RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 226/12

DECIZIA NR. 342/09/COL A AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

din 23 iulie 2009

privind scutirea de la plata taxei aplicată de Norvegia la emisiile de CO2 pentru gaze și GPL pentru uzul gazelor în alte scopuri decât încălzirea clădirilor (Norvegia)

AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE (1),

AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spațiul Economic European (2), în special articolele 61-63 și Protocolul 26,

AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție (3), în special articolul 24,

AVÂND ÎN VEDERE articolul 1 alineatul (2) din partea I și articolul 4 alineatul (4), articolul 6 și articolul 7 alineatul (5) din partea II a Protocolului 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție (4),

AVÂND ÎN VEDERE Orientările Autorității privind aplicarea și interpretarea articolelor 61 și 62 din Acordul SEE (5), în special capitolele privind ajutorul pentru protecția mediului și aplicarea normelor privind ajutorul de stat în cazul măsurilor referitoare la impozitarea directă a întreprinderilor,

AVÂND ÎN VEDERE Decizia Autorității din 14 iulie 2004 privind dispozițiile de punere în aplicare menționate la articolul 27 din partea II a Protocolului 3 (6),

DUPĂ CE părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate mai sus,

Întrucât:

I. FAPTE

1. Procedura

Prin scrisoarea din 9 martie 2007 din partea Ministerului norvegian al Administrației Guvernamentale și Reformei transmisă Uniunii Europene (prin care era înaintată o scrisoare din partea Ministerului de Finanțe din 8 martie 2007), ambele primite și înregistrate de Autoritate la 9 martie 2007 (Evenimentul nr. 412984), autoritățile norvegiene au notificat o modificare planificată a taxei pe CO2 pentru produsele minerale, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din partea I a Protocolului 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție. Autoritățile norvegiene intenționează să modifice taxa pe CO2 în așa fel încât să includă impozitarea gazelor naturale și a gazului petrolier lichefiat („GPL”), pentru care nu se percepe în prezent nicio taxă pe CO2.

După mai multe schimburi de corespondență (7), prin scrisoarea din 23 noiembrie 2007, Autoritatea a informat autoritățile norvegiene că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din partea I a Protocolului 3 cu privire la această dispoziție.

Decizia nr. 597/07/COL a Autorității de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și în Suplimentul SEE (8). Autoritatea a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la decizie.

Autoritatea a primit două observații de la părțile interesate, prima din partea Norsk Bioenergiforening (Asociația Norvegiană a Bioenergiei) la 11 iulie 2008 (Evenimentul nr. 485500) și cea de-a doua din partea Norges Naturvernforbund, Organizația pentru Resurse Fără Emisii și Natur og Ungdom, la 16 iulie 2008 (Evenimentul nr. 486001).

Autoritățile norvegiene au transmis, de asemenea, observații suplimentare la 20 decembrie 2007 (Evenimentul nr. 458478) și la 13 martie 2008 (Evenimentul nr. 512262) și, ulterior, au inițiat discuții informale cu Autoritatea.

2. Descrierea măsurii propuse

2.1. Prezentare generală

Statul norvegian impune o taxă pentru emisiile de CO2, percepută pentru utilizarea anumitor produse minerale. În prezent, taxele pe CO2 în Norvegia se percep doar pentru utilizarea uleiului mineral și a benzinei. Se propune ca această taxă să fie extinsă la utilizarea gazelor naturale și a GPL, însă doar atunci când acestea sunt utilizate în scopul încălzirii locuințelor.

Taxa pe CO2 se percepe la utilizarea produselor menționate în capitolul privind taxele și impozitele Norvegiei. Atât produsele importate, cât și cele interne fac obiectul taxei. Taxa pe CO2 este inclusă într-un capitol bugetar referitor la taxele de mediu percepute pentru produse minerale, la titlul „Om miljøavgifter på mineralske produkter mv”. Rubrica A a acestui capitol vizează taxa pe CO2 asupra emisiilor de CO2 generate de produsele minerale (avgift på mineralske produkter). Secțiunea A1 prevede perceperea taxei pentru uleiul mineral și benzină. Aceasta are următorul conținut (9):

„Fra 1. januar 2007 skal det i henhold til lov 19 mai 1933 nr. 11 om særavgifter betales CO2-avgift til statskassen på følgendende mineralske produkter etter følgende satser:…

a) Mineralolje: kr. 0,47 per liter. (…)

b) Bensin: kr 0,80 per liter,”.

Traducerea este următoarea:

„De la 1 ianuarie 2007, în conformitate cu Legea nr. 11 din 19 mai 1933 privind taxele speciale, taxa pe CO2 se plătește la Trezorerie pentru următoarele produse minerale, la următoarele rate: …

(a) Ulei mineral: 0,47 NOK pe litru. (…)

(b) Benzină: 0,80 NOK pe litru.”

Secțiunea A2 conține scutirile de la plata acestei taxe, în funcție de modul de utilizare a produsului. Secțiunea A2.1 conține scutiri generale pentru diverse activități, în special utilizarea uleiului mineral ca materie primă în procesul de producție [secțiunea A2 punctul 1 litera (c)]. Secțiunea A2.2 și secțiunea A2.3 conțin scutiri suplimentare în legătură cu utilizarea uleiului mineral și, respectiv, a petrolului.

În propunerea sa de buget pentru 2007, guvernul norvegian a propus o modificare a capitolului bugetar relevant, care a fost acceptată de către parlament. Propunerea a fost inclusă în propunerea legislativă St.prp. nr. 1 (2006-2007), II A și B având următorul conținut:

„A Fra 1 juli 2007 gjøres følgende endringer: § 1 første ledd nye bokstaver c og d skal lyde: c) Naturgass: kr. 0,47 pr. standardkubikkmeter d) GPL: kr. 0,60 pr. kg

B §2 første ledd ny nr. 4 skal lyde: 4. Gass til annen bruk en oppvarming mv. i boliger og næringsbygg .”

Traducerea este următoarea:

„A De la 1 iulie 2007 se aplică următoarele modificări: În secțiunea 1 primul paragraf, noile litere (c) și (d) au următorul conținut: (c) Gaze naturale: 0,47 NOK pe metru cub standard (d) GPL: 0,60 NOK pe kilogram

B În secțiunea 2 primul paragraf, noul punct 4 are următorul conținut: 4. Gazele utilizate în alte scopuri decât încălzirea locuințelor și a clădirilor comerciale.”

Prin adăugarea noilor litere (c) și (d) în secțiunea 1 (la rubrica A), domeniul de aplicare al taxei pe CO2 se extinde pentru a include gazele naturale și GPL. Noua dispoziție menționată la rubrica B introduce o scutire pentru gazele naturale și GPL utilizate pentru toate scopurile în afara încălzirii locuințelor și clădirilor comerciale.

Autoritățile norvegiene afirmă că scopul modificării taxei este încurajarea utilizării pe scară mai largă a unor alternative ecologice la gaze naturale și GPL în vederea încălzirii clădirilor. Autoritățile norvegiene afirmă că doar din motive tehnice taxa pe CO2 pentru gaze naturale și GPL a fost adoptată ca taxă cu caracter general și nu ca taxă specifică pentru scopul respectiv; motivul este acela că sfera controlului autorităților crește odată cu introducerea unei taxe cu caracter general. Autoritățile norvegiene afirmă că doar atunci când o măsură este adoptată ca taxă sau impozit general, toți producătorii de produse impozabile au obligația să se înregistreze la autorități ca persoane plătitoare ale taxei sau impozitului respectiv și au obligația de a ține o evidență a vânzărilor. Potrivit autorităților norvegiene, dacă taxa ar fi fost adoptată ca o taxă mai restrânsă, pentru încălzirea clădirilor, nu ar fi fost necesară înregistrarea și ținerea evidenței de către comercianții care vând gaze naturale sau GPL în alte scopuri decât încălzirea clădirilor.

2.2. Obiectivul taxei

Obiectivul taxei pe CO2 este reducerea emisiilor de carbon – potrivit autorităților norvegiene, scopul este: „de a stabili un preț pentru daunele de mediu provocate de utilizarea produselor care fac obiectul taxei și de a încuraja utilizarea unor produse mai puțin dăunătoare pentru mediu. Taxa se aplică pentru a se asigura o utilizare mai eficientă a resurselor, conducând astfel la beneficii pentru mediul înconjurător. Taxa are o sferă de cuprindere largă și un caracter general.”

Obiectivul extinderii taxei pe CO2 la gazele naturale și GPL este descris mai pe larg în propunerea de buget pentru 2007, care face trimitere la așa numita „Declarație Soria Moria” (10):

„Utilizarea la nivel intern a gazelor nu face obiectul taxei pe CO2. Din 2005, gazele utilizate în anumite industrii fac obiectul sistemului cotelor de emisii cu privire la CO2. Alte utilizări ale gazelor nu fac obiectul măsurilor care stimulează reducerea CO2, respectiv a gazelor utilizate în locuințe, clădiri industriale și surse mobile. În Declarația Soria Moria se anunță că guvernul va analiza taxa pe CO2 pentru a evita ca încălzirea pe bază de gaze să fie preferată unor alternative mai favorabile pentru mediu.”

2.3. Temeiul juridic național al măsurii de ajutor

Extinderea taxei pe CO2 pentru a include gazele naturale și GPL a fost adoptată de parlamentul norvegian (Stortinget). Propunerea guvernului a fost înaintată în St.prp. nr. 1 (2006-2007) Skatte-, avgifts- og tollvedtak și a fost adoptată de parlament la 28 noiembrie 2006.

În plus față de dispoziția parlamentară, se estimează modificarea regulamentului privind accizele (Forskrift om endring av Forskrift om særavgifter). Noua secțiune 3-6-5 a regulamentului stabilește scutirea de la plata taxei pe CO2 pentru gaze naturale și GPL utilizate în alte scopuri decât încălzirea locuințelor. Secțiunea 3-6-5(1) prevede că gazele naturale și GPL folosite în alte scopuri decât încălzirea clădirilor, a clădirilor comerciale și a altor tipuri de locuințe sunt scutite de la plata taxei. Scutirea nu include încălzirea directă sau indirectă (11). Gazele utilizate în unități mai mici de 20 kg sunt scutite de la plata taxei în temeiul secțiunii 3-6-5(2) din regulament.

2.4. Beneficiarul

Autoritățile norvegiene afirmă că 94 % din consumul de gaze naturale și GPL se efectuează în alte scopuri decât încălzirea clădirilor. Doar un mic procent din consumul intern (norvegian) este legat de încălzirea clădirilor, deoarece cea mai mare parte a consumului de gaze naturale are uz industrial, cota cea mai ridicată aparținând sectorului producției. Potrivit Statistics Norway (Oficiul Norvegian de Statistică), aproximativ 80 % din consumul intern net de gaze este aferent producției și activității extractive. Autoritățile norvegiene afirmă, de asemenea, că jumătate din consumul de gaz în sectorul producției este realizat de uzina de producție a metanolului din Tjeldbergoddena aparținând StatoilHydro. Un alt mare consumator este Hydro, care utilizează gaze în producția de aluminiu.

2.5. Bugetul și durata

Autoritățile norvegiene nu au informat Autoritatea cu privire la o durată sau un buget specific pentru scutirea fiscală.

2.6. Motive pentru inițierea procedurii

Autoritatea și-a exprimat îndoiala că scutirea constituie o măsură generală așa cum au afirmat autoritățile norvegiene. Autoritatea și-a exprimat preocuparea că măsura favorizează (cel puțin indirect) anumite sectoare ale economiei în detrimentul altora. Pe baza faptului că scutirea se aplică doar anumitor întreprinderi sau producției anumitor bunuri, s-a considerat că scutirea are ca efect degrevarea întreprinderilor de anumite cheltuieli pe care acestea în mod normal ar fi trebuit să le suporte, într-un mod care denaturează concurența și afectează schimburile comerciale în cadrul SEE.

Pornind de la premisa că scutirea reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul SEE, Autoritatea și-a exprimat îndoiala că o scutire totală de la plata taxei ar putea fi considerată compatibilă fie cu articolul 61 alineatul (2), fie cu articolul 61 alineatul (3) din acord.

3. Observații de la părțile terțe

Autoritatea a primit două observații de la părțile terțe.

Asociația Norvegiană a Bioenergiei (12) a fost de acord cu concluziile preliminare ale Autorității exprimate în decizia de inițiere a procedurii oficiale de investigare, potrivit cărora măsura reprezintă într-adevăr ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1), afirmând în mod specific că măsura este selectivă și inconsecventă cu natura și regimul general al sistemului fiscal. Organizația a adăugat, în sens mai larg, că în opinia sa există discrepanțe în logica sistemului norvegian al taxei pe CO2 în ansamblu, făcând referire la o lipsă de consecvență în ceea ce privește sectoarele și sursele de energie impozitate (punând de exemplu, întrebarea de ce sectorul transporturilor și industria prelucrătoare beneficiază de fapt de scutire) și în ceea ce privește nivelul de impozitare a acestora.

Autoritatea a primit, de asemenea, o scrisoare în care erau grupate observațiile colective a trei organizații din domeniul protecției mediului: Prietenii Pământului din Norvegia (Norges Naturvernforbund (13)), Natura și Tineretul (Natur og Ungdom (14)) și Organizația pentru Resurse Fără Emisii (15). Aceste organizații afirmă că taxa pe CO2 ar trebui să fie percepută pentru toate emisiile de CO2 și susțin, de asemenea, că sectorul transporturilor și industria prelucrătoare ar trebui să facă obiectul taxei. Acestea propun, de asemenea, niveluri diferite de impozitare față de cele specificate în legislație.

4. Observațiile autorităților norvegiene

În două scrisori trimise Autorității după inițierea investigației oficiale, autoritățile norvegiene și-au reiterat punctele de vedere potrivit cărora, în primul rând, măsura reprezintă în practică (dacă nu oficial) o taxă specifică pentru încălzirea clădirilor, spre deosebire de un impozit general asupra gazelor naturale și a GPL de la care anumiți utilizatori sunt scutiți, și, în al doilea rând, măsura nu este selectivă, deoarece taxa pe încălzirea clădirilor este percepută în toate sectoarele și întreprinderile consumatoare de gaze.

II. EVALUARE

1. Prezența ajutorului de stat

Ajutorul de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul SEE

Articolul 61 alineatul (1) din Acordul SEE are următorul conținut:

„Este incompatibil cu prezentul acord orice ajutor acordat de statele membre ale CE, statele AELS sau din resurse de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției anumitor mărfuri, în măsura în care afectează comerțul dintre părțile contractante, cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul acord.”

1.1. Prezența resurselor de stat

Măsura de ajutor trebuie să fie acordată de stat sau prin resurse de stat. Acordarea unei scutiri fiscale presupune o pierdere a veniturilor fiscale, care este echivalentă cu acordarea unor resurse de stat [a se vedea punctul 3 subpunctul 3 din Orientările Autorității privind impozitarea întreprinderilor].

1.2. Favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției anumitor bunuri

În primul rând, măsura de ajutor trebuie să ofere beneficiarilor avantaje care îi scutesc de cheltuieli pe care în mod normal le suportă din bugetele proprii. Impozitarea reprezintă o astfel de cheltuială, iar scutirea de la plata acestei cheltuieli oferă un avantaj beneficiarilor.

În al doilea rând, măsura de ajutor trebuie să fie selectivă, în sensul că favorizează „anumite întreprinderi sau producția anumitor mărfuri”.

Taxele de mediu nu reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul SEE în măsura în care sunt măsuri generale, care nu favorizează anumite firme sau sectoare industriale. Scutirile de la o taxă sau un impozit cu caracter general intră însă sub incidența articolului 61 alineatul (1) dacă vizează anumite firme sau sectoare, cu excepția cazului în care aceste scutiri sunt justificate prin natura sau regimul general al sistemului fiscal.

Autoritățile norvegiene susțin că limitarea taxei la încălzirea clădirilor este o măsură generală deschisă tuturor întreprinderilor și sectoarelor. Toate sectoarele și întreprinderile care utilizează gaze naturale sau GPL pentru încălzirea clădirilor au obligația plății taxei pentru acest uz, în timp ce sectoarele și întreprinderile care (de asemenea) utilizează gaze naturale sau GPL în procesul de producție sau în orice alt scop în afara încălzirii clădirilor nu au obligația plății taxei pentru gazele utilizate în aceste alte scopuri. Un producător care utilizează gaze naturale sau GPL și pentru încălzirea clădirilor administrative, de exemplu, va plăti taxa pentru acest uz în același mod ca oricare altă întreprindere, însă producătorul nu face obiectul impozitării pentru gazele naturale sau GPL utilizate în procesul de producție.

Astfel cum s-a menționat mai sus, autoritățile norvegiene au afirmat, de asemenea, că în opinia lor măsura notificată nu este o scutire de la taxa pe CO2 pentru anumite sectoare, ci mai degrabă reprezintă introducerea unei taxe limitate la utilizarea gazelor pentru încălzirea clădirilor, respectiv taxa (pe încălzirea clădirilor) este o sarcină pentru persoanele cărora li se percepe taxa, mai degrabă decât o scutire și un avantaj pentru o majoritate care consumă gazele într-un mod care nu face obiectul taxei. Autoritățile norvegiene subliniază că 94 % din gazele utilizate în Norvegia sunt folosite în alte scopuri decât încălzirea clădirilor, cu alte cuvinte doar 6 % din gazele consumate vor face obiectul impozitării.

Autoritatea observă totuși că, în conformitate cu legislația norvegiană, gazele naturale și GPL au fost introduse ca produse noi în secțiunea 1 a capitolului bugetar care prevede o taxă pe CO2 pentru produsele minerale, iar scutirea fiscală pentru anumite uzuri, excepție făcând încălzirea clădirilor, a fost inclusă în secțiunea din capitolul bugetar care tratează scutirile fiscale. Autoritatea cunoaște, de asemenea, hotărârea Curții de Justiție a AELS în cazul scutirii fiscale pentru electricitate (16), în care Regatul Norvegiei a susținut că, fără a aduce atingere dispozițiilor legislative în care se face trimitere la anumite sectoare (mineritul și producția) scutite de la plata taxei pe electricitate, în realitate doar anumite utilizări de electricitate sunt scutite. Curtea de Justiție a AELS a menționat jurisprudența consacrată care prevede că factorul decisiv este efectul, și nu forma unui ajutor, și a concluzionat, de asemenea (la punctul 79 din hotărârea sa) că:

„În primul rând, regulamentul a introdus o exceptare de la regula generală a impozitării consumului de electricitate. Înțelegerea acestui aspect în modul în care l-au înțeles solicitanții, respectiv că regulamentul stabilește obligativitatea fiscală doar pentru uzul specific al electricității, ar fi contrară structurii regimului fiscal în cauză și ar inversa relația uzuală dintre regulă și exceptare confirmată de utilizarea explicită a termenului «exceptare» în regulament. În al doilea rând, este clar că de exceptarea în cauză beneficiază acele întreprinderi care aparțin sectoarelor economice scutite și, astfel, favorizează anumite întreprinderi în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul SEE.”

De asemenea, Autoritatea cunoaște principiul reafirmat de Curtea Europeană de Justiție în hotărârea sa recentă în cauza British Aggregates (17). Curtea (fără a ține seama de hotărârea Tribunalului de Primă Instanță în acest caz) a confirmat că în evaluarea aplicabilității articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE nu se poate ține seama de scopul sau obiectivul unei anumite măsuri și că singurul test pentru evaluarea selectivității este gradul în care măsura constituie un avantaj pentru anumite întreprinderi comparativ cu altele care se află într-o situație comparabilă de jure și de facto. În avizul său cu privire la această cauză (18), avocatul general Mengozzi a pus, de asemenea, sub semnul întrebării accentul pus de Tribunalul de Primă Instanță pe aspectele oficiale ale măsurii în cauză, afirmând că: „În ceea ce privește impactul asupra concurenței … nu există o mare diferență între, pe de o parte, impunerea unui impozit general cu o scutire pentru anumiți beneficiari și, pe de altă parte, impunerea unui impozit pentru anumite persoane impozabile cu excluderea altora care sunt într-o poziție comparabilă.” (19)

Pentru a evalua dacă măsura este selectivă sau dacă are caracter general, astfel cum susțin autoritățile norvegiene, Autoritatea trebuie să identifice sistemul de referință, adică trebuie să compare poziția întreprinderilor care beneficiază de scutire cu cea a oricăror altor întreprinderi care se află în aceeași situație de jure și de facto și care nu se bucură de această exceptare (20). Astfel, Autoritatea identifică sistemul de referință ca fiind toate sectoarele și întreprinderile care fac obiectul taxei pe CO2, însemnând acele sectoare și întreprinderi care consumă sau produc ulei mineral, petrol, GPL sau gaze naturale.

Dat fiind că excepția se aplică doar utilizării de GPL și gaze naturale (și în plus doar anumitor utilizări de GPL și gaze naturale), Autoritatea consideră că măsura este selectivă, deoarece favorizează doar anumite întreprinderi și producția anumitor bunuri. În acest context, Autoritatea observă, de asemenea, că în hotărârea sa Adria Wien Pipeline GmbH (21), Curtea de Justiție a concluzionat că o scutire fiscală la energie (aplicabilă doar întreprinderilor implicate în principal în producția de bunuri) era selectivă, observând că „nici numărul mare de întreprinderi eligibile, nici diversitatea și dimensiunea sectoarelor cărora le aparțin întreprinderile nu reprezintă temeiuri pentru a concluzia că o inițiativă de stat constituie o măsură generală de politică economică”.

Pe baza faptului că măsura este selectivă, Autoritatea trebuie, prin urmare, să evalueze dacă această selectivitate este justificată de natura sau regimul general al sistemului fiscal. Pentru aceasta, Autoritatea trebuie să evalueze în primul rând obiectivul taxei în cauză și ulterior să decidă dacă scutirea este consecventă cu acel raționament. Obiectivul taxei pe CO2 este reducerea emisiilor de carbon. În acest caz, fiecare dintre produsele minerale (ulei mineral, petrol, gaze naturale și GPL) face obiectul aceleiași dispoziții legislative care introduce impozitarea în scopuri ecologice. Nu este clar pentru Autoritate cum poate fi reconciliat considerentul ecologic al stabilirii unui preț pentru efectele emisiilor de carbon cu un sistem care exclude de la impozitare sectoare care consumă gaze naturale sau GPL, atunci când aceste sectoare ar putea reduce emisiile de CO2 fie prin reducerea utilizării de gaze, fie prin trecerea la produse mai ecologice. Statul SEE care a introdus o astfel de diferențiere trebuie să demonstreze că aceasta se justifică prin natura sau schema generală a sistemului în cauză (22). Autoritățile norvegiene nu au afirmat că scutirea este compatibilă cu natura sau schema generală a taxei și, deoarece nu a fost prezentat (sau nu este evident) nici un argument în acest sens, Autoritatea concluzionează că măsura nu se justifică prin natura sau schema generală a sistemului fiscal pentru CO2.

Autoritatea stabilește, prin urmare, că măsura în cauză este selectivă prin aceea că favorizează anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri și nu poate fi justificată în conformitate cu natura sau schema generală a sistemului fiscal.

1.3. Denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale între părțile contractante

Măsura de ajutor trebuie să amenințe să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între părțile contractante.

Reducerea nivelurilor de impozitare datorate de întreprinderi conduce la consolidarea poziției financiare a acestora în comparație cu concurenții lor. Schema de ajutor se aplică tuturor sectoarelor, potențialii beneficiari desfășurându-și activitatea pe un număr mare de piețe în cadrul cărora există schimburi comerciale intra-SEE. Doi dintre beneficiari sunt, de exemplu, Hydro și StatoilHydro, ambele societăți desfășurând activitate la nivel internațional. Scutirea fiscală trebuie, prin urmare, să fie considerată ca având un efect asupra schimburilor comerciale între părțile contractante și ca având potențialul de a denatura concurența (23).

2. Cerințe procedurale

În temeiul articolului 1 alineatul (3) din partea I a protocolului 3, „Autoritatea AELS de Supraveghere este informată, în timp util pentru a putea să își prezinte observațiile, cu privire la orice plan de acordare sau de modificare a unui ajutor (…). Statul în cauză nu pune în aplicare măsurile pe care le propune până în momentul în care procedura a condus la luarea unei hotărâri definitive”.

Prin depunerea notificării cu privire la scutirea fiscală în legătură cu taxa pe CO2 pentru gaze prin scrisoarea din 9 martie 2007 din partea Ministerului norvegian al Administrației Guvernamentale și Reformei, autoritățile norvegiene au respectat cerința de notificare. Autoritățile norvegiene au confirmat, de asemenea, că taxa și scutirea fiscală nu au fost încă puse în aplicare.

Autoritatea poate, prin urmare, concluziona că autoritățile norvegiene și-au respectat obligațiile în temeiul articolului 1 alineatul (3) din partea I a Protocolului 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.

3. Compatibilitatea ajutorului

Măsurile de sprijin care intră sub incidența articolului 61 alineatul (1) din Acordul SEE sunt în general incompatibile cu funcționarea Acordului SEE în afara cazului în care îndeplinesc condițiile pentru o derogare în temeiul articolului 61 alineatul (2) sau (3) din Acordul SEE. Articolul 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul SEE prevede că ajutorul de stat poate fi considerat compatibil cu funcționarea Acordului SEE dacă facilitează dezvoltarea anumitor activități economice sau a anumitor domenii economice și dacă nu afectează negativ condițiile comerciale într-o măsură contrară interesului comun.

De la data deciziei de deschidere a investigării oficiale cu privire la măsură, Autoritatea a adoptat noi Orientări privind ajutorul de stat pentru protecția mediului (24) în temeiul articolului 61 alineatul (3) litera (c). În conformitate cu punctul 204 din orientări, autoritatea va aplica noile orientări tuturor măsurilor de ajutor notificate cu privire la care este chemată să ia o decizie după adoptarea orientărilor, chiar și în cazul în care proiectele au fost notificate anterior publicării.

În conformitate cu Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului, ajutorul sub forma unor reduceri sau scutiri de la plata taxelor de mediu poate fi considerat compatibil cu funcționarea Acordului SEE cu condiția ca reducerile sau scutirile fiscale: (i) să contribuie cel puțin indirect la îmbunătățirea nivelului de protecție a mediului, (ii) să nu submineze obiectivul general urmărit și (iii) în cazul taxelor armonizate în cadrul Comunității Europene, în special cele armonizate prin Directiva 2003/96/CE privind impozitarea produselor energetice și a electricității („Directiva privind impozitul pe energie”) (25), să fie compatibile cu principiile legislației comunitare relevante și să respecte limitele și condițiile prevăzute în acestea (26).

(i) Reducerea/scutirea fiscală contribuie la îmbunătățirea protecției mediului? și

(ii) Reducerea/scutirea fiscală aduce atingere obiectivului general al taxei?

Deși nu este absolut evident modul în care o reducere a unei taxe pe energie ar putea îmbunătăți protecția mediului sau ar putea fi consecventă cu obiectivul general al taxei, Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului prevăd că posibilitatea derogării de la taxele de mediu pentru anumite sectoare sau grupuri de întreprinderi poate permite autorităților naționale să mențină un nivel general mai ridicat al taxelor de mediu. Aceasta ar putea contribui, astfel la internalizarea costurilor generate de pagubele de mediu și ar oferi stimulente suplimentare pentru îmbunătățirea protecției mediului (27).

Autoritatea își exprimă totuși preocuparea că exceptarea totală de la impozitarea energiei ar putea să nu îndeplinească criteriile relevante, chiar dacă ar putea permite perceperea unor niveluri de impozitare mai ridicate asupra altor surse de energie. Autoritatea consideră, prin urmare, că răspunsurile la aceste întrebări se bazează într-o oarecare măsură pe respectarea principiilor conținute în Directiva privind impozitarea energiei (28).

(iii) Taxa corespunde unei taxe armonizate prin Directiva privind impozitarea energiei și, dacă da, sunt respectate principiile directivei?

Astfel cum s-a menționat la punctul 10 din Orientările Autorității privind ajutorul pentru protecția mediului, deși Directiva privind impozitarea energiei nu a fost inclusă în Acordul SEE, în vederea asigurării aplicării uniforme a dispozițiilor privind ajutorul de stat și a unor condiții concurențiale egale pe întreg teritoriul SEE, Autoritatea va aplica în general aceleași puncte de referință ca cele din Orientările comunitare atunci când evaluează compatibilitatea ajutorului pentru protecția mediului cu funcționarea Acordului SEE (29).

În conformitate cu punctul 153 din Orientările (Autorității) privind ajutorul pentru protecția mediului, ajutorul sub forma reducerilor sau a scutirilor fiscale care corespund taxelor de mediu armonizate în cadrul Comunității este considerat compatibil cu funcționarea Acordului SEE pentru o perioadă de 10 ani, cu condiția ca beneficiarii să plătească taxa cel puțin la nivelul corespunzător nivelului comunitar minim al taxei stabilit prin directiva relevantă aplicabilă. Taxa pe CO2 este o taxă asupra utilizării unor produse care, cel puțin în parte, face obiectul armonizării comunitare prin Directiva privind impozitarea energiei. În conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Directiva privind impozitarea energiei, taxele aferente consumului de energie pot, în anumite circumstanțe, să fie reduse până la nivelurile minime stabilite de directivă. Nivelurile minime sunt în prezent 41 EUR per 1 000 kg pentru GPL și 0,3 EUR per gigajoule pentru gazele naturale (uz industrial/comercial).

În acest caz, nu se plătește nicio taxă pentru utilizarea gazelor naturale și a GPL în alte scopuri decât încălzirea clădirilor și, în consecință, nivelurile minime comunitare pentru impozitarea energiei nu sunt respectate (30). Singura dispoziție din Directiva privind impozitarea energiei care prevede reducerea la zero este articolul 17 alineatul (2). Acest articol se aplică doar scutirilor fiscale acordate întreprinderilor mari consumatoare de energie (31) [sub rezerva condițiilor stabilite la articolul 17 alineatul (4)]. Scutirea notificată nu se limitează la acești utilizatori.

Din aceste motive, Autoritatea consideră că scutirea fiscală nu este consecventă cu punctele de referință pentru scutirile fiscale cuprinse în Directiva privind impozitarea energiei și, prin urmare, nu poate fi considerată compatibilă cu Acordul SEE în temeiul punctului 153 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului.

În conformitate cu punctul 154 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului, ajutorul sub forma reducerilor sau a scutirilor fiscale de mediu altele decât cele menționate la punctul 153 (pentru acest caz sunt relevante scutirile care sunt sub nivelul minim al taxei comunitare și, în măsura aplicabilă, taxele care nu intră sub incidența legislației comunitare) poate fi considerat a fi compatibil cu funcționarea Acordului SEE, tot pentru o perioadă de 10 ani, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la punctele 155-159 din Orientări. Acestea necesită analizarea mai detaliată a necesității și proporționalității ajutorului.

În conformitate cu punctul 158 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului, Autoritatea ar considera că ajutorul este necesar dacă următoarele condiții cumulative ar fi îndeplinite: 1. selectarea beneficiarilor trebuie să se bazeze pe criterii obiective și transparente, iar ajutorul trebuie acordat în principiu în același fel pentru toți concurenții din același sector/aceeași piață relevantă dacă se află în situații similare de facto; 2. taxa de mediu fără reducere trebuie să ducă la o creștere substanțială a costurilor de producție și, în această situație 3. creșterea nu poate fi transferată consumatorilor fără a conduce la reduceri importante ale vânzărilor. În acest caz, având în vedere afirmația autorităților norvegiene potrivit cărora intenția extinderii taxei pentru a include gazele naturale și GPL a fost impunerea unei taxe pentru încălzire astfel încât să se încurajeze alternative mai ecologice, Autoritatea și-a exprimat îngrijorarea că beneficiarii (respectiv acele întreprinderi care utilizează gaze naturale și GPL pentru alte scopuri decât încălzirea) au fost în realitate aleși pe baza unor criterii obiective și transparente. În orice caz, Autorității nu i s-au furnizat informații privind măsura în care taxa pe CO2 conduce la o creștere substanțială a costurilor care nu pot fi transferate consumatorilor și, prin urmare, are îndoieli că ajutorul este necesar. Autoritatea nu dispune, prin urmare, de niciun fel de dovezi (de exemplu prin proiecții referitoare la o probabilă descreștere a cifrei de afaceri sau a cotelor de piață) pentru a-i permite să concluzioneze că scutirea este necesară deoarece majorarea taxei nu ar putea fi transferată consumatorilor fără a conduce la reduceri semnificative ale vânzărilor.

În ceea ce privește proporționalitatea ajutorului, fiecare beneficiar ar trebui (în conformitate cu punctul 159 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului) să îndeplinească unul dintre următoarele criterii: 1. trebuie să plătească o parte a taxei naționale echivalentă în mare măsură cu performanța de mediu a fiecărui beneficiar comparativ cu performanța aferentă celei mai bune tehnici din cadrul SEE (beneficiarii care se bucură de cel mult o reducere corespunzătoare creșterii costurilor de producție ca urmare a taxei, folosind tehnica cu cel mai bun randament, și care nu pot fi transferate clienților); 2. trebuie să plătească cel puțin 20 % din taxa națională, în afara cazului în care se poate justifica o rată mai mică; sau 3. trebuie să încheie acorduri cu statul AELS prin care se angajează să atingă obiectivele de mediu în același mod în care acestea ar fi atinse în temeiul punctului 1 sau 2 sau dacă s-ar aplica limitele minime comunitare. În acest caz, Autoritatea nu deține niciun fel de informații privind cele mai bune tehnici, deși este clar că aceasta nu este o cerință a măsurii fiscale; condiția care impune plata a 20 % din taxa națională nu are nicio relevanță având în vedere că aceasta ar reprezenta în orice caz o sumă considerabil mai mare decât nivelurile minime în temeiul Directivei privind impozitarea energiei; iar autoritatea nu deține niciun fel de informații în legătură cu existența oricăror acorduri cu autoritățile norvegiene care să poată conduce la atingerea acelorași obiective de mediu. Prin urmare, Autoritatea nu consideră că scutirea este proporțională.

4. Concluzie

Autoritatea stabilește, prin urmare, că nu s-a demonstrat necesitatea sau proporționalitatea scutirii și că aceasta nu este compatibilă cu Orientările Autorității privind ajutorul pentru protecția mediului.

Autoritatea nu exclude totuși faptul că, în anumite circumstanțe, scutirile mai limitate de la plata taxei ar putea fi considerate compatibile cu Acordul SEE. Scutirile limitate, de exemplu, la întreprinderile care suportă costuri nete ca urmare a participării la schema norvegiană de comercializare a cotelor de emisii, cu o sferă de aplicare limitată, de asemenea, la acoperirea acelor costuri, ar putea fi, în anumite circumstanțe, considerate necesare și proporționale (32).

În plus, scutirile care respectă Directiva privind impozitarea energiei, limitate la zece ani, în cadrul cărora beneficiarii plătesc cel puțin nivelul minim comunitar al taxei, ar putea fi puse în aplicare în conformitate cu articolul 25 din Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) (33), care a fost inclus în Acordul SEE.

Propunerile autorităților norvegiene nu conțin însă astfel de limitări, iar Autoritatea nu a evaluat, prin urmare, în mai mare detaliu aceste posibilități. Autoritatea concluzionează, prin urmare, că măsura nu este compatibilă cu Acordul SEE,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Măsura de ajutor pe care autoritățile norvegiene intenționează să o pună în aplicare nu este compatibilă cu funcționarea Acordului SEE.

Articolul 2

Măsura de ajutor nu poate fi pusă în aplicare.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Regatului Norvegiei.

Articolul 4

Numai textul în limba engleză este autentic.

Adoptată la Bruxelles, 23 iulie 2009. Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere Per SANDERUD Președinte Kristján A. STEFÁNSSON Membru al Colegiului

(1) Denumită în continuare „Autoritatea”.

(2) Denumit în continuare „Acordul SEE”.

(3) Denumit în continuare „Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”.

(4) Denumit în continuare „Protocolul 3”.

(5) Orientări privind aplicarea și interpretarea articolelor 61 și 62 din Acordul SEE și a articolului 1 din Protocolul 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, adoptate și emise de către Autoritate la 19 ianuarie 1994, publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 231, 3.9.1994, p. 1 și în Suplimentul SEE nr. 32, 3.9.1994, p. 1 (denumite în continuare „Orientările privind ajutorul de stat”). Versiunea actualizată a Orientărilor privind ajutorul de stat este publicată pe site-ul web al Autorității: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(6) Decizia nr. 195/04/COL din 14 iulie 2004 publicată în JO L 139, 25.5.2006, p. 57 și în Suplimentul SEE nr. 26, 25.5.2006, p. 1. Versiunea consolidată a acestei decizii este publicată pe site-ul web al Autorității: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(7) Pentru informații detaliate privind corespondența dintre Autoritate și autoritățile norvegiene, a se consulta decizia Autorității de inițiere a procedurii oficiale de investigare.

(8) Publicată în JO C 146, 12.6.2008, p. 2 și în Suplimentul SEE nr. 32 din 12.6.2008 p. 17.

(9) Prezenta traducere în limba engleză, precum și traducerile legislației norvegiene în limba engleză au fost efectuate de către Autoritate.

(10) Declarația Soria Moria este o declarație de politică întocmită de cele trei partide politice care formează actualul guvern norvegian.

(11) Spre deosebire de încălzirea clădirilor.

(12) O asociație independentă al cărei obiectiv este promovarea utilizării raționale a bioenergiei în Norvegia url: www.nobio.no

(13) url: http://www.naturvern.no/engl/

(14) url: http://www.nu.no/english/

(15) url: http://www.zero.no/zero/view?set_language=en

(16) Cauzele conexate E-5/04, E-6/04 și E-7/04, Fesil and Finnfjord, PIL și alții și Regatul Norvegiei/Autoritatea AELS de Supraveghere, Recueil AELS, 2005, pagina 117.

(17) British Aggregates Association/Comisia, hotărârea din 22 decembrie 2008, cauza C-487/06.

(18) Aviz emis la 17 iulie 2008, cauza C-487/06.

(19) Punctul 100 din aviz.

(20) Cauza C-143/99, Adria-Wien Pipeline GmbH, Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke GmbH și Finanzlandesdirektion für Kärnten, Rec., 2001, p. I-8365, punctul 41.

(21) A se vedea nota de subsol 20 pentru referință.

(22) A se vedea cauza C-159/01, Netherlands/Comisia, Rec., 2004, p. I-4461, punctele 43-47.

(23) A se vedea în acest sens cauza 730/79, Phillip Morris/Comisia, Rec., 1989, p. 2671.

(24) Aceste orientări corespund Orientărilor Comunității Europene privind ajutorul de stat pentru protecția mediului, care au fost adoptate la 23 ianuarie 2008 (JO C 82, 1.4.2008, p. 1).

(25) Nivelul minim de impozitare stabilit de Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, 31.10.2003, p. 51), cu modificările ulterioare.

(26) Punctele 151-152 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului. A se vedea, de asemenea, punctul 70 subpunctul 15 și punctul 10.

(27) Punctul 57 din Orientările privind ajutorul pentru protecția mediului.

(28) Un principiu acceptat recent de către Comisia Europeană în cazul N 22/08 din 19 mai 2008, JO C 184, 22.7.2008, p. 6 referitor la Suedia și de către Autoritate în decizia sa nr. 502/08/COL privind scutirea de la plata taxei pe CO2 și nivelul redus al ratei taxei pe petrol (Norvegia, în egală măsură).

(29) Evaluarea compatibilității scutirilor fiscale în temeiul Orientărilor comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului (JO C 82, 1.4.2008, p. 1) are la bază respectarea Directivei privind impozitarea energiei.

(30) Autoritatea subliniază totuși că această afirmație nu ar trebui interpretată în așa fel încât să reiasă că Regatul Norvegiei are obligația respectării legislației comunitare care nu a fost aplică în Acordul SEE – trimiterea la Directiva privind impozitarea energiei servește doar ca bază pentru evaluarea compatibilității unei măsuri de ajutor de stat cu funcționarea Acordului SEE în temeiul articolului 61 alineatul (3) din acord.

(31) Conform definiției din articolul 17 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind impozitarea energiei.

(32) A se vedea punctul 58 din Decizia Comisiei Europene în cazul 41/2006 „Scutire de la plata taxei pe CO2 datorită sistemului de comercializare a cotelor de emisii în UE – Danemarca” (încă nepublicată). O astfel de scutire ar necesita o notificare separată a Autorității.

(33) JO L 214, 9.8.2008, p. 3, inclus în anexa XV la Acordul SEE prin Decizia nr. 120/2008 a Comitetului mixt al SEE (JO L 339, 18.12.2008, p. 111 și Suplimentul SEE nr. 79, 18.12.2008, p. 20), în vigoare de la 8.11.2008.