DECIZIA NR. 301/14/COL A AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

din 16 iulie 2014

de modificare, pentru a nouăzeci și opta oară, a normelor de procedură și de fond în domeniul ajutoarelor de stat, prin adoptarea unor noi Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 [2015/790]

AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE („autoritatea”),

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolele 61-63 și Protocolul 26 la acesta,

având în vedere Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție („Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”), în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și articolul 24, precum și Protocolul 3 Partea I articolul 1,

întrucât:

În temeiul articolului 24 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, autoritatea pune în aplicare dispozițiile Acordului privind SEE referitor la ajutoarele de stat;

În temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, autoritatea emite comunicări sau orientări vizând aspecte tratate în Acordul privind SEE, în cazul în care acordul respectiv sau Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție prevede în mod expres acest lucru sau în cazul în care autoritatea îl consideră necesar;

La 9 aprilie 2014, Comisia Europeană a adoptat „Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020” (1). Orientările stabilesc condițiile în care ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pot fi declarate compatibile. Acestea se aplică de la 1 iulie 2014;

Prezentele orientări au relevanță pentru Spațiul Economic European;

Aplicarea uniformă a normelor SEE în materie de ajutoare de stat trebuie asigurată pe tot teritoriul Spațiului Economic European, în conformitate cu obiectivul de omogenitate stabilit la articolul 1 din Acordul privind SEE;

În conformitate cu punctul II din titlul „GENERALITĂȚI” din anexa XV la Acordul privind SEE, autoritatea, după consultarea prealabilă a Comisiei Europene, trebuie să adopte orientări noi, care să corespundă celor adoptate de Comisia Europeană;

în urma consultării Comisiei Europene;

în urma consultării statelor AELS asupra acestui subiect prin intermediul unor scrisori din 26 iunie 2014,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Normele de fond în domeniul ajutoarelor de stat vor fi modificate prin introducerea noilor Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020. Noile orientări sunt anexate la prezenta decizie și fac parte integrantă din aceasta.

Articolul 2

Numai versiunea în limba engleză este autentică.

(1) JO C 200, 28.6.2014, p. 1.

ANEXĂ

PARTEA A III-A – NORME ORIZONTALE

Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 (1)

CUPRINS

INTRODUCERE 3

1. DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII 5

1.1. Domeniul de aplicare 5

1.2. Măsurile de ajutor care fac obiectul orientărilor 6

1.3. Definiții 6

2. AJUTOARELE DIN DOMENIUL MEDIULUI ȘI ENERGIEI CARE FAC OBIECTUL NOTIFICĂRII 11

3. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 61 ALINEATUL (3) LITERA (C) DIN ACORDUL PRIVIND SEE 11

3.1. Principii comune de evaluare 12

3.2. Dispoziții generale privind compatibilitatea 13

3.3. Ajutoare acordate pentru producția de energie din surse regenerabile 24

3.4. Măsuri în domeniul eficienței energetice, inclusiv cogenerarea și sistemul de termoficare și de răcire centralizată 28

3.5. Ajutoare acordate pentru utilizarea eficientă a resurselor și, în special, ajutoare pentru gestionarea deșeurilor 30

3.6. Ajutoare pentru captarea și stocarea dioxidului de carbon (CSC) 31

3.7. Ajutoare sub formă de reduceri sau de scutiri de taxele de mediu și sub formă de reduceri ale finanțării sprijinului pentru energia electrică din surse regenerabile 32

3.8. Ajutoare pentru infrastructura energetică 35

3.9. Ajutoare pentru caracterul adecvat al capacității de producție 37

3.10. Ajutoare sub formă de scheme de comercializare a certificatelor 40

3.11. Ajutoare pentru mutarea întreprinderilor 41

4. EVALUARE 42

5. APLICARE 42

6. RAPORTARE ȘI MONITORIZARE 43

7. REVIZUIRE 43

INTRODUCERE

(1) Pentru a împiedica ajutoarele de stat să denatureze concurența pe piața internă și să afecteze schimburile comerciale dintre părțile contractante într-un mod contrar intereselor comune, articolul 61 alineatul (1) din Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”) stabilește principiul conform căruia ajutoarele de stat sunt interzise. Cu toate acestea, ajutoarele de stat pot fi compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE în temeiul articolului 61 alineatele (2) și (3) din Acordul privind SEE.

(2) În temeiul articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE, Autoritatea AELS de Supraveghere („autoritatea”) poate să considere că sunt compatibile cu funcționarea privind SEE ajutoarele de stat destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități economice în cadrul SEE, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun.

(3) În momentul evaluării compatibilității ajutorului de stat din sectorul mediului trebuie luate în considerare obiectivele politicii de mediu, în special în vederea promovării dezvoltării durabile, în conformitate cu articolele 73-75 și al nouălea considerent din preambulul la Acordul privind SEE. Prin urmare, politica de concurență și politica de mediu nu sunt antagoniste, însă cerințele protecției mediului trebuie integrate în definirea și punerea în aplicare a politicii de concurență, în special în scopul promovării unei dezvoltări durabile.

(4) Comisia Europeană („Comisia”) a adoptat noile „Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 20142020” („Orientările Comisiei”). Orientările Comisiei sunt un instrument destinat punerii în aplicare a unor decizii în materie de politică adoptate de Uniunea Europeană, inclusiv Strategia UE 2020 (2), Pachetul privind clima și energia (3), inițiativa emblematică „O Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor” (4), Foaia de parcurs pentru utilizarea eficientă a resurselor (5), precum și Comunicarea „Un cadru pentru politica privind clima și energia în perioada 2020-2030” (6) („Cadrul 2030”) care stabilește obiectivele privind energia și clima care trebuie să fie realizate până în 2030. De asemenea, au existat mai multe concluzii ale Consiliului care fac apel la eliminarea treptată a subvențiilor dăunătoare mediului (7). Astfel, Orientările Comisiei au în vedere efectele negative ale subvențiilor dăunătoare mediului, luând în același timp în considerare necesitatea de a aborda compromisurile între diferitele domenii și politici, astfel cum sunt recunoscute de aceste instrumente de politică. De exemplu, ajutoarele pentru extracția combustibililor fosili nu sunt incluse în prezentele orientări.

(5) Autoritatea remarcă faptul că aceste instrumente de politică, precum și o serie de dispoziții legislative la care fac trimitere aceste orientări, ar putea să nu fie incluse, sau să nu intre în domeniul de aplicare al Acordului privind SEE (8). Cu toate acestea, în vederea asigurării unei aplicări uniforme a dispozițiilor privind ajutoarele de stat și a unor condiții egale de concurență la nivelul SEE, autoritatea va aplica, în general, aceleași puncte de referință ca cele din Orientările Comisiei în momentul evaluării compatibilității ajutoarelor de mediu cu funcționarea Acordului privind SEE, luând în considerare, în același timp, situația legislativă specifică din statele AELS. Aceasta implică faptul că prezentele orientări fac trimitere la legislația și la documentele de politică relevante ale Uniunii Europene în cazul în care acestea au fost adoptate. Autoritatea subliniază faptul că aceste trimiteri la legislația Uniunii Europene nu implică faptul că statele AELS sunt obligate să respecte legislația respectivă dacă aceasta nu a fost pusă în aplicare în Acordul privind SEE (9). Aceste texte servesc numai ca bază pentru a evalua compatibilitatea măsurilor de ajutor de stat cu funcționarea Acordului privind SEE, în sensul articolului 61 alineatul (3) din Acordul privind SEE.

(6) Prin prezentele orientări, autoritatea stabilește condițiile în care ajutoarele pentru energie și mediu pot fi considerate compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE în temeiul articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE.

(7) În Comunicarea privind modernizarea ajutoarelor de stat (10), Comisia a anunțat trei obiective urmărite prin modernizarea controlului ajutoarelor de stat: (a) încurajarea creșterii durabile, inteligente și favorabile incluziunii pe o piață internă competitivă; (b) concentrarea controlului ex ante efectuat de Comisie asupra cazurilor care au cel mai mare impact asupra pieței interne și consolidarea, în același timp, a cooperării cu statele membre în materie de aplicare a normelor privind ajutoarele de stat; (c) eficientizarea normelor și accelerarea procesului decizional.

(8) În special, comunicarea a făcut apel la o abordare comună privind revizuirea diferitelor orientări și cadre, bazată pe consolidarea pieței interne, promovarea eficientizării sporite a cheltuielilor publice printr-o contribuție mai eficientă a ajutoarelor de stat la obiectivele de interes comun, analizarea cu mai multă rigurozitate a efectului stimulativ, a limitării la minimul necesar a ajutoarelor și a evitării posibilelor efecte negative ale ajutoarelor asupra concurenței și asupra schimburilor comerciale. De asemenea, autoritatea a pus în aplicare aceste principii. Condițiile de compatibilitate expuse în prezentele orientări se bazează pe aceste principii comune de evaluare.

1. Domeniu de aplicare și definiții

1.1. Domeniul de aplicare

(9) Prezentele orientări se aplică ajutoarelor de stat acordate obiectivelor privind protecția mediului sau energia în toate sectoarele reglementate de Acordul privind SEE, în limita în care măsurile fac obiectul secțiunii 1.2. Prin urmare, acestea se aplică și sectoarelor care fac obiectul normelor specifice ale SEE privind ajutoarele de stat (de exemplu, transport (11) și cărbune), cu condiția ca aceste norme specifice să nu conțină dispoziții contrare.

(10) Prezentele orientări nu se aplică: (a) proiectării și fabricării de produse, de mașini sau de mijloace de transport ecologice menite să funcționeze cu mai puține resurse naturale, nici măsurilor adoptate în uzine sau alte unități de producție în scopul ameliorării siguranței sau a igienei (12); (b) finanțării măsurilor de protecție a mediului referitoare la infrastructura de transport aerian, rutier, feroviar, pe căi navigabile interioare și la infrastructura de transport maritim; (c) costurilor irecuperabile, astfel cum au fost definite în orientările referitoare la metodologia de analizare a ajutoarelor de stat în raport cu costurile irecuperabile (13); (d) ajutoarelor de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare (14), care fac obiectul normelor stabilite în Orientările pentru ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare (15); (e) ajutoarelor de stat pentru măsuri în domeniul biodiversității (16).

(11) Ajutoarele în domeniul mediului și energiei nu se pot acorda întreprinderilor aflate în dificultate, astfel cum sunt definite în sensul prezentelor orientări prin Liniile directoare aplicabile privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (17), astfel cum au fost modificate sau înlocuite.

(12) Pentru evaluarea ajutoarelor în favoarea unei întreprinderi care face obiectul unui ordin de recuperare neexecutat în urma unei decizii anterioare a autorității de declarare a unui ajutor ca fiind ilegal și incompatibil cu funcționarea Acordului privind SEE, autoritatea va lua în considerare valoarea ajutorului care a rămas de recuperat (18).

1.2. Măsurile de ajutor care fac obiectul orientărilor

(13) Autoritatea a identificat o serie de măsuri în domeniul mediului și energiei în cazul cărora ajutoarele de stat ar putea fi compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE în temeiul articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE: (a) ajutoarele pentru standarde mai ridicate decât standardele Uniunii sau pentru creșterea nivelului de protecție a mediului în absența unor standarde ale Uniunii (inclusiv ajutoare pentru achiziționarea de noi vehicule de transport); (b) ajutoare pentru adaptarea anticipată la viitoarele standarde ale Uniunii; (c) ajutoare pentru studii de mediu; (d) ajutoare pentru depoluarea siturilor contaminate; (e) ajutoare acordate pentru producția de energie din surse regenerabile; (f) ajutoare acordate pentru măsurile întreprinse în domeniul eficienței energetice, inclusiv cogenerarea și sistemul de termoficare și de răcire centralizată; (g) ajutoare acordate pentru utilizarea eficientă a resurselor și, în special, ajutoare pentru gestionarea deșeurilor; (h) ajutoare pentru captarea, transportul și stocarea CO2, inclusiv elemente individuale ale lanțului de captare și stocare a dioxidului de carbon („CSC”); (i) ajutoare sub formă de reduceri sau de scutiri de taxele de mediu; (j) ajutoare sub formă de reduceri ale sprijinului financiar pentru energia electrică din surse regenerabile; (k) ajutoare pentru infrastructura energetică; (l) ajutoare pentru măsurile privind caracterul adecvat al capacității de producție; (m) ajutoare sub formă de certificate comercializabile; (n) ajutoare pentru relocalizarea întreprinderilor.

1.3. Definiții

(14) În sensul prezentelor orientări, se aplică următoarele definiții: 1. „protecția mediului” înseamnă orice acțiune menită să remedieze sau să prevină orice prejudiciu asupra mediului fizic sau a resurselor naturale, rezultat din activitățile proprii ale unui beneficiar, să reducă riscul unor astfel de prejudicii sau să conducă la o utilizare mai eficientă a resurselor naturale, inclusiv măsuri de economisire a energiei și utilizarea de surse regenerabile de energie; 2. „eficiența energetică” înseamnă cantitatea de energie economisită determinată prin măsurarea și/sau estimarea consumului înainte și după punerea în aplicare a unei măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice, asigurând în același timp normalizarea condițiilor externe care afectează consumul de energie; 3. „standard al Uniunii” înseamnă: (a) un standard obligatoriu al Uniunii care stabilește nivelurile care trebuie atinse în materie de mediu de către întreprinderile individuale (19); sau (b) obligația în temeiul Directivei 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului (20) de a utiliza cele mai bune tehnici disponibile („BAT”) și de a garanta că nivelurile de emisie a poluanților nu sunt mai ridicate decât nivelurile care s-ar fi înregistrat prin aplicarea BAT; în cazurile în care nivelurile de emisie asociate BAT au fost definite în actele de punere în aplicare adoptate în temeiul Directivei 2010/75/UE, acele niveluri se vor aplica în sensul prezentelor orientări; dacă nivelurile respective sunt exprimate ca interval, se va aplica limita în care se atinge BAT pentru prima dată; 4. „ecoinovarea” înseamnă orice formă de activitate de inovare care are ca rezultat sau care urmărește ameliorarea semnificativă a protecției mediului, inclusiv noile procese de producție, noile produse sau servicii, precum și noile metode de gestionare și de derulare a activităților economice a căror utilizare și punere în aplicare este de natură să prevină sau să reducă substanțial riscurile pentru mediu, poluarea și alte impacturi negative care derivă din utilizarea resurselor, pe durata întregului ciclu de viață al activităților conexe. În sensul acestei definiții, nu se consideră inovații următoarele: (i) schimbările sau îmbunătățirile nesemnificative; (ii) o creștere a capacităților de producție sau de prestare de servicii prin adăugarea de sisteme de fabricație sau logistice care sunt foarte asemănătoare cu cele deja utilizate; (iii) schimbări în practicile comerciale, în organizarea locului de muncă sau în relațiile externe bazate pe metode organizaționale deja utilizate în întreprindere; (iv) modificări la nivelul strategiei de gestionare; (v) fuziuni și achiziții; (vi) încetarea utilizării unui proces; (vii) simpla înlocuire sau extindere a capitalului; (viii) schimbări rezultate numai din modificarea prețurilor factorilor, personalizarea producției, schimbările sezoniere normale și alte schimbări ciclice; (ix) comercializarea de produse noi sau îmbunătățite semnificativ; 5. „surse regenerabile de energie” înseamnă următoarele surse de energie regenerabile de alt tip decât fosile: eoliană, solară, aerotermală, geotermală, hidrotermală și energia oceanelor, hidroelectrică, biomasă, gazul provenit din depozitele de deșeuri, gazul provenit de la stațiile de epurare a apei și biogazul; 6. „biomasă” înseamnă fracțiunea biodegradabilă a produselor, deșeurilor și reziduurilor din agricultură (inclusiv substanțe vegetale și animale), din silvicultură și din industriile conexe, inclusiv pescuitul și acvacultura, precum și biogazul și fracțiunea biodegradabilă a deșeurilor industriale și municipale; 7. „biocombustibil” înseamnă un combustibil lichid sau gazos pentru transport, produs din biomasă; 8. „biolichid” înseamnă un combustibil lichid produs din biomasă și utilizat în scopuri energetice altele decât transportul, inclusiv pentru producerea de energie electrică și de energie destinată încălzirii și răcirii; 9. „biocombustibil durabil” înseamnă un biocombustibil care îndeplinește criteriile de durabilitate prevăzute la articolul 17 din Directiva 2009/28/CE privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile și orice modificare adusă acesteia (21); 10. „mecanism de cooperare” înseamnă un mecanism care îndeplinește condițiile prevăzute la articolele 6, 7 sau 8 din Directiva 2009/28/CE; 11. „energie din surse regenerabile de energie” înseamnă energia generată de instalații care utilizează exclusiv surse regenerabile de energie, precum și cota, din punctul de vedere al valorii calorice, a energiei produse din surse regenerabile de energie în instalații hibride care utilizează și surse de energie convențională și include energie electrică regenerabilă utilizată pentru umplerea sistemelor de stocare, dar exclude energia electrică produsă ca urmare a sistemelor de stocare; 12. „cogenerare” sau producerea combinată de energie electrică și energie termică (CHP) înseamnă producerea simultană, în același proces, a energiei termice și a energiei electrice și/sau mecanice; 13. „cogenerare de înaltă eficiență” înseamnă cogenerarea care îndeplinește criteriile definiției privind cogenerarea de înaltă eficiență, astfel cum se prevede la articolul 2 alineatul (34) din Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului (22); 14. „sistem de termoficare și răcire centralizată eficient din punct de vedere energetic” înseamnă un sistem de termoficare și răcire centralizată care îndeplinește criteriile definiției corespunzătoare unui sistem eficient de termoficare și răcire centralizată, astfel cum se prevede la articolul 2 alineatele (41) și (42) din Directiva 2012/27/UE. Definiția cuprinde instalațiile de termoficare/răcire și rețeaua (inclusiv instalațiile conexe) necesare pentru a distribui agentul de termoficare/răcire de la unitățile de producție la sediul clientului; 15. „taxă de mediu” înseamnă o taxă cu o bază de impozitare specifică care are un efect negativ clar asupra mediului sau care urmărește să impoziteze anumite activități, bunuri sau servicii astfel încât costurile de mediu să poată fi incluse în prețul lor și/sau astfel încât producătorii și consumatorii să fie orientați către activități care respectă mai mult mediul; 16. „nivelul minim al taxei Uniunii” înseamnă nivelul minim de impozitare prevăzut de legislația Uniunii; pentru produsele energetice și pentru energia electrică, aceasta înseamnă nivelul minim de impozitare prevăzut în anexa I la Directiva 2003/96/CE; 17. „întreprindere mică și mijlocie” („IMM”) înseamnă o întreprindere care îndeplinește condițiile prevăzute de Recomandarea Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (23); 18. „întreprindere mare” înseamnă întreprinderea care nu se încadrează în definiția IMM-urilor; 19. „ajutor individual” înseamnă ajutorul acordat fie în cadrul unei scheme, fie pe o bază ad-hoc; 20. „intensitatea ajutorului” înseamnă valoarea brută a ajutorului exprimat ca procent din costurile eligibile; toate cifrele utilizate trebuie luate în considerare înainte de a deduce impozitele sau orice altă taxă; în cazul în care ajutorul se acordă sub o altă formă decât cea a unei subvenții, valoarea ajutorului trebuie să fie echivalentul-subvenție al ajutorului; ajutoarele care pot fi plătite în mai multe tranșe trebuie calculate la valoarea lor în momentul acordării; rata dobânzii care trebuie utilizată în scopul scontului și pentru calculul valorii ajutorului în formă de credit preferențial trebuie să fie rata de referință aplicabilă în momentul acordării subvenției; intensitatea ajutorului se calculează pentru fiecare beneficiar; 21. „venit din exploatare” înseamnă, în scopul calculării costurilor eligibile, în special economiile de costuri și producția auxiliară suplimentară legată direct de investițiile suplimentare pentru protecția mediului și, dacă este cazul, veniturile care provin din alte măsuri de sprijin, indiferent dacă acestea reprezintă sau nu ajutoare de stat, inclusiv ajutoare de exploatare acordate pentru aceleași costuri eligibile, prețul plătit producătorilor pentru energie electrică regenerabilă sau alte măsuri de sprijin; 22. „cost de exploatare” înseamnă, în scopul calculării costurilor eligibile, în special costurile de producție suplimentare precum costurile de întreținere, rezultate din investițiile suplimentare pentru protecția mediului; 23. „activ corporal” înseamnă, în scopul calculării costurilor eligibile, investițiile în terenuri care sunt strict necesare pentru a îndeplini obiectivele de mediu, investițiile în clădiri, instalații și echipamente destinate să reducă sau să elimine poluarea și alte consecințe negative, precum și investițiile pentru adaptarea metodelor de producție în vederea protejării mediului; 24. „activ necorporal” înseamnă, în scopul calculării costurilor eligibile, cheltuielile privind transferul de tehnologie prin achiziții de licențe de exploatare sau de cunoștințe tehnice brevetate și nebrevetate, în cazul în care respectivele cheltuieli respectă următoarele condiții: (a) trebuie considerate ca active amortizabile; (b) trebuie achiziționate în condițiile pieței, de la o întreprindere în care achizitorul nu are nicio putere de control direct sau indirect; (c) trebuie incluse în activele întreprinderii și trebuie să rămână în unitatea beneficiarului ajutorului și să fie utilizate acolo pe o perioadă de cel puțin cinci ani; această condiție nu se aplică în cazul în care activul corporal este uzat moral; în cazul în care este vândut în cursul celor cinci ani, profitul obținut din vânzare trebuie dedus din costurile eligibile și valoarea ajutorului trebuie rambursată parțial sau integral, după caz; 25. „internalizarea costurilor” înseamnă principiul conform căruia toate costurile asociate protecției mediului ar trebui incluse în costurile de producție ale întreprinderii poluante; 26. „poluator” înseamnă persoana care aduce direct sau indirect daune mediului sau care creează condiții care conduc la asemenea daune (24); 27. „poluare” înseamnă dauna cauzată de poluator prin prejudicierea directă sau indirectă a mediului sau prin crearea unor condiții care conduc la asemenea daune asupra mediului fizic înconjurător sau a resurselor naturale; 28. „principiul poluatorul plătește” înseamnă că poluatorul care cauzează poluarea ar trebui să suporte costurile măsurilor de combatere a poluării; 29. „sit contaminat” înseamnă un sit în care s-a confirmat prezența, cauzată de om, a unor substanțe periculoase la un asemenea nivel încât prezintă un risc semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu, având în vedere utilizarea actuală a terenului respectiv sau viitoarea utilizare autorizată a acestuia; 30. „ajutor ad-hoc” înseamnă ajutorul care nu este acordat pe baza unei scheme de ajutoare; 31. „infrastructură energetică” înseamnă orice echipament sau instalație fizică care este situată în SEE sau care conectează SEE cu una sau mai multe țări terțe și care se încadrează în următoarele categorii: (a) în ceea ce privește energia electrică: (i) infrastructura pentru transport, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (3) din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului (25); (ii) infrastructura pentru distribuție, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (5) din Directiva 2009/72/CE; (iii) instalațiile de depozitare a energiei electrice, definite ca instalații utilizate pentru depozitarea permanentă sau temporară a energiei în infrastructuri situate la suprafață sau în subteran sau în situri geologice, cu condiția să fie conectate direct la linii de transport de înaltă tensiune concepute pentru o tensiune de minimum 110 kV; (iv) orice echipament sau instalație indispensabilă pentru a asigura funcționarea în condiții de siguranță, securitate și eficiență a sistemelor definite la punctele (i)-(iii), inclusiv a sistemelor de protecție, monitorizare și control la toate tensiunile și posturile de transformare; și (v) rețelele inteligente, definite ca orice echipament, linie, cablu sau instalație, atât la nivelul transportului, cât și al distribuției la tensiune joasă și medie, care are ca obiectiv comunicarea digitală bidirecțională, monitorizarea interactivă, inteligentă și în timp real sau aproape real și gestionarea producției, a transportului, a distribuției și a consumului de energie electrică în cadrul unei rețele electrice, în vederea dezvoltării unei rețele care să integreze în mod eficient comportamentul și acțiunile tuturor utilizatorilor conectați la aceasta – producători, consumatori și cei cu dublu statut de producător și consumator – în vederea asigurării unui sistem energetic eficient din punct de vedere economic și durabil, cu pierderi minore și cu un nivel înalt de securitate și de calitate în aprovizionare și de siguranță; (b) în ceea ce privește gazele: (i) conductele de transport și de distribuție pentru transportul gazelor naturale și a biogazelor care fac parte dintr-o rețea, cu excepția conductelor de înaltă presiune utilizate pentru distribuția în amonte de gaze naturale; (ii) instalațiile subterane de stocare conectate la conductele de gaze de înaltă presiune menționate la punctul (i); (iii) instalațiile de recepție, de stocare și de regazeificare sau decompresie pentru gaze naturale lichefiate („GNL”) sau gaze naturale comprimate („GNC”); și (iv) orice echipament sau instalație indispensabilă pentru a asigura funcționarea în condiții de siguranță, securitate și eficiență a sistemului sau pentru a asigura o capacitate bidirecțională, inclusiv stații de comprimare; (c) în ceea ce privește petrolul: (i) conductele utilizate pentru transportul țițeiului; (ii) stațiile de pompare și instalațiile de stocare necesare pentru exploatarea conductelor de țiței; și (iii) orice echipament sau instalație indispensabilă pentru a asigura funcționarea în condiții de siguranță, securitate și eficiență a sistemului vizat, inclusiv a sistemelor de protecție, monitorizare și control și a dispozitivelor de flux invers; (d) în ceea ce privește CO2: rețeaua de conducte, inclusiv stațiile auxiliare conexe, pentru transportarea CO2 către siturile de stocare, în vederea injectării acestuia în formațiuni geologici subterani adecvate, în scopul stocării permanente; 32. „deficit de finanțare” înseamnă diferența dintre fluxurile de numerar pozitive și cele negative pe parcursul duratei de viață a investiției, actualizate la valoarea lor din prezent (în general utilizând costul capitalului); 33. „captarea și stocarea dioxidului de carbon” sau „CSC” înseamnă o serie de tehnologii care captează dioxidul de carbon (CO2) emis de instalațiile industriale pe bază de combustibili fosili sau biomasă, inclusiv de centralele electrice, îl transportă într-un loc de stocare corespunzător și injectează CO2 în formațiuni geologice subterane adecvate în scopul stocării permanente a CO2; 34. „caracterul adecvat al capacității de producție” înseamnă un nivel de capacitate generată care este considerat ca fiind adecvat pentru a satisface nivelurile cererii în partea contractantă, în orice moment, pe baza unui indicator statistic convențional utilizat de organizații recunoscute ca îndeplinind un rol esențial în crearea unei piețe unice în sectorul energiei electrice, precum ENTSO-E; 35. „generator” înseamnă o întreprindere care produce energie electrică în scop comercial; 36. „măsură privind caracterul adecvat al capacității de producție” înseamnă un mecanism care are scopul de a asigura faptul că anumite niveluri privind caracterul adecvat al capacității de producție sunt atinse la nivel național; 37. „responsabilitate de echilibrare” înseamnă responsabilitatea pentru abaterile dintre producție, consum și tranzacțiile comerciale ale unei părți responsabile cu echilibrarea, în cursul unei perioade date de remediere a unui dezechilibru; 38. „responsabilități standard de echilibrare” înseamnă responsabilități de echilibrare care nu creează discriminări între tehnologii și care nu scutesc pe niciun producător de aceste responsabilități; 39. „parte responsabilă cu echilibrarea (PRE)” înseamnă un operator de pe piață sau un reprezentant desemnat al acestuia, care are responsabilitatea dezechilibrelor de pe piață; 40. „dezechilibre” înseamnă abaterile dintre producție, consum și tranzacțiile comerciale ale unei PRE, în cursul unei perioade date de remediere a unui dezechilibru; 41. „remedierea unui dezechilibru” înseamnă un mecanism de decontare financiară care vizează recuperarea costurilor aferente echilibrării aplicabile dezechilibrelor înregistrate de PRE; 42. „perioada de remediere a unui dezechilibru” înseamnă unitățile de timp utilizate pentru a calcula dezechilibrele înregistrate de PRE; 43. „procedură de ofertare concurențială” înseamnă un proces de ofertare nediscriminatoriu care prevede participarea unui număr suficient de întreprinderi și în care ajutorul se acordă fie pe baza ofertei inițiale prezentate de ofertant, fie pe baza unui preț de echilibru. De asemenea, bugetul sau volumul aferent procedurii de ofertare reprezintă o constrângere obligatorie, ceea ce creează o situație în care nu toți ofertanții pot primi ajutoare; 44. „începerea lucrărilor” înseamnă fie începerea lucrărilor de construcții în cadrul investiției, fie primul angajament ferm de comandă pentru echipamente sau alt angajament prin care investiția devine ireversibilă, oricare dintre acestea survine mai întâi. Cumpărarea de terenuri și lucrările pregătitoare, precum obținerea permiselor și realizarea studiilor preliminare de fezabilitate nu sunt considerate drept începere a lucrărilor. În cazul preluărilor de întreprinderi, „începerea lucrărilor” înseamnă data de achiziționare a activelor direct legate de unitatea achiziționată; 45. „proiect demonstrativ” înseamnă un proiect care demonstrează că o tehnologie este o premieră în SEE și reprezintă o importantă inovare care depășește stadiul actual al tehnologiei; 46. „zone asistate” înseamnă zonele desemnate într-o hartă a ajutoarelor regionale aprobată pentru perioada 1 iulie 2014-31 decembrie 2020, în aplicarea articolului 61 alineatul (3) literele (a) și (c) din Acordul privind SEE; 47. „harta ajutoarelor regionale” înseamnă lista zonelor desemnate de o parte contractantă conform condițiilor stabilite în Orientările privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2014-2020 (26).

2. Ajutoarele din domeniul mediului și energiei care fac obiectul notificării

(15) Ajutoarele individuale acordate pe baza unei scheme de ajutoare notificate fac în continuare obiectul obligației de notificare, în temeiul articolului 62 alineatul (3) din Acordul privind SEE, în cazul în care ajutoarele depășesc următoarele praguri de notificare (27) și în cazul în care nu sunt acordate pe baza unei proceduri de ofertare concurențiale: (a) ajutoare pentru investiții: în cazul în care valoarea ajutoarelor depășește 15 milioane EUR pentru o întreprindere; (b) ajutoare de exploatare pentru producția de energie electrică regenerabilă și/sau producția combinată de căldură regenerabilă: în cazul în care ajutoarele sunt acordate instalațiilor de energie electrică regenerabilă în situri în care capacitatea de producere a energiei electrice regenerabile rezultată pentru fiecare sit depășește 250 de megawați („MW”); (c) ajutoare de exploatare pentru producția de biocombustibili: în cazul în care ajutoarele sunt acordate unei instalații de producție de biocombustibili în situri în care producția rezultată depășește 150 000 de tone („t”) pe an; (d) ajutoare de exploatare pentru cogenerare: în cazul în care ajutoarele sunt acordate unei instalații de cogenerare care are ca rezultat o capacitate de cogenerare a electricității care depășește 300 MW. Ajutorul pentru producția de căldură prin cogenerare se va evalua în contextul notificării bazate pe capacitatea privind energia electrică; (e) ajutoare pentru infrastructura energetică: în cazul în care valoarea ajutoarelor depășește 50 de milioane EUR pe întreprindere și pe proiect de investiții; (f) ajutoare pentru captarea și stocarea dioxidului de carbon: în cazul în care valoarea ajutoarelor depășește 50 de milioane EUR pe proiect de investiții; (g) ajutoare sub forma unei măsuri privind caracterul adecvat al capacității de producție: în cazul în care valoarea ajutoarelor depășește 15 milioane EUR pe proiect și pe întreprindere.

(16) Scutirile fiscale, reducerile legate de taxele de mediu și scutirile de la finanțarea energiei din surse regenerabile care intră sub incidența secțiunii 3.7 nu vor face obiectul condițiilor pentru ajutoarele individuale notificate. Cu toate acestea, ajutoarele acordate sub formă de ajutoare fiscale care nu intră sub incidența secțiunii 3.7 a prezentelor orientări vor face obiectul unei evaluări individuale, în cazul în care sunt depășite plafoanele prevăzute în secțiunea respectivă. Aceasta se aplică, de asemenea, indiferent dacă beneficiarul individual beneficiază în același timp de o scutire sau de o reducere fiscală care intră sub incidența secțiunii 3.7.

(17) Prezentele orientări furnizează criteriile de compatibilitate pentru schemele de ajutoare și ajutoarele individuale destinate atingerii obiectivelor privind protecția mediului și energia care fac obiectul obligației de notificare în temeiul articolului 62 alineatul (3) din Acordul privind SEE.

3. Evaluarea compatibilității în temeiul articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE

(18) Ajutoarele de stat acordate pentru atingerea obiectivelor privind protecția mediului și energia vor fi considerate compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE în sensul articolului 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE în cazul în care, pe baza principiilor de evaluare comune prezentate în prezentul capitol, contribuie într-o mai mare măsură la realizarea obiectivelor SEE în domeniul mediului sau energiei fără a afecta în mod negative condițiile comerciale într-o măsură care contravine interesului comun. Dezavantajele specifice ale zonelor asistate vor fi luate în considerare.

(19) Prezentul capitol clarifică modul în care autoritatea va aplica principiile comune de evaluare descrise în secțiunea 3.1 atunci când evaluează măsurile de ajutor care intră în domeniul de aplicare al prezentelor orientări și, după caz, stabilește condițiile specifice pentru ajutoarele individuale (acordate fie în baza unei scheme, fie ad-hoc).

(20) Secțiunea 3.2 stabilește condițiile de compatibilitate generale aplicabile tuturor măsurilor de ajutor care intră în domeniul de aplicare al prezentelor orientări, cu excepția cazului în care secțiunile mai specifice de la capitolul 3 precizează sau modifică aceste condiții generale de compatibilitate. În consecință, secțiunea 3.2 se aplică, în special, următoarelor măsuri care nu fac parte din secțiunile mai specifice de la capitolul 3: (a) ajutoare pentru studii de mediu; (b) ajutoare pentru depoluarea siturilor contaminate; (c) ajutoare pentru întreprinderile care aplică standarde mai ridicate decât standardele Uniunii sau pentru creșterea nivelului de protecție a mediului în lipsa unor standarde ale Uniunii; (d) ajutoare pentru adaptarea anticipată la viitoarele standarde ale Uniunii.

3.1. Principii comune de evaluare

(21) Pentru a evalua dacă o măsură de ajutor notificată poate fi considerată compatibilă cu funcționarea Acordului privind SEE, autoritatea analizează, în general, modul în care este concepută structura asigură faptul că impactul pozitiv al realizării unui obiectiv de interes comun este mai mare decât eventualele efecte negative ale măsurii de ajutor asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței.

(22) În Comunicarea privind modernizarea ajutoarelor de stat din 8 mai 2012 (28) s-a făcut apel la identificarea și definirea unor principii comune aplicabile evaluării efectuate de Comisie cu privire la compatibilitatea tuturor măsurilor de ajutor. De asemenea, autoritatea aplică această abordare. În acest scop, Comisia va considera o măsură de ajutor de stat compatibilă cu funcționarea Acordului privind SEE numai în cazul în care îndeplinește fiecare dintre următoarele criterii: (a) contribuția la un obiectiv de interes comun bine definit: o măsură de ajutor de stat vizează un obiectiv de interes comun în conformitate cu articolul 61 alineatul (3) din Acordul privind SEE (secțiunea 3.2.1); (b) necesitatea intervenției statului: măsura de ajutor de stat vizează o situație în care ajutorul poate aduce o îmbunătățire semnificativă pe care piața nu este în măsură să o furnizeze prin mijloace proprii, de exemplu, prin remedierea unei disfuncționalități a pieței bine definite (secțiunea 3.2.2); (c) caracterul adecvat al măsurii de ajutor: măsura de ajutor propusă este un instrument de politică adecvat pentru abordarea obiectivului de interes comun (secțiunea 3.2.3); (d) efectul stimulativ: ajutorul duce la modificarea comportamentului întreprinderii (întreprinderilor) vizată (vizate), aceasta (acestea) desfășurând activități suplimentare pe care nu le-ar desfășura în absența ajutoarelor sau pe care le-ar desfășura într-un mod limitat sau diferit (secțiunea 3.2.4); (e) proporționalitatea ajutorului (ajutor limitat la minimum): valoarea ajutorului se limitează la minimul necesar pentru a stimula investiția sau activitatea suplimentară în domeniul vizat (secțiunea 3.2.5); (f) evitarea efectelor negative nejustificate asupra concurenței și a schimburilor comerciale dintre părțile contractante: efectele negative ale ajutorului sunt suficient de limitate, astfel încât bilanțul global al măsurii să fie pozitiv (secțiunea 3.2.6); (g) transparența ajutorului: părțile contractante, autoritatea, operatorii economici și publicul au acces ușor la toate actele relevante și la toate informațiile pertinente cu privire la ajutorul acordat (secțiunea 3.2.7).

(23) Anumite categorii de scheme pot face, de asemenea, obiectul unei cerințe de evaluare ex post, astfel cum se indică în capitolul 4. În astfel de cazuri, autoritatea poate limita durata schemelor respective (în mod normal, la maximum patru ani) cu posibilitatea de a notifica din nou prelungirea acestora ulterior.

(24) De asemenea, dacă o măsură de ajutor de stat sau condițiile aferente acesteia, inclusiv metoda sa finanțare atunci când face parte integrantă din măsură, conduc la o încălcare nedisociabilă a dreptului SEE, ajutorul nu poate fi declarat compatibil cu Acordul privind SEE (29). De exemplu, în domeniul energiei, orice taxă care are obiectivul de a finanța o măsură de ajutor de stat trebuie să respecte în special articolele 10 și 14 din Acordul privind SEE (30).

3.2. Dispoziții generale privind compatibilitatea

3.2.1. Contribuția la realizarea unui obiectiv de interes comun

3.2.1.1. Condiții generale

(25) Obiectivul general al ajutoarelor de mediu este de a spori nivelul de protecție a mediului în comparație cu nivelul care ar fi atins în absența ajutoarelor. Strategia Europa 2020 stabilește în special obiective și ținte pentru o creștere durabilă, cu scopul de a sprijini trecerea la o economie eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor, competitivă și cu emisii scăzute de dioxid de carbon. O economie cu emisii scăzute de dioxid de carbon, în care diversele tipuri de energie din surse regenerabile au o pondere semnificativă, necesită o ajustare a sistemului energetic, în special investiții semnificative în rețelele electrice (31). Obiectivul principal al ajutoarelor din sectorul energetic este de a asigura un sistem energetic competitiv, durabil și sigur în cadrul unei piețe energetice europene care funcționează bine (32).

(26) Părțile contractante care intenționează să acorde ajutoare în domeniul mediului sau al energiei vor trebui să definească în mod precis obiectivul urmărit și să explice care este contribuția preconizată a măsurii către atingerea acestui obiectiv.

(27) Studiile de mediu pot contribui la atingerea unui obiectiv comun atunci când sunt direct legate de investițiile eligibile în temeiul prezentelor orientări, chiar dacă, în urma constatărilor unui studiu pregătitor, investiția analizată nu mai are loc.

3.2.1.2. Condiții suplimentare pentru ajutoarele care pot fi notificate individual

(28) Pentru a demonstra contribuția unui ajutor care poate fi notificat individual la creșterea nivelului de protecție a mediului, partea contractantă poate utiliza, pe cât posibil în termeni cuantificabili, mai mulți indicatori, în special pe cei menționați mai jos: (a) tehnologii de reducere a emisiilor: cantitatea de gaze cu efect de seră sau de poluanți care, în mod permanent, nu este emisă în atmosferă (ceea ce înseamnă reducerea consumului de combustibili fosili); (b) standarde existente ale Uniunii: creșterea nivelului de protecție a mediului, în valori absolute și relative, peste nivelul standardului, și anume o reducere a poluării care nu s-ar fi obținut respectând standardul, în absența unui ajutor de stat; (c) viitoare standarde ale Uniunii: creșterea ritmului de punere în aplicare a viitoarelor standarde, și anume reducerea anticipată a poluării.

3.2.2. Necesitatea intervenției statului

3.2.2.1. Condiții generale

(29) Întrucât este general acceptat faptul că piețele concurențiale tind să conducă la rezultate eficiente din punctul de vedere al prețurilor, producției și utilizării resurselor, în cazul în care există disfuncționalități ale pieței (33), intervenția statului poate îmbunătăți funcționarea eficientă a piețelor. Într-adevăr, măsurile de ajutor de stat pot, în anumite condiții, să corecteze disfuncționalitățile pieței și, astfel, pot contribui la atingerea obiectivului comun în măsura în care piața nu reușește singură să atingă un rezultat eficient. Pentru a evalua dacă un ajutor de stat este eficient în vederea atingerii obiectivului, este necesar în primul rând să se identifice și să se definească problema care trebuie abordată. Ajutoarele de stat ar trebui să fie direcționate către situațiile în care acestea pot aduce o îmbunătățire semnificativă, pe care piața nu o poate aduce singură.

(30) Pentru a stabili orientări care să asigure faptul că prin măsurile de ajutor se atinge obiectivul comun, părțile contractante ar trebui să identifice disfuncționalitățile pieței care stau în calea unui nivel crescut de protecție a mediului sau a unei piețe interne a energiei care funcționează bine, în condiții de siguranță, care oferă prețuri accesibile și care este durabilă. Disfuncționalitățile pieței legate de obiectivele de mediu și de cele energetice pot fi diferite sau similare, dar pot împiedica rezultatul optim și pot duce la un rezultat ineficient din următoarele motive: (a) efecte externe negative: acestea sunt mai frecvente în cazul măsurilor de ajutor în domeniul mediului și apar atunci când nu s-a stabilit în mod adecvat prețul pentru poluare, și anume atunci când firma în cauză nu suportă costul integral al poluării. În acest caz, întreprinderile care acționează în propriul lor interes nu ar avea suficiente stimulente pentru a lua în considerare efectele externe negative cauzate de producție, nici atunci când decid să utilizeze o anumită tehnologie de producție, nici atunci când decid asupra nivelului de producție. Cu alte cuvinte, costurile de producție care sunt suportate de întreprindere sunt inferioare celor suportate de societate. Prin urmare, întreprinderile nu au, de obicei, suficiente stimulente să își reducă nivelul poluării sau să adopte măsuri individuale de protecție a mediului; (b) efecte externe pozitive: faptul că o parte a beneficiilor care rezultă dintr-o investiție va reveni și altor operatori de pe piață decât investitorul va determina întreprinderile să reducă nivelul investiției. Efectele externe pozitive pot apărea, de exemplu, în cazul investițiilor în ecoinovare (34), în stabilitatea sistemului, în tehnologiile noi și inovatoare privind energia regenerabilă și în măsurile inovatoare de satisfacere a cererii sau în cazul infrastructurilor energetice sau al măsurilor privind caracterul adecvat al capacității de producție de care beneficiază mai multe părți contractante (sau un număr mai mare de consumatori). (c) informații asimetrice: acestea apar, de regulă, pe piețele unde există o discrepanță între informațiile disponibile unei părți a pieței și informațiile disponibile celeilalte părți a pieței. Această situație ar putea surveni, de exemplu, atunci când investitorii financiari externi nu dispun de informații complete cu privire la randamentele și riscurile probabile ale proiectului. De asemenea, aceasta ar putea surveni în cazul colaborării transfrontaliere referitoare la infrastructuri, atunci când o parte are un dezavantaj din punctul de vedere al informațiilor în comparație cu cealaltă parte. Deși riscul sau incertitudinea în sine nu conduc la prezența unei disfuncționalități a pieței, problema informațiilor asimetrice este legată de gradul de risc și de incertitudine. Ambele tind să fie mai mari pentru investițiile de mediu, care de obicei au o perioadă de amortizare mai mare. Aceasta ar putea conduce la punerea unui accent mai mare pe perspectivele pe termen scurt, fapt care ar putea fi agravat de condițiile de finanțare pentru astfel de investiții, în special pentru IMM-uri; (d) probleme de coordonare: acestea ar putea împiedica dezvoltarea unui proiect sau conceperea eficientă a acestuia ca urmare a intereselor și a stimulentelor divergente în rândul investitorilor, așa-numitele stimulente fragmentare, a costurilor contractării, a nesiguranței privind rezultatul colaborării și a efectelor de rețea, de exemplu, alimentarea neîntreruptă cu energie electrică. Acestea pot apărea, de exemplu, în relația dintre proprietarului unei clădiri și chiriaș în ceea ce privește aplicarea de soluții eficiente din punct de vedere energetic. Problemele de coordonare pot fi amplificate, de asemenea, ca urmare a problemelor de informare, în special a celor legate de informațiile asimetrice. Problemele de coordonare pot decurge, de asemenea, din necesitatea de a atinge o anumită masă critică înainte ca lansarea proiectului să fie atractivă din punct de vedere comercial, ceea ce poate fi un aspect deosebit de relevant în proiectele de infrastructură (transfrontaliere).

(31) Simpla existență a unor disfuncționalități ale pieței într-un anumit context nu este suficientă pentru a justifica intervenția statului. În special, alte politici și măsuri ar putea fi deja instituite pentru a remedia o parte din disfuncționalitățile identificate ale pieței. Printre exemple se numără reglementarea sectorială, standardele obligatorii privind poluarea, mecanismele de stabilire a prețurilor, cum ar fi schema de comercializare a certificatelor de emisii („ETS”) și taxele pe emisiile de dioxid de carbon. Măsurile suplimentare, inclusiv ajutoarele de stat, pot viza doar disfuncționalitatea reziduală a pieței, și anume disfuncționalitatea pieței care nu a făcut obiectul unor politici și măsuri de acest tip. De asemenea, este important să se indice modul în care ajutoarele de stat consolidează alte politici și măsuri instituie care au ca obiectiv remedierea aceleași disfuncționalități a pieței. Prin urmare, se consideră că necesitatea unui ajutor de stat este mai puțin temeinică în cazul în care ajutorul contracarează alte politici care vizează aceeași disfuncționalitate a pieței.

(32) Autoritatea va considera că ajutorul este necesar în cazul în care partea contractantă demonstrează că ajutorul vizează în mod efectiv o disfuncționalitate (reziduală) a pieței care nu este abordată.

3.2.2.2. Condiții suplimentare pentru ajutoarele care fac obiectul notificării individuale

(33) Întrucât disfuncționalitățile pieței pot exista în general, iar măsurile de ajutor pot fi, în principiu, bine concepute pentru a atinge funcționarea eficientă a pieței, nu toate întreprinderile în cauză ar putea să se confrunte cu aceste disfuncționalități ale pieței în aceeași măsură. În consecință, în cazul ajutoarelor care fac obiectul notificării individuale, autoritatea va evalua necesitatea specifică a ajutoarelor pentru fiecare caz în parte. Partea contractantă trebuie să demonstreze o disfuncționalitate a pieței care nu a fost încă abordată în ceea ce privește activitatea specifică care beneficiază de ajutor și dacă ajutorul vizează în mod eficient această disfuncționalitate a pieței.

(34) În funcție de disfuncționalitatea pieței specifică în cauză, autoritatea ține cont de următorii factori: (a) dacă alte măsuri de politică abordează deja, în mod suficient, disfuncționalitatea pieței, în special existența unor standarde de mediu sau alte standarde ale Uniunii, ETS sau alte taxe de mediu; (b) dacă intervenția statului este necesară, luând în considerare costul punerii în aplicare a standardelor naționale pentru beneficiarul ajutorului în lipsa ajutorului, comparativ cu costurile sau lipsa acestora de punere în aplicare a acestor standarde pentru principalii concurenți ai beneficiarului ajutorului; (c) în cazul problemelor de coordonare, numărul de întreprinderi care trebuie să colaboreze, interesele divergente ale părților colaboratoare și problemele de ordin practic legate de coordonarea colaborării, cum ar fi problemele lingvistice, confidențialitatea informațiilor și standardele nearmonizate.

3.2.3. Caracterul adecvat al ajutorului

(35) Măsura de ajutor propusă trebuie să fie un instrument corespunzător menit să abordeze obiectivul de politică urmărit. O măsură de ajutor nu va fi considerată compatibilă cu funcționarea Acordului privind SEE dacă alte instrumente de politică sau alte tipuri de instrumente de ajutor care denaturează mai puțin concurența permit realizarea aceleiași contribuții pozitive la obiectivul comun.

3.2.3.1. Caracterul adecvat în comparație cu instrumente de politică alternative

(36) Ajutoarele de stat nu reprezintă singurul instrument de politică aflat la dispoziția părților contractante pentru a promova creșterea nivelurilor de protecție a mediului sau pentru a realiza o piață europeană a energiei funcțională, sigură, durabilă și accesibilă din punctul de vedere al prețurilor. Este important să se aibă în vedere faptul că pot exista și alte instrumente, mai potrivite, pentru atingerea acestor obiective. Reglementarea și instrumentele de piață sunt cele mai importante mijloace pentru a realiza obiectivele în materie de mediu și de energie. Instrumentele fără caracter obligatoriu, cum ar fi aplicarea din proprie inițiativă a etichetelor ecologice, precum și difuzarea tehnologiilor ecologice pot să joace, de asemenea, un rol important în atingerea unui nivel ridicat de protecție a mediului.

(37) Diferite măsuri destinate remedierii aceleiași disfuncționalități a pieței se pot neutraliza reciproc. Aceasta se întâmplă atunci când un mecanism eficient, bazat pe piață, a fost introdus pentru a aborda în mod specific problema efectelor externe. O nouă măsură de sprijin menită să remedieze aceeași disfuncționalitate a pieței riscă să submineze eficiența mecanismului bazat pe piață.

(38) Diferite măsuri destinate remedierii unor disfuncționalități diferite ale pieței se pot, de asemenea, neutraliza reciproc. O măsură menită să remedieze o problemă legată de caracterul adecvat al capacității de producție trebuie contrabalansată de obiectivul de mediu ce constă în eliminarea treptată a subvențiilor dăunătoare pentru mediu sau pentru economie, inclusiv a celor destinate combustibililor fosili. În mod similar, o măsură destinată reducerii emisiilor de gaze cu efect de seră poate antrena o creștere a aprovizionării cu energie electrică variabilă, care ar putea avea un impact negativ asupra caracterului adecvat al capacității de producție.

(39) Aplicarea principiului „poluatorul plătește” prin intermediul legislației privind protecția mediului garantează, în principiu, faptul că disfuncționalitățile pieței legate de efectele externe negative vor fi remediate. Prin urmare, ajutoarele de stat nu reprezintă un instrument adecvat și nu pot fi acordate în măsura în care beneficiarul ajutorului ar putea fi considerat responsabil de poluare în temeiul legislației SEE sau al legislației naționale existente în domeniu (35).

3.2.3.2. Caracterul adecvat în comparație cu instrumente de ajutor diferite

(40) Ajutoarele în domeniul mediului și al energiei pot fi acordate sub diverse forme. Cu toate acestea, partea contractantă ar trebui să garanteze că ajutoarele sunt acordate sub forma care are potențialul de a denatura într-o măsură cât mai mică schimburile comerciale și concurența. În acest sens, partea contractantă trebuie să demonstreze motivul pentru care alte forme de ajutor cu un potențial mai redus de denaturare, cum ar fi avansurile rambursabile, comparativ cu granturile directe, sau creditele fiscale, comparativ cu reducerile de impozit, sau tipurile de ajutoare bazate pe instrumente financiare precum instrumentele de datorii sau de capital (de exemplu, credite preferențiale sau subvenționări ale ratei dobânzii, garanții de stat sau alte aporturi de capital în condiții avantajoase) sunt mai puțin adecvate.

(41) Instrumentul de ajutor trebuie să fie ales în concordanță cu disfuncționalitatea pieței pe care măsura de ajutor intenționează să o remedieze. În special în situația în care veniturile efective sunt incerte, de exemplu în cazul măsurilor de reducere a consumului de energie, un avans rambursabil poate constitui instrumentul adecvat. În cazul schemelor de ajutoare care pun în aplicare obiectivele și prioritățile programelor operaționale, se consideră că instrumentul de finanțare ales în cadrul programului respectiv este, în principiu, un instrument adecvat.

(42) Pentru ajutoarele de exploatare, partea contractantă trebuie să demonstreze că ajutorul este adecvat pentru atingerea obiectivului schemei pe care îl vizează ajutorul. Pentru a demonstra că ajutorul este adecvat, partea contractantă poate calcula cuantumul ajutorului ex ante ca o sumă fixă care acoperă costurile suplimentare preconizate într-o perioadă dată, pentru a stimula întreprinderile să își minimizeze costurile și, cu timpul, să își dezvolte activitatea în mod mai eficient (36).

(43) Pentru a demonstra caracterul adecvat al schemelor, partea contractantă se poate baza, de asemenea, pe rezultatele evaluărilor anterioare, astfel cum se prevede în capitolul 4.

3.2.4. Efectul stimulativ

3.2.4.1. Condiții generale

(44) Ajutoarele acordate în domeniul mediului și al energiei pot fi considerate compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE numai dacă au un efect stimulativ. Există un efect stimulativ atunci când un ajutor determină schimbarea comportamentului beneficiarului pentru a spori nivelul de protecție a mediului sau pentru a îmbunătăți funcționarea unei piețe a energiei sigure, durabile și cu prețuri accesibile. Această schimbare a comportamentului nu s-ar produce în absența ajutorului respectiv. Ajutoarele nu trebuie să subvenționeze costurile unui activități pe care o întreprindere le-ar fi suportat și nu trebuie să compenseze riscul comercial al unei activități economice.

(45) Autoritatea consideră că ajutoarele nu prezintă un efect stimulativ pentru beneficiar în toate cazurile în care activitatea legată de proiectul respectiv a început înainte ca beneficiarul să adreseze autorităților naționale cererea de ajutor. În astfel de cazuri în care beneficiarul începe să pună în aplicare un proiect înainte de a introduce cererea de ajutor, niciun ajutor acordat în favoarea proiectului respectiv nu va fi considerat compatibil cu funcționarea Acordului privind SEE.

(46) Părțile contractante trebuie să introducă și să utilizeze un formular de cerere de ajutor. Formularul de cerere cuprinde cel puțin numele solicitantului și dimensiunea întreprinderii, o descriere a proiectului, inclusiv locul în care se desfășoară acesta și datele începerii și finalizării proiectului, cuantumul ajutorului necesar pentru realizarea acestuia, precum și costurile eligibile. În formularul de cerere de ajutor, beneficiarii trebuie să explice ce s-ar fi întâmplat în absența ajutorului, și anume o situație care este descrisă ca fiind scenariul contrafactual sau scenariul ori proiectul alternativ. De asemenea, întreprinderile mari trebuie să prezinte documente justificative în sprijinul scenariului contrafactual descris în formularul de cerere.

(47) Atunci când primește un formular de cerere, autoritatea care acordă ajutorul trebuie să verifice credibilitatea scenariului contrafactual și să confirme că ajutorul are efectul stimulativ necesar. Un scenariu contrafactual este credibil dacă este autentic și dacă se raportează la factorii de decizie valabili la data la care beneficiarul hotărăște să facă investiția. Nu este necesară îndeplinirea condițiilor menționate la punctele 45 și 46 în cazul în care ajutorul se acordă pe baza unei proceduri de ofertare concurențiale.

Efectul stimulativ și adaptarea la standardele Uniunii

(48) Autoritatea consideră că ajutoarele acordate în vederea adaptării la viitoarele standarde ale Uniunii au, în principiu, un efect stimulativ, inclusiv atunci când standardul a fost deja adoptat, dar nu este încă în vigoare. Cu toate acestea, în acest din urmă caz, ajutorul are un efect stimulativ dacă favorizează realizarea investiției cu mult timp înainte de intrarea în vigoare a standardului. Se va considera că ajutoarele acordate în vederea adaptării la standardele Uniunii care au fost deja adoptate, dar care nu au intrat încă în vigoare au un efect stimulativ în cazul în care investiția este realizată și finalizată cu cel puțin un an înainte de intrarea în vigoare a standardelor Uniunii.

(49) Printr-o derogare ulterioară de la punctul 48, poate exista un efect stimulativ în cazul în care ajutoarele se acordă pentru: (a) achiziționarea de vehicule noi pentru transportul rutier, feroviar, pe căi navigabile interioare și maritim și care respectă standardele adoptate ale Uniunii, cu condiția ca aceste standarde să nu fi fost încă în vigoare la data achiziționării și ca, odată devenite obligatorii, acestea să nu se aplice vehiculelor deja achiziționate; sau (b) operațiunile de retehnologizare a vehiculelor de transport existente destinate transportului rutier, feroviar, pe căi navigabile interioare și maritim, cu condiția ca standardele Uniunii să nu fi fost încă în vigoare la data intrării în funcțiune a vehiculelor și ca, odată devenite obligatorii, acestea să nu se aplice vehiculelor respective.

(50) Autoritatea consideră că ajutoarele care susțin investițiile ce permit beneficiarului să ia măsuri care depășesc standardele aplicabile ale Uniunii reprezintă o contribuție pozitivă la obiectivele în materie de mediu sau de energie. Pentru a nu descuraja părțile contractante să impună standarde naționale obligatorii mai stricte decât standardele corespunzătoare ale Uniunii, o astfel de contribuție pozitivă există indiferent de existența sau absența unor standarde naționale obligatorii mai stricte decât cele ale Uniunii. Aceasta include, de exemplu, măsuri destinate îmbunătățirii calității apei și aerului, care sunt mai riguroase decât standardele obligatorii ale Uniunii. O astfel de contribuție pozitivă există și în cazul în care un standard național obligatoriu a fost adoptat în absența unor standarde ale Uniunii.

Efectul stimulativ și auditurile energetice

(51) În temeiul Directivei 2012/27/UE (denumită în continuare „Directiva privind eficiența energetică” sau „DEE”), întreprinderile mari trebuie să efectueze audituri energetice o dată la patru ani. Prin urmare, ajutoarele acordate pentru auditurile energetice cărora li se supun întreprinderile mari pot avea un efect stimulativ numai în măsura în care ajutoarele nu compensează un audit energetic prevăzut de DEE. Întrucât IMM-urile nu sunt supuse aceleiași obligații, ajutoarele de stat acordate IMM-urilor pentru realizarea auditului energetic pot avea un efect stimulativ.

(52) Punctul precedent nu aduce atingere evaluării efectului stimulativ al ajutoarelor de stat acordate în favoarea unor măsuri privind eficiența energetică prevăzute de auditul energetic sau realizate ca urmare a acestuia sau a unor măsuri care rezultă din alte instrumente, cum ar fi sistemele de gestionare a energiei și sistemele de management de mediu.

3.2.4.2. Condiții suplimentare pentru ajutoarele care fac obiectul notificării individuale

(53) Pentru măsurile care fac obiectul notificării individuale, partea contractantă trebuie să demonstreze pe deplin autorității efectul stimulativ al ajutorului. Acestea trebuie să furnizeze dovezi clare că ajutorul are un asemenea impact efectiv asupra deciziei privind investiția, încât produce o schimbare în comportamentul beneficiarului care antrenează sporirea de către acesta a nivelului de protecție a mediului sau îmbunătățirea funcționării pieței europene a energiei. Pentru a permite o evaluarea completă, partea contractantă trebuie să furnizeze atât informații despre proiectul pentru care se solicită ajutorul, cât și o descriere detaliată a scenariului contrafactual în care nicio parte contractantă nu acordă niciun ajutor beneficiarului.

(54) Avantajele unor noi investiții sau ale unor noi metode de producție nu se limitează, de obicei, la efectele lor directe asupra mediului sau la impactul lor asupra pieței energiei. Astfel de avantaje (37) pot viza, în special, producția, în timp ce riscurile sunt legate îndeosebi de faptul că este dificil de stabilit dacă investițiile vor fi atât de productive precum se preconizase.

(55) Efectul stimulativ trebuie să fie constatat, în principiu, cu ajutorul analizei scenariului contrafactual, comparându-se nivelurile activității vizate obținute cu și fără ajutor. În esență, aceasta presupune verificarea rentabilității proiectului în absența ajutorului, pentru a evalua dacă aceasta este inferioară profitului pe care întreprinderea l-ar obține prin punerea în aplicare a proiectului alternativ.

(56) În acest context, nivelul rentabilității poate fi evaluat cu ajutorul unor metodologii care sunt utilizate în mod curent în sectorul respectiv de activitate, de exemplu metode de evaluare a valorii actualizate nete („VAN”) a proiectului (38), a ratei interne de rentabilitate („RIR”) (39) sau a rentabilității medii a capitalului angajat („ROCE”). Rentabilitatea proiectului trebuie să fie comparată cu ratele de rentabilitate normale aplicate de întreprindere în proiecte de investiții similare. Dacă acele rate nu sunt disponibile, rentabilitatea proiectului trebuie să fie comparată cu costul capitalului întreprinderii în ansamblu sau cu ratele de rentabilitate înregistrate, de regulă, în sectorul în cauză.

(57) În absența unui scenariu contrafactual specific, se poate presupune că există un efect stimulativ atunci când există un deficit de finanțare, adică atunci când costurile de investiție depășesc VAN a profiturilor estimate din exploatare generate de investiție, pe baza unui plan de afaceri ex ante.

(58) Părțile contractante sunt invitate să se bazeze, în special, pe elemente de probă actuale, relevante și credibile, de exemplu pe documente oficiale emise de conducerea întreprinderii, pe rapoarte ale Comitetului pentru credite, pe rapoarte financiare de evaluare a riscurilor, pe planuri de afaceri interne, pe opinii ale experților și pe alte studii privind proiectul de investiții supus evaluării. Documentele care conțin informații despre previziuni privind cererea, previziuni privind costurile, previziuni financiare, documentele prezentate unui comitet pentru investiții care dezvoltă mai multe scenarii de investiții sau documentele furnizate instituțiilor financiare ar putea contribui la verificarea efectului stimulativ.

(59) Pentru a se asigura că efectul stimulativ este stabilit pe o bază obiectivă, autoritatea poate că compare, atunci când evaluează efectul stimulativ, datele specifice întreprinderii cu datele referitoare la sectorul în care întreprinderea respectivă își desfășoară activitatea, operațiune cunoscută sub denumirea de analiză comparativă. În special, partea contractantă ar trebui să furnizeze, în măsura posibilului, date specifice sectorului care să demonstreze că scenariul contrafactual al întreprinderii, nivelul de rentabilitate necesar și fluxurile de numerar preconizate sunt rezonabile.

(60) Autoritatea poate să constate că există un efect stimulativ atunci când o întreprindere poate fi stimulată să realizeze un proiect care beneficiază de ajutor, chiar dacă proiectul respectiv nu atinge nivelul de rentabilitate necesar în mod normal. Acest lucru ar putea fi justificat, de exemplu, prin prisma unor avantaje mai mari, care nu sunt luate în considerare în rentabilitatea proiectului în sine. În astfel de circumstanțe, elementele de probă furnizate pentru a demonstra existența unui efect stimulativ dobândesc o importanță deosebită.

(61) În cazul în care o întreprindere se adaptează la un standard național care depășește standardele Uniunii sau care a fost adoptat în absența unor standarde ale Uniunii, autoritatea va verifica dacă beneficiarul ajutorului ar fi fost afectat în mod semnificativ de creșterea costurilor și nu ar fi fost în măsură să suporte costurile legate de punerea în aplicare imediată a standardelor naționale.

(62) Pentru investițiile care permit întreprinderilor să depășească nivelurile minime cerute de standardele Uniunii, autoritatea poate estima în continuare că nu există niciun efect stimulativ, în special în cazul în care aceste investiții corespund standardelor tehnice minime disponibile pe piață.

(63) În cazul în care ajutorul nu produce o schimbare în comportamentul beneficiarului prin stimularea unor activități suplimentare, acel ajutor nu are un efect stimulativ, dat fiind că nu încurajează un comportament ecologic în SEE și nici nu îmbunătățește funcționarea pieței europene a energiei. Prin urmare, ajutorul nu va fi autorizat în situațiile în care se dovedește că aceleași activități ar fi desfășurate și fără ajutor.

3.2.5. Proporționalitatea ajutoarelor

3.2.5.1. Condiții generale

(64) Ajutoarele în domeniul mediului și al energiei sunt considerate a fi proporționale în cazul în care valoarea lor pentru fiecare beneficiar în parte se limitează la minimul necesar pentru a realiza obiectivul fixat în materie de protecție a mediului sau de energie.

(65) Ca regulă generală, se consideră că ajutorul este limitat la minimul necesar dacă valoarea sa corespunde costurilor nete suplimentare necesare pentru îndeplinirea obiectivului fixat, în comparație cu ceea ce s-ar întâmpla în absența ajutorului. Costurile nete suplimentare sunt determinate de diferența dintre beneficiile și costurile economice (inclusiv costurile de investiție și de exploatare) aferente proiectului care beneficiază de ajutor și cele aferente proiectului de investiție alternativ pe care întreprinderea l-ar realiza în absența ajutorului, și anume scenariul contrafactual.

(66) Cu toate acestea, ar putea fi dificil să se țină seama în întregime de toate avantajele economice pe care o întreprindere le-ar avea de pe urma unei investiții suplimentare (40). Prin urmare, pentru măsurile care nu fac obiectul unei evaluări individuale, poate fi utilizată o metodă simplificată care ar viza îndeosebi calculul costurilor de investiție suplimentare. Cu alte cuvinte, aceasta nu ar ține seama de beneficiile și de costurile de exploatare. Măsurile care nu fac obiectul unei evaluări individuale vor fi considerate proporționale în cazul în care valoarea ajutorului nu depășește intensitatea maximă a ajutoarelor, și anume un procent dat din costurile eligibile, astfel cum sunt definite la punctele 67-71. Aceste intensități maxime ale ajutoarelor vor servi, de asemenea, drept plafon pentru ajutoarele acordate măsurilor care trebuie notificate.

Costuri eligibile

(67) Costurile eligibile aferente ajutoarelor pentru protecția mediului reprezintă costurile de investiție suplimentare în active corporale și/sau necorporale care sunt direct legate de realizarea obiectivului comun.

(68) Costurile eligibile sunt stabilite după cum urmează: (a) în cazul în care este posibil să se distingă costurile necesare pentru atingerea obiectivului de interes comun de toate costurile totale ale investiției ca fiind o investiție separată, de exemplu, datorită faptului că elementul ecologic este identificat cu ușurință va fiind un „adaos” la o instalație deja existentă, costurile investiției separate reprezintă costurile eligibile (41); (b) în toate celelalte cazuri, costurile eligibile sunt costurile de investiție suplimentare, stabilite prin compararea investiției care beneficiază de ajutor cu situația contrafactuală în absența ajutorului de stat. În principiu, se poate lua drept referință costul unei investiții comparabile din punct de vedere tehnic (42) care ar putea fi realizată în mod verosimil fără ajutor (43) și care nu permite îndeplinirea obiectivului de interes comun sau care îndeplinește acest obiectiv într-o mai mică măsură.

(69) Anexa 2 conține o listă a scenariilor contrafactuale relevante sau a calculului costurilor eligibile corespunzând scenariului contrafactual care ar trebui utilizat în cazuri similare. Autoritatea poate accepta situații contrafactuale alternative dacă sunt justificate în mod corespunzător de către partea contractantă.

(70) În cazul anumitor măsuri acordate pentru sprijinirea unor proiecte integrate, cum ar fi măsurile integrate destinate îmbunătățirii eficienței energetice sau proiectele referitoare la biogaz, scenariul contrafactual poate fi dificil de stabilit. În cazul în care este imposibil să se stabilească un scenariu contrafactual verosimil, autoritatea este dispusă să aibă în vedere costurile totale ale unui proiect ca o alternativă, ceea ce poate antrena o reducere a intensităților ajutorului pentru a reflecta modul diferit de calcul al costurilor eligibile.

(71) Normele prevăzute la punctele 68-70 sunt aplicabile construirii de instalații de producție în cadrul proiectelor de termoficare sau de răcire centralizată eficiente din punct de vedere energetic. Cu toate acestea, metoda deficitului de finanțare se va aplica în cazul ajutoarelor acordate pentru construirea rețelei, precum și în cazul evaluării infrastructurii energetice.

Intensități maxime ale ajutorului

(72) Pentru a asigura previzibilitatea și condiții de concurență echitabile, autoritatea aplică intensități maxime ale ajutorului pentru ajutoarele prevăzute în anexa 1. Aceste intensități ale ajutorului reflectă necesitatea unei intervenții a statului determinată, pe de o parte, de importanța disfuncționalității pieței și, pe de altă parte, de nivelul preconizat de denaturare a concurenței și a schimburilor comerciale.

(73) Pot fi autorizate intensități ale ajutorului mai ridicate pentru anumite tipuri de ajutoare sau pentru investiții efectuate într-o zonă asistată, însă intensitatea ajutorului nu poate depăși în niciun caz 100 % din costurile eligibile. Pot fi autorizate intensități ale ajutorului mai ridicate în următoarele cazuri: (a) intensitatea ajutorului poate fi majorată cu 15 puncte procentuale pentru investițiile în domeniul energiei și al mediului efectuate în zone asistate care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 61 alineatul (3) litera (a) din Acordul privind SEE și cu cinci puncte procentuale pentru investițiile în domeniul energiei și al mediului efectuate în zone asistate care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 61 alineatul (3) litera (c) din Acordul privind SEE. Autoritatea consideră că aceste majorări sunt justificate având în vedere diversele dezavantaje cu care se confruntă aceste zone, care ar putea reprezenta un obstacol în calea investițiilor în domeniul mediului sau al energiei; (b) intensitatea ajutorului poate fi majorată cu 10 puncte procentuale pentru întreprinderile mijlocii și cu 20 de puncte procentuale pentru întreprinderile mici. În ceea ce privește întreprinderile mici și mijlocii care, pentru a-și atinge obiectivele fixate în materie de mediu și de energie, se pot confrunta, pe de o parte, cu costuri relativ mai ridicate comparativ cu volumul activității lor și, pe de altă parte, cu imperfecțiuni ale pieței de capital care le obligă să suporte astfel de costuri, intensități mai ridicate ale ajutorului pot fi, de asemenea, justificate, întrucât riscul de denaturări grave ale concurenței și ale schimburilor comerciale este redus în cazul în care beneficiarul este o întreprindere mică sau mijlocie; (c) intensități mai ridicate ale ajutorului pot fi justificate, în anumite condiții, în cazul unor ecoinovări care poate viza remedierea unei duble disfuncționalități a pieței legată, pe de o parte, de riscurile sporite ale inovării și, pe de altă parte, de aspectul de mediu al proiectului. Acest lucru se aplică îndeosebi în cazul măsurilor care vizează o utilizare eficientă a resurselor. Intensitatea ajutorului poate fi majorată cu 10 puncte procentuale, dacă se respectă următoarele condiții cumulative: (i) activul sau proiectul de ecoinovare trebuie să reprezinte o noutate sau o îmbunătățire substanțială față de stadiul actual al tehnologiei din sectorul de activitate vizat din SEE (44); (ii) beneficiul preconizat pentru mediu trebuie să fie net superior față de îmbunătățirea rezultată din evoluția generală a stadiului actual al tehnologiei în activități comparabile (45); și (iii) caracterul inovator al activelor sau proiectelor comportă un grad de risc evident, în termeni tehnologici, comerciali sau financiari, care este mai ridicat decât riscul asociat în mod normal cu active sau proiecte comparabile neinovatoare (46).

(74) Prin urmare, autoritatea va considera că ajutorul de stat este compatibil cu funcționarea Acordului privind SEE în cazul în care costurile eligibile sunt calculate corect, iar intensitățile maxime ale ajutoarelor prevăzute în anexa 1 sunt respectate.

(75) În cazul în care ajutorul este acordat beneficiarului în cadrul unei proceduri de ofertare concurențiale pe baza unor criterii clare, transparente și nediscriminatorii, valoarea sa poate atinge 100 % din costurile eligibile (47). O asemenea procedură de ofertare trebuie să fie nediscriminatorie și să permită participarea unui număr suficient de întreprinderi. De asemenea, bugetul aferent acestei proceduri trebuie să fie constrângător, în sensul că nu toți participanții pot beneficia de ajutor. Ca ultim punct, ajutorul trebuie să se acorde pe baza ofertei inițiale prezentate de ofertant, excluzându-se astfel posibilitatea unor negocieri ulterioare.

3.2.5.2. Cumularea ajutoarelor

(76) Ajutoarele pot fi acordate simultan în cadrul mai multor scheme de ajutoare sau pot fi cumulate cu ajutoare ad-hoc, cu condiția ca valoarea totală a ajutoarelor de stat acordate pentru o activitate sau pentru un proiect să nu depășească limitele stabilite de plafoanele ajutoarelor prevăzute în prezentele orientări.

(77) Ajutoarele nu se cumulează cu ajutoarele de minimis care vizează aceleași costuri eligibile în cazul în care un astfel de cumul ar avea ca rezultat o intensitate a ajutorului mai mare decât cea stabilită în cadrul prezentelor orientări.

3.2.5.3. Condiții suplimentare pentru investiții și pentru ajutoarele de exploatare care fac obiectul notificării individuale

(78) Pentru ajutoarele individuale, respectarea intensităților maxime ale ajutoarelor prevăzute în prezenta secțiune și în anexa 1 nu este suficientă pentru a se asigura proporționalitatea. Aceste intensități maxime ale ajutoarelor sunt utilizate ca plafon maxim pentru ajutoarele individuale (48).

(79) Ca regulă generală, un ajutor care se notifică individual este considerat a fi limitat la minimum dacă valoarea sa corespunde costurilor nete suplimentare ale investiției care beneficiază de ajutor, în comparație cu ceea ce s-ar întâmpla în absența ajutorului. Toate costurile și beneficiile relevante trebuie să fie luate în considerare pe întreaga durată de viață a proiectului.

(80) În cazul în care niciun proiect alternativ specific nu poate fi identificat ca scenariu contrafactual, autoritatea va verifica dacă valoarea ajutorului depășește minimul necesar pentru ca proiectul care beneficiază de ajutor să fie suficient de rentabil, încercând să stabilească, de exemplu, dacă acesta își sporește RIR dincolo de ratele de rentabilitate normale aplicate de întreprinderea în cauză în proiecte de investiții similare. Atunci când această rată de referință nu este disponibilă, pot fi utilizate în acest scop costul capitalului întreprinderii în ansamblu sau ratele de rentabilitate înregistrate, de regulă, în sectorul în cauză.

(81) Partea contractantă ar trebui să furnizeze dovada că valoarea ajutorului este menținută la minimul necesar. Calculele utilizate în vederea analizării efectului stimulativ pot fi folosite și pentru a evalua dacă ajutorul este proporțional. Partea contractantă trebuie să demonstreze proporționalitatea acestuia pe baza documentației specificate la punctul 58.

(82) Pentru ajutoarele de exploatare acordate ca urmare a unei proceduri de ofertare concurențiale, se consideră că proporționalitatea ajutorului individual este demonstrată dacă sunt îndeplinite condițiile generale.

3.2.6. Evitarea efectelor negative excesive asupra concurenței și a comerțului

3.2.6.1. Considerații generale

(83) Pentru ca ajutorul să fie compatibil cu funcționarea Acordului privind SEE, efectele negative ale măsurii de ajutor în ceea ce privește denaturarea concurenței și impactul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre trebuie să fie limitate și compensate de efectele pozitive în ceea ce privește contribuția la obiectivul de interes comun.

(84) Autoritatea identifică două tipuri principale de denaturări potențiale cauzate de ajutoare, și anume distorsiunile pe piața de produse și efectele legate de amplasare. Ambele tipuri pot duce atât la alocări ineficiente de resurse care subminează performanța economică a pieței interne, cât și la probleme de distribuție care afectează distribuția activității economice la nivelul regiunilor.

(85) Ajutoarele destinate protecției mediului vor tinde, prin însăși natura lor, să favorizeze produsele și tehnologiile ecologice, în detrimentul altor produse și tehnologii mai poluante. Acest efect al ajutoarelor nu va fi, în principiu, considerat ca o denaturare nejustificată a concurenței, întrucât aceasta este legată intrinsec de însuși obiectivul ajutorului, și anume ecologizarea economiei. În cadrul evaluării sale privind potențialele efecte negative ale ajutoarelor destinate protecției mediului, autoritatea va ține seama de efectul global al măsurii asupra mediului referitor la impactul său negativ asupra poziției pe piață și, astfel, asupra profiturilor întreprinderilor care nu beneficiază de ajutoare. În acest sens, autoritatea va examina îndeosebi efectele de denaturare asupra concurenților care, la rândul lor, își desfășoară activitatea în condiții ecologice, chiar și în absența unui ajutor. În mod similar, cu cât efect scontat al măsurii în cauză asupra mediului este mai scăzut, cu atât este mai important să se verifice efectul său asupra cotelor de piață și asupra avantajelor concurenților de pe piață.

(86) Unul dintre posibilele efecte negative ale ajutoarelor de stat acordate în favoarea obiectivelor în materie de mediu și de energie este faptul că acestea împiedică mecanismul de piață să genereze rezultate eficiente, prin recompensarea celor mai eficienți producători și prin exercitarea unei presiuni asupra producătorilor mai puțin eficienți pentru ca aceștia să își îmbunătățească activitatea, să se restructureze sau să iasă de pe piață. Aceasta ar putea duce la o situație în care concurenții mai eficienți sau mai inovatori, de exemplu cei care dispun de o tehnologie diferită, eventual chiar mai ecologică, care, altfel, ar putea intra pe piață și s-ar putea extinde, nu sunt în măsură să facă acest lucru din cauza faptului că ajutorul a fost acordat anumitor întreprinderi. Pe termen lung, obstrucționarea accesului unui concurent pe piață sau eliminarea acestuia de pe piață poate constitui un obstacol în calea inovării și poate încetini îmbunătățirea productivității la nivelul întregului sector.

(87) De asemenea, ajutorul poate produce efecte de denaturare a concurenței și prin consolidarea sau menținerea unei puteri de piață semnificativă pentru beneficiar. Chiar și în cazul în care ajutorul nu consolidează în mod direct puterea de piață semnificativă, aceasta o poate face în mod indirect, prin descurajarea extinderii concurenților existenți, provocând ieșirea de pe piață a acestora sau descurajând intrarea pe piață a unor concurenți noi.

(88) În afara denaturărilor de pe piețele de produse, ajutorul poate, de asemenea, să producă unele efecte asupra schimburilor comerciale și asupra alegerii amplasării. Aceste denaturări pot apărea la nivelul părților contractante, atunci când întreprinderile fie intră în concurență transfrontalieră, fie iau în considerare amplasări diferite pentru investiții. Chiar dacă ajutorul care vizează conservarea unei activități economice într-o regiune sau deplasarea acesteia din alte regiuni din cadrul pieței interne nu antrenează în mod direct o denaturare a pieței de produse, acesta poate să deplaseze activități sau investiții dintr-o regiune în alta, fără a avea vreun efect net asupra mediului.

Efecte negative evidente

(89) În principiu, o măsură de ajutor și contextul în care aceasta este aplicată trebuie să facă obiectul unei analize pentru a se identifica în ce măsură se poate considera că aceasta are un efect de denaturare a concurenței. Cu toate acestea, în anumite situații, efectele negative sunt, în mod evident, mult mai importante decât efectele pozitive, ceea ce înseamnă că ajutoarele nu pot fi considerare compatibile cu Acordul privind SEE.

(90) Autoritatea stabilește intensități maxime ale ajutorului care constituie o cerință de bază în materie de asigurare a compatibilității și al cărei scop este acela de a preveni utilizarea ajutoarelor de stat pentru proiecte în care raportul dintre cuantumul ajutorului și costurile eligibile este considerat a fi extrem de ridicat, prezentând așadar un risc puternic de denaturare a concurenței.

(91) De asemenea, ajutoarele acordate pentru îndeplinirea obiectivelor în materie de mediu și de energie care generează o simplă schimbare a locului de desfășurare a activității economice, fără a îmbunătăți nivelul existent de protecție a mediului în părțile contractante, nu vor fi considerate compatibile cu Acordul privind SEE.

3.2.6.2. Condiții generale

(92) Pentru a evalua efectele negative ale măsurii de ajutor, autoritatea își focalizează atenția asupra denaturărilor concurenței ce decurg din impactul previzibil pe care ajutoarele în materie de mediu și de energie îl au asupra concurenței dintre întreprinderile care operează pe piețele de produse vizate și locul de desfășurare a activității economice. În cazul în care măsurile de ajutor de stat sunt bine direcționate asupra disfuncționalităților pieței pe care își propun să le remedieze, riscul ca ajutorul să denatureze în mod nejustificat concurența este mai limitat.

(93) În cazul în care ajutorul este proporțional și limitat la costurile de investiții suplimentare, impactul său negativ este, în principiu, atenuat. Cu toate acestea, chiar și atunci când ajutorul este necesar și proporțional, acesta poate produce o schimbare a comportamentului beneficiarilor care să denatureze concurența. O întreprindere al cărei scop este realizarea de profit va spori, în mod normal, nivelul de protecție a mediului dincolo de cerințele obligatorii numai în cazul în care consideră că, procedând astfel, va obține, cel puțin marginal, anumite avantaje.

(94) Pentru a limita la minimum denaturările concurenței și ale schimburilor comerciale, autoritatea va acorda o mare importanță procesului de selecție. Dacă este posibil, procesul de selecție ar trebui să se desfășoare în mod nediscriminatoriu, transparent și deschis, fără a exclude în mod inutil întreprinderile care ar putea concura cu proiecte ce vizează îndeplinirea aceluiași obiectiv în materie de mediu și de energie. Procesul de selecție ar trebui să conducă la selecția beneficiarilor care sunt în măsură să îndeplinească obiectivele în materie de mediu și de energie utilizând ajutoare cât mai limitate sau metoda cea mai eficientă din punctul de vedere al costurilor.

(95) Autoritatea va evalua în special efectele negative generate de respectivul ajutor pe baza următoarelor elemente: (a) reducerea sau compensarea costurilor de producție unitare: în cazul în care noul echipament (49) va antrena o reducere a costurilor per unitate produsă în raport cu situația în care nu s-ar acorda ajutor sau în cazul în care ajutorul compensează o parte din costurile de exploatare, există posibilitatea ca beneficiarii să își mărească vânzările. Cu cât prețul produsului este mai elastic, cu atât potențialul ajutorului de a denatura concurența este mai mare; (b) un nou produs: în cazul în care beneficiarii obțin un produs nou sau de o calitate mai bună, există probabilitatea ca aceștia să își mărească vânzările și să dobândească, poate, avantajul „primului venit pe piață”.

3.2.6.3. Condiții suplimentare pentru ajutoarele care fac obiectul notificării individuale

(96) Partea contractantă trebuie să se asigure că efectele negative descrise la secțiunea 3.2.6.1 sunt limitate. Pe lângă elementele menționate în secțiunea 3.1.6.2, autoritatea va lua în considerare și va evalua dacă ajutoarele individuale conduc la: (a) sprijinirea unei producții ineficiente, împiedicând, astfel, creșterea productivității în sectorul respectiv; (b) denaturarea stimulentelor dinamice; (c) crearea unei puteri de piață sau a unor practici de excludere ori la consolidarea acestora; (d) modificarea artificială a fluxurilor comerciale sau a locului de producție.

(97) Autoritatea poate examina schemele de sprijin în materie de energie și de mediu, altele decât schema notificată, care sunt planificate a fi introduse și care sunt, în mod direct sau indirect, în avantajul beneficiarului, în vederea evaluării impactului cumulat al ajutorului.

(98) De asemenea, autoritatea va analiza dacă ajutoarele permit în anumite teritorii să beneficieze de condiții de producție mai favorabile, în special din cauza faptului că acestea generează costuri de producție comparativ mai scăzute sau a faptului că, datorită ajutorului respectiv, cresc standardele de producție. Această situația poate avea drept rezultat faptul că întreprinderile stabilite pe teritoriile ce beneficiază de ajutoare rămân pe acele teritorii sau își delocalizează activitățile spre acele teritorii ori faptul că fluxurile comerciale sunt deplasate spre regiunile care beneficiază de ajutoare. În analiza sa privind ajutorul individual care face obiectul notificării, autoritatea va ține cont în consecință de orice dovadă care demonstrează că beneficiarul ajutorului a avut în vedere amplasamente alternative.

3.2.7. Transparență

(99) Părțile contractante trebuie să se asigure că următoarele informații sunt publicate pe un site cuprinzător destinat ajutoarelor de stat, la nivel național sau regional: textul integral al schemei de ajutoare aprobate sau al deciziei privind acordarea unui ajutor individual și al dispozițiilor de punere în aplicare a acesteia sau un link către acesta, identitatea autorității (autorităților) care acordă ajutorul, identitatea beneficiarilor individuali, forma și cuantumul ajutorului acordat fiecărui beneficiar, data acordării, tipul de întreprindere (IMM/întreprindere mare), regiunea în care este situat beneficiarul (la nivelul NUTS II) și sectorul economic principal în care beneficiarul își desfășoară activitățile (la nivelul grupei NACE).

(100) Pentru schemele sub formă de avantaje fiscale și pentru ajutoarele sub formă de reduceri ale finanțării sprijinului acordat în favoarea energiei din surse regenerabile, informațiile privind cuantumurile ajutoarelor individuale pot fi furnizate în limita următoarelor intervale (în milioane EUR): [0.5-1]; [1-2]; [2-5]; [5-10]; [10-30]; [30 și mai mult].

(101) Aceste informații trebuie publicate după adoptarea deciziei de acordare a ajutorului, trebuie păstrate timp de cel puțin 10 ani și trebuie puse la dispoziția publicului larg, fără restricții (50). Părților contractante nu li se va cere să prezinte informațiile respective înainte de 1 iulie 2016. În ceea ce privește ajutoarele individuale mai mici de 500 000 EUR, se poate acorda o derogare de la cerința de a publica informații.

3.3. Ajutoare acordate pentru producția de energie din surse regenerabile

3.3.1. Condiții generale referitoare la ajutoarele pentru investiții și la ajutoarele de exploatare pentru energia din surse regenerabile

(102) Uniunea Europeană a stabilit obiective ambițioase în materie de schimbări climatice și de utilizare durabilă a energiei, în special în cadrul Strategiei sale Europa 2020. Mai multe acte legislative ale Uniunii contribuie deja la realizarea acestor obiective, și anume EU ETS, Directiva 2009/28/CE (51) („Directiva privind energia din surse regenerabile”) și Directiva 2009/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului (52) („Directiva privind calitatea combustibililor”). Cu toate acestea, punerea lor în aplicare poate să nu conducă întotdeauna la obținerea pe piață a celor mai eficiente rezultate și, în anumite condiții, ajutoarele de stat pot constitui un instrument adecvat care contribuie la realizarea obiectivelor Uniunii și a obiectivelor naționale aferente.

(103) Prezentele orientări se aplică până în 2020. Cu toate acestea, ele ar trebui să pregătească terenul pentru îndeplinirea obiectivelor stabilite în cadrul de acțiune pentru 2030. În special, se preconizează că, în perioada cuprinsă între 2020 și 2030, sursele regenerabile de energie confirmate vor permite alimentarea rețelei la prețuri competitive, ceea ce presupune eliminarea treptată a subvențiilor și a scutirilor de responsabilități în materie de echilibrare. Prezentele orientări corespund acestui obiectiv și vor asigura tranziția către o distribuție eficientă a costurilor prin intermediul unor mecanisme de piață.

(104) Grație instrumentelor de piață, cum ar fi licitațiile sau procedurile de ofertare concurențială deschise tuturor producătorilor de energie electrică din surse regenerabile care concurează pe picior de egalitate în cadrul SEE, subvențiile ar trebui, în mod normal, să fie reduse la minimum în vederea eliminării lor complete.

(105) Cu toate acestea, ținând seama de diferitele stadii de dezvoltare a tehnologiilor din domeniul energiei regenerabile, prezentele orientări permit anumitor părți contractante să organizeze licitații specifice pentru aceste tehnologii, având în vedere potențialul pe termen lung al unei anumite tehnologii noi și inovatoare, necesitatea diversificării, constrângerile și stabilitatea rețelei și costurile (de integrare) în sistem.

(106) Pentru instalațiile de o anumită dimensiune, pentru care procedura de licitație nu poate fi considerată adecvată, sau pentru instalațiile care se află în faza demonstrativă sunt prevăzute anumite excepții specifice. Includerea unor astfel de instalații este opțională.

(107) Având în vedere supracapacitatea de pe piața biocarburanților obținuți din culturi alimentare, autoritatea va considera că acordarea de ajutoare pentru investiții în capacități noi și existente de producție a biocarburanților obținuți din culturi alimentare nu se justifică. Cu toate acestea, ajutoarele pentru investiții destinate conversiei instalațiilor de producție a biocarburanților obținuți din culturi alimentare în instalații de producție a biocarburanților avansați sunt autorizate pentru acoperirea costurilor unei astfel de conversii. În afară de acest caz specific, ajutoarele pentru investiții destinate biocarburanților pot fi acordate numai pentru biocarburanți avansați.

(108) În timp ce ajutoarele pentru investiții destinate susținerii biocarburanților obținuți din culturi alimentare vor înceta de la data aplicării prezentelor orientări, ajutoarele de exploatare pentru biocarburanți obținuți din culturi alimentare pot fi acordate numai până în 2020. Prin urmare, aceste ajutoare pot fi acordate numai instalațiilor a căror funcționare a început înainte de 31 decembrie 2013, până la amortizarea completă a instalației, însă, în orice caz, nu mai târziu de 2020.

(109) De asemenea, autoritatea va considera că ajutoarele nu antrenează creșterea nivelului de protecție a mediului și, prin urmare, nu pot fi considerate compatibile cu funcționarea Acordului privind SEE în cazul în care ele se acordă în favoarea biocombustibililor care fac obiectul unei obligații de furnizare sau de încorporare (53), cu excepția cazului în care o parte contractantă poate demonstra că ajutoarele sunt limitate la biocombustibili durabili care sunt prea costisitori pentru a intra pe piață numai cu o obligație de furnizare sau de încorporare.

(110) În special, chiar dacă EU ETS și taxele pe CO2 internalizează costurile emisiilor de gaze cu efect de seră („GES”), acestea nu pot încă să le internalizeze pe deplin. Prin urmare, ajutoarele de stat pot contribui la atingerea obiectivelor asociate, dar distincte, ale SEE legate de energia din surse regenerabile. Cu excepția cazurilor în care deține elemente care dovedesc contrariul, autoritatea consideră, așadar, că persistă o disfuncționalitate reziduală a pieței care poate fi remediată prin acordarea de ajutoare în favoarea energiei din surse regenerabile.

(111) Pentru a permite părților contractante să își îndeplinească obiectivele în conformitate cu obiectivele Strategiei UE 2020, autoritatea presupune că ajutorul are un caracter adecvat și că efectele sale de denaturare a concurenței sunt limitate, cu condiția ca toate celelalte condiții să fie întrunite.

(112) În ceea ce privește ajutoarele acordate pentru producția de energie hidroelectrică, impactul acestora poate avea două fațete. Pe de o parte, acestea au un impact pozitiv datorită emisiilor scăzute de GES, însă, pe de altă parte, ele ar putea avea, de asemenea, un impact negativ asupra rețelelor de alimentare cu apă și a biodiversității. Prin urmare, atunci când acordă ajutoare pentru producția de energie hidroelectrică, părțile contractante trebuie să respecte dispozițiile Directivei 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului (54) și în special articolul 4 alineatul (7), care prevedere criteriile referitoare la autorizarea unor noi modificări ale corpurilor de apă.

(113) Unul dintre principiile fundamentale ale legislației Uniunii în domeniul gestionării deșeurilor este ierarhia deșeurilor, care stabilește o ordine a priorităților între diferitele modalități de a trata deșeurile (55). Ajutoarele de stat în favoarea energiei din surse regenerabile ce utilizează deșeurile, inclusiv căldura reziduală, drept combustibil de alimentare se pot dovedi o contribuție pozitivă la protecția mediului, cu condiția ca ele să nu eludeze aceste principiu.

(114) Ajutoarele în favoarea energiei din surse regenerabile pot fi acordate sub formă de ajutoare pentru investiții sau ajutoare de exploatare. În ceea ce privește schemele de ajutoare pentru investiții și ajutoarele pentru investiții care se notifică individual, se aplică condițiile stabilite în secțiunea 3.2.

(115) Pentru schemele de ajutoare de exploatare, se vor aplica dispozițiile generale prevăzute în secțiunea 3.2, astfel cum au fost modificate prin dispozițiile specifice prevăzute în prezenta secțiune. Pentru ajutoarele de exploatare care se notifică individual, se aplică condițiile stabilite în secțiunea 3.2, ținând seama, dacă este cazul, de modificările prevăzute în prezenta secțiune pentru schemele de ajutoare de exploatare.

(116) Autoritatea va autoriza aceste scheme de ajutoare pentru o perioadă de maximum 10 ani. În cazul în care este menținută, o astfel de măsură ar trebui să fie notificată din nou după încheierea acestei perioade. În ceea ce privește biocombustibilii de origine alimentară, schemele existente și cele recent notificate nu ar trebui să fie extinse dincolo de 2020.

(117) Uniunea și-a stabilit un obiectiv global referitor la ponderea surselor regenerabile de energie în consumul final de energie și l-a transpus în obiective naționale obligatorii. Directiva privind energia din surse regenerabile include mecanisme de cooperare (56) destinate facilitării sprijinului transfrontalier acordat pentru atingerea obiectivelor naționale. Ar trebui ca schemele de ajutoare de exploatare să fie, în principiu, deschise și altor țări SEE, precum părților contractante la Tratatul privind Comunitatea Energiei, pentru a limita efectele globale în materie de denaturare. Acest lucru reduce la minimum costurile pentru părțile contractante al căror unic scop este să atingă obiectivul național în materie de surse regenerabile stabilit în legislația Uniunii. Cu toate acestea, părțile contractante își pot propune să instituie un mecanism de cooperare înainte de a autoriza acordarea unui sprijin transfrontalier, întrucât, în caz contrar, producția aferentă instalațiilor situate în alte țări nu va fi luată în calcul în cadrul obiectivului lor național în temeiul Directivei privind energia din surse regenerabile (57). Autoritatea va aprecia în mod pozitiv schemele care sunt deschise celorlalte țări membre ale SEE sau ale Comunității Energiei.

(118) Ajutoarele acordate pentru energia electrică produsă din surse regenerabile de energie ar trebui, în principiu, să contribuie la integrarea pe piață a energiei electrice produse din surse regenerabile. Cu toate acestea, în cazul anumitor instalații mici, acest lucru poate să se dovedească a fi imposibil sau inadecvat.

3.3.2. Ajutoare de exploatare acordate pentru producția de energie din surse regenerabile

3.3.2.1. Ajutoare acordate pentru producția de energie electrică din surse regenerabile

(119) Pentru a încuraja integrarea pe piață a energiei electrice din surse regenerabile, este important ca beneficiarii să își vândă energia electrică direct pe piață și să fie supuși obligațiilor de piață.