RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 287/14

DECIZIA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

NR. 204/11/COL

din 29 iunie 2011

privind presupusul ajutor de stat acordat unor societăți aparținând grupului Norsk Film (Norvegia)

AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE (ÎN CONTINUARE, „AUTORITATEA”),

AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spațiul Economic European (în continuare, „Acordul privind SEE”), în special articolele 61 și 62,

AVÂND ÎN VEDERE Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, (în continuare, „Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea”), în special articolul 24,

AVÂND ÎN VEDERE Protocolul 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea (în continuare „Protocolul 3”), în special articolul 1 alineatul (2) din partea I și articolul 4 alineatul (4) și articolul 7 alineatul (1) din partea II,

DUPĂ ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din partea II a Protocolului 3 (1),

întrucât:

I. FAPTE

1. Procedura

Prin scrisoarea din 23 martie 2006 (evenimentul nr. 368163), mai multe societăți norvegiene de producție de film (2) reclamau acordarea de către autoritățile norvegiene a unor granturi anuale în favoarea Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS, în perioada 2000-2005.

După mai multe schimburi de corespondență, autoritatea a adoptat Decizia nr. 491/09/COL de inițiere a procedurii oficiale de investigare, publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și în suplimentul SEE la acesta (3). Autoritatea a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile. Autoritatea nu a primit observații din partea terților.

Autoritățile norvegiene și-au prezentat observațiile prin scrisoarea din 2 februarie 2010 (evenimentul nr. 545244).

2. Grupul Norsk Film

Societatea Norsk Film AS a fost înființată în 1932, de către asociația cinematografelor municipale. Studioul de film al societății a fost deschis în 1935. În bugetul de stat pentru 1947, guvernul norvegian a decis să își asume o mai mare responsabilitate în ceea ce privește producția de film. În anii '50 și '60, Norsk Film AS s-a confruntat cu dificultăți financiare, care au determinat guvernul să aloce granturi pentru garantarea în continuare a existenței acesteia. După ce societatea a fost declarată falimentară la sfârșitul anilor '60, guvernul a decis să își asume întreaga responsabilitate pentru viitorul acesteia. Începând din 1974, statul a deținut 77,6 % din acțiunile societății. Norsk Film AS avea două scopuri: asigurarea spațiilor necesare pentru producția norvegiană de film de lung metraj și producția de filme norvegiene.

ScanCam AS a fost înființată în 1986 de Norsk Film AS și cotidianul VG (Verdens Gang), pe baza departamentului cinematografic existent al Norsk Film AS. Ulterior, Norsk Film AS și Schibsted ASA dețineau fiecare câte 50 % din acțiunile ScanCam AS. La 31 decembrie 1998, Schibsted ASA și-a vândut participația către Norsk Film AS, iar începând din 1999, ScanCam AS și-a continuat activitatea ca filială deținută în proporție de 100 % de Norsk FilmStudio AS.

Norsk FilmStudio AS, înființată în 1989, era o filială deținută integral de către Norsk Film AS. Până în 1989, studiourile cinematografice și instalațiile tehnice reprezentau o divizie integrală a Norsk Film AS. Norsk FilmStudio AS a fost înființată pentru a face o distincție clară între rolul de producător al societății și cel de a întreține infrastructura pentru producția de filme (studiourile cinematografice și instalațiile tehnice).

În 2001, guvernul norvegian și-a reformat politica în domeniul filmului și s-a stabilit o distincție mai clară între domeniile de responsabilitate ale statului și responsabilitatea sectorului privat. Societățile private de producție ar trebui fie responsabile de producția de filme. Prin urmare, s-a propus vânzarea acțiunilor deținute la Norsk Film AS. Statul urma să rămână responsabil de studiouri, deoarece această parte a procesului de producție nu era considerată sustenabilă în condiții de piață. În 2001, Norsk Film AS a fost divizată în două societăți distincte: o societate de producție de film, denumită Norsk Film AS, și o societate dedicată infrastructurii, denumită Filmparken AS. Celelalte active ale societății au fost deținute în continuare de Filmparken AS. Norsk FilmStudio AS și-a continuat activitatea sub formă de filială deținută integral de Filmparken AS. La 25 iunie 2001, Norsk FilmStudio AS a fuzionat cu Filmparken AS. La 4 ianuarie 2002, statul a vândut acțiunile pe care le deținea în cadrul societății de producție Norsk Film AS către o societate privată de producție, Diopter AS.

În 2002, Filmparken AS a revenit la denumirea de Norsk FilmStudio AS.

În 2004, ScanCam AS a fuzionat cu Norsk FilmStudio AS.

În 2009, Norsk FilmStudio AS și The Chimney Pot AS au fuzionat, devenind Storyline Studios AS. După fuziune, Filmparken AS deține 60 % din acțiuni, restul de 40 % revenind acționarilor fostei Chimney Pot AS.

Storyline Studios AS este un furnizor complet de echipamente și servicii pentru industria cinematografică, oferind studiouri de film, dispozitive tehnice și de iluminat, camere, servicii de post-producție, costume, finanțare, spații de birouri, linie de producție și cataloage de filme.

3. Descrierea măsurilor care fac obiectul investigației

Autoritatea a investigat două măsuri diferite: plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK (a se vedea secțiunea 3.1) și regimul fiscal preferențial de care au beneficiat unele dintre societățile aparținând grupului Norsk Film (a se vedea secțiunea 3.2).

3.1 Plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK

Începând din anii '70 și până în 2006, mai multe dintre entitățile aparținând grupului Norsk Film au beneficiat de granturi anuale. Bugetele anuale în perioada 1971-1972 fac referire la o „schemă de ajutor existentă”. Granturile au fost acordate de Ministerul Culturii și Cultelor.

În Decizia nr. 491/09/COL, autoritatea și-a exprimat opinia conform căreia plățile anuale efectuate începând din anii '70 de statul norvegian către diverse entități aparținând grupului Norsk Film, pentru producția de filme de lung metraj și pentru întreținerea infrastructurii necesare producției de film, se bazau pe un sistem de ajutor existent.

Autoritățile norvegiene au indicat că, în 1997, parlamentul norvegian a decis să acorde 36 de milioane NOK societății Norsk Film AS pentru reînnoirea, modernizarea și dezvoltarea spațiilor de producție reunite sub denumirea de „Filmparken”. Grantul a fost prevăzut în bugetul național, la secțiunea privind granturile pentru clădiri ale unor instituții naționale de cultură. Suma a fost alocată pe o perioadă de doi ani, 10 milioane NOK fiind plătiți în 1998, iar restul de 26 milioane NOK în 1999. Grantul a acoperit o parte din modernizarea și reînnoirea studiourilor cinematografice și o parte din dezvoltarea unor spații administrative noi.

În Decizia nr. 491/09/COL, autoritatea considera că, deoarece plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK se baza pe o alocare bugetară diferită, iar suma în cauză era destinată unui obiectiv special (renovarea spațiilor din Jar), aceasta putea reprezenta un ajutor nou. Autoritatea avea îndoieli dacă această contribuție făcea partea din sistemul de ajutor existent sau dacă reprezenta o măsură de ajutor nouă.

3.2 Regimul fiscal preferențial

Norsk Film AS și Norsk FilmStudio AS au beneficiat de o scutire fiscală începând din 1995. Scutirea se baza pe secțiunea 26 alineatul (1) litera (k) din fosta Lege fiscală nr. 8 din 18 august 1911, înlocuită de Legea fiscală nr. 14 din 26 martie 1999 (4).

Conform secțiunii 2-32 din Legea fiscală norvegiană, care în prezent stabilește normele referitoare la acest regim fiscal preferențial, organizațiile, instituțiile și societățile fără scop lucrativ sunt scutite de la plata impozitului pe profit, în măsura în care acestea desfășoară activități non-profit.

Caracterul non-profit al unei instituții sau societăți, în conformitate cu secțiunea 2-32, este stabilit pe baza unor criterii obiective, cel decisiv fiind reprezentat de scopul societății. Prin urmare, desfășurarea de activități în scopuri caritabile indică prezența unui organism non-profit. Pentru a determina scopul societății, autoritățile fiscale iau în considerare, inter alia, statutul său, inclusiv scopul declarat în acesta, și activitatea desfășurată în mod efectiv. De asemenea, se analizează dacă organismul desfășoară activități care fac obiectul concurenței. În cazul în care întreprinderea desfășoară activități economice sau comerciale și concurează cu societăți impozabile cu scop lucrativ, aceasta indică existența unui statut de persoană impozabilă. Un alt element luat în considerare este natura finanțării întreprinderii. În cazul în care societatea este finanțată prin donații sau alte contribuții private, aceasta indică existența unui scop nelucrativ al societății.

O organizație considerată ca fiind de tip non-profit este scutită de la plata impozitului pe beneficiile care rezultă din activitățile fără scop lucrativ ale societății. Veniturile obținute din activități comerciale sunt supuse – în anumite condiții – impozitului pe profit (5).

Aplicabilitatea secțiunii 2-32 în cazul unei anumite societăți sau organizații este stabilită de autoritățile fiscale, în cadrul procedurii normale de evaluare anuală. Autoritățile fiscale locale stabilesc regimul fiscal aplicabil pe baza informațiilor furnizate de contribuabil în declarația de venituri și a altor informații disponibile.

Norsk Film AS, Norsk FilmStudio AS și ScanCam AS au beneficiat de scutire fiscală pe baza faptului că societățile nu aveau scop lucrativ. Până în 1995, Norsk Film AS și Norsk FilmStudio AS nu au solicitat un regim special. După depunerea cererilor, acestea au beneficiat de un astfel de regim în perioada 1995 - 2001.

În 2001, Norsk Film AS a fost divizată în două societăți distincte: o societate de producție de film, denumită Norsk Film AS, și o societate dedicată infrastructurii, denumită Filmparken AS. Începând din 2002, societățile nu au mai fost finanțate prin granturi de stat și au desfășurat activități comerciale obișnuite. Prin urmare, au fost considerate societăți cu scop lucrativ obișnuite și, în consecință, supuse impozitului standard pe profit.

Până în 1998, Norsk Film AS și Schibsted ASA dețineau fiecare câte 50 % din acțiunile ScanCam AS. Prin urmare, ScanCam AS nu a fost considerată ca făcând parte din Norsk Film AS. Începând din decembrie 1998, ScanCam AS a fost deținută în proporție de 100 % mai întâi de Norsk Film AS și apoi, începând din 1999, de Norsk FilmStudio AS (filiala deținută integral de Norsk Film AS). După această modificare, autoritățile fiscale au considerat că ScanCam AS reprezenta o parte integrantă a activității Norsk Film AS și, prin urmare, putea beneficia de același regim fiscal în perioada 1998-2000. ScanCam AS a înregistrat profit în anii 1998, 1999, 2000 și 2001 (6).

În evaluarea lor, autoritățile fiscale au considerat că societățile puteau beneficia de statutul de organizații non-profit pe baza următoarelor elemente: statutele Norsk Film AS, care prevedeau că activitățile sale erau non-profit, faptul că 97,7 % din acțiuni erau deținute de stat și de autoritățile locale și faptul că societatea era finanțată, în principal, prin granturi de stat.

În plus, autoritățile fiscale au arătat că scutirea fiscală a fost acordată cu condiția ca eventualele profituri să fie utilizate integral pentru îndeplinirea scopului societății, în calitatea sa de întreprindere fără scop lucrativ. Filiala Norsk FilmStudio AS era considerată o parte integrantă a activității Norsk Film AS, beneficiind de aceeași scutire fiscală. Autoritățile norvegiene au arătat că Norsk FilmStudio AS nu a obținut profit în perioada 1995–2001 și, prin urmare, aplicarea regimului fiscal favorabil nu producea efecte.

În prezent, toate aceste societăți plătesc impozit standard pe profit.

În Decizia nr. 491/09/COL, autoritatea și-a exprimat îndoiala cu privire la faptul că aplicarea exonerării de la plata impozitului pe profit în temeiul scutirii organizațiilor fără scop lucrativ ar putea justifica scutirea fiscală în cazul societăților aparținând grupului Norsk Film.

Ajutorul sub forma unei scutiri de la plata impozitului pe profit reprezintă ajutor de exploatare. Acest ajutor este permis doar în condiții speciale și, în special, în situații în care sunt îndeplinite criteriile prevăzute în orientările autorității (de exemplu, în cazul anumitor ajutoare de mediu sau regionale). Prin urmare, autoritatea avea îndoieli că normele fiscale speciale – astfel cum erau aplicate în cazul unora dintre societățile aparținând grupului Norsk Film – puteau fi justificate în temeiul dispozițiilor referitoare la ajutorul de stat din Acordul privind SEE.

4. Observațiile autorităților norvegiene

4.1 Plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK

4.1.1 Plata grantului nu reprezintă ajutor de stat

Autoritățile norvegiene susțin că plata sumei de 36 de milioane NOK nu reprezintă ajutor de stat.

Adoptând o abordare bazată pe efecte, autoritățile norvegiene susțin că grantul care face obiectul investigației nu conferă în realitate niciun avantaj economic destinatarului.

Autoritățile norvegiene consideră că niciuna dintre societăți nu a obținut avantaje economice ca urmare a acordării grantului de reînnoire și modernizare a Filmparken. Norsk FilmStudio AS era responsabilă de închirierea spațiilor către toate societățile de producție de film din Norvegia. În cadrul grupului Norsk Film exista o delimitare clară din punct de vedere juridic între activitățile de producție de film și închirierea de spații de producție. Accesul la spațiile de producție era permis, în condiții egale, tuturor societăților de producție de film din Norvegia (inclusiv Norsk Film AS). Activitățile de închiriere nu au fost profitabile și au generat deficite pentru Norsk FilmStudio AS.

Autoritățile norvegiene susțin că nu se poate considera că măsura a conferit grupului Norsk Film un avantaj economic, deoarece grantul nu a avut, în mod clar, un astfel de efect. Intenția și efectul măsurii au fost, mai degrabă, de a oferi producătorilor norvegieni de film acces la spații de producție. Autoritățile norvegiene subliniază că rolul Norsk FilmStudio AS de furnizor unic de studiouri cinematografice pentru închiriere în care puteau fi produse filme de o anumită durată și calitate se datora exclusiv unei deficiențe a pieței. Societatea a oferit astfel de servicii tuturor producătorilor de film și nu a beneficiat de un avantaj economic.

4.1.2 Măsura ar constitui, în orice caz, un ajutor existent

Autoritățile norvegiene susțin că, chiar și în situația în care grantul de 36 de milioane NOK ar fi considerat ajutor de stat, acesta ar constitui, în orice caz, un ajutor existent.

Într-adevăr, autoritățile norvegiene consideră că plata grantului de 36 de milioane NOK a făcut parte din sistemul de ajutor existent, sub forma plății granturilor anuale.

Autoritățile norvegiene afirmă că faptul că grantul a fost plătit dintr-un buget diferit de cel utilizat pentru acordarea granturilor anuale nu este suficient pentru a demonstra că grantul în sine constituia o măsură distinctă și nouă. Conform explicațiilor acestora, faptul că grantul pentru 1998-1999 a fost alocat dintr-un alt post bugetar era „doar o coincidență și un detaliu tehnic, iar plata celor 36 de milioane NOK ar fi putut, la fel de bine, să fie alocată din secțiunea bugetară pentru finanțarea filmelor și distribuită pe o perioadă de zece ani, fiind astfel inclusă în tranșele anuale plătite către Norsk Film AS, care conțin atât ajutor de exploatare, cât și de investiții. Faptul că grantul pentru perioada 1998-1999 a fost alocat dintr-un alt post bugetar a fost rezultatul unui nou mod de organizare a secțiunii bugetului [național] pentru construcția clădirilor naționale”. În plus, autoritățile norvegiene susțin că ceea ce este important este faptul că plata face parte dintr-un flux sistematic și continuu de plăți către același beneficiar și că natura ajutorului nu a fost modificată. Autoritățile norvegiene afirmă că schema a fost întotdeauna formată dintr-o componentă pentru investiții și o componentă pentru exploatare.

Procesul de reînnoire și modernizare se desfășura de o anumită perioadă, iar costurile implicate erau estimate, până în 1998-1999, la 13 milioane NOK. Această sumă includea contribuțiile oferite de statul norvegian prin schema existentă de sprijin, aplicată începând din anii '70. Cu toate acestea, în 1997, a devenit evident că suma de 13 milioane NOK nu era suficientă pentru finalizarea lucrărilor și, prin urmare, s-a decis alocarea unei sume suplimentare de 36 de milioane NOK în vederea încheierii procesului de reînnoire.

Autoritățile norvegiene au prezentat autorității date conform cărora în trecut fuseseră alocate, de asemenea, sume pentru reînnoirea și modernizarea infrastructurilor necesare în vederea asigurării condițiilor pentru producția de filme.

În cele din urmă, autoritățile norvegiene susțin că faptul că valoarea grantului era mult mai mare decât fuseseră plățile anuale efectuate până atunci nu constituia un indiciu că grantul reprezenta un ajutor nou. Autoritățile norvegiene fac referire la hotărârea Curții Europene în cauza Namur-Les-Assurances (7): „în cazul în care ajutorul este oferit conform unor dispoziții legale anterioare, care au rămas nemodificate, apariția unui ajutor nou sau modificarea ajutorului existent nu poate fi evaluată în funcție de intensitatea ajutorului sau, în special, de valoarea acestuia în termeni financiari în orice moment din viața întreprinderii”.

4.1.3 Ajutorul nou ar fi, în orice caz, compatibil

Autoritățile norvegiene susțin că, în cazul în care autoritatea ar concluziona că măsura reprezintă un ajutor nou, aceasta ar fi, în orice caz, compatibilă cu funcționarea Acordului privind SEE. Într-adevăr, autoritățile norvegiene consideră că măsura ar fi compatibilă cu articolul 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE, deoarece obiectivul grantului era de a asigura conservarea patrimoniului cultural, iar măsura era necesară și proporțională pentru atingerea acestui scop.

Autoritățile norvegiene susțin că producția de film constituie o expresie culturală importantă și face parte din patrimoniul național. În lipsa unor spații adecvate, nu se pot produce filme. În plus, grantul era o intervenție necesară datorită unei deficiențe a pieței. Autoritățile norvegiene subliniază, de asemenea, că autoritatea a aprobat măsuri de sprijin pentru scheme în domeniul audiovizual care pot rămâne fără efect în lipsa infrastructurii necesare pentru producția creațiilor audiovizuale.

4.2 Regimul fiscal preferențial

4.2.1 Aplicarea regimului fiscal preferențial nu constituie ajutor de stat

În primul rând, autoritățile norvegiene subliniază că autoritatea, în Decizia nr. 491/09/COL, nu a exprimat nicio îndoială cu privire la regimul fiscal efectiv prin care întreprinderile fără scop lucrativ sunt exceptate de la plata impozitului pe profit, dar a investigat aplicarea acestui regim în cazul anumitor societăți aparținând grupului Norsk Film. Prin urmare, în prezent se analizează aplicarea efectivă corectă sau incorectă a regimului fiscal în cazul anumitor societăți.

În al doilea rând, autoritățile norvegiene afirmă că nu au analizat dacă secțiunea 2-32 din Legea fiscală a fost aplicată corect în cazul societăților aparținând grupului Norsk Film, deoarece nu au rol de autoritate de evaluare fiscală.

Cu toate acestea, autoritățile norvegiene au indicat că „o posibilă aplicare incorectă de către autoritățile fiscale a unei dispoziții fiscale generale în avantajul unui contribuabil nu constituie ajutor de stat. (…) În cazul unei aplicări incorecte a unei dispoziții fiscale interne, aceasta ar trebui să fie corectată, în primul rând, de autoritățile fiscale sau de instanțe, în conformitate cu legislația națională relevantă. (…) S-ar crea o situație imposibilă dacă orice aplicare incorectă a dispozițiilor fiscale interne având ca rezultat un avantaj nejustificat pentru un anumit contribuabil ar constitui ajutor de stat”.

Autoritățile norvegiene subliniază că, deoarece consecințele impozitării incorecte ar putea varia, în afara cazului în care este vorba despre o aplicare incorectă persistentă, acțiunile de remediere ar trebui să fie adoptate în conformitate cu legislația națională, nu să fie examinate în temeiul normelor SEE privind ajutorul de stat.

4.2.2 Aplicarea regimului fiscal preferențial s-a bazat, în orice caz, pe un sistem de ajutor existent

În continuare, autoritățile norvegiene susțin că aplicarea unei dispoziții fiscale anterioare intrării în vigoare a Acordului privind SEE nu ar constitui, în niciun caz, un ajutor nou, ci ar reprezenta o aplicare a unui sistem de ajutor existent.

Acestea consideră că „o aplicare obișnuită a normei generale și evaluarea acesteia ca aplicabilă sau inaplicabilă într-un anumit caz nu poate constitui, în niciun caz, un ajutor nou și, ca atare, nu a necesitat notificarea autorității. Într-adevăr, dacă aplicările individuale ale unui sistem de ajutor existent ar constitui un ajutor nou, aceasta ar extinde domeniul de aplicare a ceea ce ar putea constitui un ajutor nou în mod nerezonabil și ar restrânge domeniul de aplicare a ajutorului compatibil în termeni de ajutor existent, în sensul normelor privind ajutorul de stat”.

II. EVALUARE

1. Prezența ajutorului de stat

Articolul 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE prevede următoarele:

„Este incompatibil cu prezentul acord orice ajutor acordat de statele membre ale CE, statele AELS sau din resurse de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției anumitor bunuri, în măsura în care afectează comerțul dintre părțile contractante, cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul acord”.

1.1 Prezența resurselor de stat

Măsura trebuie să fie acordată de stat sau din resurse de stat.

1.1.1 Plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK

Grantul în valoare de 36 de milioane NOK a fost plătit din secțiunea bugetară pentru granturi în favoarea clădirilor aparținând patrimoniului cultural național.

Prin urmare, autoritatea consideră că este îndeplinită condiția privind implicarea resurselor de stat.

1.1.2 Regimul fiscal preferențial

Norsk Film AS și filiala sa, Norsk FilmStudio AS, au beneficiat de o scutire fiscală pentru perioada 1995-2001. Într-o scrisoare din 18 martie 1996, Administrația Fiscală din Bærum a acordat scutirea fiscală pentru exercițiul financiar 1995, cu condiția ca eventualul profit să fie utilizat, integral, pentru îndeplinirea obiectivului societății în calitate de societate fără scop lucrativ.

ScanCam AS (filiala care închiriază camere de filmat) a beneficiat de o scutire fiscală din aceleași motive, în perioada 1998-2001.

Ca urmare a regimului fiscal favorabil, statul a renunțat la venituri din impozite pe care le-ar fi primit în mod obișnuit de la întreprinderile în cauză. Absența acestor fonduri a reprezentat o sarcină asupra resurselor de stat corespunzătoare taxelor care sunt în mod normal suportate din bugetele întreprinderilor în cauză (8).

Faptul că evaluarea a fost efectuată de autoritățile fiscale locale nu influențează în niciun fel constatarea privind implicarea resurselor de stat (9).

1.2 Favorizarea anumitor întreprinderi sau a producției anumitor bunuri

1.2.1 Plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK

În primul rând, măsura trebuie să fi conferit Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS avantaje care le scuteau de cheltuieli pe care, în mod normal, ar fi trebuit să le suporte din la bugetele proprii. Grantul de 36 de milioane NOK conferea beneficiarilor un avantaj financiar pe care nu l-ar fi avut în condiții normale. Astfel, poziția financiară a Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS a fost consolidată comparativ cu celelalte întreprinderi din domeniul producției de film din SEE.

În al doilea rând, măsura de ajutor trebuie să fie selectivă prin faptul că favorizează „anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri”.

Autoritatea consideră că plata sumei de 36 de milioane NOK pentru modernizarea studiourilor cinematografice a avut un caracter selectiv, deoarece beneficiarul a fost desemnat în mod expres.

1.2.2 Regimul fiscal preferențial

Unele dintre societățile grupului Norsk Film au fost scutite de la plata impozitului pe profit aplicabil în mod obișnuit și, astfel, au fost scutite de cheltuieli care, în mod obișnuit, ar fi trebuit să fie suportate din bugetele proprii. Societățile în cauză nu ar fi beneficiat de un astfel de avantaj în condiții obișnuite.

Cu toate acestea, autoritatea recunoaște că, în mod constant, Curtea Europeană de Justiție și Curtea de Justiție a AELS au susținut că măsurile care acordă avantaje anumitor beneficiari nu sunt selective dacă pot fi justificate de natura și organizarea generală a sistemului din care fac parte.

În plus, orientările autorității referitoare la aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în cazul măsurilor care vizează impozitarea directă a întreprinderilor prevăd în mod specific că „în mod evident, impozitul pe profit nu poate fi perceput atunci când nu au fost înregistrate profituri. Astfel, natura regimului fiscal poate justifica exonerarea specifică a unor societăți fără scop lucrativ, de exemplu fundații sau asociații, de la plata impozitului pe profit atunci când acestea nu au capacitatea de a genera profituri.”

În Decizia sa nr. 491/09/COL, autoritatea nu a contestat faptul că regimul fiscal preferențial poate fi justificat, ca atare, de natura și logica sistemului. Autoritatea a exprimat îndoieli cu privire la aplicarea regimului în cazul întreprinderilor respective. Aceste întreprinderi au beneficiat de o scutire de la plata impozitului pe profit în aplicarea secțiunii 26 alineatul (1) litera (k) din Legea fiscală nr. 8 din 18 august 1911, înlocuită de Legea fiscală nr. 14 din 26 martie 1999. În momentul aplicării, acest regim permite exonerarea de la plata impozitului pe profit a organizațiilor care îndeplinesc anumite criterii, legate în special de faptul că acestea nu au scop lucrativ.

Conform informațiilor furnizate de autoritățile norvegiene, societățile Norsk Film AS, Norsk FilmStudio AS și ScanCam AS au beneficiat de o scutire fiscală pe baza faptului că acestea nu aveau scop lucrativ. În evaluarea sa, autoritatea nu se poate substitui autorităților fiscale locale norvegiene. Pe baza informațiilor furnizate, autoritatea nu consideră că deține suficiente probe conform cărora regimul preferențial a fost aplicat în mod incorect în cazul celor trei întreprinderi și că, astfel, măsura ar putea fi considerată a avea un caracter selectiv.

Din acest motiv, autoritatea nu poate să concluzioneze că aplicarea regimului fiscal preferențial în cazul Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS/ScanCam AS, pe baza criteriilor stabilite inițial prin Legea fiscală din 1911, presupune existența unui ajutor de stat.

1.3 Denaturarea concurenței și efectul asupra comerțului între părțile contractante

Se consideră că ajutorul de stat acordat anumitor întreprinderi denaturează concurența și afectează comerțul între părțile contractante dacă beneficiarul desfășoară o activitate economică implicând schimburi comerciale între părțile contractante. Filmele cinematografice pot fi produse în diferite locații din SEE. Ulterior, fac obiectul schimburilor comerciale între părțile contractante la Acordul privind SEE. Prin urmare, sprijinirea unei întreprinderi care produce filme de lung metraj și furnizează servicii de studio poate afecta concurența între diferitele locații în care sunt produse filme. Astfel, se poate considera că măsura analizată conduce la denaturarea concurenței și afectează comerțul între părțile contractante.

1.4 Concluzie

Pe baza elementelor analizate mai sus, autoritatea concluzionează că plata sumei de 36 de milioane NOK a constituit ajutor de stat și că acordarea unui regim fiscal preferențial în favoarea Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS/ScanCam AS nu a implicat un ajutor de stat.

Prin urmare, în cele ce urmează, autoritatea va analiza exclusiv plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK.

2. Procedura

Procedura pentru ajutorul nou este prevăzută la articolul 1 alineatul (3) din partea I a Protocolului 3. În cazul în care autoritatea are îndoieli cu privire la compatibilitatea unei astfel de măsuri de ajutor, aceasta inițiază procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din partea I a Protocolului 3 și la articolul 4 alineatul (4) din partea II a Protocolului 3.

O procedură separată privind ajutorul existent este prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din partea I a Protocolului 3. Conform dispoziției menționate, autoritatea, în colaborare cu statele AELS, analizează în mod constant toate sistemele de ajutor existente în aceste state. Autoritatea le va propune orice măsuri adecvate cerute de evoluția progresivă sau de funcționarea Acordului privind SEE.

Orice evaluare efectuată într-o decizie de inițiere a procedurii oficiale de investigare, cu privire la caracterul de ajutor nou sau existent al unei potențiale măsuri de ajutor este, în mod necesar, doar de natură preliminară. Chiar și în cazurile în care autoritatea decide, pe baza informațiilor furnizate la momentul respectiv, să inițieze o procedură oficială de investigare în temeiul articolului 1 alineatele (3) și (2) din partea I a Protocolului 3, aceasta poate încă, în decizia de închidere a procedurii respective, să constate că măsura constituie, de fapt, un ajutor existent (10). În cazul în care este implicat un ajutor existent, autoritatea trebuie să urmeze procedura privind ajutorul existent (11). Prin urmare, într-un astfel de caz, autoritatea ar trebui să închidă procedura oficială de investigare și, după caz, să deschidă procedura privind ajutorul existent, astfel cum este prevăzută la articolele 17-19 din partea II a Protocolului 3 (12).

Informațiile prezentate autorității la momentul în care aceasta a decis să inițieze procedura oficială de investigare nu au fost de natură să justifice concluzia provizorie referitoare la caracterul de ajutor existent al ajutorului în cauză și, prin urmare, autoritatea a analizat măsurile în cauză în cadrul normelor privind ajutorul nou.

Autoritatea va concluziona cu privire la existența și compatibilitatea măsurilor de ajutor nou în cadrul procedurii oficiale de investigare. În cazul în care este vorba de un ajutor existent, întrucât cele două măsuri care au făcut obiectul investigației au încetat, autoritatea va închide procedura oficială de investigare fără a deschide procedura privind ajutorul existent, o astfel de procedură nemaifiind justificată.

3. Plata grantului în valoare de 36 de milioane NOK – ajutor existent

Conform articolului 1 litera (b) punctul (i) din partea II a Protocolului 3, ajutorul existent este: „orice ajutor care a existat înainte de intrarea în vigoare a Acordului privind SEE în statele AELS respective, și anume sistemele de ajutor și ajutoarele individuale puse în aplicare anterior și care se aplică și ulterior intrării în vigoare a Acordului privind SEE”. Modificările aduse unui astfel de ajutor reprezintă un ajutor nou în sensul articolului 1 litera (c).

Autoritățile norvegiene au prezentat informații suplimentare în contextul observațiilor cu privire la Decizia nr. 491/09/COL (a se vedea secțiunea 4.1.2 de mai sus).

Autoritatea consideră, astfel cum se arată în Decizia nr. 491/09/COL, că plățile anuale efectuate începând din anii '70 de statul norvegian către Norsk FilmStudio AS/Filmparken AS, pentru producția de film de lung metraj și pentru întreținerea infrastructurii necesare producției de film, se bazau pe un sistem de ajutor existent.

Autoritatea consideră că plata în valoare de 36 de milioane NOK a fost efectuată în contextul unui sistem de ajutor existent.

În primul rând, se constată că granturile anuale acordate de-a lungul anilor au inclus întotdeauna o componentă de ajutor de investiții și o componentă de ajutor de exploatare (13). Prin urmare, autoritățile norvegiene au arătat că procesul de reînnoire și de modernizare începuse deja și până în 1998-1999 se estimase că necesitase 13 milioane NOK, sumă acoperită prin granturile anuale. Autoritățile norvegiene au furnizat extrase din proiectele de buget, care au evidențiat alocarea mai multor sume considerabile în favoarea Norsk Film AS pentru reînnoirea și modernizarea infrastructurii necesare producției de filme (14). Faptul că grantul în cauză a fost alocat pentru lucrări de renovare a spațiilor din Jar nu ar trebui, prin urmare, să fie considerat ca reprezentând o modificare a sistemului de ajutor existent.

În al doilea rând, faptul că grantul a fost plătit dintr-un buget diferit de cel utilizat pentru granturile anuale nu este relevant în circumstanțele specifice prezentului caz. Într-adevăr, această situație a rezultat ca urmare a unei proceduri strict bugetare și a unei metode noi de organizare a bugetului.

În sfârșit, faptul că valoarea grantului a fost mult mai mare decât fuseseră plățile anuale nu este un indiciu că grantul reprezintă un ajutor nou. Conform Curții Europene de Justiție, „în cazul în care ajutorul este oferit conform unor dispoziții legale anterioare, care au rămas nemodificate, apariția unui ajutor nou sau modificarea ajutorului existent nu pot fi evaluate în funcție de intensitatea ajutorului sau, în special, de valoarea acestuia în termeni financiari în niciun moment din viața întreprinderii.” (15)

Prin urmare, având în vedere cele de mai sus, autoritatea concluzionează că plata sumei de 36 de milioane NOK a făcut parte dintr-un sistem de ajutor existent, care a încetat în 2006.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră că grantul în valoare 36 de milioane NOK a făcut parte dintr-un sistem de ajutor existent. Prin urmare, procedura oficială de investigare aplicabilă ajutorului nou este închisă.

Articolul 2

Autoritatea AELS de Supraveghere consideră că aplicarea regimului fiscal preferențial în favoarea Norsk Film AS, Norsk FilmStudio AS și ScanCam AS nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Regatului Norvegiei.

Articolul 4

Numai versiunea în limba engleză a prezentei decizii este autentică.

Adoptată la Bruxelles, 29 iunie 2011. Pentru Autoritatea AELS de supraveghere Per SANDERUD Președinte Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY Membru al Colegiului

(1) JO C 174, 1.7.2010 și suplimentul SEE nr. 34, 1.7.2010.

(2) The Chimney Pot Oslo AS, Dagslys AS, Egg & Bacon AS, Grip Teknikk AS, Bob Aas Carho ENK, Kamerautleien AS, Lydhodene AS, Megaphon AS și Krypton Film AS.

(3) A se vedea nota de subsol 1.

(4) Acest regim prevede scutirea așa-numitelor „organizații ideale” de la plata impozitului pe profit.

(5) Secțiunea 2-32 alineatul (2) din Legea fiscală norvegiană prevede că veniturile sunt supuse impozitului pe profit atunci când cifra de afaceri anuală din activități comerciale se ridică la peste 70 000 NOK sau 140 000 NOK, după caz.

(6) A se vedea scrisoarea autorităților norvegiene din 11.8.2006 (evenimentul nr. 383774).

(7) Cauza C-44/93 Namur-Les Assurances du Crédit SA/Office National du Ducroire și Regatul Belgiei, Rec., 1994, p. I-3829, punctul 28.

(8) Cauza C-156/98 Germania/Comisia, Rec., 2000, p. I-6857, punctul 26.

(9) Cauza C 248/84 Germania/Comisia, Rec., 1987, p. I-4013, punctul 17.

(10) Cauza C-400/99 Italia/Comisia, Rec., 2005, p. I-3657, punctele 47, 54-55.

(11) Cauza T-190/00 Regione Siciliana/Comisia, Rec., 2003, p. II-5015, punctul 48.

(12) Cauza C-312/90 Spania/Comisia, Rec., 1992, p. I-4117, punctele 14-17 și cauza C-47/91 Italia/Comisia, Rec., 1992, p. I-4145, punctele 22-25.

(13) A se vedea observațiile autorităților norvegiene cu privire la decizia Autorității AELS de Supraveghere de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare în cazul nr. 67377 - Presupusul ajutor de stat acordat unor societăți aparținând grupului Norsk Film (evenimentul nr. 545244).

(14) A se vedea St.prp. nr. 1 (1976–77): 1 313 000 NOK, St.prp. nr. 1 (1977–78): 4 milioane NOK, St.prp. nr. 1 (1978–79): 3,9 milioane NOK.

(15) Cauza C-44/93 Namur-Les Assurances du Crédit SA/Office National du Ducroire și Regatul Belgiei, Rec., 1994, p. I-3829, punctul 28.