DECIZIA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

NR. 532/09/COL

din 16 decembrie 2009

de modificare, pentru a șaptezeci și șasea oară, a normelor de procedură și de fond în domeniul ajutoarelor de stat prin introducerea unui nou capitol privind criteriile pentru analiza compatibilității ajutoarelor de stat pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap, care fac obiectul notificării individuale

AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE (1),

AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spațiul Economic European (2), în special articolele 61-63 și Protocolul 26,

AVÂND ÎN VEDERE Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție (3), în special articolul 24 și articolul 5 alineatul (2) litera (b),

REAMINTIND normele de procedură și de fond în domeniul ajutoarelor de stat adoptate de către Autoritate (4) la 19 ianuarie 1994,

Întrucât:

În temeiul articolului 24 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, Autoritatea pune în aplicare dispozițiile Acordului privind SEE în domeniul ajutoarelor de stat,

În temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, Autoritatea emite comunicări sau orientări privind aspectele tratate în Acordul privind SEE, în cazul în care acest Acord sau Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție prevede în mod expres acest lucru sau în cazul în care Autoritatea îl consideră necesar,

Comisia Europeană a publicat la 11 august 2009, o Comunicare privind criteriile pentru analiza compatibilității ajutoarelor de stat pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap, care fac obiectul notificării individuale (5),

Comunicarea menționată anterior are relevanță și pentru Spațiul Economic European,

Aplicarea uniformă a normelor SEE privind ajutoarele de stat trebuie asigurată pe tot teritoriul Spațiului Economic European,

În conformitate cu punctul II de la titlul „GENERALITĂȚI” de la sfârșitul anexei XV la Acordul privind SEE, Autoritatea, după consultarea prealabilă a Comisiei, adoptă acte corespunzătoare celor adoptate de Comisia Europeană,

Autoritatea a consultat cu privire la acest aspect Comisia Europeană, prin intermediul unei scrisori datată 27 noiembrie 2009 (Eveniment nr. 538332) și statele AELS, prin scrisoarea datată 16 octombrie 2009 (Eveniment nr. 5333819, 533835 și 533836),

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Orientările privind ajutoarele de stat se modifică prin introducerea unui nou capitol privind criteriile pentru analiza compatibilității ajutoarelor de stat pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap, care fac obiectul notificării individuale. Noul capitol este inclus în anexa la prezenta decizie.

Articolul 2

Numai textul în limba engleză este autentic.

(1) Denumită în continuare „Autoritatea”.

(2) Denumit în continuare „Acordul privind SEE”.

(3) Denumit în continuare „Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”.

(4) Orientări privind aplicarea și interpretarea articolelor 61 și 62 din Acordul privind SEE și a articolului 1 din Protocolul 3 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, adoptate și emise de Autoritate la 19 ianuarie 1994, publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (denumit în continuare „JO”) L 231, 3.9.1994, p. 1 și în Suplimentul SEE nr. 32, 3.9.1994, p. 1 (denumite în continuare „Orientări privind ajutoarele de stat”). Versiunea actualizată a Orientărilor privind ajutoarele de stat este publicată pe site-ul web al Autorității: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(5) JO L 188, 11.8.2009, p. 6.

ANEXĂ

CRITERII PENTRU ANALIZA COMPATIBILITĂȚII AJUTOARELOR DE STAT PENTRU ÎNCADRAREA ÎN MUNCĂ A LUCRĂTORILOR DEFAVORIZAȚI ȘI A CELOR CU HANDICAP, CARE FAC OBIECTUL NOTIFICĂRII INDIVIDUALE (1)

1. Introducere

1. Promovarea ocupării forței de muncă și a politicii sociale face parte din obiectivele Acordului privind SEE și ale statelor AELS (2). Șomajul, în special, șomajul structural al anumitor categorii de lucrători, rămâne o problemă în anumite regiuni ale statelor AELS. Ajutoarele de stat sub formă de subvenții ale costurilor salariale, prin costuri salariale înțelegându-se valoarea totală plătibilă efectiv de către beneficiarul ajutorului pentru locurile de muncă în cauză, cuprinzând: (a) salariul brut, anterior impozitării; (b) contribuțiile obligatorii, ca de exemplu contribuțiile la asigurările sociale și (c) costurile pentru îngrijirea copiilor și pentru îngrijirea părinților („subvenții salariale”) pot oferi stimulente suplimentare întreprinderilor pentru a-și crește nivelurile de încadrare în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap. Astfel, obiectivul unui astfel de ajutor este acela de a încuraja încadrarea în muncă a categoriilor vizate de lucrători.

2. Prezentul capitol oferă orientări privind criteriile pe care Autoritatea AELS de Supraveghere (denumită în continuare „Autoritatea”) le va aplica pentru evaluarea ajutoarelor de stat sub forma subvențiilor salariale care se notifică individual în temeiul articolului 6 alineatul (1) literele (h) și (i) din actul normativ menționat la punctul 1j din anexa XV la Acordul privind SEE [Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratat (Regulament general de exceptare pe anumite categorii de ajutoare)] (3), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul nr. 1 la acesta (4) (denumit în continuare „Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare”). Aceste orientări sunt destinate să confere transparență raționamentelor Autorității și să asigure previzibilitate și securitate juridică.

3. Aceste orientări se aplică ajutoarelor de stat acordate sub formă de subvenții salariale pentru lucrători defavorizați, lucrători extrem de defavorizați și lucrători cu handicap, în sensul articolului 2 alineatele (18), (19) și (20) din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare. Orice măsură individuală, fie că este acordată ad hoc sau în temeiul unei scheme, va face obiectul prezentelor orientări dacă echivalentul finanțării nerambursabile depășește 5 milioane EUR pe întreprindere pe an pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a lucrătorilor extrem de defavorizați (denumiți în ansamblu „lucrători defavorizați”) și 10 milioane EUR pe întreprindere pe an pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap (5).

4. Criteriile stabilite în prezentele orientări nu se vor aplica mecanic. Nivelul evaluării Autorității și tipul de informații pe care aceasta îl poate solicita vor fi proporționale cu riscul de denaturare a concurenței. Sfera de aplicare a analizei va depinde de natura cazului.

2. Efectele pozitive ale ajutorului

2.1. Existența unui obiectiv de interes comun

5. Anumite categorii de lucrători se confruntă cu mari dificultăți în a găsi un loc de muncă deoarece angajatorii îi consideră mai puțin productivi sau au prejudecăți în ceea ce îi privește. Această productivitate mai scăzută, percepută sau reală, se poate datora fie lipsei de experiență profesională recentă (de exemplu, în cazul lucrătorilor tineri sau al persoanelor care nu au avut de mult timp un loc de muncă), fie unui handicap permanent. Din cauza productivității lor mai scăzute, percepută sau reală, este probabil ca lucrătorii să fie excluși de pe piața forței de muncă dacă angajatorilor nu li se oferă compensații pentru încadrarea lor în muncă.

6. Din punct de vedere social, se dorește ca toate categoriile de lucrători să fie integrate pe piața forței de muncă. Aceasta înseamnă că o parte a venitului intern poate fi redistribuită către categoriile de lucrători vizate de măsură. Ajutoarele de stat îi pot ajuta pe lucrătorii defavorizați și pe cei cu handicap să intre pe piața forței de muncă sau să rămână pe piața forței de muncă prin acoperirea costurilor suplimentare care rezultă din productivitatea mai scăzută, percepută sau reală, a acestora.

7. Statele AELS ar trebui să dovedească faptul că ajutorul va căuta să atingă obiectivul de interes comun. În analiza sa, Autoritatea va avea în vedere, printre altele, următoarele elemente: (a) numărul și categoriile de lucrători vizate de măsură; (b) ratele de ocupare a forței de muncă ale categoriilor de lucrători vizate de măsură la nivel național și/sau regional și în cadrul întreprinderii (întreprinderilor) în cauză; (c) ratele șomajului pentru categoriile de lucrători vizate de măsură la nivel național și/sau regional; (d) în special subgrupurile marginalizate din cadrul categoriilor mari de lucrători defavorizați și cu handicap.

2.2. Ajutorul de stat ca instrument adecvat de politică

8. Ajutorul de stat sub formă de subvenții salariale nu reprezintă singurul instrument de politică aflat la dispoziția statelor AELS pentru încurajarea încadrării în muncă a lucrătorilor defavorizați și cu handicap. Statele AELS pot de asemenea utiliza măsuri generale cum ar fi reducerea impozitării forței de muncă și reducerea costurilor sociale, sprijinirea investițiilor în educație și formare profesională, măsuri pentru oferirea de îndrumare și consultanță, asistență și formare profesională pentru șomeri și îmbunătățirea legislației în domeniul muncii.

9. Se consideră că măsurile vizate constituie un instrument adecvat în cazurile în care statul AELS a luat în considerare alte opțiuni de politică și sunt constatate avantajele utilizării unui instrument selectiv, cum ar fi ajutorul de stat pentru o anumită întreprindere. Autoritatea va ține seama în mod special de orice evaluare a impactului măsurii propuse pe care statul AELS este posibil să o fi realizat.

2.3. Efectul de stimulare și necesitatea ajutorului

10. Ajutoarele de stat pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap trebuie să determine schimbarea comportamentului beneficiarului ajutorului astfel încât ajutorul să asigure o creștere netă a numărului de angajați defavorizați sau cu handicap în cadrul întreprinderii în cauză. Angajații defavorizați sau cu handicap recent încadrați în muncă ar trebui să ocupe numai locuri de muncă nou create sau rămase vacante în urma plecării consimțite, a invalidității, a pensionării pentru limită de vârstă, a reducerii consimțite a programului de lucru sau a concedierii legale pentru conduită necorespunzătoare. Posturile care rezultă din disponibilizări nu trebuie ocupate de către lucrători subvenționați defavorizați sau cu handicap. Astfel, ajutoarele de stat nu pot fi utilizate pentru înlocuirea lucrătorilor pentru care întreprinderea nu mai primește subvenții și care, prin urmare, au fost concediați.

11. Statele AELS trebuie să dovedească în fața Autorității existența efectului de stimulare și necesitatea ajutorului. În primul rând, beneficiarul trebuie să fi depus o cerere de ajutor adresată statului AELS în cauză înainte de încadrarea în muncă a categoriilor de lucrători vizate de măsură. În al doilea rând, statul AELS trebuie să demonstreze faptul că ajutorul este plătit cu privire la un lucrător defavorizat sau cu handicap din cadrul unei întreprinderi unde încadrarea nu s-ar fi produs în lipsa ajutorului.

12. În analiza sa, Autoritatea va avea în vedere, printre altele, următoarele elemente: (a) documentele interne ale beneficiarului ajutorului în ceea ce privește costurile cu forța de muncă în legătură cu categoriile de lucrători vizate de măsură pentru două situații: cu ajutor și fără ajutor; (b) subvențiile salariale existente sau anterioare în cadrul întreprinderii în cauză: categoriile și numărul de lucrători beneficiind de subvenționare; (c) fluctuația de personal anuală a categoriilor de lucrători vizate de măsură.

2.4. Proporționalitatea ajutorului

13. Statul AELS trebuie să demonstreze necesitatea ajutorului, precum și menținerea cuantumului acestuia la un nivel minim în scopul atingerii obiectivului ajutorului. Statele AELS ar trebui să furnizeze dovezi cu privire la faptul că valoarea ajutorului nu depășește costurile suplimentare nete privind încadrarea în muncă a categoriilor de lucrători vizate de măsură în comparație cu costurile privind încadrarea în muncă a lucrătorilor care nu sunt defavorizați sau care nu prezintă un handicap (6). În orice caz, intensitățile ajutoarelor nu trebuie să le depășească niciodată pe cele prevăzute la articolele 40 (7) și 41 (8) din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare. Costurile eligibile cărora li se aplică intensitățile ajutoarelor se calculează conform articolelor 40 (9) și 41 (10) din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare.

3. Efecte negative ale ajutorului

14. În cazul în care ajutorul este proporțional pentru atingerea obiectivului său, este probabil ca efectele negative ale acestuia să fie limitate, iar analiza efectelor negative să nu mai fie necesară. Cu toate acestea, în unele cazuri, chiar și atunci când ajutorul este necesar și proporțional pentru ca o anumită întreprindere să crească nivelul de încadrare în muncă a categoriilor de lucrători vizați de măsură, ajutorul poate determina schimbarea comportamentului beneficiarului, ceea ce denaturează în mod semnificativ concurența. În acele situații, Autoritatea va efectua o analiză a denaturării concurenței. Gradul denaturării concurenței cauzate de ajutor poate varia în funcție de caracteristicile ajutorului și piețele afectate (11).

15. Caracteristicile ajutorului care pot afecta probabilitatea și amploarea denaturării sunt: (a) selectivitatea; (b) valoarea ajutorului; (c) repetarea și durata ajutorului; (d) efectul ajutorului asupra costurilor întreprinderii.

16. Spre exemplu, o schemă de ajutor utilizată pentru a încuraja întreprinderile în general într-un stat AELS să încadreze în muncă un număr mai mare de lucrători defavorizați sau cu handicap este probabil să aibă un efect diferit pe piață față de situația în care un ajutor considerabil este acordat ad hoc unei singure întreprinderi pentru a-i permite acesteia să crească nivelul încadrărilor în muncă în cazul lucrătorilor dintr-o anumită categorie. Este posibil ca în cel de-al doilea caz să se denatureze concurența într-un mod mai semnificativ, întrucât concurenții beneficiarului ajutorului nu mai pot concura la același nivel. Denaturarea va fi și mai însemnată în cazul în care costurile forței de muncă în întreprinderea care beneficiază de ajutor reprezintă un procent ridicat din costurile totale.

17. În evaluarea caracteristicilor de piață, care pot oferi o imagine mult mai fidelă a impactului potențial al unui ajutor, Autoritatea va avea în vedere, printre altele: (a) structura pieței; (b) caracteristicile sectorului sau ale industriei; (c) situația pe piața forței de muncă la nivel național/regional.

18. Structura pieței va fi evaluată ținând cont de concentrarea pieței, dimensiunea întreprinderilor (12), importanța diferențierii produsului (13) și barierele la intrare și la ieșire. Cotele de piață și coeficienții de concentrare se vor calcula odată cu definirea pieței relevante. În general, cu cât sunt mai puține întreprinderi, cu atât cota lor de piață este mai mare și se așteaptă o concurență mai scăzută (14). În cazul în care piața afectată este concentrată cu bariere ridicate la intrare (15), iar beneficiarul ajutorului este un actor important pe această piață, este mai probabil ca respectivii concurenți să trebuiască să își schimbe comportamentul ca răspuns la ajutor, spre exemplu să amâne sau să abandoneze introducerea unui nou produs sau a unei noi tehnologii sau să iasă complet de pe piață.

19. Autoritatea va urmări, de asemenea, caracteristicile sectorului, cum ar fi existența unei capacități de producție excedentare și faptul că piețele în industria respectivă sunt în creștere (16), mature sau în declin. Spre exemplu, existența unei capacități de producție excedentare sau a unor piețe mature într-o industrie poate spori riscul ca ajutorul să conducă la ineficiență și la deplasarea producției între întreprinderile care nu dețin lucrători subvenționați.

20. În final, măsura va fi plasată în contextul situației de pe piața forței de muncă, și anume, ratele șomajului și ale ocupării forței de muncă, nivelurile salariale și legislația în domeniul muncii.

21. Subvențiile salariale pot conduce, în anumite cazuri, la denaturările concurenței prezentate la punctele 22-27.

Efectul de substituție și de deplasare

22. Efectul de substituție se referă la situația în care locurile de muncă acordate unei anumite categorii de lucrători înlocuiesc, pur și simplu, locurile de muncă pentru alte categorii. O subvenție salarială care vizează un anumit subgrup de lucrători împarte forța de muncă în lucrători subvenționați și lucrători nesubvenționați și poate încuraja întreprinderile să înlocuiască lucrătorii nesubvenționați cu lucrători subvenționați. Acest lucru apare deoarece costurile salariale relative pentru lucrătorii subvenționați și nesubvenționați se modifică (17).

23. Deoarece întreprinderile care încadrează lucrători subvenționați concurează pe aceleași piețe pentru bunuri sau servicii ca și acelea care nu încadrează lucrători nesubvenționați, subvențiile salariale pot contribui la reducerea locurilor de muncă în alt sector al economiei. O astfel de situație se produce atunci când o întreprindere care încadrează lucrători subvenționați majorează producția, însă o deplasează între întreprinderile care nu încadrează lucrători subvenționați și, prin urmare, ajutorul elimină locurile de muncă nesubvenționate.

Intrarea pe piață și ieșirea de pe piață

24. Costul forței de muncă face parte din cheltuielile de exploatare normale ale oricărei întreprinderi. Prin urmare, este deosebit de important ca ajutorul să aibă un efect pozitiv asupra ocupării forței de muncă și nu numai să permită întreprinderilor să reducă acele costuri pe care, altfel, ar trebui să le suporte. Spre exemplu, subvențiile salariale reduc costurile curente de producție și fac astfel mai atractivă intrarea pe piață și permit întreprinderilor care în alte circumstanțe ar avea perspective comerciale scăzute să intre pe o piață sau să introducă noi produse în defavoarea competitorilor mai eficienți.

25. Disponibilitatea ajutorului de stat poate afecta și decizia unei întreprinderi de a ieși de pe o piață pe care se află deja. Subvențiile salariale ar putea reduce valoarea pierderilor și ar permite unei întreprinderi să rămână pe piață pentru o perioadă mai lungă – ceea ce ar putea însemna că alte întreprinderi, mai eficiente, dar care nu beneficiază de ajutor, ar fi forțate să iasă de pe piață.

Stimulente de încurajare a investițiilor

26. Pe piețele în care se acordă subvenții salariale, întreprinderile sunt descurajate să concureze și își pot reduce investițiile și încercările de a-și spori eficiența și inovația. Poate fi înregistrată o întârziere în introducerea unor noi tehnologii bazate mai puțin pe forță de muncă de către beneficiarul ajutorului din cauza modificării costurilor relative pentru metode de producție bazate pe forță de muncă și pentru cele bazate pe tehnologie. De asemenea, fabricanții de produse concurente sau complementare își pot reduce sau întârzia investițiile. Prin urmare, nivelul total al investițiilor în industria în cauză va scădea.

Efecte asupra fluxurilor comerciale

27. Subvențiile salariale într-o anumită regiune pot face ca unele teritorii să beneficieze de condiții de producție mai favorabile prin comparație cu altele. Aceasta poate conduce la deplasarea fluxurilor comerciale spre regiunile în care acest ajutor este acordat.

4. Comparare și decizie

28. Ultima etapă a analizei o reprezintă evaluarea gradului în care efectele pozitive ale ajutorului cântăresc mai greu decât efectele negative ale acestuia. Această evaluare se va face de la caz la caz pentru toate măsurile individuale. Pentru a compara efectele pozitive și negative, Autoritatea le va evalua și va realiza o evaluare globală a impactului lor asupra producătorilor și consumatorilor de pe fiecare dintre piețele afectate. Cu excepția cazului în care Autoritatea dispune de informații cantitative, aceasta va utiliza informații calitative în vederea evaluării.

29. În mod probabil, Autoritatea va adopta o atitudine mai pozitivă, acceptând astfel un grad mai ridicat de denaturare a concurenței în cazul în care ajutorul este necesar și bine orientat pentru atingerea obiectivului său și se limitează la costurile suplimentare nete pentru a compensa productivitatea mai scăzută a categoriilor de lucrători vizate de măsură.

(1) Acest capitol corespunde Comunicării Comisiei Comunităților Europene – Criterii pentru analiza compatibilității ajutoarelor de stat pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați și a celor cu handicap, care fac obiectul notificării individuale, JO C 188, 11.8.2009, p. 6.

(2) articolul 66 și următoarele din Acordul privind SEE și articolul 5 din Protocolul 31 la Acordul privind SEE referitor la politica socială.

(3) JO L 214, 9.8.2008, p. 3.

(4) Decizia nr. 120/2008 din 7.11.2008 a Comitetului mixt (JO L 339, 18.12.2008, p. 111 și Suplimentul SEE nr. 79, 18.12.2008, p. 20), intrată în vigoare la 18.11.2008.

(5) Datorită naturii lor specifice, măsurile individuale aplicabile compensării costurilor suplimentare ale încadrării în muncă a lucrătorilor cu handicap și costurilor suplimentare suportate de întreprinderile sociale al căror echivalent în finanțare nerambursabilă depășește 10 milioane EUR pe întreprindere pe an vor fi evaluate pe baza articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE. În cazul ajutorului ad hoc pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați sub 5 milioane EUR și a ajutorului ad hoc pentru întreprinderi mari pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap sub 10 milioane EUR, Autoritatea va aplica principiile enunțate în prezentele orientări mutatis mutandis, într-o manieră mai puțin detaliată.

(6) Costurile suplimentare nete iau în considerare costurile care corespund încadrării în muncă a categoriilor vizate de lucrători defavorizați sau cu handicap (de exemplu, din cauza productivității mai scăzute) și avantajele pe care beneficiarul ajutorului le obține din încadrarea acestora (de exemplu, datorită îmbunătățirii imaginii întreprinderii).

(7) Intensitatea ajutorului pentru lucrători defavorizați nu trebuie să depășească 50 % din costurile eligibile.

(8) Intensitatea ajutorului pentru lucrători cu handicap nu trebuie să depășească 75 % din costurile eligibile.

(9) Pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor defavorizați, costurile eligibile sunt costurile salariale pe o perioadă de maximum 12 luni de la încadrare. Cu toate acestea, atunci când lucrătorul în cauză este un lucrător extrem de defavorizat, costurile eligibile sunt costurile salariale pe o perioadă de maximum 24 de luni de la încadrare.

(10) Pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap, costurile eligibile sunt costurile salariale pentru toată perioada încadrării în muncă a lucrătorului cu handicap.

(11) O serie de piețe pot fi afectate de ajutor deoarece impactul ajutorului nu poate fi limitat la piețele pe care beneficiarul ajutorului este activ, dar se poate extinde la alte piețe, spre exemplu piețele factorilor de producție.

(12) Dimensiunea întreprinderii poate fi exprimată în funcție de cotele de piață, precum și în funcție de cifra de afaceri și/sau ocuparea forței de muncă.

(13) Cu cât gradul de diferențiere a produsului este mai scăzut, cu atât efectul ajutorului asupra profiturilor concurenților este mai mare.

(14) Cu toate acestea, anumite piețe sunt competitive în ciuda faptului că există puține întreprinderi prezente.

(15) Cu toate acestea, în unele cazuri, acordarea unui ajutor contribuie la depășirea barierelor la intrare și permite intrarea unor întreprinderi noi pe o piață.

(16) Existența unor piețe în creștere va determina, de obicei, un efect mai puțin pronunțat al ajutorului asupra concurenților.

(17) Acest efect de substituție depinde de flexibilitatea cererii de forță de muncă atât pentru lucrătorii subvenționați, cât și pentru cei nesubvenționați.