1999 de punere în aplicare a sistemului de garantare a depozitelor, a Directivei 94/19/CE și a Directivei 97/9/CE privind sistemele de compensare pentru investitori.

(92) La 6 octombrie 2008, cabinetul prim-ministrului anunța că „Guvernul Islandei subliniază faptul că depozitele din băncile comerciale și de economii naționale, precum și din filialele acestora situate pe teritoriul Islandei vor fi acoperite în întregime”. Anunțul respectiv a fost reiterat de cabinetul prim-ministrului actual în februarie și decembrie 2009. Mai mult, s-a făcut trimitere la acesta într-o scrisoare de intenție trimisă de către guvernul islandez Fondului Monetar Internațional (și publicată pe site-ul internet al Ministerului Afacerilor Economice și al FMI) la 7 aprilie 2010 (repetată într-o scrisoare de intenție ulterioară din 13 septembrie 2010). Conform scrisorii respective (care a fost semnată de către prim-ministrul islandez, ministrul de finanțe, ministrul afacerilor economice și guvernatorul CBI), „În momentul de față, rămânem pe deplin angajați să protejăm depunătorii, însă în momentul securizării stabilității financiare vom planifica renunțarea treptată la această garanție globală”. De asemenea, în secțiunea privind garanțiile de stat din proiectul de lege a bugetului pentru 2011, se face trimitere într-o notă de subsol la declarația guvernului islandez conform căreia depozitele din băncile islandeze se bucură de o garanție de stat (41).

(93) O declarație recentă a ministrului actual al afacerilor economice, fost ministru de finanțe (2009-2011), Steingrímur Sigfússon, într-o dezbatere din parlamentul Islandei referitoare la costurile suportate de guvern în legătură cu preluarea de către Landsbankinn a băncii de economii SpKef, ilustrează cele menționate mai sus. Potrivit ministrului, nu trebuie să se piardă din vedere, în cazul de față, declarația statului din toamna anului 2008, conform căreia toate depozitele din băncile de economii și din băncile comerciale vor fi în siguranță și protejate. „Toate lucrările ulterioare s-au bazat, în orice moment, pe aceasta (și anume, declarația), fiind din păcate adevărat faptul că (plățile datorate SpKef) vor constitui unul dintre cele mai mari proiecte de lege stabilite direct de către stat drept costuri pentru securizarea depozitelor tuturor locuitorilor din Suðurnes … și ale tuturor clienților SpKef din West Fjords și din regiunea de vest și de nord-vest … Nu mă aștept ca cineva să se fi gândit că titularii de depozite din zonele respective ar urma să fie tratați diferit față de alți locuitori și, prin urmare, statul nu a avut de ales în această privință” (42).

(94) Potrivit guvernului islandez, garantarea suplimentară a depozitelor va fi ridicată înainte de eliminarea în totalitate a controalelor asupra capitalului, care este prevăzută de către autoritățile islandeze pentru sfârșitul anului 2013.

3.4.4. Facilitatea specială de lichiditate

(95) Finanțarea Arion Bank de către guvern a fost efectuată prin intermediul unei infuzii de 72 de miliarde ISK în obligațiuni guvernamentale repo în schimbul întregului capital al băncii. Cu toate acestea, decizia Kaupthing Bank de a-și exercita opțiunea de dobândire a 87 % din acțiunile băncii însemna că majoritatea obligațiunilor respective erau restituite guvernului. Kaupthing Bank a transferat activele din creditele sale imobiliare către Arion Bank în schimbul capitalului acesteia, reducând în mod semnificativ activele repo deținute de către bancă și amenințând capacitatea acesteia de a respecta cerințele de supraveghere referitoare la rezervele de lichiditate. Având aceasta în vedere și în contextul în care Kaupthing a apelat la posibilitatea menționată mai sus, guvernul a convenit să furnizeze o facilitate suplimentară de lichiditate în favoarea Arion Bank. Facilitatea de lichiditate a fost formulată ca o prelungire a acordului de swap al SPRON, descris mai jos.

3.4.5. Acordul de swap al SPRON

(96) La 21 martie 2009, pe baza competențelor care i-au fost conferite în temeiul ordonanței de urgență, FME a preluat controlul asupra Reykjavík Savings Bank (SPRON), transferând majoritatea depozitelor către Arion Bank. A fost înființată o societate cu răspundere limitată, care urma să fie deținută de către SPRON, cu scopul de a prelua controlul asupra activelor SPRON, precum și asupra tuturor drepturilor garantate, inclusiv asupra tuturor ipotecilor, garanțiilor și altor drepturi similare legate de creanțele SPRON. Filiala, denumită Drómi hf., a preluat obligațiile SPRON față de Arion Bank pentru depozitele transferate și a emis o obligațiune către Arion Bank la 22 iunie 2009 pentru suma de 96,7 miliarde ISK. Toate activele SPRON erau promise drept garanție pentru obligațiunea respectivă, inclusiv acțiunile sale în cadrul Drómi. Cu toate acestea, părțile nu au putut să ajungă până în prezent la un acord privind dobânda care ar urma să fie plătită pentru obligațiunea respectivă (43).

(97) În acordurile-cadru semnate la 17 iulie 2009, guvernul a fost de acord să scoată din cauză Arion Bank în ceea ce privește valoarea obligațiunii SPRON. Părțile au convenit ulterior să acționeze astfel încât obligațiunea SPRON să fie considerată drept garanție eligibilă pentru obținerea finanțării din partea CBI.

(98) Într-o scrisoare adresată Arion Bank la 3 septembrie 2009, guvernul a prelungit termenele acordului de swap al SPRON pentru a acoperi nu doar potențiala ieșire a depozitelor SPRON, despăgubind banca pentru preluarea depozitelor, ci și lichiditățile necesare pentru a respecta condițiile FME. În scrisoarea respectivă, guvernul s-a angajat să furnizeze până la 75 de miliarde ISK în obligațiuni guvernamentale în cazul în care Kaupthing se hotăra să-și exercite opțiunea de a deveni proprietar majoritar al Arion Bank. Facilitatea modificată prevedea că și alte active în afară de obligațiunea SPRON puteau servi drept garanție în condiții mai puțin favorabile. Angajamentul respectiv al guvernului a fost oficializat ulterior în cadrul acordului din 21 septembrie 2010 privind împrumutul de obligațiuni guvernamentale către Arion Bank în calitate de garanție (44). Facilitatea în cauză expiră la 31 decembrie 2014, dată care coincide cu scadența obligațiunii SPRON. Valoarea fiecărei trageri a facilității trebuie să fie de minimum 1 miliard ISK. Obligațiunile guvernamentale se utilizează exclusiv pentru securizarea creditelor în raport cu garanțiile CBI în vederea dobândirii de lichidități pentru Arion Bank (45).

3.5. Planul de restructurare

(99) Autoritățile islandeze au înaintat un plan de restructurare a Arion Bank la 31 martie 2011 și o modificare la planul respectiv la 26 octombrie 2011. Un plan de restructurare actualizat a fost prezentat la 30 aprilie 2012, împreună cu un plan de afaceri pentru 5 ani și un raport privind procesul de evaluare a adecvării capitalului intern (ICAAP) în aprilie 2012. Raportul ICAAP a fost înaintat către FME în aprilie 2012.

(100) Planul de restructurare abordează probleme semnificative privind viabilitatea, repartizarea obligațiilor și limitarea denaturării concurenței. În conformitate cu planul de restructurare, Arion Bank desfășoară operațiuni exclusiv în Islanda, vizând să se concentreze pe serviciile bancare tradiționale universale.

3.5.1. Descrierea planului de restructurare

(101) Autoritățile islandeze și banca consideră că restructurarea Arion Bank va asigura faptul că aceasta va redeveni o bancă puternică și bine finanțată cu indici de capital puternici, cu scopul de a-și putea păstra rolul de furnizor de credite în economia reală. Pe baza informațiilor din planul de restructurare și a răspunsurilor la întrebările Autorității, aceasta se va realiza prin parcurgerea următoarelor etape: (i) stabilirea direcției strategice pe termen lung, reducerea operațiunilor și limitarea expunerii la riscuri; (ii) obținerea și păstrarea unei poziții de capital puternice și a unei profitabilități satisfăcătoare; (iii) menținerea unei poziții puternice în materie de lichidități și îmbunătățirea structurii finanțării; (iv) restructurarea portofoliilor de credite către gospodării și întreprinderi; (v) limitarea dezechilibrelor privind cursul de schimb valutar; (vi) raționalizarea rețelei de sucursale și obținerea eficienței din punct de vedere al costurilor.

(102) Înainte de descrierea mai detaliată a planului de restructurare, este necesară prezentarea pe scurt a opiniei băncii cu privire la modul în care sunt abordate deficiențele care au contribuit la prăbușirea Kaupthing în planul de restructurare a Arion Bank. În acest sens, s-a subliniat faptul că, în timp ce operațiunile Arion Bank se bazează pe operațiunile interne și activele Kaupthing Bank, aceasta este totuși o bancă nouă cu obiective comerciale diferite, precum și cu un proprietar, un consiliu director și un comitet de administrare diferite de cele ale Kaupthing. În fapt, conducerea actuală a Arion Bank a declarat că nu consideră a se afla în poziția de a face speculații cu privire la punctele slabe sau la prăbușirea Kaupthing. În schimb, Arion Bank face trimitere în primul rând la raportul CSI discutat mai sus cu privire la cauzele prăbușirii Kaupthing Bank. În al doilea rând, aceasta subliniază faptul că, în urma prăbușirii Kaupthing, au fost adoptate măsuri pentru consolidarea infrastructurii după evaluarea gestionării riscurilor și a guvernanței FME.

(103) Potrivit Arion Bank, două proiecte sunt în special relevante în ceea ce privește acțiunile întreprinse în cadrul băncii ca răspuns la evaluarea de mai sus. În primul rând, în legătură cu expunerile mari și conexe, s-a declarat că Kaupthing avea o opinie „formalistă” cu privire la tratamentul expunerilor conexe, care îi permitea să se angajeze în credite acordate părților conexe sau afiliate în afara limitei legale de 25 % din capitalul de risc. Prin intermediul proiectului, Arion Bank a extins definițiile părților afiliate, aplicând procese mai stricte în acest sens, prin care divizia Arion Bank de gestionare a riscurilor deținea ultimul cuvânt în caz de litigiu. Expunerile mai mari sunt monitorizate și raportate cu strictețe, procesul de acordare a creditelor incluzând prezentarea unui raport special în momentul acordării de credite care au drept rezultat o expunere de amploare. Modificările aduse legislației islandeze cu privire la instituțiile financiare în urma crizei au ajustat în mod semnificativ capacitatea băncilor de a acorda credite băncilor afiliate. Creditele către proprietari sau angajați-cheie nu mai pot depăși 1 % din capitalul de risc, putând fi acordate numai în raport cu garanțiile de calitate.

(104) În al doilea rând, se acordă o atenție specială proprietății încrucișate și expunerilor indirecte. Kaupthing Bank s-ar fi angajat în obținerea de credite în schimbul propriilor acțiuni, un lucru într-adevăr riscant, posibil dincolo de limitele prevăzute de Legea privind întreprinderile islandeze. Modificările actuale ale legislației islandeze fac imposibilă obținerea de credite în schimbul acțiunilor proprii sau încheierea de contracte în cadrul cărora acțiunile proprii reprezintă riscul subiacent.

Ipoteze ale planului de restructurare

(105) Planul de restructurare a fost elaborat pentru întreprinderea-mamă ca parte din procesul ICAAP, luând în considerare, de asemenea, efectele filialelor. Acesta se bazează pe o serie de ipoteze cu caracter general și economic, constituind baza economică a scenariului de bază și a scenariilor de simulare a situației de criză prevăzute mai jos.

(106) Ipotezele includ următoarele: — Incertitudinile de ordin economic, juridic, politic și legislativ sunt în continuare semnificative în mediul operațiunilor bancare, afectând previziunile pe termen lung. Din aceste motive, activitățile de exploatare ale băncii nu au suferit modificări majore. — Ipotezele macroeconomice se bazează pe o previziune elaborată de către divizia de cercetare a Arion Bank, care include următoarele variabile-cheie: Tabelul 3 Extras din previziunea economică a diviziei de cercetare a Arion Bank Modificare procentuală față de anul precedent 2012 2013 2014 Creșterea PIB-ului 3,0 3,9 3,5 Șomaj 6,2 5,3 4,9 Inflație 5,5 6,1 5,9 Reibor (46) 4,9 5,8 5,6 Libor 0,5 0,5 0,5 Euribor 1,0 1,0 1,0 Salarii 9,2 9,7 8,4 Indicele ratei de schimb ISK (TWI) (47) 4,9 5,0 5,0 — De asemenea, banca emite ipoteze referitoare, de exemplu, la poziția sa pe piață, oportunitățile și amenințările, datele interne și evoluția pieței, inclusiv așa-numitele convingeri-cheie (48). — Se preconizează o creștere economică continuă, determinată în principal de consum (49). — Consumul va fi în continuare declanșat de măsurile speciale (retragerile de pensii și recalculările creditelor în monedă străină etc.). În plus, creșterea prețurilor la locuințe va contribui la bunăstarea gospodăriilor. O scădere a ratei șomajului va contribui, de asemenea, la creșterea consumului. — Pe parcursul crizei financiare din 2008, investițiile ca procent din PIB au scăzut sub valoarea minimă înregistrată în ultimii 50 de ani, însă se așteaptă să crească treptat în restul perioadei de restructurare. — În conformitate cu creșterea preconizată a activității de investiții, banca se așteaptă ca cererea de noi credite să fie mai mare și ca portofoliile sale de credite să crească pe parcursul perioadei de restructurare. — Importurile vor fi mai mari decât exporturile, însă vor atinge un nivel echilibrat la sfârșitul perioadei preconizate. — Inflația și ratele dobânzii joacă un rol esențial în planul de afaceri și de restructurare al băncii (50). Se presupune că inflația va rămâne ridicată pe tot parcursul perioadei previzionate. — Se așteaptă o reducere medie de 5 % a coroanei islandeze (króna) pe parcursul perioadei previzionate. — Arion Bank își exprimă îndoielile cu privire la strategia legată de eliminarea controalelor asupra capitalului și presupune că acestea vor rămâne valabile pe parcursul perioadei previzionate (51).

(i) Stabilirea direcției strategice pe termen lung, reducerea operațiunilor și limitarea expunerii la riscuri

(107) În urma transformării rapide dintr-o bancă nord-europeană care desfășura operațiuni în treisprezece țări într-o bancă care operează exclusiv în Islanda, Arion Bank s-a confruntat cu nenumărate provocări, la nivel atât intern, cât și extern, care trebuiau abordate și depășite. Reevaluarea activelor transferate de la Kaupthing către Arion Bank reprezenta una dintre provocările în cauză. În plus, infrastructura băncii trebuia diminuată, iar banca era nevoită să se adapteze la noua realitate economică în care numeroase corporații, persoane fizice și gospodării se confruntau cu o capacitate extrem de redusă în ceea ce privește plata datoriilor.

(108) Prin urmare, o mare parte din provocările cu care se confrunta noua bancă făceau trimitere în mod direct la circumstanțele înființării acesteia. Transferul activelor și pasivelor interne de la Kaupthing către Arion Bank a ocazionat anumite expuneri nefavorabile la riscuri pentru bancă. Cu toate acestea, în cadrul eforturilor vaste depuse în vederea alinierii operațiunilor băncii la o nouă realitate economică, s-a realizat un succes considerabil în ceea ce privește stabilizarea expunerii băncii la riscuri la un nivel controlabil. Accentul a fost plasat în special pe: — recuperarea datoriei reprezentate de creditele problematice (52); — reducerea dezechilibrului monedei străine (53); — reducerea concentrării creditelor către clienții mari și afiliați (54); — creșterea nivelului capitalului (55); — sporirea depozitelor la termen și securizarea surselor alternative de finanțare (56); — reducerea riscului de inflație din cauza dezechilibrului indicelui prețurilor de consum (IPC) (57).

(109) Pe parcursul anului 2010, a fost stabilită direcția strategică pe termen lung a băncii. Potrivit Arion Bank, portofoliul său de clienți se apropie deja de obiectivul acesteia de a deveni o bancă relațională („relationship bank”), considerându-se că acest model bancar poate fi atins în totalitate.

(110) Structura organizațională a băncii a fost simplificată din momentul înființării sale (58), fiind introduse standarde de guvernanță corporativă, asigurându-se transparența și o responsabilitate sporită. Rolul și funcțiile diviziilor care oferă asistență, în special ale diviziei de gestionare a riscurilor, au fost îmbunătățite. Divizia este independentă și centralizată, răspunzând direct în fața directorului-general. Directorul-general și consiliul de directori au obligația de a defini și descrie apetitul pentru risc al operațiunilor desfășurate de către bancă. Apetitul pentru risc se traduce prin limitele de expunere și obiectivele monitorizate de către divizia de gestionare a riscurilor, care raportează periodic directorului-general și consiliului de directori constatările sale.

(111) FME a hotărât ca Arion Bank să preia toate obligațiunile sub formă de depozite ale Reykjavík Savings Bank (SPRON). În aprilie 2009, banca a preluat controlul asupra băncii regionale Mýrasýsla Savings Bank (SPM), inclusiv asupra tuturor activelor și anumitor pasive, cum ar fi depozitele (59). Acțiunile respective au adus băncii 22 000 de clienți noi fără a fi necesar să își extindă rețeaua existentă de filiale.

(112) La 22 decembrie 2011, Arion Bank a preluat controlul asupra Fondului investitorilor instituționali în ipoteci al fostei Kaupthing — KMIIF (redenumit în prezent Fondul investitorilor instituționali în ipoteci al Arion Bank — AMIIF) (60).

(113) În 2012, custodele creanțelor, Verdis, o filială deținută în întregime de bancă, a fuzionat cu banca. […].

(ii) Obținerea și menținerea unei poziții puternice de capital și a unei profitabilități satisfăcătoare

(114) Astfel cum se poate vedea în tabelul 4, Arion Bank a obținut profit încă de la înființare, cu o rentabilitate a capitalului propriu (ROE) care variază între 10,5 % și 16,7 %. Tabelul 4 Viziune financiară asupra perioadei 2009-2011 și previziuni pentru perioada 2012-2014 (Datele corespund întreprinderii-mamă. Efectele filialelor sunt prezentate pe baza altor venituri. Valorile sunt exprimate în milioane ISK) 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Venitul net din dobânzi 14 258 24 440 25 480 […] […] […] Modificarea valorii împrumuturilor 9 642 29 722 20 037 […] […] […] Venitul Comisiei 3 914 3 379 4 454 […] […] […] Venitul financiar net 13 460 – 5 681 1 223 […] […] […] Alte venituri 1 713 1 047 4 364 […] […] […] Venitul total 42 988 52 908 55 559 […] […] […] Cheltuieli de exploatare – 13 133 – 14 226 – 15 791 […] […] […] Depreciere – 14 470 – 23 067 – 26 582 […] […] […] Venituri nete înainte de impozitare 15 384 15 614 13 186 […] […] […] Impozite și taxe impuse băncilor – 2 414 – 2 897 – 2 692 […] […] […] Câștiguri nete 12 971 12 717 10 494 […] […] […] Rentabilitatea capitalului propriu (ROE) 16,7 % 13,4 % 10,5 % [10-20] % [5-15] % [5-15] % Marja dobânzii nete … … 3,6 % […] % […] % […] % Raportul costuri-venituri … … 44,8 % […] % […] % […] %

(115) Pe parcursul perioadei 2009-2011, elementele extraordinare au avut un impact major asupra contului de profit și pierderi, în special în ceea ce privește modificarea valorii creditelor. Autoritățile islandeze au furnizat informații privind totalul creditelor și al reducerilor obținute din partea vechii băncii (61). Valoarea nominală totală a creditelor transferate a fost de 1 230 de miliarde ISK, iar valoarea contabilă a creditelor, de 459 de miliarde ISK. Prin urmare, reducerea totală a fost de aproximativ 771 de miliarde ISK. În cazul în care condițiile permiteau acest lucru, creditele au fost reevaluate, conducând la o modificare a valorii creditelor, astfel cum se indică în tabelul 4 (62). Cu toate acestea, pentru restul perioadei de restructurare, se preconizează că modificarea valorii creditelor este nesubstanțială. Prin urmare, profitabilitatea băncii nu va mai depinde de elemente extraordinare.

(116) Cerințele în materie de capital stabilite de către FME drept condiție pentru acordarea unei autorizații de funcționare în favoarea Arion Bank au fost de 12 % pentru capitalul de rangul 1 și de 16 % pentru capitalul total (rata CAD). Politica băncii privind capitalul constă în menținerea unei baze de capital puternice pentru sprijinirea dezvoltării afacerilor și îndeplinirea cerințelor de reglementare a capitalului, inclusiv pe parcursul unor perioade problematice. Planificarea capitalului pe termen lung de către bancă se bazează în prezent pe o valoare de referință minimă de […] % pentru capitalul de rangul 1 și o rată CAD totală de […] %. Poziția băncii în ceea ce privește capitalul a fost consolidată treptat pe parcursul perioadei 2009-2011, depășind atât cerințele FME în materie de capital, cât și obiectivele interne ale băncii. La sfârșitul anului 2011, rata CAD a băncii a fost de 20,5 %, cu o rată a capitalului de rangul 1 de 15,7 %. Tabelul 5 Ratele de capital la sfârșitul perioadei 2009-2011 și previziunile pentru perioada 20122014 (Datele corespund întreprinderii-mamă. Efectele filialelor sunt prezentate prin intermediul altor venituri. Sumele sunt exprimate în milioane ISK) 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Capital de rangul 1 88 302 98 715 106 459 […] […] […] Capital de rangul 2 29 543 26 257 32 105 […] […] […] Capital total 117 845 124 972 138 564 […] […] […] Active ponderate în funcție de risc 685 702 678 563 675 998 […] […] […] Rata capitalului de rangul 1 12,9 % 14,5 % 15,7 % [15-20] % [15-20] % [15-20] % Rata CAD 17,2 % 18,4 % 20,5 % [20-25] % [20-25] % [20-25] %

(117) În conformitate cu raportul privind procesul de evaluare a adecvării capitalului intern la riscuri (ICAAP) din aprilie 2012, banca a apreciat că este necesar un capital de […] miliarde ISK pentru acoperirea expunerii sale la riscuri. Banca deține o bază de capital de […] miliarde ISK, prin urmare, o rezervă de capital de […] miliarde ISK. În baza sumei ponderate în funcție de risc, aceasta înseamnă o rată de capital de […] %.

(118) Arion Bank a hotărât să nu plătească dividende până în 2013. Politica va fi modificată numai în colaborare cu FME și numai dacă Arion Bank și FME decid în comun că economia islandeză a înregistrat o revenire sustenabilă semnificativă.

(iii) Menținerea unei poziții puternice în materie de lichidități și îmbunătățirea structurii de finanțare

(119) În ceea ce privește lichiditățile, FME solicită ca banca să dețină rezerve securizate de lichiditate de cel puțin 20 % din depozite și rezerve de numerar de 5 % din depozitele la cerere. În plus, Banca Centrală a Islandei stabilește normele privind lichiditățile instituțiilor de creditare (63) conform cărora sunt clasificate activele și pasivele lichide ale instituțiilor respective în funcție de tip și de scadență, precum și în funcție de risc. Instituțiile de creditare trebuie să dețină mai multe active lichide decât pasive pe parcursul unei luni, după o lună și până la trei luni. De asemenea, normele implică aplicarea unui test de simulare a situației de criză prin care se aplică o reducere diferitor elemente de capital propriu, presupunându-se, pe de o parte, că toate obligațiunile trebuie plătite la scadență și, pe de altă parte, că o parte din alte obligațiuni, cum ar fi depozitele, trebuie plătite într-un timp scurt sau pe loc.

(120) Ratele de acoperire a lichidităților băncii pe parcursul perioadei 2011-2012 sunt ilustrate în graficul de mai jos. Reiese că banca și-a păstrat poziția puternică în materie de lichidități, depășind cerințele FME atât în ceea ce privește cerința referitoare la rata numerarului, cât și cerința mai amplă privind lichiditățile securizate. În conformitate cu planurile băncii pentru perioada 2012-2014, aceasta va păstra o rată a numerarului de […] — […] % și o rată de acoperire a lichidităților de […] — […] %. De asemenea, banca a respectat normele CBI privind lichiditățile, având în vedere că ratele sale de acoperire a lichidităților (de peste o lună, însă nu mai mult de trei luni) la sfârșitul anului 2009-2011 s-au situat între 1,5-2,1. Graficul 1 Ratele de acoperire a lichidităților Arion Bank în perioada 2011-2012 [ Grafic privind ratele de acoperire a lichidităților Arion Bank în temeiul normelor FME Valorile nu sunt divulgate pentru păstrarea secretului profesional]

(121) Deși cerințele privind lichiditățile din acordul Basel III nu sunt încă obligatorii, Arion Bank a început monitorizarea voluntară a ratei de acoperire a lichidităților (LCR) (64), în conformitate cu normele respective, la sfârșitul anului 2011 LCR având valoarea de […] %.

(122) Arion Bank este în mare parte finanțată prin intermediul depozitelor, fiind însă întreprinse acțiuni de diversificare a finanțării prin emiterea de obligațiuni acoperite. În noiembrie 2011, Arion Bank a primit o autorizație din partea FME pentru emiterea de obligațiuni acoperite statutare. În februarie 2012, a fost finalizat un program de obligațiuni acoperite în valoare de 1 miliard EUR. Fondurile urmează să fie utilizate pentru finanțarea creditelor ipotecare ale Arion Bank. Se reamintește faptul că la sfârșitul anului 2011, Arion Bank a cumpărat fondul ipotecar al KMIIF, preluând valoarea restantă de 127 miliarde ISK în obligațiuni acoperite, continuând să fie emitentul obligațiunilor acoperite. Banca consideră că emiterea obligațiunilor acoperite pe piețele interne va îndeplini necesitățile de refinanțare ale băncii și finanțarea de noi credite în perioada 2012-2016.

(iv) Restructurarea portofoliilor de credite către gospodării și întreprinderi

(123) Una dintre cele mai importante sarcini cu care se confruntă sectorul financiar islandez a fost restructurarea datoriei gospodăriilor și a întreprinderilor. Aceasta este o problemă complexă și sensibilă care implică o serie de considerente de natură financiară, economică și etică.

(124) Potrivit informațiilor prezentate de Arion Bank, restructurarea portofoliilor de credite a constituit o prioritate, banca considerând că s-a aflat în prima linie în ceea ce privește soluționarea problemelor privind datoria gospodăriilor și a întreprinderilor, înregistrând o evoluție pozitivă în acest sens. În 2009 a fost stabilită în cadrul băncii o unitate de redresare corporativă, fiind înființate întreprinderi de administrare a activelor pentru gestionarea activelor confiscate. Banca a introdus o serie de soluții personalizate menite să ajute gospodăriile și persoanele fizice care solicită credite să își plătească datoriile.

(125) Clienții corporativi care nu și-au putut îndeplini obligațiile au intrat în procesul de recuperare a datoriilor de către bancă. Obiectivul constă în transformarea întreprinderilor insolvabile în întreprinderi solvabile cu un bilanț contabil bun, permițându-le astfel acestora să își continue activitatea și să contribuie la dezvoltarea economiei. La sfârșitul anului 2011, 986 de întreprinderi au aderat la programele de recuperare ale băncii destinate întreprinderilor, ajungându-se la un acord în 871 de cazuri. În viziunea băncii, se așteaptă ca restructurarea datoriei întreprinderilor să fie finalizată până la sfârșitul anului 2012.

(126) În ceea ce privește restructurarea datoriei gospodăriilor, peste 14 000 de clienți persoane fizice au beneficiat de pachetele băncii de soluționare a datoriilor, inclusiv de programul special de reducere a datoriilor. La sfârșitul anului 2010, banca a instituit, de asemenea, un serviciu dedicat consultanței în materie de datorii pentru clienții persoane fizice. În viziunea băncii, serviciul este important datorită numărului ridicat de cazuri dificile de recuperare a datoriilor care trebuiau soluționate. Banca vizează să finalizeze restructurarea datoriilor gospodăriilor în 2012.

(127) Obiectivul programelor de recuperare a datoriei constă în îmbunătățirea calității activelor. Procentul de credite neperformante a scăzut de la 37 % la sfârșitul anului 2010 la 13 % la sfârșitul anului 2011. La sfârșitul lui 2011, 56 % din creditele din portofoliul de credite au fost clasificate drept performante, 18 % drept „punctuale”, 13 % drept subperformante și 13 % drept neperformante.

(v) Măsuri de limitare a dezechilibrelor schimbului valutar

(128) Creditele în monedă străină (FX) din portofoliul de credite sunt împărțite în credite FX/FX și credite FX/ISK. Creditele FX/FX sunt credite prin care clienții generează venituri în monedă străină, în timp ce creditele FX/ISK sunt credite în monedă străină prin care clienții generează venituri în ISK. Dezechilibrele băncii privind schimbul valutar se datorează în principal părții FX/ISK. În 2010 și 2011, banca a înregistrat o evoluție în ceea ce privește scăderea dezechilibrului FX. Dezechilibrul în cauză va continua să scadă pe parcursul anului 2012 prin redenominarea creditelor în monedă străină în ISK pentru persoanele fizice, precum și prin intermediul măsurilor adoptate pentru a încuraja întreprinderile cu venituri limitate în monedă străină să își redenomineze creditele în ISK. Există în continuare o incertitudine juridică cu privire la creditele